62020CC0260
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
P. PIKAMÄE
представено на13 януари 2022 година (
1
)
Дело C‑260/20 P
Европейска комисия
срещу
Hansol Paper Co. Ltd
„Обжалване — Дъмпинг — Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/763 — Внос на някои видове лека термична хартия с произход от Република Корея — Окончателно антидъмпингово мито — Изчисляване на дъмпинговия марж — Изчисляване на маржа на вредата — Установяване на вредата“
I. Въведение
1.
С жалбата си Европейската комисия иска отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 2 април 2020 г., Hansol Paper Co. Ltd/Комисия (T‑383/17, непубликувано, наричано по-нататък обжалваното съдебно решение, EU:T:2020:139), с което е уважена жалбата на Hansol Paper Co. Ltd (наричано по-нататък „Hansol“) — предприятие, установено в Южна Корея, което се занимава с производство и износ на лека термична хартия — и съответно Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/763 на Комисията от 2 май 2017 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на наложеното временно мито върху вноса на някои видове лека термична хартия с произход от Република Корея (
2
) (наричан по-нататък „спорният регламент“) е отменен в частта, в която се отнася до посоченото предприятие.
2.
Настоящата жалба дава възможност на Съда да внесе уточнения при тълкуването на разпоредбите на Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (
3
) (наричан по-нататък „основният регламент“), и по-специално на разпоредбите, оправомощаващи Комисията да прецени дали е налице дъмпинг, който може да причини вреда на промишлеността на Европейския съюз. Правните въпроси, които Съдът трябва да разреши, се отнасят конкретно до различните етапи на проверката, която Комисията е длъжна да извърши при прилагането на този инструмент за търговска защита, както и до правомощията за разследване, с които тя разполага по отношение на стопанските субекти, заподозрени в нелоялни търговски практики, които евентуално обосновават антидъмпинговите мерки.
II. Правна уредба
А.
Правото на СТО
3.
С Решение 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (
4
), Съветът одобрява Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 14 април 1994 г., както и споразуменията, съдържащи се в приложения 1, 2 и 3 към това споразумение, сред които Споразумението за прилагане на член VI на Общото споразумение за митата и търговията от 1994 г. (наричано по-нататък „Антидъмпинговото споразумение“) (
5
).
4.
Член 2 от Антидъмпинговото споразумение, озаглавен „Определяне на дъмпинга“, гласи:
„2.1   За целите на това споразумение една стока се счита за „дъмпингова“, т.е. въведена в търговията на друга държава на по-ниска от нормалната ѝ стойност, ако експортната цена на стоката, която се изнася от една държава в друга, е по-ниска от сравнимата с нея цена в обичайния ход на търговия за подобна стока, когато е предназначена за потребление в страната износител.
2.2   Когато няма продажби на подобна стока при обичайния ход на търговията на вътрешния пазар на страната износител или когато в резултат на специфични пазарни условия или на малкия обем продажби на вътрешния пазар на страната износител […] такива продажби не позволяват да бъде направено точно сравнение, дъмпинговият марж трябва да се определя чрез съпоставяне със сравнима цена на подобната стока, когато е изнасяна в подходяща трета страна, при условие че тази цена е представителна, или чрез съпоставяне с производствената цена в страната на произход плюс разумна добавка за административни, продажни и други разходи и за печалба“.
Б.
Основният регламент
5.
Член 2 от основния регламент предвижда в релевантната си част следното:
„1.   Нормалната стойност се основава обикновено на реално платената или подлежаща на плащане цена от независими купувачи в страната на износа при обичайни търговски условия.
Когато обаче износителят в страната на износа не произвежда или не търгува със сходен продукт, нормалната стойност може да се определи на основата на цените на други продавачи или производители.
Цените по сделки между страни, които се явяват съдружници или които прилагат компенсационно споразумение помежду си, не се считат за част от обичайните търговски условия и не могат да служат като основа за определяне на нормалната стойност, освен ако се установи, че цените не са повлияни от връзката между тези страни.
За да се определи дали две страни са съдружници, може да се вземе предвид определението за свързани страни, съдържащо се в член 127 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2447 (
6
) на Комисията.
2.   Продажбите на сходен продукт, предназначен за вътрешния пазар, обикновено се използват за определяне на нормалната стойност, ако тези продажби съставляват 5 или повече % от обема на продажбите на разглеждания продукт в Съюза. Въпреки това, по-нисък обем на продажбите може да се използва, ако, например, практикуваните цени се считат за представителни за съответния пазар.
3.   Когато няма продажби или има нисък обем на продажби на сходен продукт при обичайни търговски условия или когато поради специфичната пазарна ситуация такива продажби не позволяват да се направи точно сравнение, нормалната стойност на сходен продукт се определя на основата на разходите за производство в страната на произхода, увеличена с обосновани по размер разходи за продажба, общи и административни разходи и реализиране на печалба, или на основата на експортните цени, при обичайни търговски условия, при износ за съпоставима трета страна, при условие че тези цени са представителни.
[…]
9.   Когато няма експортна цена или е вероятно тя да е ненадеждна поради отношения на съдружие или компенсационно споразумение между износителя и вносителя или трета страна, експортната цена се формира на основата на цената, на която внесените продукти са препродадени за първи път на независим купувач, или, ако продуктите не се препродават на независим купувач или не се препродават във вида, в който са били внесени, на друга разумна основа.
[…]
11.   Съгласно съответните разпоредби, регулиращи обективното сравнение, съществуването на дъмпингов марж през разследвания период се установява по правило на основата на сравнение между среднопретеглената нормална стойност и среднопретеглените цени по всички сделки за износ за Съюза или на основата на сравнение на индивидуалните нормални стойности и индивидуалните експортни цени за Съюза сделка по сделка. Нормалната стойност, определена на среднопретеглена основа, може обаче да бъде сравнена с цените на всички индивидуални сделки за износ в Съюза, при условие че е налице съществена разлика на експортните цени между различните купувачи, региони и периоди и ако методите, уточнени в първото изречение на настоящия параграф, не биха отчели в пълна степен съществуващия дъмпинг. Настоящият параграф не изключва използването на представителна извадка в съответствие с член 17.
12.   Дъмпинговият марж е величината, с която нормалната стойност превишава експортната цена. Ако дъмпинговите маржове варират, дъмпинговият марж може да се определи на среднопретеглена основа“.
6.
Член 3, параграф 3 от основния регламент гласи:
„3.   По отношение на обема на дъмпинговия внос се установява дали е налице значително увеличение на дъмпинговия внос в абсолютен размер или по отношение на производството или потреблението в Съюза. По отношение на въздействието на дъмпинговия внос върху цените се установява дали в резултат на дъмпинговия внос е налице цена, значително по-ниска в сравнение с цената за сходен продукт на промишлеността на Съюза или дали в резултат на този внос е налице значителен натиск върху цените по друг начин или е налице значително препятстване на увеличението на цените, което би настъпило иначе. Един или повече от тези фактори не може да бъдат от решаващо значение“.
7.
Член 6, параграфи 7 и 8 от основния регламент гласи:
„7.   Жалбоподателите, вносителите и износителите и техните представителни сдружения, организациите на купувачите и потребителите, които са изразили интерес в съответствие с член 5, параграф 10, както и представителите на страната на износа имат право, въз основа на писмено искане, да се запознаят с всяка информация, предоставена от страна по разследването и която е различна от вътрешнослужебните документи, подготвени от органите на Съюза или от [неговите] държави членки, ако тази информация е от съществено значение за формулирането на защитата, не е поверителна по смисъла на член 19 и […] се използва в разследването.
Тези страни могат да представят отговор във връзка с такава информация и становищата им се вземат предвид, ако са подкрепени с достатъчно доказателства в отговора.
8.   [Освен при] обстоятелствата, предвидени в член 18, предоставената от заинтересованите страни информация, на която се основават констатациите, се подлага на възможно най-задълбочена проверка за достоверност“.
8.
Член 9, параграфи 3 и 4 от основния регламент предвижда:
„3.   При процедури, започнали в съответствие с член 5 параграф 9, вредата се разглежда обикновено като незначителна, ако съответният внос съставлява по-малко от определените в член 5, параграф 7 обеми. При същата процедура се прилага незабавно прекратяване, ако се установи, че дъмпинговият марж е по-малък от 2 %, изразен като процент от експортната цена, като при марж по-малък от 2 % за отделни износители се прекратява само разследването, но тези износители остават обект на процедурата и могат да бъдат отново подложени на разследване при последващ преглед за съответната страна съгласно член 11.
4.   Когато окончателно установените факти доказват, че е налице дъмпинг и причинена от него вреда, и интересът на Съюза изисква намеса съгласно член 21, Комисията налага окончателно антидъмпингово мито, като действа в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 15, параграф 3. В случаите когато са в сила временни мита, Комисията започва процедурата не по-късно от един месец преди изтичането на срока на прилагане на тези мита“.
9.
Член 18, параграфи 1 и 3 от основния регламент гласи:
„1.   В случай че заинтересована страна откаже достъп или по друг начин не предостави в срока, предвиден по настоящия регламент, необходимата информация или значително възпрепятства разследването, предварителните или окончателни заключения, положителни или отрицателни, могат да бъдат направени въз основа на наличните факти.
Ако се установи, че заинтересовано лице предостави невярна или подвеждаща информация, тази информация се изключва и се използват наличните факти.
Заинтересованите лица биват уведомявани за последиците от неоказване на съдействие.
[…]
3.   Ако предоставената от заинтересована страна информация не е съвършена във всяко едно отношение, тя не се изключва автоматично, ако недостатъците в нея не са от естество, което да причини неоправдани трудности при достигането до логично приемливи заключения и ако информацията е предоставена по подходящ начин, навреме и може да бъде проверена, и ако страната е действала, полагайки всички усилия.
[…]“.
III. Фактическата обстановка, производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
А.
Фактическата обстановка
10.
На 18 февруари 2016 г. вследствие на жалба Комисията публикува Известие за започване на антидъмпингова процедура по отношение на вноса на някои видове лека термична хартия с произход от Южна Корея (
7
).
11.
Продуктът, предмет на разследването, е лека термична хартия (LWTP) с тегло, непревишаващо 65 g/m2; на роли с ширина 20 cm или повече, с тегло на ролaта (включително хартията) 50 kg или повече и с диаметър на ролата (включително хартията) 40 cm или повече („джъмбо роли“); със или без основно покритие от едната или от двете страни; покрита с термочувствително вещество (представляващо смес от боята и проявителя, което реагира и формира изображение при излагане на топлина) от едната или от двете страни; и със или без горно покритие, с произход от Южна Корея, класирана в кодове по КН ex48119000, ex48099000, ex48169000 и ex48239085 (наричан по-нататък „разглежданият продукт“).
12.
Разследването на дъмпинга и на вредата обхваща периода от 1 януари до 31 декември 2015 г. (наричан по-нататък „разследваният период“). Тенденциите, които са от значение за оценката на вредата, са разгледани за периода от 1 януари 2012 г. до края на разследвания период.
13.
Жалбоподателят и ответник в настоящото производство по обжалване, Hansol, установен в Южна Корея, се занимава с производство и износ на разглеждания продукт, по-специално за Съюза. През разследвания период посоченият продукт се продава в Съюза на независими клиенти, както и на свързан търговец, Hansol Europe BV, а също и на четирима свързани преработватели, а именно Schades Ltd, Schades Nordic A/S, Heipa technische Papiere GmbH (наричано по-нататък „Heipa“) и R+S Group GmbH (наричано по-нататък „R+S“). Свързаните преработватели осъществяват дейност по преработване на този продукт в нови продукти, наречени „малки ролки“, продавани в Съюза на независими или свързани клиенти.
14.
Друг корейски производител износител, Hansol Artone Co. Ltd (наричан по-нататък „Artone“), който е свързан с жалбоподателя, оказва съдействие на антидъмпинговото разследване. На 3 март 2017 г. той се слива с жалбоподателя.
15.
На 18 февруари 2016 г. жалбоподателят получава антидъмпинговия въпросник, предназначен за производителите износители на разглеждания продукт.
16.
На 19 февруари 2016 г., предвид липсата на продажби или ограничения брой продажби на разглеждания продукт от страна на някои свързани с него дружества към независими клиенти в Съюза, жалбоподателят иска Schades Nordic, Heipa и R+S да бъдат освободени от задължението да попълнят въпросника за свързаните с производителя износител дружества, включен в приложение I към антидъмпинговия въпросник.
17.
На 23 февруари 2016 г. Комисията се съгласява с това, като си запазва правото да отправя други искания за разяснения или за предоставяне на информация.
18.
На 7 март 2016 г., след като проучва някои данни, предоставени от жалбоподателя, Комисията решава, че Schades Nordic, Heipa и R+S трябва да отговорят на раздели F и G, отнасящи се до производствените разходи и рентабилността, и да попълнят приложение I към антидъмпинговия въпросник.
19.
На 8 март 2016 г. жалбоподателят иска намесата на служителя по изслушванията във връзка с исканията, които Комисията е отправила до Schades Nordic, Heipa и R+S. По-специално той изтъква значителния обем работа, необходима за предоставянето на данни относно продажбите и относно разходите за малките ролки, които не са предмет на производството, и неотносимостта на това искане, тъй като не било възможно да се определи дали малките ролки са произведени от неговите джъмбо роли или от други източници.
