61984CJ0183_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 6 . juni 1984, indgaaet til Domstolen den 11 . juli s.aa ., har Hessisches Finanzgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Kommissionens forordning nr . 1608/74 af 26 . juni 1974 om saerlige bestemmelser for monetaere udligningsbeloeb ( EFT L 170, s . 38 ).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en for den nationale ret af Soehnlein Rheingold anlagt sag mod Hauptzollamt Wiesbaden vedroerende det afslag, de for opkraevning og udbetaling af monetaere udligningsbeloeb ( herefter benaevnt MUB ) kompetente nationale myndigheder har meddelt virksomheden paa dennes begaering om anvendelse af billighedsklausulen i forordning nr . 1608/74 . Virksomheden havde begaeret fritagelse for den del af de MUB, som udgjorde forskellen mellem de MUB, der var gaeldende paa det tidspunkt, virksomhedens aftaler om indfoersel af vin fra Frankrig og Italien blev indgaaet, og de MUB, der gjaldt paa det tidspunkt indfoerslerne fandt sted .
3 Det bestemmes i artikel 1 i forordning nr . 1608/74, som var gaeldende paa tidspunktet for de omhandlede begivenheder :
»i tilfaelde af indfoerelse eller forhoejelse af monetaere udligningsbeloeb, som foelger af fastsaettelsen eller aendringen af centralkursen eller af den inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik anvendte repraesentative kurs for en medlemsstats valuta, eller af en medlemsstats beslutning om at lade sin valuta flyde i forhold til de medlemsstatersvalutaer, der holdes inden for en oejeblikkelig maksimumsforskel paa 2,25%, bemyndiges den paagaeldende medlemsstat til efter billighed og paa nedenstaaende betingelser ikke at opkraeve det monetaere udligningsbeloeb eller den del af beloebet, der svarer til forhoejelsen.«
4 De naevnte betingelser er fastsat i forordningens artikel 2, stk . 2, som bestemmer :
»den i artikel 1 naevnte bemyndigelse kan kun bringes i anvendelse efter begaering af den interesserede part og saafremt denne ved indgivelsen af begaeringen fremlaegger bevis for
a ) at opkraevningen af det indfoerte eller forhoejede monetaere udligningsbeloeb, ikke er noedvendig i det foreliggende tilfaelde for at opveje incidensen af den i naevnte artikel omhandlede monetaere foranstaltning paa prisen for varen og
b ) at opkraevningen for ham ville medfoere en overdreven yderligere belastning, som han ikke har kunnet undgaa selv ved at udvise den noedvendige og normale omhu.«
5 I forbindelse med aendringen af centralkursen for DM den 29 . juni 1973, der medfoerte en forhoejelse af MUB fra den 3 . juli 1973 at regne, havde Forbundsrepublikken Tysklands regering i en bekendtgoerelse af 3 . juli 1974, besluttet at goere brug af bemyndigelsen i den naevnte artikel 1 i forordning nr . 1608/74 og under de i ovennaevnte artikel 2 fastsatte betingelser at tilbagebetale eller eftergive den del af MUB, der svarede til forhoejelsen .
6 Sagsoegeren i hovedsagen, der til Forbundsrepublikken Tyskland i tiden fra juli 1973 til oktober 1973 havde indfoert bordvin fra Frankrig og Italien paa grundlag af aftaler, der var indgaaet i tiden fra november 1972 til marts 1973, indgav begaering til vedkommende myndigheder om anvendelse af bestemmelserne i forordning nr . 1608/74 .
7 Hauptzollamt Wiesbaden meddelte afslag paa begaeringen . Afslaget indbragte Soehnlein Rheingold for Oberfinanzdirektion Frankfurt, der ved en beslutning af 7 . juni 1978 fastholdt afslaget .
8 Sagsoegeren i hovedsagen anlagde herefter sag for Hessisches Finanzgericht med paastand om annullation af de paagaeldende beslutninger .
