PRESUDA SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE
(sudac pojedinac)
10. lipnja 2016.
Predmet F‑133/15
H. I.
protiv
Europske komisije
„Javna služba – Dužnosnici – Članak 11. Pravilnika o osoblju – Obveza lojalnog postupanja – Članak 11.a – Sukob interesa – Dužnosnik odgovoran za praćenje projekta koji financira Unija – Obiteljska veza između tog dužnosnika i zaposlenika kojeg je za potrebe tog projekta zaposlilo društvo odgovorno za projekt – Stegovni postupak – Stegovna mjera – Premještaj u niži razred – Zakonitost sastava stegovnog povjerenstva – Obveza obrazlaganja – Trajanje postupka – Razuman rok – Povreda prava obrane – Načelo ne bis in idem – Očita pogreška u ocjeni – Proporcionalnost sankcije – Olakotne okolnosti”
Predmet:      Tužba podnesena na temelju članka 270. UFEU‑a, koji se primjenjuje na Ugovor o EZAE‑u na temelju njegova članka 106.a, kojom H. I. zahtijeva poništenje odluke tijela za imenovanje Europske komisije od 10. prosinca 2014. kojom mu je kao sankcija naložen premještaj u razred koji je za dva niži od trenutačnog u istoj funkcijskoj skupini kao i da se Komisiji naloži naknada neimovinske štete koja je prema njegovu mišljenju nastala zbog trajanja postupka.
Odluka:      Tužba se odbija. H. I. će snositi vlastite troškove i nalaže mu se snošenje troškova Europske komisije.
Sažetak
1.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Stegovni postupak – Rokovi – Obveza Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) i uprave da djeluju u razumnom roku – Ocjena
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 86. i Prilog IX.)
2.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Stegovni postupak – Saslušanje zainteresirane osobe od strane tijela za imenovanje – Saslušanje koje prethodi odluci tijela za imenovanje da pokrene postupak pred stegovnim povjerenstvom – Predmet – Obveza informiranja zainteresirane osobe o činjenicama na koje se pritužba odnosi – Doseg
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 86. i Prilog IX., čl. 3., 9., 11. i 12.)
3.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Diskrecijska ovlast tijela za imenovanje – Uzimanje u obzir otegotnih ili olakotnih okolnosti
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 86.)
4.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Načelo ne bis in idem – Primjena jedinstvene sankcije za različite povrede – Povreda – Nepostojanje
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 9., st. 3. i čl. 10.)
5.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Diskrecijska ovlast tijela za imenovanje – Ocjena postojanja činjenica koje su predmet stegovnog postupka – Mišljenje stegovnog povjerenstva – Doseg – Granice
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 18.)
6.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Stegovni postupak – Nove činjenice na temelju koji tijelo nadležno za imenovanja treba ponovno otvoriti postupak – Pojam
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 28.)
7.      Dužnosnici – Prava i obveze – Obveza lojalnog postupanja – Pojam – Doseg – Utvrđenje povrede obveze – Kriteriji za ocjenu
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 11., 12., 12.b i 17.a)
8.      Dužnosnici – Prava i obveze – Obveza neovisnosti i integriteta – Obveza preventivnog obavještavanja uprave o bilo kojem mogućem sukobu interesa – Doseg
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 11.a i 27.)
9.      Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Olakotna okolnost – Trajanje stegovnog postupka – Isključenje
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 10.)
10.    Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Olakotna okolnost – Propusti osoba nadređenih dotičnom dužnosniku – Isključenje
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 10.)
11.    Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Otegotne okolnosti – Ponašanje dužnosnika koje ugrožava integritet, ugled ili interese institucije – Uključenost
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 11. i 11.a i Prilog IX., čl. 10. t. (b))
12.    Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Zakonitost – Neprovođenje stegovnog postupka protiv drugog dužnosnika ili primjena blaže sankcije za slične činjenice – Nepostojanje utjecaja
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 10.)
13.    Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Pojam – Odluka o nepromicanju – Isključenje
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 45. i 86.)
14.    Dužnosnici – Stegovne mjere – Sankcija – Otegotne okolnosti – Nepostojanje svijesti dotičnog dužnosnika o težini propusta koji mu se stavljaju na teret – Uključenost
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 10.)
