Privremena verzija
PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
30. travnja 2026.(*)
„Tužba zbog povrede obveze – Članak 258. UFEU-a – Direktiva (EU) 2019/520 – Interoperabilnost elektroničkih sustava za naplatu cestarine i olakšavanje prekogranične razmjene informacija o neplaćanju cestarina u Uniji – Neprenošenje – Nepoštivanje obveze obavještavanja o eventualnim provedbenim mjerama – Članak 260. stavak 3. UFEU-a – Zahtjev za plaćanja paušalnog iznosa”
U predmetu C-479/23,
povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 258. i članka 260. stavka 3. UFEU-a, podnesene 26. srpnja 2023.,
Europska komisija, koju zastupaju M. Ilkova i P. Messina, u svojstvu agenata,
tužitelj,
protiv
Republike Bugarske, koju zastupaju T. Mitova, S. Ruseva i R. Stoyanov, u svojstvu agenata,
tuženik,
SUD (deseto vijeće),
u sastavu: J. Passer, predsjednik vijeća, M. L. Arastey Sahún (izvjestiteljica), predsjednica petog vijeća, i D. Gratsias, sudac,
nezavisni odvjetnik: N. Emiliou,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1        Svojom tužbom Europska komisija od Suda traži da:
–        utvrdi da je Republika Bugarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 32. stavka 1. Direktive (EU) 2019/520 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. ožujka 2019. o interoperabilnosti elektroničkih sustava za naplatu cestarine i olakšavanju prekogranične razmjene informacija o neplaćanju cestarina u Uniji (SL 2019., L 91, str. 45.) time što nije donijela zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s navedenom direktivom odnosno, u svakom slučaju, time što ih nije priopćila Komisiji;
–        naloži Republici Bugarskoj da Komisiji plati paušalni iznos koji odgovara višem od sljedećih dvaju iznosa:
–        iznos od 1800 eura dnevno pomnožen s brojem dana proteklih od dana nakon isteka roka za prenošenje utvrđenog navedenom direktivom do dana prestanka povrede ili, ako se povreda nastavi, do dana objave presude u ovom predmetu, ili
–        minimalni paušalni iznos od 504 000 eura;
–        u slučaju da povreda obveze utvrđena u prvoj alineji traje do dana objave presude Suda u ovom predmetu, naloži Republici Bugarskoj da Komisiji plati novčanu kaznu u iznosu od 9720 eura dnevno od dana objave navedene presude do dana na koji Republika Bugarska ispuni svoje obveze na temelju Direktive 2019/520;
–        naloži Republici Bugarskoj snošenje troškova postupka.
Pravni okvir
Direktiva 2019/520
2        U uvodnim izjavama 2. i 3. Direktive 2019/520 navedeno je:
„2.      Poželjno je postići široko raspoređivanje elektroničkih sustava za naplatu cestarine po državama članicama i susjednim državama te, u najvećoj mogućoj mjeri, imati pouzdane, korisnicima prilagođene i troškovno učinkovite sustave prilagođene daljnjem razvoju politika na razini Unije povezanih s obračunavanjem naknada za korištenje cesta i budućim tehničkim otkrićima. Stoga je potrebno elektroničke sustave za naplatu cestarine učiniti interoperabilnima kako bi se smanjili troškovi i opterećenja povezani s plaćanjem cestarina širom Unije.
3.      Interoperabilni elektronički sustavi za naplatu cestarine doprinose postizanju ciljeva utvrđenih pravom Unije o cestarinama”.
3        Člankom 1. stavkom 1. te direktive određuje se:
„Ovom Direktivom utvrđuju se uvjeti koji su potrebni za sljedeće svrhe:
(a)      osiguravanje interoperabilnosti elektroničkih sustava za naplatu cestarine na cijeloj cestovnoj mreži Unije, gradskim i međugradskim autocestama, glavnim i sporednim cestama te različitim strukturama, kao što su tuneli ili mostovi, i trajektima; i
(b)      olakšavanje prekogranične razmjene podataka iz registra vozila u vezi s vozilima i vlasnicima ili korisnicima vozila za koje je utvrđeno neplaćanje bilo koje vrste cestarina u Uniji.
[...]”
4        U članku 2. navedene direktive predviđa se:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[...]
2.       ‚pružatelj usluge naplate cestarine’ znači pravni subjekt koji pruža usluge naplate cestarine u jednom ili više područja EENC-a za jednu ili više kategorija vozila;
3.      ‚subjekt za naplatu cestarine’ znači javni ili privatni subjekt koji naplaćuje cestarine za prometovanje vozila na području EENC-a;
[...]
16.       ‚prijava cestarine’ znači izjava namijenjena subjektu za naplatu cestarine kojom se potvrđuje prisutnost vozila na području EENC-a u obliku koji je dogovoren između pružatelja usluge naplate cestarine i subjekta za naplatu cestarine;
17.       ‚parametri za klasifikaciju vozila’ znači podaci o vozilu u skladu s kojima se obračunava cestarina na temelju podataka za obračun cestarine;
[...]
21.       ‚cestarina’ znači pristojba koju korisnik ceste mora platiti za prometovanje na određenoj cesti, cestovnoj mreži, građevini poput mosta ili tunela, ili trajektu;
[...]
26.       ‚vozilo’ znači motorno vozilo ili skup povezanih vozila koja su namijenjena ili se koriste za cestovni prijevoz putnika ili robe;
[...]
29.      ‚lako vozilo’ znači vozilo čija najveća dopuštena masa ne prelazi 3,5 tone”.
5        Članak 5. te direktive glasi kako slijedi:
„[...]
4.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da, prema potrebi, pružatelji usluge EENC-a koje su one registrirale ili koji pružaju uslugu EENC-a na njihovu državnom području korisnicima EENC-a osiguraju opremu u vozilu koja ispunjava zahtjeve iz ove Direktive, kao i iz direktiva 2014/53/EU [Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o usklađivanju zakonodavstava država članica o stavljanju na raspolaganje radijske opreme na tržištu i stavljanju izvan snage Direktive 1999/5/EZ (SL 2014., L 153, str. 62.)] i 2014/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća [od 26. veljače 2014. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na elektromagnetsku kompatibilnost (SL 2014., L 96, str. 79.)]. One mogu zatražiti od dotičnih pružatelja usluge EENC-a dokaze da su ti zahtjevi ispunjeni.
5.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da pružatelji usluge EENC-a koji pružaju uslugu EENC-a na njihovu državnom području vode popise poništene opreme u vozilu povezane s njihovim ugovorima za EENC s korisnicima EENC-a. One poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se takvi popisi vode strogo u skladu s pravilima Unije o zaštiti osobnih podataka kako su navedena, među ostalim, u Uredbi (EU) 2016/679 [Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1.)] i Direktivi 2002/58/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od
12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama) (SL 2002., L 201, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.)].
[...]
7.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da pružatelji usluge EENC-a koji pružaju uslugu EENC-a na njihovu državnom području subjektima za naplatu cestarine pruže informacije koje su im potrebne za izračun i naplatu cestarine za vozila korisnika EENC-a ili da subjektima za naplatu cestarine pruže sve informacije potrebne za provjeru izračuna cestarina koje pružatelji usluge EENC-a naplaćuju za vozila korisnika EENC-a.
[...]
9.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da subjekt za naplatu cestarine nadležan za područje EENC-a na njihovu državnom području može od pružatelja usluge EENC-a dobiti podatke u vezi sa svim vozilima čiji su vlasnici ili korisnici klijenti pružatelja usluga EENC-a i koji su, u određenom razdoblju, vozili na području EENC-a za koje je nadležan subjekt za naplatu cestarine, kao i podatke u vezi s vlasnicima ili korisnicima tih vozila, pod uvjetom da subjekt za naplatu cestarine treba te podatke kako bi ispunio svoje obveze prema poreznim tijelima. Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da pružatelj usluge EENC-a dostavi tražene podatke najkasnije dva dana nakon primitka zahtjeva. One poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da subjekt za naplatu cestarine ne otkriva takve podatke nijednom drugom pružatelju usluge naplate cestarine. One poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se, ako je subjekt za naplatu cestarine udružen s pružateljem usluge naplate cestarine u jedan subjekt, podaci upotrebljavaju isključivo u svrhu ispunjavanja obveza subjekta za naplatu cestarine prema poreznim tijelima.
[...]”.
6        Sukladno članku 6. Direktive 2019/520:
„1.      Ako područje EENC-a nije usklađeno s tehničkim i postupovnim uvjetima za interoperabilnost EENC-a predviđenima u ovoj Direktivi, država članica na čijem se državnom području nalazi područje EENC-a poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da nadležni subjekt za naplatu cestarine razmotri problem zajedno s uključenim dionicima te, u okviru granica svojih nadležnosti, poduzme korektivno djelovanje s ciljem osiguravanja interoperabilnosti EENC-a u okviru sustava za naplatu cestarine. Ako je to potrebno, država članica ažurira registar iz članka 21. stavka 1. u pogledu informacija iz točke (a) tog stavka.
[...]