9 For den naevnte ret har de sagsoegte nationale myndigheder, ud over de i beslutningen fra Oberfinanzdirektion Frankfurt anfoerte grunde, gjort to anbringender gaeldende :
10 Det foerste anbringende gaar ud paa, at billighedsklausulen i forordning nr . 1608/74 ikke kan anvendes paa aftaler indgaaet foer den 3 . juni 1973, hvilket fremgaar af en af Finanzgericht Hamburg den 7 . april 1981 afsagt dom ( IV 37/79 ).
11 Det andet anbringende gaar ud paa, at sagsoegeren i aarevis har opretholdt samme priser uden hensyntagen til MUB eller andre omkostningsstigninger . Dette kan efter forelaeggelseskendelsen betyde, at en importoer ikke kan paaberaabe sig beskyttelsen af den berettigede forventning, naar han faktisk ikke har haft tiltro til opretholdelsen af faste afgiftssatser . Anbringendet kan imidlertid efter den nationale ret kun laegges til grund, saafremt forordning nr . 1608/74 hjemler myndighederne et skoen, hvilket Finanzgericht Hamburg i en dom ( IV 99/H ) af naevnte dato ikke har fundet at vaere tilfaeldet .
12 For at loese tvivlen om de naevnte to anbringender har Hessisches Finanzgericht ved kendelse af 6 . juni 1984 udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende to praejudicielle spoergsmaal :
»1 ) Skal forordning ( EOEF ) nr . 1608/74 fortolkes saaledes, at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb, der paahviler en indfoersel, kun kan komme paa tale i tilfaelde, hvor den aftale, der ligger til grund for indfoerslen, er indgaaet efter den 3 . juni 1973?
2)Skal forordning ( EOEF ) nr . 1608/74 fortolkes saaledes, at der, naar betingelserne er opfyldt, bestaar et retskrav paa eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb, eller er ikke alene spoergsmaalet om forordningens principielle anvendelse, men ogsaa afgoerelsen i enkelttilfaelde om eftergivelse eller tilbagebetaling overladt til medlemsstatens skoen?«
Foerste spoergsmaal
13 Sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende, at efter artikel 6, 2 . pkt ., skal forordning nr . 1608/74 »anvendes paa indfoersler og udfoersler, der foretages fra den 4 . juni 1973« ; de aftaler, der ligger til grund for saadanne indfoersler og udfoersler, maa noedvendigvis vaere indgaaet foer den 3 . juni 1973 . Sagsoegeren har endvidere henvist til, at efter artikel 4, stk . 1, er forordningen ogsaa anvendelig paa saakaldt langsigtede kontrakter, hvis loebetid saedvanligvis er laengere end tre maaneder . Skal forordning nr . 1608/74 kun finde anvendelse paa kontrakter indgaaet efter den 4 . juni 1973, vil langsigtedekontrakter foerst kunne vaere omfattet af bestemmel serne for indfoersler, der blev foretaget efter den 4 . september 1973, hvilket strider imod med den utvetydige ordlyd af foernaevnte artikel 6, 2 . pkt .
14 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at den omstaendighed, at forordningen, der er offentliggjort den 27 . juni 1974, har tilbagevirkende gyldighed til den 4 . juni 1973, ikke indebaerer, at det har vaeret faellesskabslovgivers hensigt, at alene aftaler indgaaet efter den 4 . juni 1973 skulle vaere omfattet ; en saadan hensigt ville nemlig vaere uforstaaelig . Forklaringen paa den tilbagevirkende gyldighed og datoen 4 . juni 1973 beror paa den omstaendighed, at der, ud over opskrivningen af DM den 29 . juni 1973, skete en anden valutamaessig aendring med virkning fra 4 . juni 1973 : ordningen med flydende MUB blev ved forordning nr . 1112/73 af 30 . april 1973 erstattet af en ordning med faste MUB, idet den nye ordning efter artikel 19 i forordning nr . 1463/73 foerst traadte i kraft fra den 4 . juli 1973 at regne . Dette er efter sagsoegerens opfattelse grunden til, at artikel 6 i forordning nr . 1608/74 fastsatte en tilbagevirkende gyldighed til naevnte dato den 4 . juni 1973 .
