62025CC0052
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
A. BIONDI
fremsat den 15. januar 2026 (
1
)
Forenede sager C-52/25 og C-53/25 [Binanrier] (
i
)
RZ,
GT (C-52/25)
AX,
UI (C-53/25)
mod
Région wallonne
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons, Belgien))
»Præjudiciel forelæggelse – statsstøtte – forordning (EU) nr. 702/2014 – gruppefritagelse for visse former for støtte til landbrugs- og skovbrugssektoren – støtte til kompensation for skader forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe – nedsættelse af støtten i tilfælde af manglende tegning af forsikring – umuligt for støttemodtageren at tegne den krævede forsikring«
I. Indledning
1.
Med sine anmodninger om en præjudiciel afgørelse i de foreliggende forenede sager har Cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons, Belgien, den forelæggende ret) forelagt Domstolen tre spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 25 i forordning nr. 702/2014 (
2
), der vedrører støtte, som ydes til små og mellemstore virksomheder (SMV), der beskæftiger sig med primær landbrugsproduktion, til skader forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe. Støtten, der opfylder alle betingelserne i denne artikel og i samme forordnings kapitel I, er fritaget for den underretningspligt til Kommissionen, som er fastsat i artikel 108, stk. 3, TEUF.
2.
De tre spørgsmål, som den forelæggende ret har stillet, vedrører nærmere bestemt den nævnte artikels stk. 9, som bestemmer, at den kompensation, der udgør denne form for støtte »[...] skal nedsættes med 50%, medmindre den ydes til støttemodtagere, der har tegnet en forsikring, som dækker mindst 50% af deres gennemsnitlige årlige produktion eller produktionsbestemte indkomst og de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici i den pågældende medlemsstat eller region, hvor der er adgang til at tegne forsikring« (
3
).
3.
De præjudicielle spørgsmål er opstået i forbindelse med tvister vedrørende krav om kompensation fremsat af nogle landbrugere (RZ, GT AX og UI, herefter »sagsøgerne«) som følge af den tørke, der fandt sted i Belgien fra august 2016 til juni 2017. De belgiske myndigheder har anerkendt denne tørke som en landbrugskatastrofe, der giver ret til erstatning. Med henblik på beregning af kompensationen anvendte de belgiske myndigheder en national bestemmelse (
4
) til gennemførelse af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014, hvorefter kompensationen nedsættes med 50%, »hvis den skadelidte ikke har tegnet en forsikring, der dækker mindst 50% af vedkommendes produktion mod vejrrisici«.
4.
Da sagsøgerne i de foreliggende sager ikke havde tegnet nogen forsikring mod vejrrisici, nedsatte de relevante belgiske myndigheder kompensationen med 50% i henhold til den nævnte nationale bestemmelse.
5.
Sagsøgerne anlagde imidlertid sag ved de belgiske domstole, idet de gjorde gældende, at de ikke havde været i stand til at tegne en forsikring, fordi det på det tidspunkt, hvor skaden opstod, ikke var muligt i Belgien at forsikre deres landbrug mod visse vejrrisici, såsom tørke.
6.
Efter adskillige retslige afgørelser blev tvisterne i hovedsagerne indbragt for Cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons). Det fremgår for det første af forelæggelsesafgørelsen, at risikoen for tørke ikke er blandt de hyppigst forekommende vejrrisici i Belgien, idet den hyppigst forekommende vejrrisiko i denne medlemsstat er hagl, for det andet, at der på tidspunktet for de faktiske omstændigheder ikke fandtes nogen forsikring mod tørke i Belgien, men derimod mod hagl, og, for det tredje, at sagsøgerne har gjort gældende, at deres landbrug består af permanente og midlertidige græsarealer samt græsningsarealer til kvæg, og at disse arealer som sådan ikke kan forsikres mod risikoen for hagl.
7.
Under disse omstændigheder har den forelæggende ret besluttet at udsætte sagerne og forelægge Domstolen tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014.
8.
