62018TO0481
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (първи състав)
8 април 2019 година (
*1
)
„REACH — Представителство от адвокат, който няма качеството на трето лице — Явна недопустимост“
По дело T‑481/18
Electroquimica Onubense, SL, установено в Палос де ла фронтера (Испания), за което се явява D. González Blanco, адвокат,
жалбоподател,
срещу
Европейска агенция по химикали (ECHA), за която се явяват J.‑P. Trnka, C.‑M. Bergerat и M. Heikkilä, в качеството на представители, подпомагани от C. García Molyneux, адвокат,
ответник,
с предмет жалба срещу решение МСП D(2018)2931‑DC на ECHA от 31 май 2018 г., с което се установява, че жалбоподателят не отговаря на условията, за да се ползва от намалена такса, предвидена за малките предприятия, и му е наложена административна такса,
ОБЩИЯТ СЪД (първи състав),
състоящ се от: I. Pelikánová, председател, P. Nihoul (докладчик) и J. Svenningsen, съдии,
секретар: E. Coulon,
постанови настоящото
Определение
Фактите и производството
1
Настоящата жалба е подадена на 1 август 2018 г. от адвокат Daniel González Blanco от името на жалбоподателя, Electroquimica Onubense, SL.
2
В писмената защита от 29 ноември 2018 г. Европейската агенция по химикали (ECHA) повдига възражение за недопустимост, основаващо се на факта, че адвокатът, представляващ жалбоподателя, изглежда не отговаря на условието за независимост, каквото се изисква съгласно Статута на Съда на Европейския съюз и Процедурния правилник на Общия съд. ECHA се основава на факта, че в жалбата адвокатът на жалбоподателя сочи като адрес за контакти адрес на електронна поща, в който е включено наименованието на домейна на жалбоподателя.
3
С процесуално-организационно действие на основание член 89, параграф 3 от Процедурния правилник жалбоподателят е поканен да се произнесе по допустимостта на жалбата с оглед на повдигнатото от ECHA възражение за недопустимост, като уточни дали към момента на подаване на жалбата представителят му е бил свързан с жалбоподателя или с което и да е друго свързано с него дружество, и ако това е така, да уточни ролята му в административното и финансовото управление на това дружество. Жалбоподателят изпълнява това искане в определения срок.
Искания на страните
4
Жалбоподателят иска Общият съд:
–
да приеме, че жалбата, с която се иска преразглеждане на решение МСП D(2018)2931‑DC на ECHA от 31 май 2018 г., с което се установява, че той не отговаря на условията, за да се ползва от намалена такса, предвидена за малките предприятия, и му е наложена административна такса, е подадена в срок и отговаря на изискванията за форма,
–
с оглед на изложените основания да постанови ново решение, с което да приеме, че той е средно предприятие за целите на прилагането на Регламент (ЕО) № 340/2008 на Комисията от 16 април 2008 година относно таксите и плащанията, дължими на ECHA в съответствие с Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) (ОВ L 107, 2008 г., стр. 6).
5
ECHA иска Общият съд:
–
да приеме мярка за събиране на доказателства, въз основа на която жалбоподателят да представи справка за кариерното развитие или какъвто и да е сходен официален документ за социално осигуряване от испанското правителство, доказващо професионалната схема на адвоката му,
–
да обяви жалбата за недопустима,
–
при условията на евентуалност, да отхвърли жалбата като неоснователна,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
6
В становището си по писмените въпроси, поставени от Общия съд, жалбоподателят иска жалбата да бъде обявена за допустима.
От правна страна
7
По силата на член 126 от Процедурния правилник, когато жалбата е явно недопустима, Общият съд може по предложение на съдията докладчик във всеки един момент, без да провежда докрай производството, да реши да се произнесе с мотивирано определение.
8
В настоящия случай Общият съд намира, че делото е достатъчно изяснено от материалите по преписката, и решава да се произнесе, без да провежда докрай производството.
9
В съответствие с член 19, трета и четвърта алинея и член 21, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, които съгласно член 53, първа алинея от този Статут се прилагат по отношение на Общия съд, страните, с изключение на държавите членки и институциите на Европейския съюз, държавите — страни по Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), и Надзорния орган на Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ), упоменат в това споразумение, се представляват от адвокат, който има право да практикува пред съд на държава членка или на друга държава, която е страна по Споразумението за ЕИП.
10
Според съдебната практика от споменатите по-горе разпоредби, и по-конкретно от използването на термина „се представляват“ в член 19, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, следва, че за подаването на жалба до Общия съд страна по смисъла на този член трябва да използва услугите на „трето лице“, което има право да практикува пред съд на държава членка или на държава, която е страна по Споразумението за ЕИП (вж. определение от 18 ноември 2014 г., Justice & Environment/Комисия, T‑221/14, непубликувано, EU:T:2014:1002, т. 8 и цитираната съдебна практика).
11
Това изискване да се използва трето лице, съответства на схващането на ролята на адвоката като сътрудник на правосъдието, призван да предоставя напълно независимо и с оглед висшия интерес на правосъдието правната помощ, от която клиентът има нужда (вж. определение от 18 ноември 2014 г., Justice & Environment/Комисия, T‑221/14, непубликувано, EU:T:2014:1002, т. 9 и цитираната съдебна практика).