3.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da subjekti za naplatu cestarine nadležni za područja EENC-a na njihovim državnim područjima na nediskriminirajućoj osnovi prihvaćaju sve pružatelje usluge EENC-a koji podnesu zahtjev za pružanje usluge EENC-a na spomenutim područjima EENC-a.
Prihvaćanje pružatelja usluge EENC-a u području EENC-a podliježe uvjetu da pružatelj poštuje obveze i opće uvjete iz izjave o području EENC-a.
Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da subjekti za naplatu cestarine ne zahtijevaju od pružatelja usluge EENC-a da se koriste specifičnim tehničkim rješenjima ili procesima kojima se ograničava interoperabilnost sastavnica interoperabilnosti pružatelja usluge EENC-a s elektroničkim sustavima za naplatu cestarine u drugim područjima EENC-a.
Ako se subjekt za naplatu cestarine i pružatelj usluge EENC-a ne mogu sporazumjeti, predmet se može uputiti tijelu za mirenje koje je nadležno za odgovarajuće područje naplate cestarine.
4.      Svaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da se ugovorima između subjekta za naplatu cestarine i pružatelja usluge EENC-a u vezi s pružanjem usluge EENC-a na državnom području te države članice dopušta da pružatelj usluge EENC-a račun za cestarinu izdaje izravno korisniku usluge EENC-a.
Subjekt za naplatu cestarine može zahtijevati da pružatelj usluge EENC-a izdaje račun korisniku u ime subjekta za naplatu cestarine, a pružatelj usluge EENC-a mora ispuniti taj zahtjev.
5.      Cestarina koju zaračunavaju subjekti za naplatu cestarine korisnicima EENC-a ne smije biti viša od odgovarajuće nacionalne ili lokalne cestarine. Time se ne dovodi u pitanje pravo država članica da uvode rabate ili popuste kako bi potaknule upotrebu elektroničkog plaćanja cestarine. Svi rabati ili popusti na cestarine koje korisnicima opreme u vozilu nudi država članica ili subjekt za naplatu cestarine moraju biti transparentni, javno objavljeni i pod istim uvjetima dostupni klijentima pružatelja usluge EENC-a.
6.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da subjekti za naplatu cestarine u svojim područjima EENC-a prihvaćaju svu valjanu opremu u vozilu pružatelja usluge EENC-a s kojima imaju ugovorne odnose, koja je potvrđena u skladu s postupkom određenim u provedbenim aktima iz članka 15. stavka 7. i koja nije na popisu poništene opreme u vozilu iz članka 5. stavka 5.
7.      U slučaju nepravilnog djelovanja EENC-a koje se može pripisati subjektu za naplatu cestarine, subjekt za naplatu cestarine osigurava pomoćnu uslugu koja omogućava vozilima s opremom iz stavka 6. da sigurno prometuju i s minimalnim kašnjenjem, bez sumnjičenja za neplaćanje cestarine.
[...] ”
7        Člankom 7. stavkom 3. te direktive određuje se:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da u područjima EENC-a s glavnim pružateljem usluga metodologija za izračun naknade pružateljima usluge EENC-a ima jednaku strukturu kao naknada za usporedive usluge koje pruža glavni pružatelj usluga. Iznos naknade pružateljima usluge EENC-a može se razlikovati od naknade glavnom pružatelju usluga ako je to opravdano:
(a)      troškom na temelju specifičnih zahtjeva i obveza glavnog pružatelja usluga koji se ne primjenjuje na pružatelje usluge EENC-a; i
(b)      potrebom da se od naknade pružateljima usluge EENC-a odbiju fiksne naknade koje nameće subjekt za naplatu cestarine na temelju troškova koji za subjekta za naplatu cestarine nastaju zbog pružanja, vođenja i održavanja sustava usklađenog s EENC-om u svojem području naplate cestarine, uključujući troškove akreditacije, u slučajevima kad takvi troškovi nisu uključeni u cestarinu”.
8        Članak 8. navedene direktive u stavcima 2. i 3. određuje:
„2.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da subjekt za naplatu cestarine ima pravo od pružatelja usluge EENC-a zahtijevati plaćanje za svaku potkrijepljenu prijavu cestarine i za svaku potkrijepljenu neprijavljenu cestarinu u vezi s bilo kojim računom korisnika EENC-a kojim upravlja taj pružatelj usluge EENC-a.
3.      Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da, u slučaju da je pružatelj usluge EENC-a poslao subjektu za naplatu cestarine popis poništene opreme u vozilu iz članka 5. stavka 5., pružatelj usluge EENC-a nije odgovoran za bilo koju dodatnu cestarinu koja je nastala na temelju upotrebe takve poništene opreme u vozilu. Broj upisa na popisu poništene opreme za vozilo, oblik popisa i učestalost ažuriranja dogovaraju subjekti za naplatu cestarine i pružatelji usluga EENC-a”.
9        U skladu s člankom 9. iste direktive:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da pravni subjekti koji pružaju usluge naplate cestarine vode računovodstvenu evidenciju koja omogućuje jasno razdvajanje troškova i prihoda povezanih s pružanjem usluge naplate cestarine od troškova i prihoda povezanih s drugim aktivnostima. Informacije o troškovima i prihodima povezanima s pružanjem usluge naplate cestarine dostavljaju se, na zahtjev, relevantnom tijelu za mirenje ili pravosudnom tijelu. Države članice također poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da nije dopušteno unakrsno subvencioniranje između aktivnosti obavljenih u ulozi pružatelja usluge naplate cestarine i drugih aktivnosti. ”
10      Članak 14. stavak 1. Direktive 2019/520 glasi kako slijedi:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da je interakcija korisnika EENC-a sa subjektima za naplatu cestarina ograničena, prema potrebi, na proces izdavanja računa u skladu s člankom 6. stavkom 4. i na procese izvršavanja. Interakcije između korisnika EENC-a i pružatelja usluge EENC-a, ili njihove opreme u vozilu, mogu biti specifične za svakog pružatelja usluge EENC-a bez ugrožavanja interoperabilnosti usluge EENC-a”.
11      Člankom 21. stavkom 5. te direktive određuje se:
„Na kraju svake kalendarske godine tijela država članica nadležna za registre Komisiji elektroničkim putem šalju registre područja EENC-a i pružatelja usluge EENC-a. Komisija stavlja na raspolaganje te informacije drugim državama članicama. Država članica registracije i Komisija obavješćuju se o svim odstupanjima od stanja u državi članici”.
12      U članku 24. navedene direktive predviđa se:
„1.      Država članica na čijem je državnom području došlo do neplaćanja cestarine odlučuje hoće li pokrenuti daljnji postupak u pogledu neplaćanja cestarine.
Ako država članica na čijem je državnom području došlo do neplaćanja cestarine odluči pokrenuti takav postupak, ta država članica u skladu sa svojim nacionalnim pravom o tome obavješćuje vlasnika, korisnika vozila ili osobu identificiranu na drugi način koju se sumnjiči za neplaćanje cestarine.
Ta obavijest, u mjeri u kojoj je to predviđeno nacionalnim pravom, uključuje pravne posljedice neplaćanja cestarine na državnom području države članice u kojoj je došlo do neplaćanja cestarine, u skladu s pravom te države članice.
2.      Pri slanju pisane obavijesti vlasniku, korisniku vozila ili osobi identificiranoj na drugi način koja se sumnjiči za neplaćanje cestarine, država članica na čijem je državnom području došlo do neplaćanja cestarine uključuje, u skladu sa svojim nacionalnim pravom, sve važne informacije, a posebno prirodu tog neplaćanja cestarine, mjesto, datum i vrijeme neplaćanja cestarine, naziv prekršenih propisa nacionalnog prava, pravo na pravni lijek i pristup informacijama i sankciju te, prema potrebi, podatke o uređaju kojim je utvrđeno neplaćanje cestarine. U tu svrhu država članica na čijem je državnom području došlo do neplaćanja cestarine temelji pisanu obavijest na obrascu iz Priloga II.
[...]”.
13      U skladu s člankom 25. iste direktive:
„1.      Država članica na čijem je državnom području došlo do neplaćanja cestarine može subjektu odgovornom za naplatu cestarine dostaviti podatke dobivene postupkom iz članka 23. stavak 1. samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)      preneseni podaci ograničeni su na ono što je tom subjektu potrebno za naplatu utvrđene cestarine;
(b)      postupak za naplatu utvrđene cestarine u skladu je s postupkom predviđenim člankom 24.;
(c)      dotični subjekt odgovoran je za provedbu tog postupka; i
(d)      postupanjem u skladu s nalogom za plaćanje koji izdaje subjekt kojemu se podaci dostavljaju okončava se slučaj neplaćanja cestarine.
2.      Države članice osiguravaju da se podaci dostavljeni odgovornom subjektu upotrebljavaju isključivo u svrhu naplate utvrđene cestarine te se odmah brišu nakon plaćanja cestarine ili, u slučaju da se plaćanje ne izvrši, u razumnom roku nakon prijenosa podataka koji utvrđuje država članica. ”
14      Članak 32. Direktive 2019/520 propisuje:
„1.      Države članice do 19. listopada 2021. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člancima od 1. do 27. i prilozima I. i II. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih mjera.