1.      Pravilnik o osoblju u članku 86. i u Prilogu IX., koji se odnosi na stegovne mjere koje se primjenjuju na dužnosnike Unije, ne predviđa nikakav rok zastare za podnošenje činjenica koje bi mogle dovesti do pokretanja stegovnog postupka protiv dužnosnika optuženog da je prekršio neku od obveza iz Pravilnika o osoblju.
Međutim, od institucije ili, u određenim slučajevima, od Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) zahtijeva se da postupaju s pažnjom, i to od trenutka kada saznaju za činjenice i postupanja koja mogu predstavljati povredu obveza dužnosnika i službenika kako bi ocijenili treba li pokrenuti istragu te, kada je primjenjivo, u provođenju navedene istrage i, prema potrebi, pri vođenju stegovnog postupka.
U vezi s istražnim postupkom, poštovanje razumnog roka procjenjuje se od trenutka kada je uprava dobila saznanja o činjenicama i ponašanju koji bi mogli predstavljati kršenje obveza iz Pravilnika o osoblju.
U tom pogledu, trajanje istraga koje provodi OLAF nije određeno posebnim propisom prava Unije. Stoga sud Unije treba presuditi je li taj ured postupao u razumnom roku i u svrhu tog ispitivanja treba uzeti u obzir značaj spora za dotičnu osobu, složenost predmeta i ponašanje dotičnih stranaka. U svakom slučaju, tijelu za imenovanje ne može se prigovoriti zbog toga što je čekalo rezultate istrage koju je proveo OLAF prije nego što je odlučilo o pokretanju stegovnog postupka protiv dotične osobe.
Što se tiče trajanja samog stegovnog postupka, rokovi koji su predviđeni kako bi se vremenski ograničilo njegovo odvijanje nisu prekluzivni, već prije svega predstavljaju pravilo dobrog upravljanja koje instituciji nameće da stegovni postupak vodi s dužnom pažnjom i da djeluje tako da se svaki postupovni korak poduzme u razumnom roku u odnosu na prethodni. Stoga sudovi Unije trebaju pri ocjenjivanju razumnog roka u kojem se treba provesti stegovni postupak uzeti u obzir samo vrijeme koje je proteklo između jednog postupovnog koraka i onog koji ga slijedi i ta je ocjena neovisna o ukupnom trajanju stegovnog postupka.
(t. 107. do 109., 112., 113., 116., 118. i 121.)
Izvori:
Prvostupanjski sud: presuda od 26. siječnja 1995., D/Komisija, T‑549/93, EU:T:1995:15, t. 25. i presuda od 10. lipnja 2004., François/Komisija, T‑307/01, EU:T:2004:180, t. 48.
Službenički sud: presude od 8. ožujka 2012., Kerstens/Komisija, F‑12/10, EU:F:2012:29, t. 122., 124. i 125. i navedena sudska praksa; od 19. lipnja 2013., Goetz/Odbor regija, F‑89/11, EU:F:2013:83, t. 126.; od 30. travnja 2014., López Cejudo/Komisija, F‑28/13, EU:F:2014:55, t. 88., 90. i 97. i od 17. ožujka 2015., AX/ESB, F‑73/13, EU:F:2015:9, t. 173. do 175. i navedena sudska praksa.
2.      U pogledu saslušanja u skladu s člankom 3. Prilogom IX. Pravilniku, dužnosnik mora biti jasno obaviješten o svim činjenicama koje mu se u pozivu stavljaju na teret i odredbama Pravilnika na koje se protiv njega poziva.
U tom pogledu, cilj je otvaranja stegovnog postupka i saslušanja dotične osobe omogućiti tijelu za imenovanje da ispita istinitost i težinu činjenica koje se stavljaju na teret dotičnom dužnosniku te da ga o tome sasluša u skladu s člankom 86. i Prilogom IX. Pravilniku kako bi oblikovalo mišljenje, s jedne strane, o mogućnosti dovršetka stegovnog postupka bez daljnjih radnji ili donošenja stegovne mjere protiv dužnosnika i, s druge strane, prema potrebi, o tome je li nužno uputiti dužnosnika pred stegovno povjerenstvo prije usvajanja te sankcije, u skladu s postupkom predviđenim u Prilogu IX. Pravilniku.