15 Kommissionen har gjort gaeldende, at ordlyden af artikel 6 i forordning nr . 1604/74 er til hinder for en forstaaelse, hvorefter de kontrakter, der ligger til grund for de paagaeldende indfoersler eller udfoersler, skal vaere indgaaet efter den 3 . juni 1973 .
16 Kommissionen har henvist til, at formaalet med de bestemmelser, forordning nr . 1608/74 indfoerte, var at afboede de vanskeligheder, valutariske begivenheder skabte for import- og eksportvirksomheder i forbindelse med loebende kontrakter . Forordningen udgjorde saaledes et mere varigt grundlag end de overgangsbestemmelser, der hver gang blev vedtaget for at mindske foelgerne af aendringerne i MUB .
17 Kommissionen har i den forbindelse anfoert, at forordning nr . 1608/74 traadte i kraft efter aftalen om »valutaslangen«, der indebar gennemfoerelsesbestemmelserne til den nye ordning for MUB, som blev sat i kraft ved forordning nr . 1463/73 af 4 . juni 1973, og som var den sidste vaesentlige aendring paa omraadet indtil forordning nr . 1608/74 . Kommissionen har oplyst, at den da fandt det hensigtsmaessigt at give forordning nr . 1608/74 tilbagevirkende gyldighed for indfoersler foretaget efter den 4 . juni 1973, og at formaalet hermed kun vil kunne naas, saafremt der ogsaa tages hensyn til aftaler indgaaet foer denne dato .
18 Det bemaerkes, som sagsoegeren og Kommissionen med foeje, har anfoert, at bestemmelserne i forordning nr . 1608/74 efter forordningens artikel 6 skal anvendes med tilbagevirkende gyldighed paa »indfoersler og udfoersler, der foretages fra den 4 . juni 1973« . Saadanne indfoersler og udfoersler kunne imidlertid kun finde sted denne dato paa grundlag af aftaler, der noedvendigvis var indgaaet paa et tidligere tidspunkt .
19 Ud over ordlyden af artikel 6 maa der laegges vaegt paa hensigten og formaalet med forordningens vedtagelse, der, som anfoert af Kommissionen og af sagsoegeren, var at afboede virkningerne af aendringerne siden den 4 . juni 1973 i MUB paa loebende kontrakter . Det er det formaal, der ligger til grund for anvendelsen af forordning nr . 1608/74 paa indfoersler og udfoersler, der blev foretaget efter den naevnte dato den 4 . juni 1973, og da netop paa grundlag af tidligere aftaler .
20 Det foerste spoergsmaal, Hessisches Finanzgericht har stillet, maa derfor besvares med, at Komissionens forordning nr . 1608/74 af 26 . juni 1974 skal fortolkes saaledes, at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb, der er opkraevet ved indfoersel, kan finde anvendelse ogsaa naar de aftaler, der ligger til grund for indfoerslen, er indgaaet foer den 4 . juni 1973 .
Andet spoergsmaal
21 Sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende, at naar medlemsstaten én gang har truffet beslutning om at goere brug af bemyndigelsen i artikel 1 i forordning nr . 1608/74, tilkommer der ikke de kompetente nationale myndigheder noget skoen i de enkelte sager ved afgoerelser i forbindelse med begaeringer om anvendelse af billighedsklausulen i forordningens artikel 1, og de nationale myndigheder er pligtige at laegge forordningens bestemmelser til grund . Sagsoegeren har henvist til, at, saafremt det antoges, at medlemsstaterne bevarede en saadan skoensbefoejelse i konkrete tilfaelde, ville de have mulighed for at fortolke og anvende forordning nr . 1608/74 paa forskellig maade, alt efter de forskellige opfattelser og nationale bestemmelser om billighed .