One primjenjuju te mjere od 19. listopada 2021.
Kada države članice donose te mjere, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. One sadržavaju i izjavu da se upućivanja u postojećim zakonima i drugim propisima na direktivu stavljenu izvan snage ovom Direktivom smatraju upućivanjima na ovu Direktivu. Države članice određuju načine tog upućivanja i način oblikovanja te izjave.
2.      Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva”.
15      U članku 33. te direktive predviđa se:
„Direktiva 2004/52/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o interoperabilnosti elektroničkih sustava za naplatu cestarine u Zajednici (SL 2004., L 166, str. 124.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 16., str. 197.)] stavlja se izvan snage s učinkom od 20. listopada 2021., ne dovodeći u pitanje obveze država članica u pogledu roka za prenošenje Direktive u nacionalno pravo, koji je naveden u Prilogu III. dijelu B.
Upućivanja na direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga IV”.
16      U Prilogu II. Direktivi 2019/520 utvrđen je predložak pisane obavijesti iz članka 24. te direktive.
Komunikacija iz 2023.
17      U Komunikaciji Komisije 2023/C 2/01, naslovljenoj „Financijske sankcije u postupcima zbog povrede” (SL 2023., C 2, str. 1., u daljnjem tekstu:
Komunikacija iz 2023.), točke 3. i 4. posvećene su „novčanim kaznama” odnosno „plaćanju paušalnog iznosa”.
18      Točka 4.2 navedene komunikacije precizira metodu izračuna paušalnog iznosa kako slijedi:
„Metoda izračuna paušalnog iznosa općenito je slična metodi izračuna novčane kazne:
–        paušalna osnovica množi se koeficijentom težine,
–        rezultat se množi faktorom ‚n’,
–        rezultat se množi brojem dana trajanja povrede[...]”
19      Odjeljak 4.2.1. navedene komunikacije propisuje:
„Za izračun paušalnog iznosa dnevni iznos množi se brojem dana trajanja povrede. Taj se broj definira na sljedeći način:
[...]
–        kad je riječ o tužbama na temelju članka 260. stavka 3. UFEU-a, to je broj dana od dana nakon isteka roka za prenošenje utvrđenog u predmetnoj direktivi do dana okončanja povrede ili, ako se povreda ne okonča, do dana objave presude na temelju članka 260.
UFEU-a.
[...]”.
20      Prilog I. toj Komunikaciji iz 2023., naslovljen „Podaci koji se koriste za određivanje financijskih sankcija koje se predlažu Sudu”, u točki 2. predviđa da paušalna osnovica za izračun paušalnog iznosa iz odjeljka 4.2.2 navedene komunikacije iznosi 1000 eura dnevno, što je trećina paušalne osnovice za izračun novčane kazne, a u točki 3. da je faktor „n” za Republiku Bugarsku 0,18. U točki 5. tog Priloga I. pojašnjava se da minimalni paušalni iznos određen za Republiku Bugarsku iznosi 504 000 eura.
Predsudski postupak
21      Komisija je 25. studenoga 2021. Republici Bugarskoj uputila pismo opomene u kojem ju je podsjetila na to da je rok za prenošenje Direktive 2019/520 istekao 19. listopada i da joj mjere kojima se ta direktiva prenosi još uvijek nisu priopćene.
22      U svom odgovoru od 24. siječnja 2022. Republika Bugarska obavijestila je Komisiju da će se navedena direktiva prenijeti u bugarsko pravo donošenjem Zakona za izmenenie i dopalnenie na Zakona za patishtata (Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o cestama), Postanovleniem za izmenenie i dopalnenie na Naredbata za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (Uredba o izmjeni i dopuni Uredbe o uvjetima i pravilima za uvođenje i rad mješovitog sustava naplate cestarine za različite kategorije cestovnih vozila na temelju trajanja putovanja i prijeđene udaljenosti) kao i Naredbom za usloviyata, reda i pravilata za postigane na operativnata savmestimost na elektronni sistemi za patno taksuvane (Pravilnik o uvjetima i pravilima za postizanje interoperabilnosti elektroničkih sustava naplate cestarine), a koji tekstovi su bili u procesu donošenja.
23      Budući da nije bilo nikakvog kasnijeg obavijesti o prenošenju Direktive 2019/520, Komisija je 19. svibnja 2022. Republici Bugarskoj uputila obrazloženo mišljenje u kojem ju je pozvala da u roku od dva mjeseca od njegova primitka poduzme mjere potrebne za postupanje u skladu s tim mišljenjem.
24      Dopisom od 18. srpnja 2022. Republika Bugarska nije osporavala povredu koja joj se stavlja na teret, ali je pojasnila da je Vijeće ministara 27. svibnja 2022. odobrilo nacrt zakona o izmjeni i dopuni Zakona o cestama te ga je istog dana na donošenje podnijelo bugarskoj Nacionalnoj skupštini. Ta je država članica dodala da će se svi nacrti i normativni akti namijenjeni potpunom prenošenju odredbi te direktive u bugarsko pravo donijeti do rujna 2022., ali da se kašnjenja ipak ne mogu isključiti.
25      Smatrajući da nakon isteka roka za prenošenje
navedene direktive, mjere kojima se osigurava njezino potpuno prenošenje još uvijek nisu bile donesene ili barem priopćene Komisiji, ta je institucija podnijela ovu tužbu.
Postupak pred Sudom
26      Pisani dio postupka u ovom predmetu zaključen je 12. veljače 2024.
27      Odlukom predsjednika Suda od 16. svibnja 2024., nakon što su stranke saslušane, postupak u ovom predmetu prekinut je do završetka Komisijine analize akata koje je u međuvremenu donijela Republika Bugarska.
28      Aktom od 31. listopada 2024. Komisija je obavijestila Sud da je Republika Bugarska 1. i 14. veljače 2024. obavijestila Komisiju o nekoliko zakonodavnih i regulatornih mjera prenošenja Direktive 2019/520. Republika Bugarska je 18. veljače 2024. obavijestila Komisiju da odluku namijenjenu osiguravanju potpunog prenošenja te direktive treba donijeti 30. svibnja 2024. U naknadnim neformalnim priopćenjima Republika Bugarska navela je i da bi mjere za potpuno prenošenje navedene direktive trebalo donijeti najkasnije do 30. kolovoza 2024. Međutim, nijedna dodatna mjera prenošenja Komisiji nije priopćena nakon 18. veljače 2024.
29      Slijedom toga, Komisija je navela da, iako je Republika Bugarska tijekom sudskog postupka ostvarila određeni napredak u prenošenju Direktive 2019/520, to je prenošenje i dalje nepotpuno.
30      U tim je okolnostima Komisija prilagodila svoj zahtjev da se toj državi članici naloži plaćanje paušalnog iznosa i novčane kazne. Što se tiče paušalne svote, predložila je razlikovanje između tri razdoblja povrede te je zahtijevala, za prvo razdoblje, od 20. listopada 2021. do 31. siječnja 2024., iznos od 1 799 280 eura, za drugi razdoblje, od 1. veljače 2024. do 13. veljače 2024., iznos od 18 144 eura, i, za treće razdoblje, od 14. veljače 2024. do datuma objave presude u ovom predmetu ili, ako povreda prestane prije tog datuma, do datuma na koji je prestala, dnevni iznos od 1080 eura. Kad je riječ o novčanoj kazni, Komisija je od Suda zatražila da utvrdi novčanu kaznu u iznosu od 5814 eura dnevno sve dok se u potpunosti ne ispuni obveza iz članka 32. Direktive 2019/520.
31      Odlukom predsjednika Suda od 6. studenoga 2024. nastavljen je postupak u ovom predmetu.
32      Dana 9. prosinca 2024. Republika Bugarska podnijela je svoja očitovanja na Komisijino djelomično povlačenje tužbe i na njezinu prilagodbu tužbenog zahtjeva.
33      Aktom podnesenim 30. rujna 2025. Republika Bugarska zatražila je podnošenje novih dokaznih prijedloga kako bi se utvrdilo potpuno prenošenje Direktive 2019/520 u bugarsko pravo. U skladu s člankom 128. stavkom 2. Poslovnika Suda, predsjednik desetog vijeća prihvatio je taj zahtjev 3. listopada 2025. i Komisiji odredio rok do 17. listopada 2025. za očitovanje o tim novim dokazima.
34      Aktom od 15. listopada 2025. Komisija je podnijela svoja očitovanja o tim novim dokazima, o kojima ju je Republika Bugarska obavijestila 26. rujna 2025., te je navela da smatra da je ta država članica sada ispunila obvezu koju ima na temelju članka 32. stavka 1. Direktive 2019/520 da donese sve zakone i druge propise potrebne za prenošenje navedene direktive i da je o tome obavijesti.