Ako tijelo za imenovanje nakon saslušanja dotične osobe odluči da će predmet proslijediti stegovnom povjerenstvu i pritom mu pošalje izvješće predviđeno člankom 12. Priloga IX. Pravilniku, tada dotični dužnosnik može zaključiti da, u skladu s tekstom članka 11. tog Priloga, navedeno tijelo nije smatralo prikladnim sankcionirati ga običnim upozorenjem ili opomenom bez savjetovanja sa stegovnim povjerenstvom, već da je, suprotno tomu, smatralo da je zbog težine činjenica koje se stavljaju na teret nužno predmet uputiti stegovnom povjerenstvu radi mogućeg određivanja jedne od sankcija iz članka 9. Priloga IX. Pravilniku.
S druge strane, izvješće tijela za imenovanje stegovnom povjerenstvu doneseno nakon saslušanja dotičnog dužnosnika služi samo tomu da se utvrde činjenice, osobito s obzirom na rezultate saslušanja, i da ih se dovede u vezu s obvezama ili odredbama Pravilnika o osoblju koje je dužnosnik navodno povrijedio.
Članak 12. Priloga IX. ne zahtijeva niti ga je moguće tumačiti na način da tijelo za imenovanje u toj ranoj fazi postupka treba pojasniti, kada upućuje predmete stegovnom povjerenstvu, koju od sankcija iz članka 9. Priloga IX. Pravilniku smatra prikladnom u predmetnom slučaju. Suprotno tomu, izvješće tog tijela stegovnom povjerenstvu nije namijenjeno tomu da se anticipira kontradiktorna rasprava koja se treba provesti između zainteresirane strane i navedenog tijela pred stegovnim povjerenstvom. Nametanje takve obveze tijelu za imenovanje prejudiciralo bi ishod predmeta dotičnog dužnosnika te bi dovelo u pitanje neutralnost kontradiktorne rasprave i neovisnost stegovnog povjerenstva pri oblikovanju njegove preporuke u vezi sa sankcijom koju smatra prikladnom.
(t. 128. do 132.)
Izvori:
Prvostupanjski sud: presude od 12. rujna 2000., Teixeira Neves/Sud, T‑259/97, EU:T:2000:208, t. 67. i od 13. ožujka 2003., Pessoa e Costa/Komisija, T‑166/02, EU:T:2003:73, t. 36.
3.      Budući da nije moguće isključiti mogućnost da tijelo za imenovanja utvrdi upitnost određenih činjenica tek nakon što je predmet uputilo stegovnom povjerenstvu, treba smatrati da je kontradiktornom postupku pred stegovnim povjerenstvom i zatim postupku pred tripartitnim tijelom za imenovanje svojstveno to da se određene okolnosti mogu pokazati otegotnima ili olakšavajućima za cijelo vrijeme trajanja stegovnog postupka i da ih tijelo za imenovanje ne može konačno i iscrpno utvrditi u izvješću stegovnom povjerenstvu.
(t. 135.)
Izvori:
Prvostupanjski sud: presuda od 19. ožujka 1998., Tzoanos/Komisija, T‑74/96, EU:T:1998:58, t. 58.
4.      Stegovnom postupku svojstveno je to da nepoštovanje više obveza ili odredbi Pravilnika može rezultirati određivanjem jedinstvene sankcije tijela za imenovanje, pri čemu se uzima u obzir ukupna težina navedenih povreda. Stoga činjenica da spomenuto tijelo postupa na taj način ne predstavlja povredu načela ne bis in idem iz članka 9. stavka 3. Priloga IX. Pravilniku.
(t. 141.)
5.      Stegovno povjerenstvo ima savjetodavnu funkciju i stoga tijelo za imenovanje nije vezano njegovim mišljenjem, osobito u pogledu činjeničnog stanja, na način da se ono može u odluci koju donosi nakon provođenja stegovnog postupka ograditi od činjeničnih utvrđenja stegovnog povjerenstva koje je ono dalo u obrazloženom mišljenju, pod uvjetom da detaljno izloži razloge kojima opravdava svoju različitu ocjenu konačno usvojenu u toj odluci.