20.
На 10 март 2016 г. се провежда изслушване с Комисията, председателствано от служителя по изслушванията.
21.
На 16 и 17 март 2016 г. Комисията извършва посещение в помещенията на Schades.
22.
На 21 март 2016 г. Комисията уведомява жалбоподателя, че исканията за предоставяне на информация, отправени на 7 март 2016 г., вече се отнасят единствено до Schades.
23.
На 15 април 2016 г. Комисията потвърждава, че е получила отговорите на жалбоподателя и на Artone на антидъмпинговите въпросници и отговорите на Hansol Europe и на Schades на приложение I към антидъмпинговия въпросник.
24.
Между 15 юни и 26 август 2016 г. Комисията извършва контролни посещения в помещенията на жалбоподателя, Artone, Hansol Europe и Schades.
25.
На 16 ноември 2016 г. Комисията приема Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/2005 за налагане на антидъмпингово мито върху вноса на някои видове лека термична хартия с произход от Република Корея (
8
).
26.
На 17 ноември 2016 г. на жалбоподателя е изпратен документ за разгласяване, възпроизвеждащ предварителните заключения на Комисията. На 8 декември 2016 г. той представя становището си по посочените предварителни заключения.
27.
На 13 декември 2016 г. по искане на жалбоподателя се провежда изслушване с Комисията, председателствано от служителя по изслушванията.
28.
На 17 февруари 2017 г. на жалбоподателя е изпратен документ за окончателно разгласяване, възпроизвеждащ окончателните заключения на Комисията. Той представя становището си по този документ на 27 февруари 2017 г.
29.
На 2 и 22 март 2017 г. по искане на жалбоподателя се провеждат изслушванията с Комисията, председателствани от служителя по изслушванията.
30.
На 20 и 23 март 2017 г. Комисията представя съответно допълнителни окончателни заключения и преразгледани окончателни заключения, по които жалбоподателят изразява становище.
31.
На 2 май 2017 г. Комисията приема спорния регламент по-специално на основание член 9, параграф 4 от основния регламент.
32.
Член 1 от спорния регламент предвижда налагането на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на разглеждания продукт под формата на фиксирана сума от 104,46 EUR за тон нетно тегло.
Б.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
33.
На 20 юни 2017 г. Hansol подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорния регламент в частта, която се отнася до него.
34.
В писмената си защита от 22 септември 2017 г. Комисията иска жалбата за отмяна да бъде отхвърлена и Hansol да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
35.
С определение от 27 ноември 2017 г. Общият съд допуска European Thermal Paper Association (наричано по-нататък „ETPA“) да встъпи в подкрепа на исканията на Комисията.
36.
С обжалваното съдебно решение Общият съд уважава жалбата на Hansol, тъй като при разглеждането на изтъкнатите основания за отмяна констатира наличието на незаконосъобразност. Общият съд съответно отменя спорния регламент в частта, в която се отнася до Hansol.
37.
Релевантните за целите на настоящото производство по обжалване правни съображения на Общия съд са изложени накратко в следващите точки.
38.
В първоинстанционното производство като първо основание за отмяна се посочват нарушение на член 2, параграф 11 и член 17, параграф 2 от основния регламент и незаконосъобразно изчисляване на дъмпинговия марж. Общият съд разглежда първата част на първото основание за отмяна в точки 57—69, а втората му част — в точки 70—93 от обжалваното съдебно решение.
39.
Първата част на първото основание за отмяна е свързана с изготвянето от Комисията на представителна извадка и с нарушение на член 17, параграф 2 от основния регламент. В точки 63 и 64 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема за погрешна постановката, че Комисията е приложила член 17, параграф 1 от основния регламент, когато е решила да използва данните на Schades за целите на изчисляването на дъмпинговия марж на продажбите на разглеждания продукт към свързаните преработватели. По-специално в точка 68 Общият съд констатира, че „видно от съображение 32 от [спорния] регламент, Комисията изрично е посочила член 2, параграф 9 от основния регламент като правно основание за формирането на експортната цена за продажбите на разглеждания продукт към свързаните преработватели“. Поради това Общият съд приема, че в тази му част първото основание за отмяна не е налице.
40.
Втората част на посоченото в първоинстанционното производство първо основание за отмяна се отнася до изчисленията на Комисията по отношение на дъмпинговия марж при продажбите на разглеждания продукт за Съюза. Тази част включва две оплаквания.
41.
Първото от тези оплаквания Общият съд разглежда в точки 84—87 и 92 от обжалваното съдебно решение. В тези точки Общият съд констатира, от една страна, че Комисията е разполагала с данни от свързания преработвател Schades Nordic, въпреки че самото Schades Nordic не е отговорило на антидъмпинговия въпросник. Той отбелязва също, че „Комисията е решила да използва данните на Schades, за да изчисли дъмпинговия марж при продажбите, извършени от жалбоподателя към другите трима свързани преработватели“. От друга страна, Общият съд констатира, че „като се има предвид фактът, че е знаела, че част от продаденото на Schades количество от разглеждания продукт е било без преработка препродадено на независими клиенти, Комисията е трябвало да отрази това на нивото на продажбите на разглеждания продукт към другите свързани преработватели. Като не е взела предвид това обстоятелство, Комисията е придала прекалено голяма тежест на продажбите към свързаните преработватели за преработка в малки ролки, завишавайки по този начин действителния дъмпинг, осъществяван от жалбоподателя“.
42.
Поради това в точки 87 и 92 Общият съд стига до извода, че „[т]ъй като направените от Комисията изчисления не отчитат в пълна степен осъществявания от жалбоподателя дъмпинг, следва да се констатира, че е налице нарушение на член 2, параграф 11 от основния регламент“.
43.
Що се отнася до второто оплакване, в точка 90 Общият съд заключава, че „жалбоподателят по-специално не сочи никакви обстоятелства, въз основа на които да се приеме, че използваният от Комисията метод и корекциите, извършени с оглед на особеното положение в случая, противоречат на член 2, параграф 11 от основния регламент“.
44.
В точки 94—121 Общият съд разглежда второто основание за отмяна, което се състои от две части.
45.
Основните съждения на Общия съд по първата част на второто основание за отмяна се съдържат в точки 100—106 от обжалваното съдебно решение.
46.
На първо място, Общият съд отхвърля повдигнатото от Комисията възражение за недопустимост. В точка 100 от обжалваното съдебно решение той приема, че „макар да е поискал да се определи по-скоро фиксирано, отколкото адвалорно антидъмпингово мито, жалбоподателят запазва правото си да оспори размера на наложеното от Комисията фиксирано мито“.
47.
По-нататък в точка 105 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира най-напред, че „поради причините, изложени във връзка с първото оплакване от втората част на първото основание за отмяна […], направените от Комисията изчисления не отчитат в пълна степен осъществявания от жалбоподателя дъмпинг“. Общият съд счита, че „[т]ази грешка, свързана с използваното от Комисията претегляне, засяга следователно и определянето на окончателното антидъмпингово мито“. Без да дава допълнително обяснение, Общият съд констатира, че митото „по този начин превишава действително осъществявания от жалбоподателя дъмпинг в нарушение на член 9, параграф 4, втора алинея от основния регламент“.
48.
Втората част на второто основание за отмяна е разгледана в точки 107—119 от обжалваното съдебно решение. В нея се твърди, че е налице нарушение на принципа на добра администрация. Общият съд отхвърля това твърдение.
49.
В точки 122—143 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда третото повдигнато в първоинстанционното производство основание за отмяна, а именно неправилно прилагане на член 2, параграфи 9 и 10 от основния регламент, доколкото Комисията извършила прекомерни корекции за продажбите на малки ролки, получени от джъмбо роли, които Schades е придобило от европейски производители. Общият съд отхвърля твърденията по това основание за отмяна като отчасти недопустими и отчасти неоснователни.
50.
В точки 144—160 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда четвъртото повдигнато в първоинстанционното производство основание за отмяна, а именно нарушение на член 2, параграф 1 от основния регламент, доколкото Комисията формирала неправилно нормалната стойност по член 2, параграф 3 от посочения регламент.
51.
В точка 152 от обжалваното съдебно решение Общият съд започва тълкуването на член 2, параграф 1, втора алинея и на член 2, параграф 3 от основния регламент, отбелязвайки, че има разлика между хипотезите по член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент (първа хипотеза) и тези по член 2, параграф 3, първа алинея от посочения регламент (втора хипотеза).
52.
Като се позовава на спорния регламент, Общият съд установява, че Комисията се е основала на втората хипотеза, за да изчисли нормалната стойност на Artone. В точка 157 той стига до извода, че „[и]зтъкнатите от Комисията обстоятелства, а именно че „структурата на разходите“ или „продажните цени“ се различават съществено при жалбоподателя и при Artone (съображение 21 от [спорния] регламент), не са сред изчерпателно изброените изключения […] от метода за определяне на нормалната стойност в зависимост от действителните цени“. Освен това отбелязва, че що се отнася до факта, че „[з]а единия от двата вида разглеждани продукти, продавани от жалбоподателя, количествата на продажбите на вътрешния пазар са счетени за непредставителни, нито едно от посочените от Комисията обстоятелства в писмените ѝ изявления не позволява да се определи дали този факт се отнася до посочения в съображение 20 от регламента за изпълнение вид продукти, който не е бил продаван от Artone. Освен това и във всеки случай тази констатация е без значение за изтъкнатото от жалбоподателя обстоятелство, че двата вида разглеждани продукти не са продавани от Artone на неговия вътрешен пазар“.
53.
В точка 158 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че „Комисията е нарушила член 2, параграф 1 от основния регламент при определянето на нормалната стойност на Artone“.
54.
В точки 161—213 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда посоченото в първоинстанционното производство пето основание за отмяна, а именно нарушение на член 1, параграф 1 и член 3, параграфи 1—3 и 5—8 от основния регламент, на практиката на съдилищата на Съюза и на решенията на СТО, на предходната практика на Комисията при вземане на решения и на принципите на обективно сравнение и на равно третиране при изчисляването на маржа на вредата.
55.
В точки 162—169 Общият съд разяснява защо счита твърденията по петото основание за отмяна за допустими. По-специално Общият съд смята, че с това основание за отмяна жалбоподателят е поставил под въпрос установяването на вредата и на причинно-следствената връзка, доколкото използваният от Комисията метод за определяне на експортната цена не позволил правилна оценка на действителната вреда, и в частност на последиците за цените.
56.
В точки 170—177 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда първата част на петото основание за отмяна, а именно това, че Комисията е нарушила член 1, параграф 1 и член 3, параграфи 2, 3 и 6 от основния регламент, включвайки препродажбата на малките ролки при изчисляването на маржа на вредата. В точка 174 той констатира, че всъщност е погрешна постановката, от която изхожда жалбоподателят, че „анализът на вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, се основава на погрешно сравнение между, от една страна, малките ролки, продавани от свързаните с жалбоподателя преработватели, и от друга страна, джъмбо ролите, продавани от производителите на Съюза“. Той отхвърля твърденията по първата част на петото основание за отмяна като неоснователни.
57.
В точки 178—205 Общият съд разглежда втората част на петото основание за отмяна, а именно нарушение на член 3, параграфи 1—3 и 5—8 от основния регламент, на практиката на съдилищата на Съюза и на решенията на СТО, на предходната практика на Комисията при вземане на решения и на принципите на обективното сравнение и на равното третиране, доколкото Комисията приложила по аналогия член 2, параграф 9 от посочения регламент, за да изчисли маржа на вредата. Общия съд започва анализа си в точка 191, където като начало посочва, че „от жалбата ясно личи, че според жалбоподателя Комисията е трябвало за препродажбите от Schades да използва като цена при свободно обращение цените на съответния продукт, фактурирани на независимите клиенти на това дружество, отнесени на ниво франко завод“.
58.
Анализът на Общия съд по съществото на втората част на петото основание за отмяна започва в точка 196. В точка 197, като се позовава на съществуващата съдебна практика, той отбелязва, че установяването на вредата предполага да се прецени „дали в резултат на дъмпинговия внос е налице цена, значително по-ниска в сравнение с цената за сходен продукт“. Освен това Общият съд отбелязва в точка 198, че „следва да се разгледа въпросът дали Комисията е допуснала явна грешка в преценката при определянето на меродавната в случая отправна точка за изчисляването на цените на продуктите на жалбоподателите, в сравнение с цените на промишлеността на Съюза“.
59.
В това отношение в точка 200 Общият съд констатира, че „макар да може да намали на ниво CIF [стойност, застраховка и навло] „граница на Съюза“ експортната цена на разглеждания продукт, когато е продаден и впоследствие преработен в малки ролки, Комисията неправилно е формирала цената по отношение на препродажбите на разглеждания продукт, като непреработен, които Schades е извършило към независими клиенти“. В точки 201 и 202 Общият съд обяснява, първо, че „отправната точка относно препродажбите на Schades […] не е на ниво „граница на Съюза“, а на ниво независими клиенти на Schades“. Второ, макар „конкуренцията да се осъществява в „голямата си част“ на нивото на свързаните преработватели, [Комисията] не е сметнала, че „цялата“ конкуренция се осъществява на това ниво. В това отношение следва да се приеме, че що се отнася до преките и непреките продажби на разглеждания продукт, конкуренцията се осъществява на ниво независими клиенти“. Въз основа на тези две констатации той заключава, че „Комисията е допуснала грешка, когато за да определи, във връзка с установяването на вредата, експортните цени на посочения продукт, е решила да приспадне [продажбените, административните и другите общи] разходи и марж на печалбата при препродажбите на разглеждания продукт, извършвани от Schades към независими клиенти“.