35      Slijedom toga, Komisija je, s jedne strane, ponovno djelomično povukla svoju tužbu, povukla svoj zahtjev da se Republici Bugarskoj naloži plaćanje novčane kazne i, s druge strane, izmijenila svoj tužbeni zahtjev u pogledu nalaganja toj državi članici plaćanja paušalnog iznosa, zahtijevajući na toj osnovi ukupan iznos od 2 458 296 eura, od čega 1 801 440 eura za razdoblje od 20. listopada 2021. do 31. siječnja 2024, 19 656 eura za razdoblje od 1. veljače 2024. do 13. veljače 2024. i 637 200 eura za razdoblje od 14. veljače 2024. do 25. rujna 2025.
36      Aktom od 3. studenoga 2025. Republika Bugarska zatražila je od Suda, s jedne strane, da prihvati djelomično povlačenje tužbe Komisije u dijelu u kojem se odnosi na izricanje novčane kazne i, s druge strane, da u cijelosti odbije Komisijin zahtjev za nalaganje plaćanja paušalnog iznosa od 2 458 296 eura ili, podredno, da smanji njegov iznos na najmanju moguću mjeru s obzirom na okolnosti slučaja.
O tužbi
Povreda obveze na temelju članka 258. UFEU-a
Argumentacija stranaka
37      Komisija u svojoj tužbi ističe da nakon isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju Republika Bugarska nije donijela mjere potrebne za prenošenje Direktive 2019/520 u nacionalno pravo.
38      Osim toga, Republika Bugarska povrijedila je svoju obvezu da Komisiji odmah priopći tekst tih mjera.
39      U tom pogledu, Komisija najprije podsjeća na to da se, u skladu sa sudskom praksom, osobito presudama od 27. listopada 2011., Komisija/Poljska (C-362/10, EU:C:2011:703, t. 46.) i od 15. listopada 2015., Komisija/Njemačka (C-137/14, EU:C:2015:683, t. 51.), odredbe direktive moraju provesti s nepobitnom obvezujućom snagom, uz specifičnost, preciznost i jasnoću koje se zahtijevaju kako bi se ispunio zahtjev pravne sigurnosti. Usto ističe da je, kada direktiva izričito predviđa da odredbe kojima se prenosi ta direktiva sadržavaju upućivanje na nju ili da se uz njih navodi takva uputa prilikom njihove službene objave, kao što se to u ovom slučaju predviđa člankom 32. stavkom 1. drugim podstavkom Direktive 2019/520, u svakom slučaju potrebno donijeti pozitivan akt prenošenja. U tom se pogledu poziva na točku 49. presude od 11. lipnja 2015., Komisija/Poljska (C-29/14, EU:C:2015:379).
40      Oslanjajući se na točke 51. i 59. presude od 8. srpnja 2019., Komisija/Belgija (članak 260. stavak 3. UFEU-a - Mreže velikih brzina) (C-543/17, EU:C:2019:573), Komisija navodi da su joj države članice usto dužne pružiti jasne i precizne informacije o prenošenju direktive. One bi trebale nedvosmisleno naznačivati zakone i druge propise za koje smatraju da su njima ispunile različite obveze koje im nalaže direktiva. Države članice dužne su i za svaku odredbu navedene direktive navesti nacionalnu mjeru ili mjere kojima se osigurava njezino prenošenje, pri čemu to priopćavanje može, po potrebi, biti popraćeno korelacijskom tablicom.
41      U svojem odgovoru na tužbu Republika Bugarska odgovara da je tijekom predsudskog postupka ispunila obveze koje ima na temelju načela lojalne suradnje te je Komisiji pravodobno dostavila sve potrebne informacije. Usto, nacionalna tijela uključena u prenošenje Direktive 2019/520 uložila su u dobroj vjeri sve napore za prenošenje njezinih odredbi.
42      Republika Bugarska kašnjenja u prenošenju opravdava političkom nestabilnošću zbog uzastopnih raspuštanja Nacionalne skupštine.
43      Tvrdi da joj je bilo objektivno nemoguće provesti odredbe Direktive 2019/520 jer nije imala zakonodavno tijelo koje može donositi zakone o prenošenju i da ta situacija predstavlja višu silu.
44      Komisija nije pravilno uzela u obzir okolnosti na koje se ta država članica pozvala, odnosno složenu bugarsku političku situaciju i njezine posljedice na zakonodavni rad kao i pandemiju bolesti COVID-19, iako u tu svrhu raspolaže marginom prosudbe na temelju članaka 258. i 260. UFEU-a.
45      U svakom slučaju, iako Direktiva 2019/520 još nije u potpunosti prenesena, različitim postojećim zakonima već se provode neke od njezinih zahtjeva.
46      Konkretno, pojmovi definirani u članku 2. točkama 2., 3., 16., 17., 21., 26. i 29. te direktive nalaze se u Zakonu za patishtata (Zakon o cestama) (DV br. 26 od 29. ožujka 2000, Zakon za dvizhenie po patishtata (Zakon o cestovnom prometu) (DV br. 20. od 5.
ožujka 1999.) i Naredbi za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (Pravilnik o načinima i pravilima za uspostavu i rad mješovitog sustava naplate različitih kategorija cestovnih vozila na temelju trajanja i prijeđene udaljenosti).
47      Usto, postojećim bugarskim odredbama nastoji se provesti članak 5. stavci 5. i 7., članak 6. stavci 3., 5. i 7. te članak 8. stavak 2. Direktive 2019/520.
48      U svojoj replici Komisija ističe da je ispunila svoju obvezu dokazivanja postojanja navodne povrede i da se u tom pogledu nije oslonila ni na kakvu pretpostavku.
49      U svakom slučaju, čak i da je u određenoj mjeri postojalo preklapanje između odredbi bugarskog nacionalnog prava koje su bile na snazi prije datuma donošenja Direktive 2019/520 i odredbi izmijenjenih nakon tog datuma, Republika Bugarska nije priopćila nacionalne mjere za prenošenje te direktive, čime je povrijedila zahtjeve iz njezina članka 32.
50      Pozivajući se na presudu od 10. siječnja 2008., Komisija/Portugal (C-70/06, EU:C:2008:3, t. 21. i 22.), Komisija, kako bi odbila argument Republike Bugarske koji se odnosi na navodnu objektivnu nemogućnost prenošenja odredbi Direktive 2019/520, prigovara da se država članica ne može pozivati na unutarnje poteškoće, uključujući one ustavne prirode, kako bi opravdala nepoštovanje obveza koje proizlaze iz prava Unije, osobito rokova predviđenih direktivom.
51      Što se tiče argumenta koji se odnosi na pandemiju bolesti COVID-19, koji je također istaknula Republika Bugarska, Komisija podsjeća na to da se, u skladu sa sudskom praksom Suda i osobito točkama 130. do 132. presude od 13. prosinca 2001., Komisija/Francuska (C-1/00, EU:C:2001:687), države članice mogu pozvati na višu silu kao oslobađajuću okolnost samo ako utvrde posebne nepremostive poteškoće koje ih privremeno sprečavaju u ispunjavanju njihovih posebnih obveza koje proizlaze iz prava Unije. Smatra da iz točaka 54. i 55. presude od 25. siječnja 2017., Vilkas (C-640/15, EU:C:2017:39) proizlazi da su države članice dužne utvrditi konkretnu vezu između okolnosti na koje se poziva kao višu silu, s jedne strane, i konkretne povrede prava Unije, s druge strane.
52      Međutim, u ovom slučaju Republika Bugarska nije dokazala da su okolnosti povezane s pandemijom bolesti COVID-19 predstavljale posebne nepremostive poteškoće i nije utvrdila vezu između tih okolnosti i neprenošenja Direktive 2019/520.
53      Osim toga, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, na koju se podsjeća u kontekstu pandemije bolesti COVID-19, na višu silu može se pozvati samo u razdoblju potrebnom za otklanjanje takvih poteškoća.
54      Međutim, u ovom slučaju kašnjenje u prenošenju nije proporcionalno potrebi otklanjanja poteškoća povezanih s tom pandemijom jer je ova tužba podnesena 26. srpnja 2023., odnosno više od 21 mjesec nakon isteka roka za prenošenje Direktive 2019/520, i jer to prenošenje još uvijek nije bilo dovršeno u trenutku podnošenja replike.
55      U svojem odgovoru na repliku Republika Bugarska navodi zakonodavni rad dovršen tijekom 2024. s ciljem prenošenja Direktive 2019/520 u bugarsko pravo.
56      Što se tiče argumenta koji se odnosi na političku nestabilnost, ta država članica naglašava izvanrednu prirodu te nestabilnosti zbog činjenice da tijekom produljenih razdoblja nije bilo moguće urediti i stoga osigurati prenošenje te direktive.
57      Kad je riječ o pandemiji bolesti COVID-19, Republika Bugarska upućuje na njezino znatno trajanje i njezinu ozbiljnost koja sprečava zakonodavnu vlast da dovrši navedeno prenošenje u propisanim rokovima.
58      U svojem aktu o djelomičnom povlačenju Komisija tvrdi da se prenošenje Direktive 2019/520 ne može smatrati potpunim.
