61986CC0151_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . De forenede sager 151 til 154/86, Bauer m.fl . mod Kommissionen, drejer sig ligesom de forenede sager 181 til 184/86, Del Plato m.fl . mod Kommissionen, om "De naermere procedureregler forud for beslutninger om aendring af kategori fra B til A for tjenestemaend og midlertidigt ansatte i de videnskabelige eller tekniske tjenestegrupper", som blev vedtaget af Kommissionen den 3 . juni 1983 og offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen den 24 . juni 1983 ( herefter benaevnt "procedurereglerne ").
2 . Medens hovedparten af anbringenderne i de forenede sager 181-184/86 har til formaal at bestride disse procedurereglers lovlighed, har sagsoegerne i de foreliggende sager hovedsagelig fremfoert argumenter, der hviler paa en paastaaet overtraedelse af de paagaeldende regler .
3 . Derfor finder jeg det hensigtsmaessigt at fremsaette saerskilte forslag for de to grupper sager .
I - Formaliteten
4 . Sagsoegerne har nedlagt paastand om, at Domstolen paalaegger Kommissionen at opfoere dem paa listen over ansoegere, der anses for egnede til at udfoere opgaver, der hoerer under kategori A . Det foelger imidlertid af Domstolens faste praksis, at en saadan paastand ikke kan realitetsbehandles . Domstolen kan ikke gribe ind i ansaettelsesmyndighedens befoejelser ved hjaelp af paabud, der fastlaaser dens valg . ( Se herom dom af 15 . december 1966, M . Serio, sag 62/65, Sml . 1965-1968, s.*329, org . ref . Rec . 1966, s.*813, 828, afsnit D, praemis 2, og dom af 22 . oktober 1977, A . Moli, sag 121/76, Sml . s.*1971, praemis 23 ). Hertil kommer, som jeg har paapeget i mit forslag i de forenede sager 181-184/86, at ansaettelsesmyndigheden lovligt har kunnet paalaegge ad hoc-udvalget at opstille en liste over egnede ansoegere, og at Kommissionen derfor ikke laengere har kompetencen .
II - Realiteten
Anbringendet om, at bestemmelserne i punkt III, stk . 2, i procedurereglerne er tilsidesat
5 . Med dette anbringende, der er gennemgaaet mere detaljeret i retsmoederapporten, goeres kort sagt gaeldende, at ad hoc-udvalget - efter en kontrol af, at ansoegerne har en universitetseksamen, og efter en samtale med disse med henblik paa fastlaeggelse af deres kompetenceniveau og -omraade - har haft pligt til at opfoere sagsoegerne paa listen over egnede ansoegere, fordi de har en universitetseksamen .
6 . Hertil bemaerkes indledningsvis, at punkt III, stk . 2, litra d ), i procedurereglerne af 1978, som Domstolen tog stilling til i forbindelse med sagen Adam m.fl . mod Kommissionen ( dom af 9 . oktober 1984, de forenede sager 80-83/81 og 182-185/82, Sml . s.*3411 ), var formuleret saaledes :
"Ansoegere, der har universitetseksamen *..., anerkendes som egnede til aendring af deres kategori efter en kontrol af deres eksamensbeviser og en samtale med udvalget med henblik paa en vurdering af deres kompetenceomraade ."
7 . Den samme passus i procedurereglerne af 1983, som denne sag handler om, lyder saaledes :
"Ansoegere *... kan anerkendes ( den engelske version lyder 'will be' ) som egnede til aendring af deres kategori efter en kontrol af deres eksamensbeviser og en samtale med udvalget med henblik paa en vurdering af deres kompetenceniveau og -omraade ."
8 . Jeg mener, at det maa vaere rimeligt ikke at tage hensyn til den engelske version, da de andre sproglige versioner bruger udtrykket "kan ". Herefter udestaar, om den nye udgave af teksten trods denne aendring betyder, at udvalget er forpligtet til at opfoere alle ansoegere med universitetseksamen paa listen, blot fordi de har en saadan eksamen .
9 . For en saadan forpligtelse kan foelgende argumenter fremfoeres :
a ) udtrykket "samtale" giver ikke i sig selv indtryk af en eksamen eller proeve;
b ) i teksten anvendes udtrykket efter en samtale med henblik paa en vurdering af deres kompetenceniveau og -omraade, og ikke udtryk som paa betingelse af" eller "saafremt" ( f.eks . "saafremt deres kompetenceniveau efter en samtale vurderes som tilfredsstillende af udvalget ");
c ) ifoelge punkt III, stk . 2, litra e ), skal listen omfatte de ansoegere, der "anses som egnede", og ikke ansoegere, der anses som de "bedst egnede ".
