61985CC0286_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Ved en beslutning af 13 . maj 1985, der indgik til Domstolens justitskontor den 23 . september 1985, har High Court, Dublin, anmodet Domstolen om en fortolkning af artikel 4 i Raadets direktiv 79/7 af 19 . december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring ( EFT 1979 L 6, s . 24 ). Den nationale retsinstans oensker oplyst, om denne bestemmelse har haft umiddelbare retsvirkninger i Irland fra det tidspunkt - den 23 . december 1984 - hvor medlemsstaterne skulle have truffet de noedvendige foranstaltninger til at gennemfoere direktivet i national ret .
Det praejudicielle spoergsmaal er blevet rejst under to sager mod socialministeren og Attorney-General, som Norah McDermott og Ann Cotter indbragte for High Court . Begge sagsoegerne er gift, og deres klagepunkt var, at de af denne grund havde faerre rettigheder med hensyn til arbejdsloeshedsydelser end gifte maend, ugifte maend og ugifte kvinder, idet gifte kvinder paa trods af, at de betalte de samme bidrag, modtog mindre ydelser og kun kunne oppebaere dem i en kortere periode end disse andre grupper af personer .
Part 2, chapter 4, i Social Welfare ( Consolidation ) Act 1981, som aendret, der var i kraft paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for hovedsagerne, indeholdt saaledes bestemmelse om,
a ) at gifte maend, ugifte maend og ugifte kvinder havde ret til arbejdsloeshedsydelser i 390 dage fra tidspunktet for den foerste udbetaling af disse ydelser, hvorimod gifte kvinder kun havde ret til saadanne ydelser i 312 dage,
b ) at arbejdsloeshedsgrundydelserne for gifte kvinder var mindre end for gifte maend, ugifte maend og ugifte kvinder, og
c ) at gifte maend, ugifte maend og ugifte kvinder havde ret til loenbestemte arbejdsloeshedsydelser i 372 dage, hvorimod gifte kvinder kun havde ret til saadanne ydelser i 294 dage .
Denne forskelsbehandling var begrundet i et princip, som den irske sociallovgivning i lang tid var baseret paa . Ifoelge dette princip maatte en gift kvinde antages at blive forsoerget af sin mand, saafremt hun samlevede med ham, og han fuldt ud eller i det vaesentlige soergede for hendes underhold . En mand kunne derimod kun antages at blive forsoerget af sin hustru, saafremt han paa grund af et fysisk eller psykisk handicap var ude af stand til at forsoerge sig selv, og saafremt hans hustru fuldt ud eller i det vaesentlige soergede for hans underhold .
Den 16 . juli 1985 vedtog Oireachtas ( det irske parlament ) Social Welfare ( No . 2 ) Act 1985, der skulle gennemfoere direktiv 79/7 . Denne lov ophaevede princippet om, at en gift kvinde uden videre maatte antages at blive forsoerget af sin mand, og der indfoertes en ligebehandling med hensyn til social sikring . Loven traadte i kraft den 15 . maj 1986 med en vis tilbagevirkende gyldighed, efter at Social Welfare ( No . 2 ) Act 1985 ( section 6 ) ( Commencement ) Order 1986 var blevet godkendt, hvilket skete den 14 . maj .
2 . De faktiske omstaendigheder
Den 4 . februar 1985 indgav McDermott og Cotter begaering til High Court med paastand om fremsaettelse af to "conditional orders of certiorari", hvorefter der skulle ske annullation af de afgoerelser, som socialministeren havde truffet om indstilling af udbetalingen af arbejdsloeshedsydelser til sagsoegerne efter udloebet af de i loven fastsatte 312 dage . Sagsoegerne gjorde gaeldende, at afgoerelserne stred mod deres rettigheder i henhold til direktivets artikel 4, stk . 1 . Artikel 4, stk . 1, indeholder saaledes foelgende bestemmelser : "Princippet om ligebehandling indebaerer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller indirekte, under henvisning saerlig til aegteskabelig eller familiemaessig stilling, ... for saa vidt angaar : - anvendelsesomraadet for ordningerne samt betingelserne for adgang til disse, - bidragspligt og beregning af bidrag, - beregningen af ydelserne, herunder aegtefaelle - eller forsoergertillaeg, og betingelserne for varigheden og bevarelsen af retten til ydelserne ."
Den sagsoegte myndighed rejste indsigelse mod begaeringerne ved to saerskilte "affidavits", hvori den gjorde gaeldende, at den omhandlede bestemmelse tillaegger medlemsstaterne vide skoensmaessige befoejelser med hensyn til gennemfoerelsesbestemmelsernes art . Bestemmelsen kunne derfor ikke antages at opfylde den betingelse for at have umiddelbare retsvirkninger, som fremgaar af Domstolens praksis, nemlig at der skal vaere tale om en bestemmelse, der indeholder klare og praecise forpligtelser .