59      Ta država članica nije priopćila sve mjere za prenošenje odredbi Priloga II. toj direktivi.
60      Konkretno, obveza predviđena člankom 24. stavkom 2. Direktive 2019/520, u kojem se upućuje na njezin Prilog II., nije u cijelosti prenesena.
61      Republika Bugarska obavijestila je Komisiju da će se članak 5. stavak 4., članak 6. stavak 6., članak 8. stavak 3., članak 9. i članak 21. stavak 5. te članak 25. Direktive 2019/520 „djelomično prenijeti”. Međutim, ta država članica nije Komisiji priopćila nacionalni propis kojim se osigurava potpuno prenošenje tih odredbi.
62      Kad je riječ o članku 5. stavku 9. posljednjoj rečenici i članku 6. stavku 1. posljednjoj rečenici Direktive 2019/520, Komisija smatra da nacionalne mjere koje je Republika Bugarska posebno navela u korelacijskoj tablici koju je dostavila ta država članica ne obuhvaćaju obveze predviđene tim odredbama.
63      Što se tiče članka 14. stavka 1. druge rečenice Direktive 2019/520, Republika Bugarska navela je da je važeće bugarsko zakonodavstvo u potpunosti u skladu s tom odredbom, s obzirom na to da se njime ne predviđa nikakvo ograničenje u pogledu pružatelja usluge EENC-a ili njihove opreme u vozilu, a da se pritom ne ugrozi interoperabilnost te usluge. Međutim, Komisija smatra da tu odredbu treba izričito prenijeti kako bi se zajamčile posebnosti navedene usluge.
64      Usto, Republika Bugarska tvrdila je da određene odredbe Direktive 2019/520 nisu primjenjive na njezinu državnom području a da pritom nije iznijela uvjerljive argumente u prilog tom obrazloženju.
65      Konkretno, Komisija smatra da se fakultativna priroda članka 6. stavka 4. drugog podstavka te direktive odnosi na njegovu provedbu od strane subjekta za naplatu cestarine, a ne na obvezu prenošenja, koju ima država članica.
66      Kad je riječ o članku 7. stavku 3. Direktive 2019/520, čak i ako ne postoji glavni pružatelj usluga u sektorima EENC-a koji se nalaze na državnom području Republike Bugarske, tu odredbu treba prenijeti s obzirom na to da bi u budućnosti glavni pružatelj usluga mogao početi pružati usluge na tržištu u toj državi članici.
67      Što se tiče članka 14. stavka 1. prve rečenice Direktive 2019/520, Republika Bugarska tvrdila je da, u skladu s bugarskim pravom, subjekt za naplatu cestarine nije izravno povezan s korisnicima EENC-a. Komisija smatra da tu odredbu treba izričito prenijeti kako bi se utvrdila pravila o interakciji između subjekta za naplatu cestarine i korisnika te usluge.
68      Komisija zaključuje da Republika Bugarska nije prenijela „oko 30 %” odredbi Direktive 2019/520.
69      U svojem odgovoru na Komisijin prvi akt o djelomičnom povlačenju Republika Bugarska tvrdi da je pogrešna tvrdnja te institucije, prema kojoj zahtjev iz članka 6. stavka 1. posljednje rečenice Direktive 2019/520 nije prenesen u bugarsko pravo. Naime, taj je zahtjev predviđen u članku 38. Uredbe o načinima i pravilima uspostave i upotrebe mješovitog sustava naplate različitih kategorija cestovnih vozila na temelju trajanja i prijeđene udaljenosti, priopćene u sustavu Themis 1. veljače 2024. pod brojem MNE(2024) 00609.
70      Prema toj državi članici, članak 24. stavak 2. Direktive 2019/520, koji upućuje na njezin Prilog II., prenesen je, iako djelomično, u članak 189.i stavak 4. Zakona o cestovnom prometu, priopćen u sustavu Themis 1. veljače 2024. pod brojem MNE(2024) 00606.
71      Što se tiče zahtjeva iz članka 5. stavka 9. posljednje rečenice Direktive 2019/520, u bugarskom pravu pružatelj usluge EENC-a uvijek je osoba koja nije subjekt za naplatu cestarine. Pružatelj te usluge je poduzetnik u smislu članka 10.h stavka 3. Zakona o cestama, dok je subjekt za naplatu cestarine tijelo javne vlasti Agentsia za patna infrastruktura (Agencija za cestovnu infrastrukturu, Bugarska). Slijedom toga, zahtjev predviđen člankom 5. stavkom 9. te direktive nije primjenjiv na Republiku Bugarsku.
72      Usto, Republika Bugarska ponavlja svoju argumentaciju iznesenu u odgovoru na tužbu, prema kojoj joj je zbog njezine političke nestabilnosti bilo apsolutno nemoguće izbjeći kašnjenja u prenošenju odredbi Direktive 2019/520.
Ocjena Suda
73      U skladu s člankom 32. stavkom 1. prvim podstavkom Direktive 2019/520, države članice najkasnije do 19. listopada 2021. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člancima od 1. do 27. i prilozima I. i II. toj direktivi. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih mjera. U skladu s trećim podstavkom navedenog stavka 1., kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na navedenu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Uz njih se prilaže i izjava da se upućivanja u postojećim zakonima i drugim propisima na Direktivu 2004/52 stavljenu izvan snage Direktivom 2019/520 smatraju upućivanjima na potonju Direktivu. Države članice određuju načine tog upućivanja i način oblikovanja te izjave.
74      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, postojanje povrede obveze treba ocjenjivati s obzirom na stanje u dotičnoj državi članici kakvo je bilo u trenutku isteka roka određenog u Komisijinom obrazloženom mišljenju, pri čemu naknadno nastale promjene Sud ne može uzeti u obzir (presude od 25. veljače 2021., Komisija/Španjolska (Direktiva o osobnim podacima - kazneno područje),
C-658/19, EU:C:2021:138, t. 15. i od 25. travnja 2024., Komisija/Poljska (Direktiva o zviždačima), C-147/23, EU:C:2024:346, t. 28. i navedena sudska praksa).
75      U ovom slučaju Republika Bugarska ne osporava to da nakon isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022. nije donijela odredbe namijenjene
osiguravanju potpunog prenošenja Direktive 2019/520 koje sadržavaju upućivanje na nju ili su popraćene takvim upućivanjem prilikom službene objave, u skladu s člankom 32. stavkom 1. te direktive.
76      Međutim, ta država članica pojašnjava da se postojećim nacionalnim zakonodavstvom već provode neki od zahtjeva predviđenih navedenom direktivom.
77      Međutim, tu argumentaciju, kojom ta država članica nastoji dokazati da je samo djelomično povrijedila svoje obveze koje proizlaze iz Direktive 2019/520 zbog postojanja odredbi nacionalnog prava kojima se već provode neki od tih zahtjeva, treba odbiti.
78      Naime, dovoljno je podsjetiti da, iako se prenošenje direktive može osigurati pravilima nacionalnog prava koja su već na snazi, to ovdje nije slučaj. U svakom slučaju, države članice u tom slučaju nisu izuzete od formalne obveze obavještavanja Komisije o postojanju tih pravila kako bi ona mogla ocijeniti njihovu usklađenost s tom direktivom (presuda od 22. svibnja 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o otvorenim podacima i ponovnoj uporabi informacija javnog sektora), C-237/23, EU:C:2025:373, t. 66. i navedena sudska praksa). Osim toga, kada, kao što je to ovdje slučaj, direktiva izričito predviđa obvezu država članica da osiguraju da mjere potrebne za njezinu provedbu sadržavaju upućivanje na tu direktivu ili da se uz njih navodi takvo upućivanje prilikom njihove službene objave, u svakom je slučaju potrebno da te države članice donesu pozitivan akt za prenošenje predmetne direktive (vidjeti presudu od 14. ožujka 2024., Komisija/Latvija (Europski zakonik elektroničkih komunikacija), C-454/22, EU:C:2024:235, t. 33. i navedenu sudsku praksu).
79      Republika Bugarska također tvrdi da objektivno nije bilo moguće osigurati potpuno prenošenje Direktive 2019/520 zbog, s jedne strane, političke nestabilnosti u Bugarskoj izazvane čestim promjenama vlade i raspuštanjem Nacionalne skupštine i, s druge strane, zbog pandemije bolesti COVID-19, koja je izazvala kašnjenja u zakonodavnom radu, pri čemu ta dva elementa predstavljaju i slučajeve više sile.
80      Argument koji se odnosi na političku nestabilnost ne može se prihvatiti jer se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, država članica ne može pozivati na odredbe, prakse ili situacije iz svojeg unutarnjeg pravnog poretka kako bi opravdala nepoštovanje obveza koje proizlaze iz prava Unije, kao što je neprenošenje direktive u određenom roku (presude od 25. veljače 2021., Komisija/Španjolska (Direktiva o osobnim podacima - kazneno područje),
C-658/19, EU:C:2021:138, t. 19. i od 25. travnja 2024., Komisija/Poljska (Direktiva o zviždačima), C-147/23, EU:C:2024:346, t. 33.).