12
Понятието за независимост на адвоката пред съдилищата на Съюза е определено не само позитивно, а именно чрез позоваване на професионалната дисциплина, но и негативно, чрез липсата на правоотношение по наемане на работа между адвоката и неговия клиент (вж. решение от 6 септември 2012 г., Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Комисия, C‑422/11 P и C‑423/11 P, EU:C:2012:553, т. 24 и цитираната съдебна практика).
13
В настоящия случай в становището си, представено след въпросите на Общия съд, жалбоподателят обяснява, че адвокат González Blanco е назначен по трудов договор от жалбоподателя от 15 февруари 2017 г. на длъжност „ръководител „Човешки ресурси“.
14
По силата на цитираната по-горе в точка 12 съдебна практика обаче такова трудово правоотношение, което предполага, че жалбоподателят решава за назначаването на своя представител в предприятието, за условията на труд и за прекратяването на трудовото правоотношение, което ги свързва, изключва възможността той да има необходимата независимост.
15
При тези обстоятелства, с оглед на функциите му на ръководител „Човешки ресурси“ на жалбоподателя, които той изпълнява по трудов договор с него, адвокат González Blanco не може да се счита за трето лице, независимо от жалбоподателя. Наистина има опасност поради функциите му професионалното становище на адвокат González Blanco да бъде, поне частично, повлияно от професионалната му среда, така че той неизбежно има по отношение на жалбоподателя по-малка степен на независимост в сравнение с външен адвокат по отношение на клиента си (вж. в този смисъл определение от 14 ноември 2016 г., Dimos Athinaion/Комисия, T‑360/16, непубликувано, EU:T:2016:694, т. 10 и цитираната съдебна практика).
16
Доводите на жалбоподателя не могат да поставят под въпрос тези съображения.
17
Жалбоподателят изтъква, на първо място, че неговият представител има право да практикува пред съдилищата на държава членка и той е представил пълномощно да го представлява в рамките на настоящото производство.
18
Във връзка с това следва да се отбележи, че обстоятелството, че адвокат González Blanco има право да практикува пред съд на държава членка или на държава — страна по Споразумението за ЕИП, е задължително условие, за да бъде допуснат да практикува пред юрисдикциите на Съюза. Според съдебната практика обаче това право не е достатъчно (определение от 18 ноември 2014 г., Justice & Environment/Комисия, T‑221/14, непубликувано, EU:T:2014:1002, т. 8). Затова не може въз основа на факта, че адвокат González Blanco има право да практикува пред националните юрисдикции, да се приеме, че той автоматично се допуска да представлява жалбоподателя пред Общия съд. Фактът, че в съответствие с член 51, параграф 3 от Процедурния правилник жалбоподателят е представил пълномощно, с което упълномощава представителя си да действа от негово име в настоящото производство, не е релевантен с оглед на преценката на различното изискване той да има качеството на трето лице по отношение на жалбоподателя.
19
На второ място, жалбоподателят поддържа, че дейността като назначено по трудов договор лице на длъжност ръководител „Човешки ресурси“ в Испания е съвместима със свободната адвокатска професия, упражнявана от адвокат González Blanco за собствена сметка и следователно независимо и самостоятелно.
20
Във връзка с това следва да се отбележи, че концепцията за ролята на адвоката, дефинирана в точка 11 по-горе, отговаря на общите за държавите членки правни традиции. При все това тази концепция намира обективно приложение по делата, образувани пред юрисдикциите на Съюза, като това приложение по необходимост е независимо от националните правни системи (вж. определение от 20 ноември 2017 г., BikeWorld/Комисия, T‑702/15, EU:T:2017:834, т. 32 и цитираната съдебна практика).
21
В приложение на тази съдебна практика разпоредбите относно представителството пред юрисдикциите на Съюза на страните, които не са държави членки и институции, трябва, доколкото е възможно, да се тълкуват самостоятелно, без позоваване на националното право.
22
Съвместимостта в Испания на функциите, изпълнявани в настоящия случай от представителя на жалбоподателя като негов служител, със свободната адвокатска професия, сама по себе си не може да бъде доказателство, че изискването за независимост е спазено, тъй като това изискване трябва да се преценява с оглед на припомнените по-горе в точки 10—12 критерии.
23
На трето място, жалбоподателят твърди, че адвокат González Blanco участва в настоящото производство като го представлява независимо, като автономен професионалист, а не като негов служител.
24
В настоящия случай този довод трябва да се отхвърли. Наистина, след като адвокат González Blanco е служител на жалбоподателя, това трудово правоотношение не му позволява по дела, образувани пред юрисдикциите на Съюза, и по причините, изложени по-горе в точка 12, да се позовава на факта, че ще действа единствено в качеството на адвокат, дейност, евентуално упражнявана със статут на свободна професия, а не като служител на жалбоподателя.
25
По изложените дотук причини следва да се приеме, че след като жалбата е подписана от адвокат González Blanco, настоящото производство по обжалване не е образувано в съответствие с член 19, трета и четвърта алинея и с член 21, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, които по силата на член 53, първа алинея от този статут се прилагат по отношение на Общия съд.
26
От изложеното по-горе следва, че в настоящия случай жалбата трябва да се отхвърли като явно недопустима, без да е необходимо да се приема поисканата от ECHA мярка за събиране на доказателства.
По съдебните разноски
27
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
28
Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на ECHA.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (първи състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата като явно недопустима.
2)
Осъжда Electroquimica Onubense, SL да заплати съдебните разноски.
Съставено в Люксембург на 8 април 2019 година.
Секретар
E. Coulon
Председател
I. Pelikánová
(
*1
)	Език на производството: испански.