Naime, ako bi činjenično utvrđenje iz obrazloženog mišljenja stegovnog povjerenstva bilo obvezujuće za tijelo za imenovanje, s jedne strane, takvo tumačenje stegovnog postupka iz Pravilnika dovelo bi do toga da stegovno povjerenstvo postane tijelo koje donosi odluke, a ne više savjetodavno tijelo, što bi moglo dovesti do toga da tijelo za imenovanje ne može donijeti odluku različitu od one koju je donijelo to tijelo, kojemu Pravilnik povjerava tek savjetodavnu ulogu. S druge strane, takvo tumačenje oduzelo bi koristan učinak mogućnosti iz članka 18. Priloga IX. Poslovniku, prema kojoj svaki član stegovnog povjerenstva može iznijeti stav koji se razlikuje od mišljenja većine članova dotičnog povjerenstva.
(t. 147. i 148.)
Izvori:
Službenički sud: presude od 17. ožujka 2015., AX/ESB, F‑73/13, EU:F:2015:9, t. 244. i od 3. lipnja 2015., Bedin/Komisija, F‑128/14, EU:F:2015:51, t. 29. i 30.
6.      Ako dodatna mjera izvođenja dokaza otkrije novu činjenicu ili okolnost pod kojom su počinjena djela koja se stavljaju na teret ili bilo koji drugi element koji bi mogao značajno izmijeniti ocjenu stvarnog stanja, opsega ili težine činjenica koje se stavljaju na teret, mijenjajući tako sadržaj izvješća tijela za imenovanje koje je bilo predloženo stegovnom povjerenstvu, navedeno tijelo mora u skladu s člankom 28. Priloga IX. Pravilniku, u svjetlu nadređenog pravnog načela koje nalaže poštovanje prava obrane, ponovno otvoriti stegovni postupak podnošenjem novog izvješća stegovnom povjerenstvu.
(t. 149.)
Izvori:
Prvostupanjski sud: presuda od 26. siječnja 1995., D/Komisija, T‑549/93, EU:T:1995:15, t. 49.
7.      Odredbe članaka 11., 12., 12.b i 17.a Pravilnika o osoblju predstavljaju posebne izričaje temeljne obveze lojalnosti i suradnje dužnosnika u odnosu na Uniju i svoje nadređene. Ta zadaća najprije podrazumijeva da se dužnosnik suzdrži od postupanja koja štete dostojanstvu službe i poštovanju koje treba iskazati prema Uniji. On stoga mora, tim više što se nalazi u višem razredu, pokazati ponašanje koje je izvan svake sumnje kako bi se veza povjerenja koja postoji između njega i Unije uvijek očuvala. Te odredbe uistinu čine etičke temelje europske javne službe.
Ta pravila u kojima su navedene dužnosti i odgovornosti europskih javnih službenika imaju opravdanje u zadacima od javnog interesa koji su povjereni Uniji, pri čemu se podrazumijeva da građani Unije i države članice mogu imati povjerenje u to da institucije, posredstvom svojih dužnosnika i članova osoblja, vode brigu da se ti zadaci uspješno izvršavaju. Stoga su takve obveze ponajprije namijenjene očuvanju odnosa povjerenja koji mora postojati između Unije i njezinih dužnosnika ili članova osoblja.
Uzevši u obzir važnost odnosa povjerenja koji postoji između Unije i njezinih dužnosnika kada je riječ kako o unutarnjem funkcioniranju Unije tako i o njezinu vanjskom ugledu kao i s obzirom na općenitost odredbi članaka 11., 12., 12.b i 17.a Pravilnika, navedene odredbe obuhvaćaju sve okolnosti i sva postupanja za koje dužnosnik mora, uzevši u obzir razred u kojem se nalazi i zadaće koje obavlja kao i specifične okolnosti slučaja, razumno pretpostaviti da kod trećih osoba mogu izazvati zabludu u pogledu ciljeva kojima Unija teži, a kojima bi on trebao služiti.