60.
В следващата точка Общият съд изследва последиците от тази грешка, като посочва, че „извършваните от Schades препродажби на разглеждания продукт към независими клиенти представляват само малка част от продажбите, които са използвани, за да се определи, във връзка с анализа на вредата, експортната цена на жалбоподателя“. При все това отбелязва, че „както следва от анализа на първото оплакване от втората част на първото основание за отмяна, препродажбата на разглеждания продукт на независими клиенти е трябвало да представлява по-голям процент от приетия от Комисията“. Добавя, че „няма как да се изчисли с точност отражението на промяната на отправната точка за препродажбите на разглеждания продукт на независими клиенти върху възприетото от Комисията равнище на подбиване на цените, което в случая възлиза на 9,4 % (съображение 67 от [спорния] регламент)“. Общият съд стига до извода, че във втората му част петото основание за отмяна е налице.
61.
В точки 206—213 Общият съд разглежда третата част на петото основание за отмяна, свързана с нарушение на член 3, параграфи 2, 3 и 6 от основния регламент и с маржа на подбиване при разглеждания продукт. Като се позовава отново на цитираната в точка 197 съдебна практика и като отбелязва, че констатираното подбиване е 9,4 %, Общият съд отхвърля „доводите на жалбоподателя, развити в рамките на първата част на петото основание за отмяна […] поради същите съображения като изложените в точки 173—177 […]“.
62.
В точка 211 Общият съд разглежда доводите на жалбоподателя, развити в рамките на втората част на първото основание за отмяна, като отбелязва, че „във връзка с тази част бе прието, че Комисията е допуснала грешка при претеглянето на продажбите към свързаните преработватели с цел препродажба под формата на малки ролки в полза на независими предприятия (между 75 и 85 %) […]. Тъй като Комисията е използвала същото претегляне, за да изчисли подбиването на цените, посочената във втората част на първото основание за отмяна грешка засяга и въпросното изчисляване. Общият съд уважава и твърденията по третата част на петото основание за отмяна, тъй като „не е изключено тази грешка, съчетана с посочената във връзка с втората част на петото основание за отмяна, да засяга извода на Комисията, що се отнася до анализа на подбиването на цените и до изследването на въздействието на дъмпинговия внос върху сходните продукти на промишлеността на Съюза, предвидени в член 3, параграфи 2 и 3 от основния регламент“.
63.
В точка 213 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че спорният регламент следва да се отмени в частта, в която се отнася до жалбоподателя.
В.
Производството пред Съда и исканията на страните
1. Производството пред Съда
64.
На основание член 76, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът решава да не провежда съдебно заседание за изслушване на устните състезания.
65.
На 7 септември 2021 г. като процесуално-организационно действие Съдът поставя на всички страни въпроси, на които те трябва да отговорят писмено. Отговорите на въпросите са представени в определения срок.
2. Искания на страните във връзка с главната жалба
66.
Жалбата е подадена от Комисията на 11 юни 2020 г. и е вписана в регистъра на секретариата на Съда на 15 юни 2020 г. Комисията моли Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение, да отхвърли първоинстанционната жалба и да осъди Hansol да заплати съдебните разноски,
или, при условията на евентуалност,
–
да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и съответно да не се произнася по съдебните разноски, направени в първоинстанционното и в настоящото производството по обжалване.
67.
ETPA подава на 19 октомври 2020 г. писмен отговор в подкрепа на жалбата на Комисията, който е вписан в регистъра на секретариата на Съда на 20 октомври 2020 г.
68.
Hansol подава писмен отговор на 27 август 2020 г., вписан в регистъра на секретариата на Съда на 28 август 2020 г., в който моли Съда:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени в първоинстанционното и в настоящото производство по обжалване,
–
да осъди встъпилата в подкрепа на жалбата страна да понесе съдебните разноски, направени в настоящото производство по обжалване.
3. Искания на страните във връзка с насрещната жалба
69.
На 19 октомври 2020 г. ETPA подава насрещна жалба, вписана в регистъра на секретариата на Съда на 20 октомври 2020 г., в която моли Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение, да отхвърли първоинстанционната жалба и да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски,
– или, при условията на евентуалност,
–
да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и съответно да не се произнася по съдебните разноски, направени в първоинстанционното и в настоящото производството по обжалване.
70.
На 5 ноември 2020 г. Hansol подава писмен отговор на насрещната жалба, вписан същия ден в регистъра на секретариата на Съда, в който моли Съда:
–
да отхвърли насрещната жалба,
–
да осъди ETPA да заплати съдебните разноски.
IV. Правен анализ
А.
Предварителни бележки
1. Европейският съюз в многостранната търговска система
71.
СТО гарантира многостранна търговска система, основана на правила. Европейският съюз, в качеството си на регионална организация със собствена правосубектност, има особен статут в рамките на СТО, тъй като е пълноправен член на СТО, наред с държавите членки. Поради изключителната компетентност, която член 3, параграф 1, буква д) ДФЕС предоставя на Съюза в общата търговска политика, Съюзът е трябвало да поеме произтичащите от споразуменията на СТО задължения на своите държави членки. Антидъмпинговото споразумение, което е част от тях, урежда прилагането на антидъмпингови мерки от страна на членовете на СТО. Това споразумение съдържа някои материални правила, които трябва да се спазват при прилагането на антидъмпингови мерки, както и подробни процесуални правила за провеждането на антидъмпингови разследвания и за налагането и запазването в сила на такива мерки. Неспазването на тези правила може да доведе до прилагането на механизма за уреждане на спорове на СТО и да доведе до обезсилването на съответната мярка.
72.
Законодателят е приел основния регламент, вече посочен във въведението към настоящото заключение (
9
), в съответствие с член 207, параграф 2 ДФЕС, за да осигури изпълнението на антидъмпинговото споразумение във вътрешния правен ред на Съюза (
10
). Комисията следва да прилага предвидените в него инструменти за търговска защита по отношение на предприятията, които имат седалище в трети страни и изнасят продуктите си за Съюза в нарушение на антидъмпинговите правила, причинявайки вреда на промишлеността на Съюза. Доколкото, първо, правовата държава е един от основните принципи на правния ред на Съюза, и доколкото, второ, Съюзът е решен да спазва изцяло задълженията си по отношение на другите страни — членки на СТО (
11
), изглежда логично Договорите да предвиждат, че прилагането на тези механизми от Комисията подлежи на контрол за законосъобразност от страна на съдилищата на Съюза, и по-специално от страна на Общия съд в първоинстанционното производство, а в производството по обжалване на актове на Общия съд — от страна на Съда. В настоящото дело Съдът, сезиран с главна и насрещна жалба, трябва да упражни правомощията си в тази област.
2. Съдебният контрол в производството по обжалване на актове на Общия съд
73.
Преди да разгледам различните основания за обжалване, ще припомня, че в съответствие с член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС и член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването се ограничава само до правни въпроси. Всъщност съгласно постоянната съдебна практика само Общият съд е компетентен, от една страна, да установява, и от друга страна, да преценява фактите. За разлика от него Съдът не е компетентен да установява фактите, нито по принцип да проверява доказателствата, които Общият съд е приел в подкрепа на тези факти. Следователно извършената от Общия съд преценка на доказателствата не представлява правен въпрос, който като такъв да подлежи на контрол от Съда (
12
).
74.
Когато обаче Общият съд е установил или преценил фактите, на основание член 256 ДФЕС Съдът е компетентен да упражни контрол върху правната квалификация на тези факти и правните последици, които Общият съд е извел от тях. По изключение Съдът може да упражни контрол върху извършената от Общия съд преценка на фактите, когато жалбоподателят твърди, че Общият съд е изопачил доказателствата (
13
). В този случай жалбоподателят трябва точно да посочи доказателствата, които са били изопачени, и да покаже грешките в преценката, които според него са довели до изопачаването им. Както се потвърждава от съдебната практика, изопачаване би било налице, когато, без да се основава на нови доказателства, преценката на наличните доказателства е явно неправилна (
14
).
75.
Тези предварителни бележки се оказват особено релевантни в настоящия контекст, тъй като Общият съд поставя под въпрос преценката на различни фактически обстоятелства, както и някои изводи, направени от Комисията в административното производство, довело до приемането на спорния регламент. Доколкото Комисията и ETPA оспорват мотивите на обжалваното съдебно решение, за да се противопоставят на отмяната на посочения регламент от Общия съд, следва да се припомни, че производството по обжалване на актове на Общия съд не може да се използва като средство, което да принуди Съда сам да извърши повторна преценка на фактите. При това положение, като се има предвид разпределението на правомощията между Комисията, от една страна, и съдилищата на Съюза, от друга страна, разглеждането на жалбата трябва да се ограничи до стриктен анализ на поставените пред Съда правни въпроси. Именно в този контекст по-нататък следва да се разгледат най-напред основанията по главната жалба (
15
), а след това и тези по насрещната жалба (
16
) в реда, в който са представени.
Б.
По главната жалба
1. По първото основание за обжалване
а) Доводи на страните
76.
По първото основание за обжалване Комисията твърди, че Общият съд е изопачил доказателствата, като е приел в точка 85 от обжалваното съдебно решение, че в хода на административното производство е получила доказателства, че през разследвания период Schades Nordic е препродало разглеждания продукт на независимите клиенти от Съюза, въпреки че Schades Nordic не е отговорило на приложение I към въпросника. При условията на евентуалност Комисията счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като я е задължил да основе изводите си на непроверени данни относно Schades Nordic (които обаче не са предоставени като такива от Schades Nordic). Комисията смята, че Общият съд е нарушил правилата относно набора от доказателства, на които Комисията има право да се основе, когато прави изводи в рамките на антидъмпинговите разследвания на основание на основния регламент, и по-специално на член 6, параграф 8 от посочения регламент.
77.
В отговор на първото основание за обжалване Hansol изтъква, че Общият съд правилно е отбелязал, че в хода на административното производство са били представени доказателства. В подкрепа на тази теза Hansol се позовава на различните предходни контакти с Комисията, и по-конкретно на искането за освобождаване, представено на 19 февруари 2016 г., и на изслушването, председателствано от служителя по изслушванията на 10 март 2016 г., благодарение на които Комисията е получила информация, че през разследвания период Schades Nordic е препродало определено количество от разглеждания продукт на независими клиенти от Съюза. Поради това според Hansol Общият съд не е изопачил въпросните доказателства. Освен това, противно на твърденията на Комисията, Общият съд не я е задължил да основава изводите си на непроверени данни. Според Hansol става въпрос за информация, която е проверена от Комисията и не е оспорена.
б) Съображения
78.
В самото начало следва да се уточни, че правният въпрос, който е в основата на първото основание за обжалване, се отнася по същество до задължението на Комисията да вземе предвид информация, получена в рамките на разследване, което е довело до приемането на антидъмпингови мерки. Комисията твърди, че е получила въпросната информация по начин, който не е предвиден в правната уредба на разследванията, което според нея ѝ попречило да я вземе предвид. Hansol оспорва тази гледна точка, като счита, че Комисията е трябвало да включи в анализа си въпросната информация, тъй като е узнала за нея по време на административното производство.
79.
Налага се изводът, че Общият съд изхожда от постановката, че Комисията е трябвало да вземе предвид въпросната информация, по-специално поради значението, което тя има за анализа, който трябва да се извърши съгласно основния регламент. Всъщност в точка 85 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че поне един друг свързан преработвател, а именно Schades Nordic, е препродал определен обем от разглеждания продукт, който е закупил от жалбоподателя. В точка 86 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че предвид получената информация Комисията е трябвало да отрази това на нивото на продажбите на разглеждания продукт към другите свързани преработватели. Общият съд стига до извода, че като не е взела предвид това обстоятелство, Комисията е придала прекалено голяма тежест на продажбите към свързаните преработватели за преработка в малки ролки, завишавайки по този начин осъществявания от жалбоподателя действителен дъмпинг. В точка 87 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира нарушение на член 2, параграф 11 от основния регламент, тъй като направените от Комисията изчисления не отразяват степента на осъществявания от жалбоподателя дъмпинг. Както следва от точка 105 от обжалваното съдебно решение, тази грешка, свързана с извършеното от Комисията претегляне, е засегнала и установяването на фиксирано окончателно антидъмпингово мито в размер на 104,46 EUR за тон нетно тегло, което според Общия съд съответно е надхвърлило действително осъществявания от жалбоподателя дъмпинг, в нарушение на член 9, параграф 4, втора алинея от основния регламент.
80.
В това отношение държа най-напред да подчертая, че както Общият съд вече е констатирал в точка 85 от обжалваното съдебно решение, Комисията не оспорва нито съдържанието, нито получаването на тази информация. В жалбата си Комисията не внася никаква корекция по отношение на фактите по този въпрос. Следователно нищо в преписката не сочи, че става въпрос за неточна информация, която може да опорочи извършената от Общия съд преценка на фактите.
81.
