62022CJ0167_RES
Дело C‑167/22
Европейска комисия
срещу
Кралство Дания
Решение на Съда (втори състав) от 21 декември 2023 година
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Международни автомобилни превози на товари — Регламент (ЕО) № 1072/2009 — Членове 8 и 9 — Регламент (ЕО) № 561/2006 — Почивки — Национална правна уредба, която въвежда максимална продължителност от 25 часа на паркирането в обществените зони за почивка по автомагистралната мрежа на държава членка — Пречка за свободното предоставяне на транспортни услуги — Тежест на доказване“
Свободно предоставяне на услуги — Разпоредби на Договора — Приложно поле — Услуги в областта на транспорта по смисъла на член 58, параграф 1 ДФЕС — Акт на Съюза, предвиждащ прилагането към даден транспортен сектор на принципа на свободно предоставяне на услуги, закрепен в член 56 ДФЕС — Обхват
(член 56 и член 58, параграф 1 ДФЕС; съображения 2 и 4, член 1, параграфи 1 и 4, и член 2, точка 6 от Директива 1072/2009 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 39—42)
Иск за установяване на неизпълнение на задължения — Доказване на неизпълнението — Доказателствена тежест върху Комисията — Представяне на доказателства, сочещи неизпълнението на задължения — Презумпции — Недопустимост — Национална правна уредба, която налага ограничение от 25 часа на паркирането в обществените зони за почивка по автомагистралната мрежа на съответната държава членка — Спазване на предвиденото в Регламент № 561/2006 време за почивка — Иск, насочен към установяване на пречка за свободното предоставяне на услуги по автомобилен превоз, попадащи в приложното поле на Регламент № 1072/2009 — Иск, основаващ се на презумпции — Липса на доказателство — Отхвърляне на иска
(член 258 ДФЕС; член 2, параграф 1, буква а) и членове 4, 6 и 8 от Регламент № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета; членове 8 и 9 от Регламент № 1072/2009 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 43—57)
Резюме
Регламент № 1072/2009 относно общите правила за достъп до пазара на международни автомобилни превози на товари (
1
) е насочен към създаването на обща транспортна политика, водеща до премахването на всички ограничения спрямо лицето, което предоставя транспортни услуги, основани на националността или факта, че е установено в държава членка, различна от тази, в която ще се предоставят услугите.
На 1 юли 2018 г. Кралство Дания въвежда правило, с което се ограничава до 25 часа максималната продължителност на паркирането в обществените зони за почивка по датската автомагистрална мрежа (наричано по-нататък „правилото за 25‑те часа“) (
2
).
След като изпраща на Кралство Дания искане за информация, Европейската комисия започва производство за установяване на нарушение на основание член 258 ДФЕС във връзка с неизпълнение на задължението за осигуряване на свободното предоставяне на транспортни услуги, гарантирано с Регламент № 1072/2009. Тя изтъква по същество, че макар правилото за 25‑те часа да не въвежда пряко дискриминация, то представлява ограничение на свободното предоставяне на транспортни услуги, тъй като не засяга по един и същ начин автомобилните превозвачи, установени в Дания, и превозвачите, установени извън тази държава членка. Кралство Дания оспорва наличието на каквото и да било нарушение в това отношение и представя поисканата от Комисията допълнителна информация. Тъй като счита, че този отговор не е убедителен, Комисията изпраща до тази държава членка мотивирано становище, на което последната отговаря, като поддържа позицията си относно съответствието на правилото за 25‑те часа с правото на Съюза. Комисията намира, че изтъкнатите от датското правителство доводи също не са убедителни, и сезира Съда с иск за установяване на неизпълнение на задължения, за да се констатира, че Кралство Дания не е изпълнило задълженията си във връзка със свободното предоставяне на транспортни услуги, предвидени в членове 1, 8 и 9 от Регламент № 1072/2009. Всъщност според Комисията това правило засяга в по-голяма степен превозвачите, установени извън тази държава членка, и произтичащата от него пречка за свободното предоставяне на услуги не е обоснована от никое от императивните съображения от обществен интерес, изтъкнати от същата държава членка.
С решението си Съдът отхвърля иска на Комисията. С оглед на постоянната съдебна практика той припомня, че в рамките на производство по иск за установяване на неизпълнение на задължения Комисията носи доказателствената тежест за установяване на наличието на такова неизпълнение, без да може да се основава на каквато и да било презумпция. Съдът обаче приема, че Комисията не е доказала надлежно твърденията си.
Съображения на Съда
След като отхвърля възражението на Кралство Дания за недопустимост, Съдът разглежда делото по същество и припомня, най-напред, че за услугите, които отговарят на квалификацията „услуга в областта на транспорта“, се прилага член 58, параграф 1 ДФЕС, който е специална разпоредба, поради което тези услуги не попадат в приложното поле на член 56 ДФЕС, отнасящ се общо до свободното предоставяне на услуги (
3
). Това не е пречка акт на Съюза, приет на основание на разпоредбите от Договорите във връзка с транспорта (
4
), да може да предвиди прилагането към даден транспортен сектор на принципа на свободно предоставяне на услуги, закрепен в член 56 ДФЕС, доколкото определя такъв сектор.
В случая Съдът отбелязва, че Регламент № 1072/2009 се прилага за международния автомобилен превоз на товари за чужда сметка или срещу възнаграждение за пътувания в рамките на територията на Съюза и за каботажни превози, а именно за вътрешния автомобилен превоз за чужда сметка или срещу възнаграждение, извършван временно от превозвач, установен извън държава членка (
5
). В това отношение член 9, параграф 2 от Регламент № 1072/2009 уточнява по-конкретно, че посочените в параграф 1 от същия член национални разпоредби се прилагат по един и същ начин за установените извън приемащата държава членка превозвачи и за установените в нея превозвачи, за да се предотврати всяка дискриминация, основана на националност или място на установяване.