Stoga dužnosnici i drugi članovi Unijina osoblja trebaju svojim ponašanjem čuvati njezin ugled na način da postupaju posebno ispravno i s poštovanjem koje se može očekivati od članova osoblja međunarodne javne institucije.
(t. 187. do 190.)
Izvori:
Sud: presuda od 6. ožujka 2001., Connolly/Komisija, C‑274/99 P, EU:C:2001:127, t. 44. i 46.
Prvostupanjski sud: presuda od 7. ožujka 1996., Williams/Službenički sud, T‑146/94, EU:T:1996:34, t. 65.
Službenički sud: presude od 8. studenoga 2007., Andreasen/Komisija, F‑40/05, EU:F:2007:189, t. 233. i navedena sudska praksa; od 23. listopada 2013., Gomes Moreira/ECDC, F‑80/11, EU:F:2013:159, t. 61. do 63.; od 19. studenoga 2014., EH/Komisija, F‑42/14, EU:F:2014:250, t. 123. i od 17. ožujka 2015., AX/ESB, F‑73/13, EU:F:2015:9, t. 210. i 232.
8.      Iz teksta članka 11.a Pravilnika izričito proizlazi da dužnosnik pri obavljanju poslova ne smije, osim kako je predviđeno u daljnjem tekstu, obavljati zadaće u kojima ima izravan ili neizravan osobni interes koji bi mogao narušiti njegovu neovisnost, a posebno obiteljske i financijske interese, te da, ako mu bude povjerena takva zadaća, mora odmah o tome obavijestiti tijelo za imenovanje, koje će poduzeti potrebne mjere. Konačno, članak 11.a stavak 3. Pravilnika osobito propisuje da dužnosnik ne smije u poduzećima koja podliježu ovlaštenju njegove institucije zadržati ni stjecati udjele čija bi vrsta ili opseg mogli narušiti njegovu neovisnost u obavljanju poslova.
U tom pogledu, prilikom ocjenjivanja postoji li sukob interesa ili ne, profesionalni odnos koji postoji između dužnosnika i treće osobe načelno ne upućuje na to da je neovisnost dužnosnika upitna ili se takvom čini kada taj dužnosnik mora odlučivati u predmetu u kojem ta treća osoba sudjeluje.
Međutim, budući da je ocjena stvarnog postojanja sukoba interesa povjerena tijelu za imenovanje, članak 11.a Pravilnika ne dopušta dužnosnicima i drugim zaposlenicima da sami pristupe toj ocjeni, nego im, upravo suprotno, propisuje da prijave nadređenima prisutnost nekog člana obitelji, tim više ako se radi o roditelju, potomku ili bližem srodniku, u subjektu koji se nalazi izvan institucije, ali ima izravne veze s tom institucijom koje spadaju u okvir dužnosti tih dužnosnika i službenika.
U tom pogledu, iako članak 11.a nalaže predmetnom dužnosniku obvezu obavještavanja, prisutnost u dotičnoj instituciji člana obitelji osobe koja nije dio institucije ne znači da potonja ne može obavljati profesionalnu djelatnost u društvu koje je pod kontrolom predmetne institucije. Jednako tako, ta okolnost ne oduzima članu obitelji dužnosnika ili službenika Unije mogućnost prijave na natječaj ili za radno mjesto gdje pri izboru sudjeluje odbor ili povjerenstvo za odabir, pod uvjetom da, kada je dotični dužnosnik u tom odboru ili povjerenstvu, poštuje obvezu obavještavanja koja mu je naložena na temelju članka 11.a Pravilnika i specifičnu obvezu obavještavanja koja je propisana za kandidata koji želi raditi za Uniju na temelju članka 27. Poslovnika.
(t. 193. do 196.)
Izvori:
Prvostupanjski sud: presude od 19. svibnja 1999., Connolly/Komisija, T‑34/96 i T‑163/96, EU:T:1999:102, t. 168.; od 3. veljače 2005., Mancini/Komisija, T‑137/03, EU:T:2005:33, t. 33. i od 12. srpnja 2005., De Bry/Komisija, T‑157/04, EU:T:2005:281, t. 35.
