61989TO0014_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 11. juni 1992 har Montecatini SpA (herefter benaevnt "Monte") i medfoer af artikel 41 i protokollen vedroerende EOEF-statutten for Domstolen (herefter benaevnt "statutten for Domstolen") og artikel 125 i Rettens procesreglement (herefter benaevnt "procesreglementet") fremsat begaering om ekstraordinaer genoptagelse af sag T-14/89, Montedipe mod Kommissionen, i hvilken Retten afsagde dom den 10. marts 1992 (Sml. II, s. 1155, herefter benaevnt "dommen af 10. marts 1992").
2 Ved denne dom frifandt Retten Kommissionen for Monte' s paastand om annullation af dens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 ° Polypropylen, EFT L 230, s. 1, herefter benaevnt "beslutningen").
3 Monte har nedlagt foelgende paastande:
1) Begaeringen tages til foelge, og sagens realitet proeves.
2) Som led i bevisoptagelse paalaegges det Kommissionen at fremlaegge det referat, hvoraf fremgaar, at beslutningen af 23. april 1996 er vedtaget, og selve den beslutning, som denne dag blev vedtaget i relation til Montedipe.
3) Med hensyn til realiteten aendres den anfaegtede dom saaledes, at beslutningen af 23. april 1986 i forhold til Montedipe SpA erklaeres for en nullitet, og foelgelig afvises den af selskabet anlagte sag til proevelse af beslutningen.
4) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
4 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
1) Begaeringen om genoptagelse af sag T-14/89, Montedipe mod Kommissionen, i hvilken Retten afsagde dom den 10. marts 1992, tages ikke til foelge, idet det ikke fremgaar af begaeringen, paa hvilken ny omstaendighed den stoettes, og idet den paastaaede omstaendighed i hvert fald ikke har karakter af en ny omstaendighed.
2) Monte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
5 Til stoette for begaeringen har Monte anfoert, at selskabet gennem Financial Times af 28. februar 1992 og Corriere della Sera af 29. februar 1992 erfarede, hvilken reaktion Rettens dom af 27. februar 1992, forenede sager T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 315, herefter benaevnt "PVC-dommen") havde fremkaldt i Kommissionen. Visse udtalelser fra Kommissionen kunne give det indtryk, at den praksis, der var blevet tilsidesat ved Rettens dom, i stor udstraekning var blevet fulgt af Kommissionen, navnlig inden for konkurrenceomraadet, og saaledes ikke kun vedroerte vedtagelsen af beslutningerne i PVC- og LDPE-sagerne, men ogsaa mange andre kommissionsbeslutninger, herunder den beslutning, der var genstand for dommen af 10. marts 1992. Denne praksis gik ud paa, at beslutninger, som endnu ikke var fuldstaendige, som stadig kunne blive aendret, eller som ikke forelaa paa alle autentiske sprog, blev anset for "vedtaget" af Kommissionen.
6 Monte har anfoert, at Kommissionens udtalelser, som blev gengivet i pressen, udgoer en ny omstaendighed, som goer, selskabet kan begaere den med dommen af 10. marts 1992 afgjorte sag genoptaget.
7 Kommissionen har gjort gaeldende, at Monte' s begaering om ekstraordinaer genoptagelse ikke kan tages til foelge. I henhold til artikel 41, stk. 1, i statutten for Domstolen kan en paadoemt sag kun begaeres genoptaget, hvis der er fremkommet en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Retten og for den part, der begaerer sagen genoptaget.
8 Kommissionen har anfoert, at Monte bygger sin begaering paa udtalelser fra Kommissionen, som blev refereret i aviserne den 28. februar 1992 og de foelgende dage. Monte, der paa ingen maade har gjort gaeldende, at denne omstaendighed inden domsafsigelsen var ukendt for Retten eller selskabet selv, har forklaret, hvorledes selskabet inden domsafsigelsen paa grundlag af disse udtalelser fremsatte begaering om genaabning af den mundtlige forhandling, og at Retten i dommen forkastede denne begaering. Da der ikke foreligger en ny omstaendighed, kan begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse ikke tages til foelge.
9 Spoergsmaalet om, hvorvidt den foreliggende begaering skal tages til foelge, maa afgoeres i henhold til artikel 41, stk. 1, i statutten for Domstolen, der ifoelge statuttens artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten. Artikel 41, stk. 1, har foelgende ordlyd:
"En paadoemt sag kan kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget."
10 Det fremgaar af denne bestemmelse, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de faktiske konstateringer, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som ligger foer dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den retsinstans, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retsinstansen kunne have taget dem i betragtning, ville kunne have foert til en anden afgoerelse af tvisten (jf. senest Domstolens kendelse af 25.2.1992, sag C-185/90 P-REV., Gill mod Kommissionen, Sml. I, s. 993, og Rettens kendelse af 26.3.1992, sag T-4/89 REV., BASF mod Kommissionen, a.st.).
11 Det maa i denne sag fastslaas, at den eneste omstaendighed, Monte paaberaaber sig til stoette for begaeringen, er de udtalelser fra Kommissionen, som blev gengivet i pressen den 28. og 29. februar 1992, og at selskabet paaberaabte sig samme faktiske omstaendighed til stoette for en begaering om genaabning af den mundtlige forhandling, som selskabet indgav til Retten den 6. marts 1992, dvs. foer afsigelsen af dommen af 10. marts 1992, som afsluttede den sag, der begaeres genoptaget, og som er appelleret til Domstolen.
12 Den omstaendighed, Monte har paaberaabt sig, var saaledes ikke blot kendt af selskabet selv og Retten foer domsafsigelsen, men Retten har ogsaa tilkendegivet i dommens praemis 389, 390 og 391, hvorfor denne omstaendighed ikke kunne begrunde, at den mundtlige forhandling blev genaabnet.
13 Den af Monte paaberaabte omstaendighed findes herefter paa ingen maade at udgoere en omstaendighed, der var ukendt for selskabet og Retten foer afsigelsen af dommen af 10. marts 1992, jf. artikel 41, stk. 1, i statutten for Domstolen, og kan derfor ikke danne grundlag for genoptagelse af sagen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
14 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Monte har tabt sagen, og Kommissionen har paastaaet selskabet tilpligtet at betale sagens omkostninger, doemmes det til at betale disse.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse tages ikke til foelge.
2) Montecatini SpA betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 4. november 1992.