По-нататък, що се отнася до довода на Кралство Дания, че компетентността за определяне на правила относно продължителността на паркирането в обществените зони за почивка принадлежи на държавите членки, Съдът припомня, че съгласно постоянната съдебна практика държавите членки трябва да упражняват правомощията си при спазване на правото на Съюза, и следователно в случая на релевантните разпоредби от Регламент № 1072/2009. Освен това в този контекст те трябва да вземат предвид правилата относно времето за управление и почивките в работно и извънработно време, които трябва да се спазват съгласно Регламент № 561/2006 (
6
) от водачите, извършващи превоз на товари с превозни средства с максимално допустима маса, превишаваща 3,5 тона (
7
) (наричани по-нататък „съответните превозни средства“). Спазването на правилата относно почивките може да зависи, наред с другото, от наличието на зони за почивка на автомагистралите. В това отношение Съдът констатира, че поради самото си естество правило, като това за 25‑те часа, води до невъзможност за ползване на тези зони за почивка за целите на спазването на различните видове почивки, предвидени в Регламент № 561/2006 (
8
). От това следва, че такова правило a priori може да има конкретни последици върху упражняването на правата на превоз от превозвачите, установени извън Дания, по-специално на каботажните превози, и да засегне в по-голяма степен тези превозвачи, отколкото установените в същата държава членка.
В това отношение обаче Съдът припомня, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения Комисията следва да докаже наличието на твърдяното неизпълнение и да представи пред Съда необходимите доказателства, въз основа на които той да провери дали е налице неизпълнение на задължения, без Комисията да може да се основава на каквато и да било презумпция. В случая Кралство Дания е представило в рамките на досъдебната процедура и в писмената си защита данни относно броя на местата за паркиране за съответните превозни средства, предоставени от частния сектор, и в съдебното заседание е внесло уточнения относно тези данни. В исковата си молба обаче Комисията само е посочила липсата на достатъчно алтернативни възможности за паркиране, разпределени по датската автомагистрална мрежа, а в репликата си само е отбелязала, че данните, предоставени от Кралство Дания в писмената му защита, не променят исканията ѝ в това отношение.
В замяна на това Комисията не е представила обективни данни, от които да се установи, че алтернативните възможности за паркиране са недостатъчни за спазване на почивка над 25 часа. Без такива данни обаче не може да се установи, освен въз основа на презумпции, че правилото за 25‑те часа действително може да възпрепятства каботажните превози, извършвани от доставчици на транспортни услуги, установени извън Дания, във вреда на тези доставчици, в сравнение с доставчиците на транспортни услуги в тази държава членка. По този начин само по себе си наличието на проблеми с възможностите за паркиране на обществените зони за почивка на датската автомагистрална мрежа и установяването от съответната държава членка на предизвикателства, с които трябва да се справи във връзка с възможностите за паркиране, което е една от основните причини за въвеждането на правилото за 25‑те часа, не дава възможност да се направи извод, че същата държава нарушава Регламент № 1072/2009. Това се отнася и за факта, че възможностите за паркиране, предоставени от частния сектор, са по-малко от тези в обществените зони за почивка, тъй като за това часово ограничение от 25 часа паркирането на тези превозни средства остава разрешено в обществените зони за почивка.
Накрая, Комисията не е доказала в случая и че обективно местонахождението на предоставените от частния сектор алтернативни места и териториалното им разпределение, или още фактът, че някои от тези места са платени, могат да възпрепятстват превозите във вреда на доставчиците на транспортни услуги, установени извън Дания, а в това отношение се е основала само на презумпции.
При това положение Съдът приема, че Комисията не е доказала надлежно твърденията си, че правилото за 25‑те часа представлява пречка за свободното предоставяне на транспортни услуги, попадащи в приложното поле на Регламент № 1072/2009. Ето защо Съдът отхвърля иска на Комисията за установяване на неизпълнение на задължения.
(
1
)	Регламент (ЕО) № 1072/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно общите правила за достъп до пазара на международни автомобилни превози на товари (ОВ L 300, 2009 г., стр. 72).
(
2
)	Това правило се прилага от пътния орган на основание член 92, параграф 1 от Færdselsloven (Закон за движението по пътищата).
(
3
)	Решения от 20 декември 2017 г., Asociación Profesional Elite Taxi (C‑434/15, EU:C:2017:981, т. 44), и от 8 декември 2020 г., Полша/Парламент и Съвет (C‑626/18, EU:C:2020:1000, т. 145).
(
4
)	А именно дял VI от част трета от Договора за функционирането на ЕС, който обхваща членове 90—100 ДФЕС.
(
5
)	Съгласно член 1, параграфи 1 и 4 от Регламент № 1072/2009 във връзка с член 2, точка 6.
(
6
)	Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (ОВ L 102, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214).
(
7
)	Тези правила са посочени изрично в съображение 13 и член 9, параграф 1, буква г) от Регламент № 1072/2009.
(
8
)	Нормални седмични почивки (от най-малко 45 часа) и намалени седмични почивки (под 45 часа, които при спазване на условията по член 8, параграф 6 от Регламент № 561/2006 могат да бъдат намалени до минимум 24 последователни часа), с изключение единствено на намалените седмични почивки от 24 до 25 часа.