81      Kada je riječ o argumentu o pandemiji bolesti COVID-19, dovoljno je podsjetiti na to da iako pojam „više sile” ne pretpostavlja apsolutnu nemogućnost ispunjenja obveza na temelju prava Unije, on ipak zahtijeva da je predmetna povreda obveze nastala zbog neuobičajenih i nepredvidljivih okolnosti na koje onaj tko se poziva na višu silu nije mogao utjecati te čije se posljedice ni uza svu dužnu pažnju nisu mogle izbjeći, pri čemu se na slučaj više sile moguće pozvati samo onoliko dugo koliko je nužno za uklanjanje tih poteškoća (presude od 8. lipnja 2023., Komisija/Slovačka (Pravo na raskid bez troškova), C-540/21, EU:C:2023:450, t. 81. i od 25. travnja 2024., Komisija/Poljska (Direktiva o zviždačima), C-147/23, EU:C:2024:346, t. 36.).
82      Iako je zdravstvena kriza velikih razmjera kao što je to pandemija bolesti COVID-19 događaj izvan kontrole Republike Bugarske, koji je neuobičajen i nepredvidiv, ipak je na toj državi članici da djeluje sa svom dužnom pažnjom i da pravodobno obavijesti Komisiju o poteškoćama na koje se naišlo, barem prije isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022. (vidjeti u tom smislu presudu od 25. travnja 2024., Komisija/Poljska (Direktiva o zviždačima), C-147/23, EU:C:2024:346, t. 36.). Kao što to proizlazi iz točaka 6. do 8. odgovora na repliku, što je Komisija potvrdila u svojem aktu od 31. listopada 2024., kojim djelomično povlači svoj zahtjev, Republika Bugarska na taj datum nije u potpunosti prenijela Direktivu 2019/520.
83      Osim toga, ta država članica ne tvrdi da pandemija bolesti COVID-19 sama po sebi opravdava cjelokupno kašnjenje pri prenošenju te direktive koje joj se pripisuje. Naposljetku, da je zakonodavac Unije smatrao da su učinci te pandemije, koja je utjecala na cijelo područje Unije, bili takvi da su države članice spriječene u ispunjavanju obveza koje imaju na temelju iste direktive, odlučio bi produljiti rok za njezino prenošenje, što nije učinio (vidjeti u tom smislu presudu od 22. svibnja 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o otvorenim podacima i ponovnoj uporabi informacija javnog sektora), C-237/23, EU:C:2025:373, t. 65. i navedenu sudsku praksu).
84      Uzimajući u obzir ta razmatranja, valja utvrditi da je, time što nije donijela zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s Direktivom 2019/520 po isteku roka određenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022., i, stoga, time što Komisiji nije priopćila te odredbe, Republika Bugarska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 32. stavka 1. te direktive.
Povreda obveze na temelju članka 260. stavka 3. UFEU-a
Argumentacija stranaka
85      U svojoj tužbi Komisija ističe da u Uniji koja se temelji na poštovanju vladavine prava, sve zakonodavne direktive treba smatrati jednako važnima i države članice moraju ih u potpunosti prenijeti u rokovima koji su u njima utvrđeni.
86      Ta se institucija također poziva na presudu od 8. srpnja 2019., Komisija/Belgija (članak 260. stavak 3. UFEU-a - Mreže velikih brzina) (C-543/17, EU:C:2019:573, t. 51. i 59.), kako bi podsjetila na obvezu država članica da pruže dovoljno jasne i precizne informacije o nacionalnim odredbama kojima se prenose odgovarajuće odredbe direktive.
87      Smatrajući da je povreda obveze koja se stavlja na teret Republici Bugarskoj i dalje postojala na datum na koji je Komisija podnijela ovu tužbu Sudu, ta institucija predlaže, na temelju članka 260. stavka 3. UFEU-a, da se toj državi članici naloži plaćanje paušalnog iznosa.
88      Kako bi utvrdila tu financijsku sankciju, Komisija se oslanja na opća načela iz točke 2. Komunikacije iz 2023. i na metodu izračuna iz točke 4. te komunikacije. Konkretno, ta institucija navodi da se određivanje tog paušalnog iznosa mora temeljiti na ključnim kriterijima kao što su težina povrede, njezino trajanje i potreba da se osigura odvraćajući učinak sankcije kako bi se izbjeglo ponavljanje povrede.
89      S obzirom na te elemente, Komisija predlaže, kao prvo, da se u ovom slučaju primijeni koeficijent težine 10.
90      Kao drugo, što se tiče potrebe da se osigura odvraćajući učinak sankcije s obzirom na sposobnost plaćanja dotične države članice, Komisija navodi da na temelju točke 3. Priloga I. Komunikaciji iz 2023. faktor „n” za Republiku Bugarsku iznosi 0,18.
91      S obzirom na te elemente, Komisija predlaže da se paušalni iznos izračuna u skladu s točkom 4.2. Komunikacije iz 2023. množenjem paušalne osnovice za izračun paušalnog iznosa, određenog na 1000 eura po danu, s koeficijentom težine 10 koji je utvrđen u ovom slučaju, a zatim s faktorom „n” te države članice (0,18). Umnožak tih elemenata daje dnevni iznos od 1800 eura koji bi zatim trebalo pomnožiti s brojem dana trajanja povrede.
92      Stoga Komisija predlaže da se Republici Bugarskoj naloži plaćanje paušalnog iznosa od 1800 eura po danu, pri čemu minimalni paušalni iznos iznosi 504 000 eura, u skladu s točkom 5. Priloga I. Komunikaciji iz 2023.
93      U svojem odgovoru na tužbu Republika Bugarska najprije zahtijeva da se odbije Komisijin zahtjev za izricanje financijskih sankcija i, podredno, da se smanji njihov iznos zbog toga što je iznos koji je predložila Komisija očito neproporcionalan u odnosu na navodnu povredu.
94      Kad je riječ o težini povrede, ta država članica smatra da treba uzeti u obzir političku nestabilnost i posljedice pandemije bolesti COVID-19. U tom je pogledu Komisija trebala uzeti u obzir i činjenicu da postojeće bugarsko zakonodavstvo djelomično ispunjava zahtjeve Direktive 2019/520.
95      Iako se u navedenom zakonodavstvu ne upućuje izričito na Direktivu 2019/520, to ne sprečava pojedince da se na nju pozivaju i da iz toga izvode prava.
96      Republika Bugarska tvrdi da je u predmetima koji se odnose na osjetljiva područja Komisija predložila isti koeficijent težine kao i onaj koji zahtijeva u ovom predmetu, odnosno, u nekima od tih predmeta, niži koeficijent težine povrede. U tom pogledu navodi predmete u kojima su donesene presude od 7. rujna 2016., Komisija/Grčka (C-584/14, EU:C:2016:636) i od 26. srpnja 2017., Comune di Corridonia i dr. (C-196/16 i C-197/16, EU:C:2017:589).
97      U ovom slučaju učinci nepotpunog prenošenja Direktive 2019/520 ne ugrožavaju izravno zdravlje ljudi i ne uzrokuju štetu okolišu ni gubitak vlastitih sredstava Unije.
98      Stoga Republika Bugarska od Suda zahtijeva da u cijelosti odbije zahtjev za plaćanje paušalnog iznosa ili da, u slučaju da Sud smatra da je potrebno izreći tu sankciju, odredi njezin najmanji iznos.
99      U svojoj replici Komisija tvrdi da iz činjenica ovog slučaja ne proizlazi da je traženi iznos financijske sankcije neprikladan i da ga Sud treba smanjiti.
100    Ta institucija naglašava da joj Republika Bugarska nije priopćila nijednu mjeru za prenošenje Direktive 2019/520 prije roka za njezino prenošenje, odnosno 19. listopada 2021., ni nakon tog datuma.
101    U tim okolnostima, nalaganje plaćanja paušalnog iznosa mjera je proporcionalna počinjenoj povredi.
102    Komisija tvrdi da se Direktivom 2019/520 povećava učinkovitost okvirnih uvjeta na tržištu elektroničke naplate cestarine poboljšanjem interoperabilnosti sustava i uspostavom pravne osnove za prekograničnu razmjenu informacija o vozilima i njihovim vlasnicima ili korisnicima koji ne plaćaju cestarine u Uniji. Osim toga, tom bi se direktivom doprinijelo dovršetku unutarnjeg tržišta i jedinstvenog digitalnog tržišta.
103    Smatra da svi slučajevi neprenošenja i nepriopćavanja eventualnih mjera prenošenja direktive Unije predstavljaju povredu jednake težine, s obzirom na to da priroda predmetne direktive ne utječe na koeficijent težine koji će se primijeniti.
104    Koeficijent težine od 10 od 20 bio bi osobito umjeren u slučaju neprenošenja direktive i potpunog nepriopćavanja nacionalnih odredbi za prenošenje.