Službenički sud: rješenje od 25. veljače 2014., García Dominguez/Komisija, F‑155/12, EU:F:2014:24, t. 34.; presude od 30. travnja 2014., López Cejudo/Komisija, F‑28/13, EU:F:2014:55, t. 62. i od 22. rujna 2015., Gioria/Komisija, F‑82/14, EU:F:2015:108, t. 36.
9.      Trajanje stegovnog postupka ne spominje se u članku 10. Priloga IX. Pravilniku i nije bitno za utvrđivanje stegovne mjere koja, u skladu s navedenim člankom, treba biti proporcionalna s ozbiljnošću počinjene povrede. Posljedično, taj aspekt ne smatra se olakšavajućom okolnošću.
(t. 200.)
10.    Mogući propusti osoba nadređenih dotičnom dužnosniku protiv kojeg se vodi stegovni postupak ne mogu opravdati povrede koje se stavljaju na teret tom dužnosniku, koji ostaje odgovoran za svoje ponašanje.
(t. 202.)
Izvori:
Sud: presuda od 11. srpnja 1985., R./Komisija, 255/83 i 256/83, EU:C:1985:324, t. 44.
Prvostupanjski sud: presuda od 4. svibnja 1999., Z/Parlament, T‑242/97, EU:T:1999:92, t. 115.
Službenički sud: presuda od 17. ožujka 2015., AX/ESB, F‑73/13, EU:F:2015:9, t. 222.
11.    Neovisnost dužnosnika u odnosu prema trećima, koju, među ostalim, žele očuvati članci 11. i 11.a Poslovnika, ne treba ocjenjivati samo sa subjektivnog stajališta jer se njome želi izbjeći, osobito pri upravljanju javnim sredstvima, bilo kakvo ponašanje koje bi objektivno moglo utjecati na sliku o institucijama i naštetiti povjerenju koje javnost ima prema njima. Stoga, prema članku 10. točki (b) Priloga IX. Poslovniku, institucija može uzeti u obzir kao otežavajuću okolnost rizik koji za njezin integritet, ugled ili interese predstavlja dužnosnikovo ponašanje, bez potrebe dokazivanja broja osoba izvan institucija upoznatih s predmetnim ponašanjem dotičnog dužnosnika.
(t. 204.)
Izvori:
Službenički sud: presuda od 28. ožujka 2012., BD/Komisija, F‑36/11, EU:F:2012:49, t. 80.
12.    U okviru stegovnog postupka odgovornost dotičnog dužnosnika treba se ispitivati pojedinačno i autonomno, to jest neovisno o mogućoj zakonitosti ili nezakonitosti odluka ili o nepostojanju odluka donesenih u vezi s drugim zaposlenicima. Zato se dotični dužnosnik prilikom pobijanja sankcije koja mu je određena ne može učinkovito pozivati na činjenicu da ni protiv jednog drugog dužnosnika nije bio pokrenut stegovni postupak pred stegovnim povjerenstvom ili da je tom drugom dužnosniku određena blaža sankcija za djela kao što su to ona koja se njemu stavljaju na teret.
(t. 205.)
Izvori:
Sud: presuda od 4. srpnja 1985., Williams/Službenički sud, 134/84, EU:C:1985:297, t. 14.
Službenički sud: presuda od 17. ožujka 2015., AX/ESB, F‑73/13, EU:F:2015:9, t. 123. i navedena sudska praksa
13.    Budući da su postupak ocjenjivanja i stegovni postupak dva različita postupka koji nemaju isti cilj, aspekt promaknuća dotičnog dužnosnika nema nikakve veze s određivanjem sankcije koja bi se trebala izreći po završetku stegovnog postupka.
(t. 206.)
14.    Nedostatak svijesti dotičnog dužnosnika o težini povreda koje mu se stavljaju na teret može u određenim slučajevima biti uzet u obzir na temelju članka 10. Priloga IX. Pravilniku kako bi se postrožila sankcija koja mu se treba izreći.
(t. 208.)
Izvori:
Opći sud Europske unije: presuda od 22. svibnja 2014., BG/Ombudsman, T‑406/12 P, EU:T:2014:273, t. 70.