В писмените си изявления Комисията по-скоро просто обяснява, че е в противоречие с основната правна уредба относно антидъмпинговите разследвания да бъде задължавана да основава изводите си на данни, представени от заинтересована страна, които не са били подложени на предвидената в основния регламент и правото на СТО проверка. Според Комисията, като е включил въпросната информация в съжденията си, Общият съд е иззел функциите на натоварения с антидъмпинговото разследване орган.
82.
Подобна позиция ми се струва не само прекалено формалистична, но и трудно съвместима със задълженията на Комисията при всяко антидъмпингово разследване. От разпоредбите на член 6 от основния регламент следва да се направи извод, че става въпрос за фаза от административното производство, характеризираща се със стремеж към ефективност и бързина при получаването на информация (
17
). Следователно неотчитането на необходимите доказателства, които да доведат до приемането на правно издържано решение за налагане на антидъмпингова мярка, може да бъде обосновано само с императивни съображения. По-долу ще обясня основните причини, които ме карат да смятам за правилен извода на Общият съд, че Комисията е трябвало да вземе предвид получената в хода на административното производство информация.
83.
Най-напред, безспорно е, че Комисията и Hansol на няколко пъти контактуват, с цел набавянето на доказателства, от които е видно, че през разследвания период Schades Nordic е препродало определено количество от разглеждания продукт на независими клиенти от Съюза (
18
). Hansol споменава съобщението от 19 февруари 2016 г., в което иска от Комисията да освободи изцяло трима от четиримата свързани преработватели от задължението да отговорят на въпросника. Това дружество се позовава и на изслушването, проведено на 10 март 2016 г. и председателствано от служителя по изслушванията, по време на което са представени и обяснени по-подробно данните за препродажбата на разглеждания продукт от Schades Nordic. След това изслушване и след посещение в помещенията на Schades на 16 и 17 март 2016 г. в Обединеното кралство Комисията потвърждава в електронно писмо от 21 март 2016 г. решението си да освободи Schades Nordic и две други предприятия от задължението да отговорят на приложение I към въпросника. В същото електронно писмо Комисията добавя, че си запазва правото да поиска и допълнителна информация от Schades Nordic и от другите предприятия в хода на производството.
84.
От това следва, че Комисията е била напълно запозната с фактите, на които се е основал Общият съд в своите съждения. Комисията при все това твърди, че не е имала възможност да провери тази информация. Според мен обаче тя не дава никакво убедително обяснение за това, че не е била в състояние да изпълни задължението си да извърши подобна проверка във възможно най-кратък срок. Макар по искане на Hansol да е решила да освободи Schades Nordic от задължението да отговори на въпросника, тя изрично си е запазила правото да поиска допълнителна информация от това предприятие (
19
). Поради това, въпреки че Комисията неколкократно твърди противното, решението за освобождаване не може да се счита за абсолютна правна пречка за получаването на информация, която е от съществено значение за установяването на дъмпинг.
85.
В този контекст следва да се отбележи, че Комисията сякаш упреква Hansol за настойчивостта да иска това освобождаване (
20
), а всъщност в крайна сметка самата тя е взела окончателното решение. Доколкото изглежда, че според Комисията това освобождаване ѝ е попречило да извърши необходимите проверки, трябва да се подчертае, че по-скоро тя трябва да носи отговорност за това обстоятелство. Освен това трудно може да се разбере защо Комисията е приела да предостави такова освобождаване с риск да не получи цялата необходима информация от страна на съответните предприятия. Струва ми се, че изложените от Комисията доводи по-скоро служат като претекст, за да се оправдае пропускът да се продължи разследването с необходимата грижа и при проверката дали е налице дъмпинг да се вземе предвид предоставената от Hansol информация.
86.
Правилата на СТО, на които се позовава Комисията в писмените си изявления, според мен не могат да са подходящо правно основание в подкрепа на позицията ѝ. Всъщност от доклада на специализираната група на СТО по спора Китай — Продукти от бройлери (
21
) ясно личи, че макар в антидъмпинговото споразумение да няма определение на термина „доказателства“, в антидъмпинговите процедури, той включва най-малкото „сведенията, предоставени на разследващия орган от заинтересована страна, независимо дали са положителни, точни или подходящи“ (
22
). В това си качество Hansol представя доказателства, че Schades Nordic е препродавало разглеждания продукт.
87.
Доколкото Комисията твърди, че представените от Hansol доказателства не отговарят на нейните изисквания, тъй като не са представени по подходящ начин, тоест в отговор на въпросник, изпратен на предприятията на основание член 6 от основния регламент, достатъчно е да се отбележи, че в споменатия в предходната точка доклад на специализираната група на СТО изрично се посочва, че „[в] Антидъмпинговото споразумение или в Споразумението за СТО като цяло нищо не дава основание да се смята, че сведенията губят характера си на„доказателства“, ако не отговарят на определени критерии“. В доклада се отбелязва, че „[т]ова дали доказателствата отговарят на тези критерии е отделен въпрос, който разследващият орган трябва да разгледа“ (
23
). Следователно изложеното по-горе дава основание за извода, че Комисията не може да отрече, че е разполагала с доказателствата, предоставени от Hansol в рамките на административното производство.
88.
Не е убедителен доводът на Комисията, че информацията, получена в искане за неразгласяване на данни, не е част от преписката по разследването, достъпна за заинтересованите страни по силата на член 6, параграф 7 от основния регламент. Всъщност Комисията не обяснява в каква степен правата на заинтересованите лица са могли да бъдат нарушени. Във всеки случай, както Hansol посочва, докладът, изготвен от служителя по изслушванията относно изслушването на 10 март 2016 г., е официален документ, който е включен в преписката по разследването, достъпна за страните, и на който Комисията се е основала, за да реши да наложи мерки. Освен това становището на Hansol по документа за окончателно разгласяване също е приложено към преписката по разследването, достъпна за страните. Следователно Комисията не може да пренебрегне представените от Hansol доказателства, позовавайки се на някакъв интерес от защита на правата на заинтересованите страни.
89.
Макар по принцип Комисията да има право да изразява резерви относно вътрешната последователност и валидността на получената информация, не виждам до каква степен това би могло да промени този извод. Комисията заявява единствено, че не е имала повод да провери получената информация, без обаче да вземе отношение по съдържанието на самата информация. Нищо не дава основание да се предположи, че Комисията е имала намерение да извърши такава проверка, въпреки че Антидъмпинговото споразумение, така както е тълкувано от съдилищата на Съюза (
24
), и както самата тя признава в писмения си отговор на поставените от Съда въпроси, я задължава да се увери в точността на дадените от заинтересованите страни сведения. Напротив, обстоятелствата по настоящото дело сочат, че е приела спорния регламент, без да вземе предвид важен етап от производството. Като се има предвид, че пълното пренебрегване на факта, че в рамките на разследването действително са били събрани съществени доказателства, в крайна сметка би означавало да се „възнагради“ един сериозен административен пропуск, имам колебания да се съглася с доводите на Комисията, че доказателствата не отговарят на нейните изисквания (
25
). Ако се приеме, че Комисията може да проведе разследване, като пренебрегне наличната релевантна информация и това не подлежи на съдебен контрол, има опасност разследването да бъде произволно, неефективно и ненадлежно. Подобен сценарий съвсем не ми се струва желателен.
90.
Съгласно член 18, параграф 1 от основния регламент, в случай че заинтересована страна откаже достъп или по друг начин не предостави в срока, предвиден по регламента, необходимата информация или значително възпрепятства разследването, предварителните или окончателните заключения, положителни или отрицателни, могат да бъдат направени въз основа на наличните факти. В случая обаче условията за прилагане на тази разпоредба не са изпълнени. Първо, няма данни, които да сочат липса на сътрудничество между Комисията и Hansol, и второ, както вече посочих, въпросните доказателства са били на разположение на Комисията именно благодарение на това сътрудничество в рамките на разследването.
91.
Ето защо Общият съд правилно упреква Комисията, че не е положила дължимата грижа. Струва ми се, че Общият съд изобщо не е искал да замества Комисията, а по-скоро да привлече вниманието върху съществена информация, която е трябвало да бъде взета предвид от Комисията, за да няма опасност от изопачаване на фактите в основата на изводите в спорния регламент. Следователно Общият съд е упражнил надлежно правомощията си, като е посочил грешка, допусната от Комисията при прилагането на основния регламент. Следователно трябва да се констатира, че в случая не е налице нито изопачаване на фактите, нито погрешно тълкуване на приложимото право от Общия съд.
92.
Същото се отнася и за проверката на Общия съд по първата част на второто основание за отмяна, свързано с нарушение на член 9, параграф 3 от Антидъмпинговото споразумение и на член 9, параграф 4, втора алинея от основния регламент. В точка 105 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че извършените от Комисията изчисления не отчитат в пълна степен осъществявания от Hansol дъмпинг поради причините, изложени в точки 83—87 от същото решение, включително пренебрегването на факта, че част от продаденото на Schades количество от разглеждания продукт е било без преработка препродадено на независими клиенти. Според Общия съд, като не е взела предвид това обстоятелство, Комисията е придала прекалено голяма тежест на продажбите към свързани преработватели за преработка в малки ролки, завишавайки по този начин действително осъществявания от Hansol дъмпинг. Доколкото изводите в точка 85 от обжалваното съдебно решение засягат съжденията на Общия съд в точка 105 от същото, считам, че следва да се отхвърли и основанието за обжалване, повдигнато от Комисията във връзка с тази точка.
93.
С оглед на тези съображения следва да се направи извод, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, когато е преценявал първото оплакване от втората част на посоченото в първоинстанционното производство първо основание за отмяна и първата част на посоченото в първоинстанционното производство второ основание за отмяна. Ето защо предлагам твърденията на Комисията по първото основание за обжалване да се отхвърлят като явно неоснователни.
2. По второто основание за обжалване
а) Доводи на страните
94.
С второто основание за обжалване Комисията упреква Общия съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че нормалната стойност на сходния продукт може да бъде установена в съответствие с член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент, а именно въз основа на цените на други продавачи или производители, когато съответният износител (в случая Artone) не произвежда или не продава сходния продукт на вътрешния си пазар. Комисията твърди, че по силата на член 2, параграф 3 от основния регламент има право да формира нормалната стойност на двата вида продукти, които Artone не продава на корейския пазар.
95.
В подкрепа на тезата си Комисията изтъква редица доводи, изведени по-специално от тълкуването на член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент и на член 2.2 от Антидъмпинговото споразумение на СТО, което навежда на мисълта за липсата на каквото и да било задължение за Комисията да отдава предимство на конкретен метод за определяне на нормалната стойност, което е съществен етап при установяването на дъмпинг. Затова Комисията избрала метода, посочен в член 2, параграф 3 от основния регламент, който предвижда формиране на нормалната стойност на основата на производствените разходи. Според Комисията Общият съд е избрал стриктно тълкуване, което не намирало основание в основния регламент. Накрая, Комисията счита, че Общият съд напразно се позовава на решение Съвет/Alumina (
26
).
96.
ETPA поддържа жалбата на Комисията във второто ѝ основание, като по същество изтъква същите доводи, почиващи на тълкуването на релевантните разпоредби на основния регламент и на Антидъмпинговото споразумение на СТО.
97.
Hansol оспорва, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото. Това дружество счита, че доводите на Комисията са неоснователни и противоречат на собствената ѝ практика. По-конкретно, изразява съмнения относно предлаганото от Комисията тълкуване, тъй като в член 2 от основния регламент съществувал йерархичен ред в методите за определяне на нормалната стойност и същата би трябвало да се основава главно на вътрешните цени. Освен това счита, че правилата на СТО са без значение при тълкуването на разпоредбите от основния регламент, които се различават от тези на Антидъмпинговото споразумение, какъвто бил настоящият случай. Обратно на Комисията, Hansol смята, че обстоятелството, че Общият съд се е основал на решение Съвет/Alumina (
27
), има значение при разглеждането на изтъкнатото в първоинстанционното производство четвърто основание за отмяна, което е предмет на второто основание за обжалване.
б) Съображения
98.
Второто основание за обжалване се отнася по същество до това дали Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото с оглед даденото в точки 152—157 от обжалваното съдебно решение тълкуване на член 2, параграфи 1 и 3 от основния регламент и с оглед на констатацията в точка 158 от същото решение, че Комисията е нарушила член 2, параграф 1 от посочения регламент при изчисляването на нормалната стойност на Artone.
99.
В това отношение следва да се отбележи, че Общият съд е изложил мотивите по този въпрос си, първо, като е припомнил в точка 148 от обжалваното съдебно решение практиката на Съда, съгласно която „определянето на нормалната стойност [на даден продукт] представлява един от съществените етапи, които трябва да позволят да се установи наличието на евентуален дъмпинг“ (
28
).
100.
След това Общият съд разглежда разпоредбите на член 2 от основния регламент, като стига до извода, че съществува определен йерархичен ред между тези разпоредби, и по-конкретно между разпоредбите, посочени съответно в параграфи 1 и 3, който е необходимо да се вземе предвид при определянето на нормалната стойност на даден продукт. В подкрепа на това гледище Общият съд цитира решение Съвет/Alumina, в което Съдът приема, че „и от текста, и от общия разум на [член 2, параграф 1, първа алинея от основния регламент] следва, че при определянето на нормалната стойност поначало с предимство трябва да се отчита реално платената или подлежаща на плащане цена при обичайни търговски условия“ (
29
).
101.