105    U svojem odgovoru na repliku Republika Bugarska podsjeća na to da je Komisija u svojem zahtjevu za izricanje financijske sankcije trebala uzeti u obzir okolnosti svojstvene nacionalnoj političkoj situaciji i pandemiji bolesti COVID-19, koje su dovele do ozbiljnih poteškoća u radu zakonodavne vlasti koja je pozvana prenijeti odredbe Direktive 2019/520.
106    Nametanje državama članicama paušalnog iznosa moglo bi ugroziti kvalitetu prenošenja direktiva Unije, čime bi se države članice potaknulo da ih prenesu u određenom roku a da pritom nužno ne uzmu u obzir kvalitetu tog prenošenja. Takvim bi se pristupom povrijedilo načelo proporcionalnosti predviđeno u članku 5. stavku 4. UEU-a i ne bi bilo u skladu s Komisijinom obvezom lojalne suradnje.
107    U svojem aktu o djelomičnom povlačenju od 31. listopada 2024. Komisija predlaže, s obzirom na napredak koji je Republika Bugarska ostvarila u prenošenju Direktive 2019/520 od podnošenja ove tužbe, smanjenje koeficijenta težine s obzirom na broj nacionalnih odredbi o prenošenju koje su joj priopćene. Stoga predlaže da se razlikuju dva nova razdoblja povrede, od kojih je prvo razdoblje između 1. veljače 2024., datuma prve obavijesti o mjerama prenošenja, i 13. veljače 2024. i drugog, koje teče od 14. veljače 2024., datuma druge obavijesti o mjerama prenošenja, do dana objave presude koju treba donijeti u ovom predmetu ili, ako je povreda prestala prije tog datuma, do datuma na koji je prestala, te da se na njih primijeni koeficijent težine povrede 7 odnosno 5.
108    Suprotno tomu, Komisija navodi da za izračun paušalnog iznosa, kad je riječ o faktoru „n” i minimalnim paušalnim iznosima po državi članici, koristi ažurirane brojke iz svoje Komunikacije objavljene 26. siječnja 2024., naslovljene „Ažuriranje podataka za izračun financijskih sankcija koje je Komisija predložila Sudu Europske unije u postupcima zbog povrede” (SL C, C/2024/1123). Ažurirana paušalna osnovica za izračun paušalnog iznosa, predviđena u točki 2. priloga toj komunikaciji, iznosi 1080 eura dnevno, faktor „n” za Republiku Bugarsku, predviđen u njezinoj točki 3., iznosi 0,2 eura, a minimalni paušalni iznos za tu državu članicu, predviđen u točki 5. tog priloga, iznosi 603 000 eura.
109    Stoga, što se tiče paušalnog iznosa, Komisija razlikuje tri razdoblja povrede i predlaže da se odredi dnevni iznos u svrhu određivanja tog iznosa, koji se primjenjuje na svako od njih, na sljedeći način:
–        za razdoblje od 20. listopada 2021. (dan nakon isteka roka za prenošenje Direktive) do 31. siječnja 2024. (dan prije prve obavijesti o mjerama prenošenja) množenjem iznosa
ažurirane paušalne osnovice za izračun paušalnog iznosa od 1080 eura s koeficijentom težine 10 i faktorom „n” Republike Bugarske utvrđenim na 0,2, što odgovara dnevnom iznosu od 2160 eura, koji se zatim sam množi s brojem dana trajanja povrede, odnosno 833 dana. Paušalni iznos za to razdoblje iznosi 1 799 280 eura;
–        za razdoblje od 1. veljače 2024. (datum prve obavijesti o mjerama prenošenja) do 13. veljače 2024. (dan prije druge obavijesti o mjerama prenošenja) množenjem iznosa
ažurirane paušalne osnovice za izračun paušalnog iznosa (1080 eura) s koeficijentom težine 7 i faktorom „n” Republike Bugarske utvrđenim na 0,2, što odgovara dnevnom iznosu od 1512 eura, koji se zatim sam množi s brojem dana trajanja povrede, odnosno 12 dana. Paušalni iznos za to razdoblje iznosi 18 144 eura;
–        za razdoblje od 14. veljače 2024. (datum druge obavijesti o mjerama prenošenja) do dana prestanka povrede ili do dana objave presude u ovom predmetu, množenjem iznosa
ažurirane paušalne osnovice za izračun paušalnog iznosa (1080 eura) s koeficijentom težine 5 i faktorom „n” Republike Bugarske utvrđenim na 0,2, što odgovara dnevnom iznosu od 1080 eura, koji valja pomnožiti s brojem dana između prvog datuma i jednog od druga dva datuma.
110    Dodaje da iznosi koje je tako utvrdio prelaze iznos minimalnog paušalnog iznosa od 603 000 eura za Republiku Bugarsku, koji stoga više nije relevantan.
111    U svojem odgovoru na Komisijin akt o djelomičnom povlačenju Republika Bugarska poziva Sud da odbije zahtjev za sankciju ili, podredno, da smanji traženi paušalni iznos na najmanju moguću mjeru.
112    Svojim dodatnim zahtjevom od 15. listopada 2025., podnesenim nakon novih dokaza koje je podnijela Republika Bugarska, Komisija predlaže da se ukupni zatraženi paušalni iznos utvrdi na 2 458 296 eura, koji odgovara 1 801 440 eura za razdoblje od 20. listopada 2021. do 31. siječnja 2024., 19 656 eura za razdoblje od 1. veljače 2024. do 13. veljače 2024. i 637 200 eura za razdoblje od 14. veljače 2024. do 25. rujna 2025.
Ocjena Suda
–       Primjena članka 260. stavka 3. UFEU-a i svrsishodnost izricanja financijske sankcije koju je predložila Komisija
113    Članak 260. stavak 3. UFEU-a u prvom podstavku određuje da, kada Komisija uputi predmet Sudu na temelju članka 258. UFEU-a jer smatra da dotična država članica nije ispunila svoju obvezu priopćavanja mjera prenošenja direktive donesene u skladu sa zakonodavnim postupkom, ona može, ako to smatra primjerenim, odrediti paušalni iznos ili novčanu kaznu koju je ta država članica dužna platiti, a koju smatra primjerenom s obzirom na okolnosti. U skladu s drugim podstavkom tog članka 260. stavka 3., ako utvrdi da je došlo do povrede, Sud može dotičnoj državi članici naložiti plaćanje paušalnog iznosa ili novčane kazne koja ne premašuje iznos koji je odredila Komisija, pri čemu obveza plaćanja proizvodi učinke od dana koji Sud odredi u svojoj presudi.
114    Budući da je, kao što to proizlazi iz točke 84. ove presude, utvrđeno da po isteku roka određenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022. Republika Bugarska nije niti donijela niti, slijedom toga, Komisiji priopćila zakone i druge propise potrebne za prenošenje odredbi Direktive 2019/1161 u njezino nacionalno pravo, tako utvrđena povreda obuhvaćena je područjem primjene članka 260. stavka 3. UFEU-a.
115    Ustaljena je sudska praksa, kako bi se ocijenila svrsishodnost izricanja financijske sankcije, da je zadaća Suda da u svakom predmetu, na temelju okolnosti pojedinog slučaja koji razmatra kao i na temelju procijenjenog stupnja uvjerljivosti i prevencije koji mu se čini potrebnim, odredi primjerene novčane sankcije, osobito kako bi se spriječilo ponavljanje povreda prava Unije sličnih onima u ovom slučaju (presuda od 25. travnja 2024., Komisija/Poljska (Direktiva o zviždačima), C-147/23, EU:C:2024:346, t. 62. i navedena sudska praksa).
116    Kada je riječ o izricanju paušalnog iznosa, valja smatrati da je ukupnost pravnih i činjeničnih elemenata utvrđene povrede, odnosno potpuno nepriopćavanje zakona i drugih propisa potrebnih za prenošenje Direktive 2019/520 nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022., pokazatelj je da učinkovito sprečavanje budućeg ponavljanja analognih povreda prava Unije može zahtijevati donošenje odvraćajuće mjere kao što je nalaganje plaćanja paušalnog iznosa (vidjeti po analogiji presude od 25. veljače 2021., Komisija/Španjolska (Direktiva o osobnim podacima - kazneno područje), C-658/19, EU:C:2021:138, t. 70. i od 29. veljače 2024., Komisija/Irska (Audiovizualne medijske usluge), C-679/22, EU:C:2024:178, t. 73.).
–       O visini paušalnog iznosa
117    U svrhu izračuna paušalnog iznosa čije se plaćanje državi članici može naložiti na temelju članka 260. stavka 3. UFEU-a, na Sudu je da, u okviru izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti, odredi njegov iznos na način da bude, s jedne strane, prilagođen okolnostima i, s druge strane, proporcionalan počinjenoj povredi. U čimbenike koji su u tom smislu relevantni spadaju i okolnosti poput težine utvrđene povrede obveze, razdoblja u kojem je ona postojala te sposobnosti plaćanja predmetne države članice (presuda od 20. ožujka 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu), C-480/23, EU:C:2025:194, t. 89. i navedena sudska praksa).