22 Kommissionen er derimod af den opfattelse, at der i de enkelte tilfaelde tilkommer medlemsstaterne en skoensmaessig befoejelse ved anvendelsen af forordning nr . 1608/74 . Kommissionen har anfoert, at en saadan fortolkning foelger af fjerde og sjette betragtning til forordningen og af artikel 2, stk . 2, samt af Domstolens domme af 10 . maj 1978 ( Société pour l ' exportation des sucres mod Kommissionen, 137/77, Sml . s . 1061 ), af 2 . marts 1978 ( Debayser mod Kommissionen, 12, 18 og 21/77, Sml . s . 553 ) og af 20 . maj 1981 ( Debayser mod FIRS, 152/80, Sml . s . 1291 ).
23 Det er Kommissionens opfattelse, at den omstaendighed, at Domstolen ikke i de paagaeldende domme bruger ordet »skoensmaessig befoejelse« men fastslaar, at der tilkommer medlemsstaterne en »skoensmargen« ved anvendelsen af billighedsklausulen i det enkelte tilfaelde, beror paa et spoergsmaal om terminologi ; det afgoerende spoergsmaal er, om der ved anvendelsen af billighedsklausulen i enkelttilfaelde tilkommer de kompetente myndigheder en skoensbefoejelse, der kun kan vaere genstand for en begraenset domstolsproevelse . Dette spoergsmaal boer efter Kommissionens opfattelse besvares bekraeftende . Det skoen, der tilkommer de nationale myndigheder, omfatter befoejelsen til, selv i tilfaelde, hvor samtlige forordningens anvendelsesbetingelser er opfyldt, at afslaa eller kun delvis yde tilbagebetaling eller eftergivelse af MUB, naar dette i det enkelte tilfaelde er tilstraekkeligt til at opveje den overdrevne yderligere belastning, der efter forordningens artikel 2, stk . 2, litra b ), begrunder billighedsforanstaltningen .
24 Det bemaerkes, at den naevnte artikel 2, stk . 2, efter sin ordlyd overlader de nationale kompetente myndigheder en vis skoensmargen ved afgoerelsen af, om de opstillede betingelser er opfyldt . Naar det imidlertid er anerkendt, at betingelserne er opfyldt, er den kompetente myndighed ikke befoejet til at afslaa tilbagebetaling eller eftergivelse .
25 Der er ikke i bestemmelsen i det paagaeldende stk . eller i de formaal, faellesskabslovgiver forfoelger, grundlag for nogen anden fortolkning .
26 Det andet spoergsmaal, Hessisches Finanzgericht har stillet, maa derfor besvares med, at forordning nr . 1608/74 skal fortolkes saaledes, at den hjemler de kompetente nationale myndigheder et vist skoen ved afgoerelsen af, om de i forordningens artikel 2, stk . 2, fastsatte betingelser er opfyldt, men ikke giver de kompetente nationale myndigheder mulighed for at afslaa eftergivelse eller tilbagebetaling i tilfaelde, hvor disse anser betingelserne for et saadant krav for opfyldt .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Hessisches Finanzgericht ved kendelse af 6 . juni 1984, for ret :
1 ) Kommissionens forordning nr . 1608/74 af 26 . juni 1974 skal fortolkes saaledes, at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb, der er opkraevet ved indfoersel, kan finde anvendelse ogsaa naar de aftaler, der ligger til grund for indfoerslen, er indgaaet foer den 4 . juni 1973 .
2 ) Forordning nr . 1608/74 skal fortolkes saaledes, at den hjemler de kompetente nationale myndigheder et vist skoen ved afgoerelsen af, om de i forordningens artikel 2, stk . 2, fastsatte betingelser er opfyldt, men ikke giver de kompetente nationale myndigheder mulighed for at afslaa eftergivelse eller tilbagebetaling i tilfaelde, hvor disse anser betingelserne for et saadant krav for opfyldt .