В точка 150 от обжалваното съдебно решение Общият съд отново цитира решение Съвет/Alumina, като обяснява, че съгласно параграф 3, първа алинея от същия член „[принципът на използване на реално платената или подлежаща на плащане цена от независими купувачи в страната на износа при обичайни търговски условия] може да бъде дерогиран само когато няма продажби или има нисък обем на продажби на сходния продукт при обичайни търговски условия, или когато такива продажби не позволяват да се направи точно сравнение“ (
30
). Общият съд стига до заключение, като се позовава отново на решение Съвет/Alumina, подчертавайки, че „тези случаи на дерогиране на метода за определяне на нормалната стойност въз основа на реалните цени са изчерпателно посочени“ (
31
).
102.
Този прочит на мотивите на обжалваното съдебно решение показва, че Общият съд просто е изтъкнал релевантната практика на Съда, за да подкрепи тезата за йерархичен ред между различните разпоредби на член 2 от основния регламент. Той приема, без да допуска грешка при прилагане на правото, че съществува принцип на предимство сред различните изчислителни методи, от който по изключение е възможна дерогация, когато са изпълнени условията за това (
32
). Очевидно е, че в това отношение той не е могъл да наруши правото на Съюза, тъй като Съдът вече е достигнал до подобен извод в собствената си практика. Ето защо ми се струва, че Общият съд правилно критикува Комисията за това, че е прибягнала непосредствено до член 2, параграф 3 от основния регламент, без първо да провери дали в случая е възможно да се приложи член 2, параграф 1 от същия.
103.
По принцип анализът на разглежданото основание за обжалване би могъл да се сведе до препращане към тази съдебна практика и това ми се струва напълно подходящо в настоящия контекст на производство по обжалване на акт на Общия съд. Въпреки това, от съображения за изчерпателност и за да отпадне всяко съмнение относно валидността на направеното от Общия съд в обжалваното съдебно решение тълкуване на разпоредбите на член 2 от основния регламент, ще разгледам накратко останалите доводи, изложени от Комисията в подкрепа на позицията ѝ.
104.
Комисията и ETPA са на мнение, че възприетото от Общия съд тълкуване не отчита факта, че разглежданата разпоредба, а именно член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент, е формулирана като „диспозитивна“, а не като „императивна“. Според тях това тълкуване се подкрепя от сравнителен анализ на текстовете на различните езици. Така Комисията и ETPA, изглежда, внушават, че Комисията може да използва изчислителния метод, който счита за най-подходящ, без да трябва да се съобразява с принципа на предимство, уреждащ различните изчислителни методи, предвидени в член 2 от основния регламент.
105.
Според мен този прочит е неточен, тъй като смесва два напълно различни основни аспекта на административното право на Съюза, а именно правомощията, предоставени от законодателя на Комисията за изпълнението на някои административни задачи, от една страна, и дискреционната власт, която тя може да има при определени обстоятелства, от друга страна. Противно на твърденията на Комисията, разпоредбите на член 2 от основния регламент трябва да се разбират като спадащи към първата, а не към втората категория. Това произтича, на първо място, от принципа на предоставената компетентност, закрепен в член 13, параграф 2 ДЕС, съгласно който „всяка институция действа в кръга на правомощията, които са ѝ предоставени с Договорите, в съответствие с процедурите, условията и целите, предвидени в тях“ (курсивът е мой). Всъщност в този контекст следва да се констатира, че разпоредбите на член 2 не се различават същностно от други подобни разпоредби от основния регламент, които също предоставят на Комисията правомощия за вземане на решения, стига да са изпълнени определени от законодателя условия. При това положение е възможно както от текста, така и от логиката на посочените разпоредби да се направи извод, че законодателят на Съюза е имал за задача да уточни начина, по който Комисията е длъжна да определи във всеки отделен случай нормалната стойност на даден продукт, и за целта е установил ред на предимство между различните общопризнати методи в областта на антидъмпинговите мерки.
106.
Възможно е текстът на разглежданите разпоредби, и по-специално употребата на глагола „може“ в текстовете на някои езици (
33
), да доведе до объркване, като се има предвид, че по принцип той може да се разбира двусмислено, поне ако се пренебрегне толкова важен принцип в правото на Съюза като посочения в предходния параграф. Както обаче самата Комисия признава в писмените си изявления, текстът на член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент на френски език (la valeur normale est établie [„нормалната стойност се определя“]; курсивът е мой) не позволява да се тълкува с абсолютна сигурност в смисъл, че е признато дискреционно правомощие (
34
), а за текстовете на останалите езици продължава да е налице голяма двусмисленост в тълкуването. Следователно сравнителният анализ на текстовете на въпросната разпоредба на различните езици не придава никакво решаващо значение на поддържаното от Комисията тълкуване.
107.
Що се отнася до посочения по-горе довод, че е необходимо да се постигне тълкуване в съответствие с правото на СТО, веднага следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда разпоредбите на правото на Съюза трябва да се тълкуват, доколкото е възможно, с оглед на международното право, особено когато подобни разпоредби целят именно да приведат в действие международно споразумение, сключено от Съюза (
35
). От постоянната практика на Съда обаче следва също, че с оглед естеството и системата им споразуменията на СТО по принцип не са сред нормите, от гледна точка на които съдилищата на Съюза трябва да упражняват контрол за законосъобразност върху актовете на институциите на Съюза (
36
). Само в случай че волята на Съюза е да изпълни определено задължение, поето в рамките на СТО, или когато актът на Съюза препраща изрично към конкретни разпоредби от споразуменията на СТО, съдилищата на Съюза са компетентни да проверят законосъобразността на съответния акт на Съюза от гледна точка на правилата на СТО. Посочените по-горе принципи като цяло важат и за задължението за тълкуване на основния регламент с оглед на Антидъмпинговото споразумение на СТО (
37
) предвид факта, че Съюзът е приел този регламент именно за да изпълни международните си задължения, поети в рамките на СТО (
38
).
108.
Анализът на разпоредбите на основния регламент показва, че текстът на член 2, параграф 1 се различава от този на член 2.2 от Антидъмпинговото споразумение на СТО. Член 2.2 от Антидъмпинговото споразумение действително съответства на текста на член 2, параграф 3 от основният регламент, но антидъмпинговото споразумение не съдържа разпоредба, подобна на член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент. Предвид явно различната формулировка, използвана съответно в основния регламент и в Антидъмпинговото споразумение, не може да се прави позоваване на правото на СТО, с цел отклоняване от ясния текст на член 2, параграф 1 от основния регламент (
39
). Следователно трябва да се отхвърлят доводите, които Комисията извежда от твърдяната релевантност на Антидъмпинговото споразумение, поне що се отнася до тълкуването на параграф 1, както и до връзката му с параграф 3. Комисията съответно не може да се позове на разпоредбите на Антидъмпинговото споразумение, за да предпочете предвидения в член 2, параграф 3 от основния регламент изчислителен метод.
109.
От друга страна, Комисията изтъква, че индивидуалният характер на антидъмпинговото мито, освен ако в основния регламент не е предвидено друго, например в случай на изготвяне на представителна извадка, показва, че като цяло при определянето на нормалната стойност и на дъмпинговия марж следва да се даде предимство по-скоро на данните на самия износител, отколкото на тези на другите производители.
110.
В това отношение следва да се отбележи, че Комисията само потвърждава предвиденото в член 2, параграф 1 от основния регламент, а именно че за да се определи нормалната стойност, предимство трябва да се даде по-скоро на вътрешните цени на производителя износител отколкото на вътрешните цени на други продавачи или производители. При това положение е очевидно, че този довод не дава основание да се предпочете предвиденият в член 2, параграф 3 от основния регламент метод, състоящ се във формиране на нормална стойност. Всъщност подобно тълкуване би било в противоречие с постановеното от Съда по дело Съвет/Alumina, а именно че определянето на нормалната стойност на основата на цените е правилото, докато формирането на нормалната стойност е изключението, както вече обясних по-горе (
40
) при излагането на съжденията на Общия съд, съдържащи се в точки 148—152 от обжалваното съдебно решение. Ето защо този довод следва да се отхвърли като неоснователен.
111.
Комисията счита, че Общият съд не е взел предвид факта, че хипотезите, посочени в член 2, параграф 1, втора алинея и в член 2, параграф 3 от основния регламент (а именно „няма продажби“ и „няма продажби при обичайни търговски условия“), не могат да бъдат разграничени и фактически отчасти се припокриват. Според Комисията липсата на продажби по смисъла на член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент по дефиниция е хипотеза, при която „няма продажби […] при обичайни търговски условия“ по смисъла на член 2, параграф 3, първа алинея от основния регламент. Комисията добавя, че реално разграничаване на двете разпоредби е възможно само когато производителят износител „не произвежда […] сходния продукт“ в страната, в която е установен: в тази изключителна хипотеза на практика не съществували производствени разходи, на които натовареният с разследването орган да се основе, за да формира нормалната стойност, като единственият възможен вариант бил да се използват продажните цени на вътрешния пазар на други производители.
112.
Този довод, основан на неточен прочит на посочените по-горе разпоредби и целящ очевидно да постави под въпрос съответното им приложно поле, не е убедителен, доколкото би бил в разрез с изводите, направени от Съда в решение от 1 октомври 1014 г._Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245). Както Съдът е изяснил в това решение, член 2, параграф 1, втора алинея се прилага в случаи, при които има продажби (от други продавачи или производители) на сходен продукт при обичайни търговски условия в страната износител, докато член 2, параграф 3, първа алинея се прилага в случаи, при които няма продажби или има нисък обем на продажби на сходен продукт при обичайни търговски условия в страната износител. Противно на твърденията на Комисията, не съществува никаква двусмисленост, що се отнася до съответното приложно поле на посочените разпоредби. Ето защо този довод също следва да се отхвърли като неоснователен.
113.
Накрая, Комисията оспорва релевантността на това решение Съвет/Alumina, цитирано от Общия съд в обжалваното съдебно решение. Според Комисията това дело се отнася до определението на понятието „продажби […] при обичайни търговски условия“ по смисъла на член 2, параграф 3 от основния регламент. Съответно Съдът не разгледал въпрос, който не му е поставен, а именно как следва да се тълкува член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент, нито твърдяното наличие на абсолютно разграничение между хипотезите на липса на продажби, посочени в член 2, параграф 1, втора алинея, и хипотезите по член 2, параграф 3, първа алинея от основния регламент.
114.
Тъй като се основава на погрешен прочит на решение Съвет/Alumina, този довод се нуждае от няколко коментара. В обобщение, в посоченото решение Съдът постановява, че при определянето на нормалната стойност поначало „с предимство трябва да се отчита реално платената или подлежаща на плащане цена при обичайни търговски условия“ (
41
) и че „[случаите] на дерогиране на метода за определяне на нормалната стойност въз основа на реалните цени са изчерпателно посочени и се отнасят до характеристиките на продажбите, а не до цената на продукта“ (
42
). Като се има предвид, както правилно е посочено в точка 149 от обжалваното съдебно решение, че член 2, параграф 1, втора алинея от основния регламент „позволява […] чрез използването на цените на други продавачи или производители да се определи нормалната стойност въз основа на цените, които са платени или подлежат на плащане при обичайни търговски условия от независими купувачи в страната на износа“, Общият съд е спазил установеното от Съда по дело Съвет/Alumina правило, а именно че при определянето на нормалната стойност с предимство трябва да се отчита реално платената или подлежаща на плащане цена при обичайни търговски условия. Поради това доводът на Комисията следва да се приеме за несъстоятелен.
115.
От съображения за изчерпателност следва да се добави, че административната практика на Съюза в областта на антидъмпинга не отразява тълкуването, поддържано от Комисията по настоящото дело. Всъщност Hansol посочва няколко примера, от които е видно, че нормалната стойност по принцип се основава на вътрешните цени в съответствие с член 2, параграф 1 от основния регламент. В съответствие с член 2, параграф 3 от основния регламент нормалната стойност се формира само при липса на извършени от други производители представителни продажби на вътрешния пазар или ако цените на тези продажби не са подходящи (
43
). При тези условия заслужава внимание фактът, че в случая Комисията се е опитала да се отклони от тази административна практика, без обаче да даде обективна обосновка.
116.
В заключение, с оглед на изложеното по-горе считам, че във връзка с изтъкнатото в първоинстанционното производство четвърто основание за отмяна, Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото. Ето защо предлагам твърденията по второто основание на жалбата да се отхвърлят като явно неоснователни.
3. По третото основание за обжалване
а) Доводи на страните
117.
По третото основание за обжалване Комисията твърди, че Общият съд неправилно е тълкувал установените в член 3 от основния регламент правила, като е определил маржа на подбиване в случай на износ за Съюза посредством свързани субекти. Това основание за обжалване се отнася до изводите относно маржа на вредата, които Общият съд е направил при разглеждането на втората и третата част на изтъкнатото в първоинстанционното производство пето основание за отмяна.
118.