Det foelger ioevrigt af punkt II, stk . 1, tredje led, i reglerne, at ansoegere, der ikke opfoeres paa listen, maa anses som "uegnede" (' som under tre paa hinanden foelgende procedurer i forbindelse med beslutninger om aendring af kategori ikke er fundet uegnede' ).
d ) ad hoc-udvalget oplyser, at det selv har overvejet, om det ikke uden videre burde opfoere alle med eksamensbeviser paa listen .
Det fremgaar af udvalgets rapport side 9, at :
"Udvalget stoedte paa en vanskelighed som foelge af, at halvdelen af ansoegerne havde en eksamen paa universitetsniveau ".
(( Den tyske version er endnu mere kategorisk, idet der siges "udvalgets hovedproblem bestod i, at *... ( Das Hauptproblem des Pruefungsausschusses bestand darin, dass ...".))
Ad hoc-udvalget fortsaetter :
"Udvalget kunne have begraenset sig til efter en samtale med ansoegerne at anfoere deres kompetenceniveau og -omraade, men derved ville udvalget praktisk taget have udelukket alle ansoegere uden universitetseksamen, eller ogsaa ville det have opfoert saa stort et antal egnede ansoegere paa listen, at et ville have vaeret i strid med procedurereglernes formulering . Udvalgets flertal har - trods mulige sagsanlaeg som tidligere har vaeret resultatet - fundet, at man uden skelen til eksamensbeviser burde fastslaa, hvilke ansoegere der var egnede til at udfoere arbejde, der henhoerer under kategori A ".
10 . For den modsatte opfattelse, som Kommissionen har givet udtryk for, kan man goere foelgende argumenter gaeldende :
a ) det er almindelig praksis i Faellesskabet, at man ved ansaettelse af nye tjenestemaend eller ved forfremmelser ikke skelner mellem indehavere af et eksamensbevis og personer med hermed ligestillet faglig erfaring . Indehavere af et eksamensbevis nyder ikke nogen fortrinsret;
b ) i forbindelse med direkte ansaettelse i kategori A finder der en streng udvaelgelse sted blandt ansoegere med en universitetseksamen . Saafremt saadanne personer foerst kunne lade sig ansaette i kategori B og dermed erhverve ret til at blive opfoert paa en liste over egnede tjenestemaend til avancement til kategori A, ville der vaere tale om en omgaaelse af den naevnte udvaelgelsesprocedure;
c ) som Kommissionen med rette goer gaeldende, indebaerer en vurdering af "kompetenceniveauet" noedvendigvis en sammenligning mellem kompetenceniveauerne blandt ansoegere med eksamensbevis . Paa den anden side medfoerer udtrykket "kan anses som egnede", at udvalget har haft ret til at udvaelge de ansoegere, som har et kompetenceniveau paa eller over en vis graense, som udvalget har haft ret til at fastlaegge efter sit skoen;
d ) ifoelge punkt III, stk . 2, litra e ), i procedurereglerne skal listen over de egnede ansoegere indeholde en angivelse af hver ansoegers kompetenceomraade . Det fremgaar derimod ikke, at den skal indeholde en angivelse af kompetenceniveauet .
Det ville sandsynligvis have vaeret i overensstemmelse med reglerne, saafremt udvalget havde opstilet en liste med samtlige navne paa ansoegere med universitetseksamen i raekkefoelge efter deres kompetenceniveau . I dette tilfaelde ville det have vaeret noedvendigt - af hensyn til princippet om ligebehandling - ogsaa at opfoere de ansoegere uden universitetseksamen, som har et tilsvarende kompetenceniveau, paa listen paa de dertil svarende pladser . Denne liste ville til sidst have indeholdt alle eller naesten alle ansoegere fra de to grupper, fordi det er oplyst, at visse ansoegere med universitetseksamen blev indplaceret blandt de sidstnaevnte . Da der kun var et begraenset antal ledige stillinger, ville kun de bedst placerede ansoegere have haft en mulighed for at blive udnaevnt i loebet af listens gyldighedsperiode .