Paa baggrund af denne uenighed fandt High Court det noedvendigt at indhente en afgoerelse fra Domstolen om retsvirkningerne af bestemmelsen . Den udsatte derfor sagerne og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Har bestemmelserne i direktiv 79/7/EOEF, navnlig artikel 4, haft umiddelbare retsvirkninger i Irland fra og med den 23 . december 1984, saaledes at gifte kvinder som sagsoegerne under omstaendigheder som de foreliggende er tillagt rettigheder efter faellesskabsretten, som kan paaberaabes ved domstolene?
2 ) Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, om dette indebaerer, at der ikke kan ske anvendelse af nationale bestemmelser som dem, der er indeholdt i Part 2, Chapter 4 og Chapter 6, i Social Welfare ( Consolidation Act ) 1981, som aendret, at sagsoegerne som gifte kvinder med bopael i en medlemsstat, der har undladt at ophaeve eller tilpasse saadanne bestemmelser, har haft krav paa ligebehandling med hensyn til de paagaeldende former for sociale sikringsydelser fra og med den 23 . december 1984, og at de over for den paagaeldende medlemsstat ved domstolene kan paaberaabe sig saadanne rettigheder?"
3 . Spoergsmaalene kan besvares uden vanskeligheder . Domstolen har saaledes udtalt sig om retsvirkningerne af artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7 i to nyere domme, nemlig dommen af 24 . juni 1986 i sag 150/85, Drake mod Chief Adjudication Officer, Sml . s . 1995 og dommen af 4 . december 1986 i sag 71/85, Den nederlandske Stat mod Federatie Nederlandse Vakbeweging ( FNV ), Sml . s . 3855 .
I sidstnaevnte dom fastslog Domstolen navnlig, at bestemmelsen i tilfaelde, hvor direktivet ikke er blevet gennemfoert, har kunnet paaberaabes fra den 23 . december 1984, saaledes at der herefter ikke kan ske anvendelse af nogen nationale bestemmelser, som strider mod artikel 4, stk . 1, og at kvinder i mangel af foranstaltninger til gennemfoerelse af bestemmelsen har krav paa at blive behandlet efter samme vilkaar og regler som maend, der opfylder de samme betingelser, idet kvinders forhold, saa laenge direktivet ikke er blevet gennemfoert, udelukkende er reguleret af dette princip ( jfr . praemis 23 ). I praemis 25 tilfoejede Domstolen, at "uanset at der tilkommer medlemsstaterne et skoen ved valget af midler til gennemfoerelse af det i direktiv 79/7 fastlagte princip om ligebehandling for saa vidt angaar social sikring, kan denne skoensbefoejelse ikke paaberaabes for ganske at tilsidesaette direktivets artikel 4, stk . 1, der efter sin beskaffenhed kan goeres gaeldende i retssager, selv om direktivet ikke i sin helhed er blevet gennemfoert ".
Det er utvivlsomt, at disse betragtninger maa gentages i naervaerende sag . Med hensyn til, hvad der taler for rigtigheden af disse betragtninger og mod det af den irske og den nederlandske regering i denne sag anfoerte, hvorefter artikel 4, stk . 1, ikke indeholder nogen "klar og praecis forpligtelse" for medlemsstaterne, kan jeg henholde mig til mit forslag til afgoerelse i den foernaevnte sag 71/85 ( jfr . navnlig pkt . 3 ).
4 . Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at Domstolen giver foelgende svar paa de spoergsmaal, som High Court, Dublin, ved beslutning af 13 . maj 1985 har forelagt i sagerne Norah McDermott og Ann Cotter mod socialministeren og den irske Attorney-General .
Fra den 23 . december 1984, da fristen for at gennemfoere Raadets direktiv 79/7 af 19 . december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring udloeb, har direktivets artikel 4, stk . 1, hvorefter der hverken direkte eller indirekte maa ske nogen form for forskelsbehandling paa grundlag af koen, herunder navnlig ikke under henvisning til aegteskabelig eller familiemaessig stilling, haft umiddelbare retsvirkninger .
I mangel af nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktivet har kvinder krav paa at blive behandlet efter samme vilkaar som maend, der opfylder de samme betingelser, og saa laenge der ikke er udstedt gennemfoerelsesbestemmelser, er kvinders forhold udelukkende reguleret af dette princip . Kvinder kan derfor ved de nationale domstole goere de rettigheder gaeldende, som artikel 4, stk . 1, tillaegger dem, saaledes at bestemmelser, der ikke er i fuld overensstemmelse med eller strider mod ligebehandlingsprincippet, ikke kan finde anvendelse .
(*) Oversat fra italiensk .