Комисията изтъква редица доводи в подкрепа на позицията си. Първо, тя напомня значителната свобода на преценка, с която разполага в контекста на сложни икономически положения. При липсата на определение на понятието за подбиване на цените Комисията счита, че използването на формирана експортна цена в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент при изчисляването на подбиването не е било нито необосновано, нито неподходящо. Второ, Комисията се позовава на член 3, параграф 3 от основния регламент в подкрепа на позицията си, че наличието на значително подбиване на цените трябва да се разглежда на нивото на „дъмпинговия внос“, а не на нивото на последващата му препродажба на пазара на Съюза. Трето, Комисията счита, че би било абсурдно да се използва формирана експортна цена, за да се установят наличието и размерът на дъмпинга, а след това да се използва друга експортна цена, за да се изследва ценовото въздействие на същия внос, за който вече бе доказано, че е бил дъмпингов при установяването на вредата. Следователно единствено на това ниво (а именно реалната или установена като такава експортна цена CIF (
44
) на границата на Съюза) са възможни дъмпингът и съответното ценово въздействие, без значение дали производителят износител след това продава в Съюза чрез свързани субекти или директно. Четвърто, Комисията отбелязва, че използването на формирана експортна цена в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент в случаите, когато производителят износител (като Hansol) продава чрез свързани субекти, гарантира също така последователност и недопускане на дискриминация.
119.
ETPA поддържа третото основание от жалбата на Комисията, като по същество изтъква същите доводи, основани на твърдяната свобода на преценка, с която разполага Комисията, както и на тълкуването на посочените по-горе разпоредби от основния регламент.
120.
Hansol оспорва тези доводи, като поставя под въпрос това дали при изчисляването на маржа на подбиване, който е един от аспектите на установяването на вредата, Комисията законосъобразно е приложила по аналогия на член 2, параграф 9 от основния регламент. Това дружество оспорва и предложеното от Комисията тълкуване на член 3, параграф 3 от основния регламент, твърдейки, че никъде в тази разпоредба не се съдържа изискване да се изследва наличието на значително по-ниска цена при дъмпинговия внос. Освен това проверката дали е налице значително подбиване на цените, изисквала Комисията да сравнява цени, които да са сравними. Методът на Комисията обаче, състоящ се в прилагането на член 2, параграф 9 от основния регламент за изчисляването на маржа на подбиване, бил равнозначен на сравняване на цени, които не са сравними, тъй като не съдържат едни и същи ценови компоненти. Hansol посочва поредица от дела, от които било видно, че Комисията обикновено взема предвид продажните цени по отношение на първия независим клиент, за да установи дали е налице подбиване на цените. Накрая, Hansol изтъква, че следваната от Комисията методология нарушава принципа на равно третиране при изчисляването на маржа на подбиване, тъй като третира по един и същ начин различни положения, а именно това на производителите износители, които са създали свързани дружества за продажби в Съюза, и това на производители износители, които продават пряко на независими клиенти от Съюза.
б) Съображения
121.
Специфичният правен въпрос, който се повдига с третото основание за обжалване и който ще разгледам сега, се отнася по същество до определянето на „отправната точка“, която да се използва за изчисляването на маржа на подбиване в случай на износ на разглеждания продукт за Съюза посредством свързани страни. Комисията упреква Общия съд, че неправилно е тълкувал установените в член 3 от основния регламент правила, като е определил маржа на подбиване при износ за Съюза посредством свързани субекти.
122.
Преди да бъде разгледан повдигнатият правен въпрос, е полезно от съображения за яснота да се обобщят накратко мотивите на обжалваното съдебно решение, които Комисията оспорва. Общият съд упреква Комисията, че неправилно е приложила член 2, параграф 9 от основния регламент по аналогия по отношение на препродажбата на джъмбо роли от свързани дружества. Всъщност Общият съд приема, че Комисията е трябвало по-скоро да изчисли маржа на подбиване въз основа на продажните цени, уговорени между Schades и независимите му клиенти.
123.
В подкрепа на съжденията си Общият съд посочва в точка 199 от обжалваното съдебно решение, че цените, договорени между съответното предприятие и клиентите, а не цените на един междинен стадий са определили решението на тези клиенти да закупят продукта на това предприятие вместо продукта на промишлеността на Съюза. В точка 201 от обжалваното съдебно решение Общият съд обяснява, че тъй като разглежданият продукт се конкурира със сходния продукт на промишлеността на Съюза и причинява вреда на тази промишленост, „отправна точка“, що се отнася до препродажбата на разглеждания продукт от Schades, за целите на определянето на вредата не се намира на ниво граница на Съюза, а на ниво продажби към несвързани клиенти. Това тълкуване потвърждава анализа на Hansol, според който Комисията е трябвало да използва реално фактурираните продажни цени и да приспадне единствено разходите за продажбата.
124.
Веднага следва да се отбележи, че подбиването обикновено се определя като разликата между експортната цена, прилагана от производителите износители, и продажната цена на промишлеността на Съюза (
45
). Това понятие обаче не е дефинирано, а още по-малко е регламентирано от основния регламент или от Антидъмпинговото споразумение на СТО. Следователно е необходимо да се развие използваем и достатъчно точен метод, за да се изчисли надеждно маржът на подбиване, което изисква също така да може да се определи „отправната точка“ при препродажбата на съответния продукт посредством свързани страни. Считам, че предложеният от Общия съд метод отговаря на тези изисквания, както ще обясня по-нататък.
125.
Според мен Общият съд правилно припомня в точка 197 от обжалваното съдебно решение, че в съответствие с правилото, посочено в член 1, параграф 1 от основния регламент, за налагането на антидъмпингови мита не е достатъчно внесените стоки да са дъмпингови, а все пак е необходимо пускането им в свободно обращение да причинява вреда. Тази констатация е от решаващо значение за съображенията на Общия съд. Всъщност последният правилно посочва, че за да се установи наличието на вреда, трябва да се извърши обективно изследване на въздействието на вноса върху цените на сходни продукти на пазара на Съюза. Ето защо Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е установил в точка 201 от обжалваното съдебно решение, първо, кой е продуктът, който се конкурира със сходния продукт на промишлеността на Съюза и му причинява вреда, и второ, на какво ниво на дистрибуторската верига, а именно на ниво независими клиенти (а не на ниво граница на Съюза) настъпва това въздействие.
126.
Доводите, изтъкнати от Комисията и ETPA в подкрепа на третото основание за обжалване, не опровергават направените от Общия съд изводи.
127.
Фактът, че Комисията разполага с известна свобода на действие при разследванията в областта на търговската защита, изобщо не я освобождава от задължението да спазва разпоредбите на основния регламент. При това положение държа да отбележа, че нищо в посочения регламент не указва, че член 2, параграф 9 може да се прилага по аналогия за целите на изчисляването на маржа на подбиване, който е един от аспектите, които следва да се вземат предвид при установяването на вредата. Освен това в методиката на правното тълкуване използването на аналогия е подчинено по принцип на определени условия, а именно необходимостта да се запълни правна празнота чрез прилагането на правна норма от различна хипотеза, с която неуреденият с нормата случай има сходство на равнище „ratio“ или на равнище „главни белези“. Очевидно това важи само ако законодателят не е предвидил изрична забрана в това отношение (
46
). Налага се обаче изводът, че Комисията не е обяснила дали и евентуално в каква степен тези условия са изпълнени в настоящия случай. Тази липса на мотиви за прилагането на основния регламент по аналогия поражда съмнения относно законосъобразността на следвания от Комисията подход, по-специално предвид вече посочения в настоящото заключение (
47
) принцип на предоставената компетентност и необходимостта да се осигури ефективен съдебен контрол (
48
). В този контекст следва да се припомни, че задължението за мотивиране на всяко решение с неблагоприятни последици има двойната цел, от една страна, да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за приетата мярка, за да защитят правата си, и от друга страна, да даде възможност на съда на Съюза да упражни контрол за законосъобразност на съответното решение (
49
). Ето защо според мен Общият съд правилно не е потвърдил законосъобразността на този подход.
128.
Противно на твърденията на Комисията в писмените ѝ изявления, член 3, параграф 3 от основния регламент не предвижда наличието на значително подбиване на цената да се разглежда „на ниво „дъмпингов внос“. Нищо в тази разпоредба не указва наличието на значително подбиване на цената да се проверява на ниво „дъмпингов внос“.
129.
Освен това, както основателно подчертава Hansol, проверката дали е налице значително подбиване на цените, изисква Комисията да сравнява цени (
50
), които са сравними (
51
). Това означава, че цените се сравняват на едно и също ниво на търговия (
52
). Това ниво на търговия трябва да бъде определено в зависимост от вида на клиентите, така че сравняваните сделки да включват всички компоненти на продажната цена за един и същ вид клиенти, като например търговци на едро, търговци на дребно или крайни потребители. Като се има предвид това, следва да се констатира, че както обяснява Hansol, като е сравнила, от една страна, изкуствено формирана цена между него и свързания с него субект в съответствие с член 2, параграф 9 и от друга страна, цените на производителите от Съюза за техните първи независими клиенти, Комисията не е сравнила цените на същото ниво на търговия, тъй като цените на Hansol са на по-високо ниво нагоре по веригата на продажбите.
130.
Това е още по-изненадващо, тъй като самата Комисия, изглежда, изхожда от предпоставката, че сравнението на цените трябва да се извърши „на нивото на осъществяване на
конкуренцията в ЕС“ (курсивът е мой), както изрично следва от съображение 122 от спорния регламент. В този контекст следва да се посочи влязлото в сила решение Kazchrome (
53
), в което Общият съд обявява, че конкуренцията се осъществява на равнището на цените, „[които] са в основата на
решението на клиентите да закупят продуктите на жалбоподателите, а не тези на общностните производители“ (
54
). Това във всички случаи е така, когато свързаното с производителя износител дружество за продажби, установено в Съюза, продава на крайния си клиент, а не на междинен етап (
55
). В този контекст следва да се отбележи, че този подход е приложен по-наскоро в решение Jindal Saw (
56
) и следователно трябва да се приеме за установен в достатъчна степен в съдебната практика.
131.
В това отношение държа да подчертая, че точно това приема Общият съд в точка 202 от обжалваното съдебно решение. Всъщност Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е констатирал, че „що се отнася до преките и непреките продажби на разглеждания продукт, конкуренцията се осъществява на ниво независими клиенти“ (курсивът е мой). В този смисъл Общият съд в крайна сметка приема по същество доводите на Hansol в първоинстанционното производство, че за продажбите на разглеждания продукт, извършени чрез Schades, конкуренцията е на ниво прилаганата от Schades цена франко завод. Следователно крайната цена е трябвало да бъде продажната цена на разглеждания продукт, която Schades прилага по отношение на независимите си клиенти в Съюза. В заключение следва да се приеме, че крайната цена не може да представлява теоретична „цена при свободно обръщение“, формирана от Комисията.
132.
В този контекст следва да се отбележи, че административната практика на Съюза в областта на дъмпинга изглежда показва, че в нея като „отправна точка“ за преценката налице ли е подбиване на цените също се използват „цените за
първия независим клиент на равнището на дружествата за продажба“ (
57
) (курсивът е мой). Следователно заслужава да се отбележи, че в случая Комисията се е опитала да се отклони от тази административна практика, без обаче да представи обективна обосновка.
133.
Методът на Комисията обаче, състоящ се в прилагането на член 2, параграф 9 от основния регламент за изчисляването на маржа на подбиване, бил равнозначен на сравняване на цени, които не са сравними, тъй като не съдържат едни и същи ценови компоненти.
134.
Доводът, че използваният от Комисията метод гарантирал последователност и недопускане на дискриминация, също не е убедителен. Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика общият принцип на равно третиране изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако това не е обективно обосновано (
58
). Първо, струва ми се обаче, че Комисията не е представила никакво доказателство в подкрепа на доводите си. Освен това изглежда, че възприетият от нея метод третира еднакво различни положения при изчисляването на маржа на подбиване, а именно това на производителите износители, установили свързани дружества за продажби в Съюза, и това на производителите износители, които продават пряко на независими клиенти от Съюза. Следователно, доколкото няма никаква обективна обосновка, следваният от Комисията метод може да наруши принципа на равно третиране.
135.
От това следва, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е установил, че Комисията не може да прилага по аналогия член 2, параграф 9 от основния регламент при изчисляването на маржа на подбиване.
136.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам да се приеме, че не е налице и третото основание за обжалване, доколкото то се отнася до точки 196—205 от обжалваното съдебно решение, в които се анализира втората част на посоченото в първоинстанционното производство пето основание за отмяна. Поради тематичната връзка същото се отнася за точки 208—213 от обжалваното съдебно решение, в които се анализа третата част на посоченото в първоинстанционното производство пето основание за отмяна.
4. Заключение относно главната жалба
137.
От изложеното по-горе следва, че жалбата на Комисията трябва да се отхвърли в нейната цялост.
В.
По насрещната жалба
138.
В насрещната си жалба като добавка към изложените от Комисията основания за обжалване ETPA твърди, че преценката на Общия съд съдържа допълнителни грешки при прилагане на правото.
1. По първото основание за обжалване
а) Доводи на страните
139.
С първото основание за обжалване ETPA поддържа, че преценката на Общия съд в точки 86 и 87 от обжалваното съдебно решение е несъвместима с член 2, параграф 11 от основния регламент. По-конкретно ETPA поддържа по същество, че член 2, параграф 11 от основния регламент не съдържа никакво изискване или указание относно метода за изчисляване на среднопретеглена стойност и следователно не съдържа задължение за определяне на обемите на продажби на тримата освободени преработватели в зависимост от обема на продажбите на Schades. При условията на евентуалност ETPA поддържа, че член 2, параграф 11 от основния регламент не задължава Комисията при изчисляването на нормалната стойност да прилага метода, използван за формирането на експортната цена. В подкрепа на доводите си ETPA се позовава на правилата на СТО.