118    Uvodno, što se tiče činjenice da se Komisija za izračun iznosa o kojima je riječ u ovom slučaju poziva na svoju komunikaciju objavljenu 26. siječnja 2024., navedenu u točki 108. ove presude, dovoljno je istaknuti da će, u skladu s njezinim posljednjim stavkom, „Komisija […] ažurirane iznose nakon objave ove Komunikacije u Službenom listu primjenjivati na odluke koje donese radi pokretanja postupka pred Sudom u skladu s člankom 260. UFEU-a”.
119    U svakom slučaju, valja također podsjetiti na to da, u okviru diskrecijske ovlasti kojom Sud raspolaže na temelju članka 260. stavka 3. UFEU-a, smjernice poput onih sadržanih u Komisijinim komunikacijama, u kojima se kao indikativna pravila utvrđuju matematičke varijable, ne obvezuju Sud, nego doprinose jamčenju transparentnosti, predvidljivosti i pravne sigurnosti postupanja same Komisije kada ta institucija daje prijedloge Sudu (presuda od 25. travnja 2024., Komisija/Poljska (Direktiva o zviždačima), C-147/23, EU:C:2024:346, t. 69. i navedena sudska praksa).
120    Najprije, kad je riječ o težini počinjene povrede, ona se ne može utvrditi automatskom primjenom koeficijenta težine povrede (presuda od 20. ožujka 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu), C-480/23, EU:C:2025:194, t. 90. i navedena sudska praksa). Konkretno, pretpostavljajući da treba smatrati da povreda obveze priopćavanja mjera prenošenja direktive ima istu težinu bez obzira na to o kojoj je direktivi riječ, Komisija ne može prilagoditi financijske sankcije s obzirom na posljedice koje neizvršenje te obveze ima na privatne i javne interese. U tom je pogledu očito da se posljedice neizvršenja obveza koje države članice imaju na privatne i javne interese o kojima je riječ mogu razlikovati ne samo među državama članicama nego i ovisno o normativnom sadržaju direktive koja nije prenesena (presuda od 22. svibnja 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o otvorenim podacima i ponovnoj uporabi informacija javnog sektora), C-237/23, EU:C:2025:373, t. 92. i navedena sudska praksa).
121    Kako bi se ispitala težina povrede utvrđene u ovom predmetu, valja podsjetiti na to da su obveza donošenja odredaba za osiguranje potpunog prenošenja direktive i obveza priopćavanja tih odredbi Komisiji bitne obveze država članica za osiguranje pune djelotvornosti prava Unije i da stoga treba smatrati da povreda tih obveza ima određenu težinu (presuda od 20. ožujka 2025., Komisija/Poljska (Direktiva o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu), C-480/23, EU:C:2025:194, t. 91. i navedenu sudsku praksu).
122    U ovom slučaju valja naglasiti da je Direktiva 2019/520 instrument prava Unije od posebnog značaja jer se njome nastoji, s jedne strane, osigurati interoperabilnost elektroničkih sustava za naplatu cestarine na cijeloj cestovnoj mreži Unije, gradskoj i međugradskoj cestovnoj mreži, autocestama, glavnim ili sporednim cestama, različitim konstrukcijama, kao što su tuneli ili mostovi, i trajektima, i, s druge strane, olakšati prekogranična razmjena podataka o registraciji vozila i vlasnika ili korisnika vozila za koje je utvrđeno neplaćanje bilo koje vrste cestarina u Uniji.
123    Neprenošenje odredbi te direktive ugrožava punu djelotvornost prava Unije i njegovu ujednačenu primjenu.
124    U tom pogledu, kao što to proizlazi iz točke 75. ove presude, Republika Bugarska do isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022. nije donijela odredbu namijenjenu osiguravanju potpunog prenošenja Direktive 2019/520 koja sadržava upućivanje na nju ili koja je popraćena takvim upućivanjem prilikom službene objave, u skladu s člankom 32. stavkom 1. te direktive.
125    Republika Bugarska ističe, kao prvo, okolnosti koje proizlaze iz njezina nacionalnog političkog konteksta i iz pandemije bolesti COVID-19, okolnosti koje su, prema mišljenju te države članice, trebale biti uzete u obzir prilikom određivanja koeficijenta težine povrede o kojoj je riječ u ovom slučaju. Međutim, ta se argumentacija ne može prihvatiti zbog razloga navedenih u točkama 80. do 83. ove presude.
126    Kao drugo, Republika Bugarska upućuje na svoju argumentaciju iznesenu u točkama 45. do 47. ove presude, koja dokazuje da odredbe postojećeg bugarskog zakonodavstva ispunjavaju dio zahtjeva Direktive 2019/520, što Komisija nije ocijenila.
127    U tom pogledu valja podsjetiti na to da, iako je točno da tvrdnja države članice prema kojoj je zakonodavni okvir koji je postojao u trenutku donošenja direktive već bio dovoljan kako bi se smatralo da ta država članica nije povrijedila svoje obveze i da je njezino neprenošenje imalo samo ograničen utjecaj ne može biti relevantna za ocjenu svrhovitosti izricanja sankcije poput one o kojoj je riječ u ovom slučaju, ta se tvrdnja može uzeti u obzir radi ocjene težine predmetne povrede obveze u svrhu izračuna paušalnog iznosa (presuda od 22. svibnja 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o otvorenim podacima i ponovna uporaba informacija javnog sektora), C-237/23, EU:C:2025:373, t. 99. i navedena sudska praksa).
128    U ovom slučaju, kao što to uostalom navodi Komisija u svojoj replici, neke od obveza utvrđenih u Direktivi 2019/520 već su bile predviđene Odlukom Komisije 2009/750/EZ od 6. listopada 2009. o definiranju europske elektroničke naplate cestarine i njezinih tehničkih elemenata (SL 2009., L 268, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 36., str. 224.). Međutim, nije sporno, kao što to ističe i ta institucija, da je Direktivom 2019/520 znatno izmijenjeno ranije zakonodavstvo i da ono sadržava brojne nove odredbe.
129    Stoga se ne može smatrati da postojanje nacionalnih normi koje su prethodile donošenju Direktive 2019/520, poput onih na koje se Republika Bugarska poziva u ovom slučaju, može predstavljati čimbenik koji znatno ublažava težinu predmetne povrede. S obzirom na navedeno, nije utvrđeno da su posljedice povrede obveze utvrđene u ovom slučaju na privatne i javne interese bile toliko značajne koliko bi bile da u bugarskom pravnom poretku ne postoji nijedna odredba čiji je sadržaj sličan sadržaju odredbi Direktive 2019/520.
130    Nadalje, što se tiče trajanja povrede, iz točaka 33. i 34. ove presude osobito proizlazi da je povreda trajala gotovo četiri godine.
131    Naposljetku, što se tiče određivanja sposobnosti plaćanja Republike Bugarske, prema sudskoj praksi Suda, u metodi izračuna faktora „n” ne treba uzeti u obzir broj stanovnika te države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 20. ožujka 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu), C-480/23, EU:C:2025:194, t. 101. i navedenu sudsku praksu).
132    Suprotno tomu, treba se osloniti na bruto domaći proizvod (BDP) Republike Bugarske kao glavni čimbenik. U tom pogledu valja uzeti u obzir i nedavno kretanje BDP-a te države članice, kako je iskazano na dan kada je Sud ispitivao činjenice (presuda od 20. ožujka 2025., Komisija/Bugarska (Direktiva o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu), C-480/23, EU:C:2025:194, t. 102. i navedena sudska praksa).
133    S obzirom na sva ta razmatranja i diskrecijsku ovlast koja je Sudu priznata člankom 260. stavkom 3. UFEU-a, koji propisuje da Sud ne može, u vezi s paušalnim iznosom koji nalaže, odrediti iznos koji premašuje iznos koji je navela Komisija, treba smatrati da učinkovito sprečavanje budućeg ponavljanja povreda sličnih onoj koja proizlazi iz povrede članka 32. stavka 1. Direktive 2019/520, i koje utječu na punu djelotvornost prava Unije, zahtijeva nalaganje plaćanja paušalnog iznosa koji treba biti određen na 1 900 000 eura.
Troškovi
134    Sukladno članku 138. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da Republika Bugarska nije uspjela u postupku i s obzirom na to da je Komisija zatražila da ona snosi troškove, treba joj naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije.
Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.      Time što do isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju od 19. svibnja 2022. nije donijela zakone i druge propise potrebne radi usklađivanja s Direktivom (EU) 2019/520 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. ožujka 2019. o interoperabilnosti elektroničkih sustava za naplatu cestarine i olakšavanju prekogranične razmjene informacija o neplaćanju cestarina u Uniji, te, posljedično, time što nije obavijestila Europsku komisiju o tim odredbama, Republika Bugarska povrijedila je obveze koje ima na temelju članka 32. stavka 1. te direktive.
2.      Republici Bugarskoj nalaže se da Europskoj komisiji plati paušalni iznos od 1 900 000 eura.
3.      Republici Bugarskoj nalaže se da osim vlastitih troškova, snosi i troškove Europske komisije.
Potpisi
*      Jezik postupka: bugarski