Ad hoc-udvalgets opgave var imidlertid at goere udnaevnelserne lettere for Kommissionen ved at forelaegge en liste med et antal, som ikke vaesentligt overskred antallet af ledige stillinger;
e ) til sagsoegernes argument om, at udvalget ikke havde ret til at aendre den i procedurereglerne naevnte samtale til en egentlig proeve ved at anmode ansoegerne om at fremkomme med en redegoerelse og at besvare spoergsmaal, kan foelgende anfoeres .
11 . Domstolen indroemmer normalt udvaelgelseskomitéer og forfremmelsesudvalg et vidt skoen med hensyn til, hvilke midler de vil anvende til vurdering af ansoegernes kvalifikationer eller fortjenester .
12 . Ad hoc-udvalget havde saaledes ret til at tilrettelaegge og forme samtalen ved at anmode ansoegerne om at fremkomme med en kort redegoerelse og ved at stille dem spoergsmaal fra en paa forhaand udarbejdet liste . En almindelig samtale havde sandsynligvis ikke givet udvalget en tilstraekkelig praecis fornemmelse af deres kompetenceniveau . En ansoegers evne til at fremlaegge et problem i form af en redegoerelse er derimod et udmaerket udgangspunkt herfor .
13 . Paa denne baggrund er udvalgets fortolkning af udtrykket "samtale" ikke aabenbart fejlagtig .
14 . Alt taget i betragtning mener jeg, at den anden raekke argumenter er mere overbevisende end den foerste, og at det foerste anbringende derfor maa forkastes .
Anbringendet om, at artikel 98 er overtraadt
15 . I det andet anbringende goer sagsoegerne gaeldende, at udvalget har anvendt en fremgangsmaade, der svarer til en udvaelgelsesproeve, ved udvaelgelsen blandt ansoegerne med eksamen fra et universitet eller en hoejere laereanstalt . Af bestemmelserne i vedtaegtens artikel 98, afsnit 2, foelger det imidlertid, at ansaettelsesmyndigheden ikke blot har en mulighed for, men har en forpligtelse til ikke at afholde udvaelgelsesproever med henblik paa videnskabelige og tekniske tjenestemaends overgang fra en kategori til en hoejere kategori .
16 . Jeg vil derfor forsoege at afklare den noejagtige raekkevidde af artikel 98, stk . 2, hvorefter bestemmelserne i artikel 45, stk . 2, "ikke finder anvendelse" paa tjenestemaend, hvis vederlag afholdes over forsknings - og investeringsbudgettet . Den sidstnaevnte bestemmelse lyder "en tjenestemands overgang fra *... kategori til en *... hoejere kategori kan kun finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve ". Dette paabud aendres af artikel 98, hvorefter overgangen kan finde sted uden udvaelgelsesproeve .
17 . Efter min opfattelse vil det vaere ulogisk at drage den konklusion af de to bestemmelser, at Euratom-tjenestemaends overgang fra B til A skal finde sted uden udvaelgelsesproeve .
18 . Det vil sige, at naar Kommissionen har ret til at afholde en udvaelgelsesproeve, har den ogsaa ret til at anvende en procedure, som ganske vist ikke er en udvaelgelsesproeve, men som har visse traek til faelles med en saadan proeve .
19 . Domstolen har tidligere fastslaaet, at
"intet i princippet forbyder ansaettelsesmyndigheden via en generel intern beslutning at fastsaette regler for udoevelsen af det skoen, som vedtaegten giver den" ( dom af 6 . juni 1985, sag 146/84, De Santis, Sml . s.*1734, praemis 11 .
20 . Domstolen har ligeledes fastslaaet, at selv i tilfaelde, hvor Kommissionen har haft mulighed for at besaette en ledig stilling ved forfremmelse, fordi der er en ansoeger med den kraevede anciennitet, kan den paa grund af dens vidtgaaende skoensmaessige befoejelser beslutte at afholde en udvaelgelsesproeve ( dom af 25 . november 1976, sag 123/75, Kuester mod Europa-Parlamentet, Sml . s.*1701, saerlig s.*1709 f ).
Anbringendet vedroerende de budgetmaessige muligheder
21 . Sagsoegerne har anfoert, at ad hoc-udvalget ikke - som det har gjort - skulle tage hensyn til budgetmaessige begraensninger, som maatte forventes .