140.
Hansol счита тези твърдения за неоснователни и подчертава, че Общият съд изрично е посочил как Комисията е нарушила член 2, параграф 11 от основния регламент, а именно като не се е съобразила с преследваната с тази разпоредба цел използваният метод да отчита в пълна степен съществуващия дъмпинг. Hansol се позовава на практиката на Съда, който признал посочената цел при тълкуването на член 2, параграф 11 от основния регламент. Общият съд единствено приложил тази практика в обжалваното съдебно решение.
б) Съображения
141.
В самото начало следва да се отбележи, че противно на твърденията на ETPA, в практиката на Съда са развити принципи, уреждащи прилагането на член 2, параграф 11 от основния регламент. Както ще обясня по-нататък, тези принципи са приложени правилно от Общия съд в обжалваното съдебно решение. Необходимо е накратко да се обобщят мотивите, довели Общия съд в точка 87 от обжалваното съдебно решение до извода, че преценката на Комисията не отговаря на установените от съдебната практика изисквания и съответно че тази институция е нарушила посочената по-горе разпоредба.
142.
В точки 74 и 75 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че член 2, параграф 11 от основния регламент „предвижда два метода за сравнение на нормалната стойност и на експортната цена: метод, наречен „симетричен“, основан или на сравнението на среднопретеглената нормална стойност със среднопретеглените цени по всички сделки за износ към Съюза, или на сравнение сделка по сделка, и метод, наречен „асиметричен“, основан на сравнението на среднопретеглената нормална стойност с цената на всички индивидуални сделки за износ към Съюза“.
143.
При това положение от съображение 47 от Регламент за изпълнение 2016/2005 следва, че Комисията е приложила така наречения „симетричен“ метод за изчисляване на дъмпинговия марж на ответника по насрещната жалба.
144.
Причината, поради която Общият съд приема, че определянето на дъмпинговия марж е в нарушение на член 2, параграф 11 от основния регламент, е несъвместимостта му с принципа, изложен от Съда в решението по съединени дела, Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (
59
), а именно че „както симетричният, така и асиметричният метод на изчисление на дъмпинговия марж трябва да позволят да се отрази в пълна степен съществуващият дъмпинг“ (
60
).
145.
При това положение е очевидно, че противно на твърденията на ETPA, член 2, параграф 11 от основния регламент не предоставя на Комисията пълна дискреционна власт, що се отнася до избора на сравнителния метод за целите на установяването на дъмпинга. Макар да може да избере както симетричния, така и асиметричния сравнителен метод, Комисията трябва винаги да държи сметка за целта, преследвана с член 2, параграф 11 от основния регламент, т.е. че използваният метод трябва да отчита в пълна степен съществуващия дъмпинг, както приема Съдът.
146.
За да се върнем към разглеждането на насрещната жалба, следва да се отбележи, че в точки 86 и 87 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че претеглянето на дъмпинговите маржове, съответно що се отнася до продажбите на Hansol на джъмбо роли за преработка в малки ролки с цел препродажба в малки ролки на независими страни в Съюза и до продажбите на Hansol на самите джъмбо роли без преработка на независими клиенти в Съюза пряко или непряко чрез Schades „не отчита в пълна степен осъществявания от [Hansol] дъмпинг“. С други думи, направената от Комисията оценка не е била точна и следователно не е била достатъчно основание за приемането на
антидъмпинговите мерки, предвидени в спорния регламент.
147.
По-конкретно, в точка 86 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че за изчисляването на дъмпинговия марж на Hansol по отношение на джъмбо ролите, преработени в малки ролки, „Комисията решава да използва данните на Schades за изчисляване на дъмпинговия марж върху продажбите, извършени от жалбоподателя към другите трима свързани преработватели. Следователно, като се има предвид фактът, че е знаела, че част от продаденото на Schades количество от разглеждания продукт е било препродадено без преработка на независими клиенти, Комисията е трябвало да отрази това на ниво продажби на разглеждания продукт към другите свързани преработватели [Schades Nordic, Heipa и R+S]. Като не е взела предвид това обстоятелство, Комисията е придала прекалено голяма тежест на продажбите към свързани преработватели за преработка в малки ролки, завишавайки по този начин действителния дъмпинг, осъществяван от жалбоподателя“.
148.
Поради тази причина в точка 87 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно заключава, че „[т]ъй като направените от Комисията изчисления не отчитат в пълна степен осъществявания дъмпинг от жалбоподателя, следва да се констатира, че е налице нарушение на член 2, параграф 11 от основния регламент“. Този правен извод ми се струва неоспорим предвид надлежно установената от Общия съд грешка в преценката при упражняване на правомощията ѝ.
149.
От това следва, че противно на твърдяното от ETPA, е очевидно, че Общият съд е посочил достатъчно ясно и точно изискването по член 2, параграф 11 от основния регламент, което Комисията не е спазила при преценката си на фактите, а именно необходимостта използваният метод да отчита в пълна степен съществуващия дъмпинг.
150.
Доводът на ETPA, основан на тълкуване на правилата на СТО, не може да опровергае изводите на Общия съд. ETPA поддържа по същество, че твърдяната липса на допълнителни изисквания относно метода за изчисляване на среднопретеглена стойност се потвърждавала от специалната група на СТО по дело Европейски общности — Памучно спално бельо (член 21.5) (
61
), която приела, че тъй като разпоредбите, изискващи среднопретеглена стойност, не съдържат насоки относно изчислителните методи, подходящият метод се определял от натоварения с разследването орган.
151.
В това отношение е достатъчно да се отбележи, че в случая, на който се позовава ETPA, въпросът, който се поставя на специалната група на СТО, е дали член 2.2.2, подточка ii) от Антидъмпинговото споразумение на СТО налага изисквания относно основата, върху която да се претеглят средните стойности на разходите и печалбата, използвани при формирането на нормалната стойност (
62
). Следва обаче да се отбележи, че разпоредбата от Антидъмпинговото споразумение на СТО, съответстваща на член 2, параграф 11 от основния регламент, е член 2.4.2, а не член 2.2.2, подточка ii). ETPA съответно се основава на доклада на специализирана група на СТО по въпрос, който очевидно няма отношение към настоящия случай. Поради това от въпросния доклад не може да се направи никакъв полезен извод за целите на тълкуването на член 2, параграф 11 от основния регламент. Ето защо считам, че този довод следва да се отхвърли.
152.
В заключение, изтъкнатият от ETPA при условията на евентуалност довод, а именно че член 2, параграф 11 от основния регламент не задължава Комисията при изчисляването на нормалната стойност да прилага метода, използван за формирането на експортната цена, също е неоснователен.
153.
Следва да се отбележи, че методът на формиране на експортната цена се съдържа в член 2, параграф 9 от основния регламент. Общият съд обаче изобщо не посочва, че Комисията е трябвало да се основе на член 2, параграф 9 от основния регламент, за да изчисли тежестта на дъмпинговите маржове. В точки 86 и 87 от обжалваното съдебно решение Общият съд по-скоро само констатира, че извършеното от Комисията претегляне на дъмпинговите маржове не отчита в пълна степен осъществявания от Hansol дъмпинг, в нарушение на член 2, параграф 11 от основния регламент. Следователно изтъкнатият от ETPA при условията на евентуалност довод също е неоснователен.
154.
С оглед на изложените по-горе съображения доводът на ETPA, че Комисията не била длъжна да спазва никакви изисквания или насоки относно метода за изчисляване на среднопретеглена стойност, следва да се отхвърли.
2. По второто основание за обжалване
а) Доводи на страните
155.
Във връзка с второто основание на насрещната жалба ETPA твърди, че извършеното от Комисията претегляне на дъмпинговия марж, основаващо се на сравнение по отношение на общите продажби на разглеждания продукт в Съюза между, от една страна, преките и непреките продажби към несвързани клиенти и от друга страна, продажбите към преработватели за преработка в малки ролки, е законосъобразно, тъй като Комисията е имала право да изчисли претеглянето на различните продажбени канали на Hansol въз основа на най-добрите налични данни, както предвижда член 18 от основния регламент. ETPA твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че изчисленият от Комисията дъмпингов марж не отчита в пълна степен осъществявания от ответника по насрещната жалба дъмпинг.
156.
Hansol изтъква, че в случая Комисията не е приложила член 18 от основния регламент. Следователно Общият съд не може да бъде упрекван, че в своето решение не е взел предвид разпоредба, която единствено Комисията е компетентна да прилага, но фактически не е приложила в рамките на административното производство.
б) Съображения
157.
По второто основание на насрещната жалба ETPA твърди, че обжалваното съдебно решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като Комисията имала право да изчисли претеглянето на различните продажбени канали на Hansol въз основа на най-добрите налични данни, както предвижда член 18 от основния регламент.
158.
В това отношение за яснота следва в самото начало да се припомни, че член 18 от основния регламент предлага разрешение в случаите, в които Комисията няма достъп до необходимата информация поради поведението на някои страни, които не оказват съдействие. В член 18 от основния регламент се уточнява, че в този случай Комисията може да направи констатациите си въз основа на най-добрите налични данни, при условие че заинтересованите страни бъдат информирани за последиците от неоказването на съдействие.
159.
Следва обаче да се подчертае, първо, че в случая Комисията не е приложила тази разпоредба за целите на приемането на спорния регламент, както самата тя посочва в писмените си изявления, представени във връзка с главната жалба, и второ, противно на твърденията на ETPA в писмените му изявления, в хода на антидъмпинговото разследване между Комисията и Hansol е имало ефективно сътрудничество. Твърдението на ETPA за липса на съдействие, изразяващо се във факта, че тримата преработватели не са отговорили на въпросника, е очевидно грешно.
160.
Всъщност, както беше посочено, въпросните три предприятия са освободени от задължението да отговорят на въпросника с решение на Комисията (
63
). Следователно те не са били длъжни да предоставят информация на Комисията в качеството ѝ на разследващ орган. Макар да е вярно, че Комисията си е запазила изрично правото да иска допълнителна информация от тези предприятия, това не променя факта, че тя никога не е отправяла такова искане. Следователно условията за прилагане на член 18 от основния регламент също не са били изпълнени в конкретния случай (
64
).
161.
Ето защо следва да се отхвърли доводът на ETPA, че Комисията е имала право да се основе на най-добрите налични данни в съответствие с член 18 от основния регламент. Тъй като в своите съждения Общият съд не е взел предвид тази разпоредба, от това трябва да се заключи, че решението не е опорочено от грешка при прилагане на правото.
162.
С оглед на всички тези съображения следва да се приеме, че и второто основание на насрещната жалба не е налице.
3. Заключение относно насрещната жалба
163.
При тези условия считам, че насрещната жалба на ETPA трябва да се отхвърли в нейната цялост.
V. По съдебните разноски
164.
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
165.
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Ако Съдът възприеме моята преценка на жалбите, Комисията и ETPA губят делото по съответно подадената от тях жалба. Тъй като Hansol е направило искане в този смисъл, предлагам на Съда да осъди Комисията и ETPA да понесат не само направените от тях съдебни разноски във връзка със съответната им жалба, но и съдебните разноски на Hansol.
166.
Съгласно член 184, параграф 4 от посочения правилник Съдът може да реши встъпилата в първоинстанционното производство страна, ако участва в производството по обжалване, да понесе направените от нея съдебни разноски. Тъй като ETPA е участвало в производството по главната жалба в подкрепа на исканията на Комисията, предлагам то да бъде осъдено да понесе направените от него съдебни разноски.
VI. Заключение
167.
Предвид изложените по-горе съображения предлагам на Съда да постанови следното:
–
Отхвърля главната и насрещната жалба.
–
Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея и от Hansol Paper Co. Ltd съдебни разноски по главната жалба.
–
Осъжда European Thermal Paper Association (ETPA) да понесе направените от него съдебни разноски във връзка с главната жалба.
–
Осъжда ETPA да понесе направените от него и от Hansol Paper съдебни разноски по насрещната жалба.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	ОВ L 114, 2017 г., стр. 3.
(
3
)	ОВ L 176, 2016 г., стр. 21.
(
4
)	ОВ L 336, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3.
(
5
)	ОВ L 336, 1994 г., стр. 103; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112.
(
6
)	Регламент за изпълнение от 24 ноември 2015 година за определяне на подробни правила за прилагането на някои разпоредби на Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Съюза (ОВ L 343, 2015 г., стр. 558).
(
7
)	ОВ C 62, 2016 г., стр. 7.
(
8
)	ОВ L 310, 2016 г., стр. 1
(
9
)	Вж. точка 2 от настоящото заключение.
(
10
)	Вж. в това отношение решение от 13 януари 2015 г., Съвет и др. Vereniging Milieudefensie и Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (C‑401/12 P—C‑403/12 P, EU:C:2015:4, т. 59).
(
11
)	По принцип съгласно член 3, параграф 5 ДЕС Съюзът „допринася за […] свободната и справедлива търговия“, както и за „стриктното спазване и развитието на международното право“, което включва правилата на многостранната търговска система, приети в рамките на СТО. Следователно при приемането на акт Съюзът е длъжен да спазва международното право в неговата цялост. Съгласно член 216, параграф 2 ДФЕС „сключените от Съюза [международни] споразумения обвързват институциите“ му и следователно имат предимство пред актовете, които последните издават.
(
12
)	Вж. решения от 25 януари 2007 г., Sumitomo Metal Industries и Nippon Steel/Commission (C‑403/04 P и C‑405/04 P, EU:C:2007:52, т. 38), от 16 декември 2020 г., Съвет и др./K. Chrysostomides & Co. и др. (C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P и C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, т. 128) и от 17 декември 2020 г., BP/FRA (C‑601/19 P, непубликувано, EU:C:2020:1048, т. 71).
(
13
)	Вж. решения от 25 януари 2007 г., Sumitomo Metal Industries и Nippon Steel/Комисия (C‑403/04 P и C‑405/04 P, EU:C:2007:52, т. 39) и от 17 декември 2020 г., Inpost Paczkomaty/Комисия (C‑431/19 P и C‑432/19 P, EU:C:2020:1051, т. 51).
(
14
)	Вж. решения от 26 януари 2017 г., Duravit и др./Комисия (C‑609/13 P, EU:C:2017:46, т. 86) и от 28 ноември 2019 г., Brugg Kabel и Kabelwerke Brugg/Комисия (C‑591/18 P, непубликувано, EU:C:2019:1026, т. 63).
(
15
)	Вж. точка 76 и сл. от настоящото заключение.
(
16
)	Вж. точка 138 и сл. от настоящото заключение.
(
17
)	Вж. в този смисъл Czako, J., Miranda, J., Human, J. A Handbook on Anti-Dumping Investigations. Cambridge 2008, р. 43, които обясняват, че сложният характер на едно антидъмпингово разследване, множеството му фази, броят на етапите, които трябва да бъдат преминати, графикът на дейностите и разпределянето на подходящи ресурси за различните задачи, всички изпълнявани в ограничен период от време, изискват подходящо планиране на разследването.
(
18
)	Вж. съображение 26 от спорния регламент.
(
19
)	Вж. съображение 26 от спорния регламент.
(
20
)	Вж. съображения 26 и 32 от спорния регламент.
(
21
)	Доклад на специализираната група „Китай — Антидъмпингови и изравнителни мита за бройлери от Съединените американски щати“, WT/DS427/RW, параграф 7.33.
(
22
)	Вж. по-горе, параграф 7.33 (курсивът е мой).
(
23
)	Вж. по-горе, параграф 7.33 (курсивът е мой).
(
24
)	Вж. решение от 22 септември 2021 г., NLMK/Комисия (T‑752/16, непубликувано, EU:T:2021:611, т. 39).
(
25
)	Следва да се обърне внимание на факта, че съгласно член 18, параграф 3 от основния регламент, „ако предоставената от заинтересована страна информация не е съвършена във всяко едно отношение, тя не се изключва автоматично“ (курсивът е мой): вж. в това отношение решение от 19 март 2015 г., City Cycle Industries/Съвет, T‑413/13, непубликувано, EU:T:2015:164, т. 120).
(
26
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245).
(
27
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245).
(
28
)	Решение от 22 март 2012 г., GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158, т. 19).
(
29
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, т. 20). Курсивът е мой.
(
30
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, т. 20). Курсивът мой.
(
31
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, т. 21). Курсивът мой.
(
32
)	От текста и логиката на разпоредбите на член 2 от основния регламент ясно следва, че съществува своеобразен ред на предимство между различните методи. Освен това държа да подчертая, че от методологична гледна точка изглежда разумно да се предпочете метод на изчисляване, който се основава по-скоро на действителни данни (а именно продажната цена на разглеждания продукт), отколкото на метод, основан по-специално на презумпции, като тази за формираната стойност. Следователно посоченият ред на предимство е обоснован и от съображения за точност и ефективност.
(
33
)	Вж. например текстовете на испански език („el valor normal podrá ser calculado“), на датски език („kan den normale værdi […] fastsættes“), на немски език („kann der Normalwert […] ermittelt werden“), на естонски език („võib normaalväärtuse kehtestada“), на италиански език („il valore normale può […] essere stabilito.“), на нидерландски език („kan de normale waarde […] worden vastgesteld“) или на полски език („wartość normalna może zostać ustalona“) Курсивът е мой.
(
34
)	Текстът на член 2, параграф 1, първа алинея от основния регламент на английски език уточнява „may be established“ (може да се определи), докато в текста на френски език е възприета формулировката „est établie“ [се определя]. Курсивът е мой.
(
35
)	Вж. в това отношение решения от 14 юли 1998 г., Safety Hi-Tech (C‑284/95, EU:C:1998:352, т. 22) и от 19 декември 2019 г., Nederlands Uitgeversverbond и Groep Algemene Uitgevers (C‑263/18, EU:C:2019:1111, т. 38).
(
36
)	Вж. по-специално решения от 23 ноември 1999 г., Португалия/Съвет (C‑149/96, EU:C:1999:574, т. 47), от 1 март 2005 г., Van Parys (C‑377/02, EU:C:2005:121, т. 39), от 4 февруари 2016 г., C & J Clark International и Puma (C‑659/13 и C‑34/14, EU:C:2016:74, т. 85) и от 18 октомври 2018 г., Rotho Blaas (C‑207/17, EU:C:2018:840, т. 44).
(
37
)	Вж. в това отношение решения от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, т. 40 и 41), от 8 септември 2015 г., Philips Lighting Poland и Philips Lighting/Съвет (C‑511/13 P, EU:C:2015:553, т. 60 и 61) и от 18 октомври 2018 г., Rotho Blaas (C‑207/17, EU:C:2018:840, т. 47 и 48).
(
38
)	Вж. точка 72 от настоящото заключение.
(
39
)	В този контекст следва да се припомни, че както отбелязва Съдът в решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, т. 48), някои разпоредби от основния регламент разкриват „волята на законодателя на Съюза да възприеме самостоятелен подход в правото на Съюза в [областта на инструментите за търговска защита] (курсивът е мой)“.
(
40
)	Вж. точки 99—103 от настоящото заключение.
(
41
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, т. 20).
(
42
)	Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, т. 21).
(
43
)	Вж. например съображение 36 от Регламент (ЕО) № 1256/2008 на Съвета от 16 декември 2008 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои заварени тръби и тръбопроводи от желязо или нелегирана стомана с произход от Беларус, Китайската народна република и Русия вследствие на процедура по член 5 от Регламент (EО) № 384/96, с произход от Тайланд вследствие на преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие на мерките съгласно член 11, параграф 2 от същия регламент, с произход от Украйна вследствие на преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие на мерките съгласно член 11, параграф 2 и на междинно преразглеждане съгласно член 11, параграф 3 от същия регламент, и прекратяване на процедурата по отношение на вноса на същия продукт с произход от Босна и Херцеговина и от Турция (ОВ L 343, 2008 г., стр. 1), съображение 30 от Регламент (ЕО) № 685/2008 на Съвета от 17 юли 2008 година за отмяна на антидъмпинговите мита, наложени с Регламент (ЕО) № 85/2006 на Съвета върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия (ОВ L 192, 2008 г., стр. 5), съображения 8—10 от Регламент (ЕО) № 63/2008 на Съвета от 21 януари 2008 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и за окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на дихидромирценол с произход от Индия (ОВ L 23, 2008 г., стр. 1).
(
44
)	„Цена CIF“ е цената на стока на границата на страната вносител, включително разходите за застраховка и транспорт, направени до тази точка, или цената на услуга към местно лице, преди да бъдат платени евентуалните мита или други данъци върху вноса и търговските и транспортни маржове в страната.
(
45
)	За тази цел вж. Конференцията на ООН за търговия и развитие, Програма за обучение по Споразумението на СТО относно антидъмпинговите практики, Ню Йорк и Женева 2006 г., стр. 88, от която е видно, че определянето на подбиването изисква сравняване на цените. Всъщност, за да изчислят маржовете на вредата посредством метода на подбиваните цени, съответните органи обикновено сравняват коригираните среднопретеглени препродажни цени, прилагани от чуждестранните производители, с цените на модели или сходни продукти на европейските производители. Разликата между двете съответства на размера на вредата, като сравнението на коригираните цени на чуждестранните и европейските производители се извършва въз основа на идентични модели или продукти. Според Reymond, D., Action antidumping et droit de la concurrence dans l’Union européenne, Paris 2014, р. 383, подбиването на цените се измерва, като се съпоставят средните продажни цени на производителите износители от съответната страна със средните продажни цени в Съюза за сходния продукт на промишлеността на Съюза, без отстъпки и такси, които се вземат на едно и също ниво на продажби и се коригират с оглед на разликите в условията за плащане. За да бъде обективно, това сравнение включва корекции, които по-специално отразяват съществуващи между внесените и европейските стоки разлики в качеството или физическите характеристики.
(
46
)	Вж. в това отношение Falcón y Tella, M. J. Quelques remarques à propos de l’analogie en droit. — Revue interdisciplinaire d’études juridiques, 1998/2, Vol. 41, р. 67; Riesenhuber, K. Europäische Methodenlehre. Berlin 2006, р. 305; Murray, J. R. The Role of Analogy in Legal Reasoning. — UCLA Law Review, Vol. 29, No 4, 4/1982, р. 833.
(
47
)	Вж. точка 105 от настоящото заключение.
(
48
)	Вж. точки 72—74 от настоящото заключение.
(
49
)	Решение от 2 октомври 2003 г., Thyssen Stahl/Комисия (C‑194/99 P, EU:C:2003:527, т. 144), от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 462) и от 28 юни 2018 г., EUIPO/Puma (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, т. 64).
(
50
)	Макар член 3 от Антидъмпинговото споразумение на СТО („Установяване на вредата“) да не съдържа разпоредба, подобна на тази в член 2.4., органите за уреждане на спорове в рамките на СТО, изглежда, също са склонни да изискват цените да са „сравними“, тоест да бъдат сравнявани „на едно и също ниво на търговия“, както е видно от посочените по-долу решения.
(
51
)	Доклад на Апелативния орган по спора „Китай — Изравнителни и антидъмпингови мита относно текстурирана плосковалцувана електротехническа стомана със зърнесто-ориентирана структура с произход от Съединените щати“, WT/DS414/AB/R, параграф 200.
(
52
)	Доклад на специализираната група „Китай — Антидъмпингови и изравнителни мита за бройлери от Съединените американски щати“, WT/DS427/RW, параграфи 7.480 и 7.481. Вж. също решения от 17 февруари 2011 г., Zhejiang Xinshiji Foods и Hubei Xinshiji Foods/Съвет (T‑122/09, непубликувано, EU:T:2011:46, т. 79) и от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (T‑301/16, EU:T:2019:234, т. 189).
(
53
)	Решение от 30 ноември 2011 г., Transnational CompanyKazchrome и ENRC Marketing/Съвет и Комисия (T‑107/08, EU:T:2011:704).
(
54
)	Решение от 30 ноември 2011 г., Transnational CompanyKazchrome и ENRC Marketing/Съвет и Комисия (T‑107/08, EU:T:2011:704, т. 63). Курсивът е мой.
(
55
)	В точка 63 от решение от 30 ноември 2011 г., Transnational CompanyKazchrome и ENRC Marketing/Съвет и Комисия (T‑107/08, EU:T:2011:704) Общият съд е приел, че „[…] цените, договорени между жалбоподателите и клиентите, а не цените на един междинен етап […], макар и на общностната територия, са в основата на решението на клиентите да закупят продуктите на жалбоподателите, а не тези на общностните производители“ (курсивът е мой).
(
56
)	Решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (T‑301/16, EU:T:2019:234, т. 187), което от своя страна препраща към подхода, възприет от Общия съд в решение от 30 ноември 2011 г., Transnational CompanyKazchrome и ENRC Marketing/Съвет и Комисия (T‑107/08, EU:T:2011:704).
(
57
)	Вж. съображение 46 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/526 на Комисията от 15 април 2020 година за повторно налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на тръби от пластичен чугун (наричан също сферографитен чугун) с произход от Индия по отношение на Jindal Saw Limited след решението на Общия съд по дело T‑300/16 (ОВ L 118 от 2020 г., стр. 1).
(
58
)	Решения от 10 април 2008 г., Marks & Spencer (C‑309/06, EU:C:2008:211, т. 51) и от 11 юли 2013 г., Ziegler/Комисия (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, т. 132).
(
59
)	Решение от 5 април 2017 г., Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (C‑376/15 P и C‑377/15 P, EU:C:2017:269).
(
60
)	Решение от 5 април 2017 г., Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (C‑376/15 P и C‑377/15 P, EU:C:2017:269, т. 54). Курсивът е мой.
(
61
)	Доклад на специализираната група „Европейски общности — Антидъмпингови мита върху вноса на памучно спално бельо от Индия — Жалба от Индия по член 21.5 от Договореността за уреждане на спорове“, WT/DS141/RW.
(
62
)	Вж. по-горе точка 6.78. (цитирам: „Следователно въпросът, който трябва да се разреши, е дали член 2.2.2, подточка ii) налага каквото и да било задължение, що се отнася до основата, върху която да се претеглят средните стойности на разходите и печалбата, използвани при формирането на нормалната стойност, и ако това е така, дали в случая ЕО са действали по несъвместим с това задължение начин“).
(
63
)	Вж. точка 83 от настоящото заключение.
(
64
)	Вж. точка 90 от настоящото заключение.