22 . Hertil har jeg foelgende bemaerkninger . Ansaettelsesmyndigheden alene har udnaevnelseskompetencen, og den har ikke delegeret denne kompetence til ad hoc-udvalget . Kommissionen traeffer beslutning om udnaevnelser paa baggrund af de budgetmaessige muligheder (( punkt III, afsnit 2, litra e )*)). Ad hoc-udvalget har til opgave i forbindelse med udarbejdelsen af listen over egnede ansoegere at tage hensyn til, "hvor store budgetmidler, der kan forventes" (( punkt I, litra d )*)). I modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, er der ingen uoverensstemmelse mellem de to regler, idet den ene drejer sig om udnaevnelser og den anden om vurdering af egnethed . Udnaevnelserne sker hvert aar efter de budgetmaessige muligheder for det enkelte regnskabsaar, mens vurderingen af egnetheden finder sted én gang for alle under hensyn til forventede budgetmidler i de kommende aar, hvor listen med egnede ansoegere maa forventes at forblive gyldig; det er to forskellige ting .
23 . Dernaest er det sikkert, at ad hoc-udvalget ikke har taget det forventede antal ledige stillinger i loebet af blot et aar i betragtning, idet listen saa var blevet meget kortere .
Anbringendet om princippet om ligebehandling
24 . Sagsoegerne goer for det foerste gaeldende, at princippet om ligebehandling ikke kan finde anvendelse i den foreliggende sag, idet ansoegerne med universitetseksamen ikke befinder sig i den samme situation som ansoegerne uden en universitetseksamen . De erkender i oevrigt, at denne forskel er taget i betragtning i procedurereglerne ved ikke at kraeve en skriftlig opgave forelagt af ansoegerne med eksamensbevis .
25 . Men derudover goer sagsoegerne gaeldende, at de ikke skulle have vaeret bragt i en situation, hvor de skulle konkurrere med ansoegere uden universitetseksamen .
26 . Som jeg allerede indledningsvis har gjort opmaerksom paa, er Faellesskabets principielle udgangspunkt, at faglig erfaring af en vis varighed og paa et vist niveau maa anses for at svare til et eksamensbevis, og at det derfor er rigtigt, at lade de to kategorier af ansoegere konkurrere med hinanden . Jeg mener ikke, at denne faste praksis fra Faellesskabets side strider mod nogen retsregel af hoejere rang .
27 . For det andet anfoerer sagsoegerne, at skulle princippet om lige behandling have vaeret anvendt, er der sket en overtraedelse, idet ansoegerne uden universitetseksamen har faaet en fordel ved, at de har kunnet forelaegge en skriftlig opgave og faa stillet spoergsmaal i sammenhaeng hermed .
28 . Efter min opfattelse har Kommissionen ikke skoennet aabenbart forkert, naar den har anset sagsoegernes egnethed - i hvert fald delvis - for at vaere godtgjort ved hjaelp af deres eksamensbevis, og at fremlaeggelsen af en skriftlig opgave fra deres haand saaledes ikke var noedvendig .
29 . Man kan naturligvis ikke udelukke, at en ansoeger helt konkret bedre kunne godtgoere sin egnethed ved at forelaegge en skriftlig opgave og besvare spoergsmaal i relation hertil, end ved at skulle give en redegoerelse uden forberedelse over et emne, som han selv har udvalgt blandt tre forslag fra ad hoc-udvalget .
30 . Men sagsoegerne, som i oevrigt anfoerer, at et eksamensbevis i sig selv burde give dem ret til at blive opfoert paa listen over egnede ansoegere, kan ikke bestride, at de anses for at have en bredere og mere dybtgaaende basisviden end ansoegere, som har erhvervet deres kvalifikationer ved at udfylde en stilling, samt at denne viden burde saette dem i stand til uden stoerre vanskeligheder at give en redegoerelse for et emne, som i hvert fald ligger naer deres speciale . Naar man betragter listen over emner, som sagsoegerne har skullet vaelge ud fra, maa man konstatere, at dette har vaeret tilfaeldet .
31 . De spoergsmaal, som derefter er stillet af ad hoc-udvalget om visse aspekter af det valgte emne, skulle derfor heller ikke kunne komme bag paa ansoegerne .
32 . Jeg mener saaledes, at ogsaa dette anbringende maa forkastes .
Konklusion
33 . Sammenfattende kan jeg kun foreslaa, at Domstolen frifinder Kommissionen, samt at der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 70 .
(*) Oversat fra fransk