Efter anmodning fra Domstolen fokuserer dette forslag til afgørelse på det tredje præjudicielle spørgsmål, hvormed den forelæggende ret spørger om følgende:
»Tillader [artikel 25, stk. 9 i forordning nr. 702/2014], at den pågældende medlemsstat ikke nedsætter den støtte, der har til formål at kompensere landbrugere for skader forårsaget af vejrforhold, der anses for en naturkatastrofe, når støttemodtageren godtgør, at det ikke i den pågældende medlemsstat (i dette tilfælde Belgien) er muligt at forsikre den type produktion, som vedkommende er beskæftiget med (i dette tilfælde permanente og midlertidige græsarealer samt græsningsarealer til kvæg og ikke afgrøder), mod de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici, med en dækning på mindst 50% af den gennemsnitlige årlige produktion eller den produktionsforbundne indkomst fra bedriften?«
II. Bedømmelse
9.
Med det tredje præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014 skal fortolkes således, at det kan tillades, at en medlemsstat ikke nedsætter den støtte, der har til formål at kompensere for skader forårsaget af vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe, med 50%, når støttemodtageren godtgør, at det ikke var muligt at forsikre den type produktion, som vedkommende er beskæftiget med, mod den statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici, fordi denne produktion ikke var mulig at forsikre i denne medlemsstat.
10.
Der skal således med henblik på at besvare det af den forelæggende ret stillede tredje præjudicielle spørgsmål foretages en fortolkning af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014.
11.
Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de formål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (
5
).
12.
Hvad angår ordlyden af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014, der er nævnt i punkt 2 i dette forslag til afgørelse, fastsætter denne bestemmelse først og fremmest, at den omhandlede støtte nedsættes med 50%, medmindre støttemodtageren har tegnet en forsikring, der opfylder to betingelser.
13.
For det første skal denne forsikring dække mindst 50% af den gennemsnitlige årlige produktion eller den fra bedriften produktionsforbundne indkomst, og for det andet skal denne forsikring dække de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici i den pågældende medlemsstat eller region, hvor der er adgang til at tegne forsikring.
14.
Hvad angår den anden betingelse fremgår det udtrykkeligt af den pågældende bestemmelses ordlyd (i størstedelen af sprogudgaverne, som det fremgår af punkt 17 i dette forslag til afgørelse), at kravet om forsikringsdækning for de hyppigst forekommende vejrisici gælder, »hvor der er adgang« til at tegne forsikring. Heraf følger efter min opfattelse modsætningsvis, at hvis en forsikring af sådanne hyppigst forekommende vejrisici ikke er mulig, kan betingelsen om, at det er nødvendigt at tegne en forsikring, ikke finde anvendelse, og følgelig kan nedsættelsen af støtten heller ikke finde anvendelse. Desuden fremstår denne betingelse som rimelig, det forekommer nemlig ulogisk at kræve, at det som betingelse for at opnå en del af kompensationen, kræves, at der tegnes en forsikring, som ikke er tilgængelig, fordi der ikke findes en forsikring, der dækker den risiko, der skal forsikres.
15.
En ordlydsfortolkning af den omhandlede bestemmelse synes således at føre til en fortolkning, hvorefter kompensationen ikke skal nedsættes, når det godtgøres, at det ikke er muligt at tegne den forsikring, som er en betingelse for, at støtten ikke nedsættes, eftersom en sådan forsikring, der dækker støttemodtageren mod de hyppigst forekommende vejrrisici, ikke er tilgængelig.
16.
Yderligere to bemærkninger er relevante i denne henseende.
17.
For det første er der ikke fuldstændig overensstemmelse mellem de forskellige sprogudgaver af den pågældende bestemmelse. Den italienske udgave af den bestemmelse, hvoraf jeg har udledt denne fortolkning, bekræftes imidlertid af ordlyden af flere andre sprogudgaver, herunder den engelske, der henviser til »risks […] for which insurance coverage is provided«, den tyske, der nævner »riziken […] für die Versicherungsschutz gegeben ist«, og den spanske, hvis ordlyd henviser til »riesgos […] para los que se proporciona cobertura de seguros«. Flere andre sprogudgaver af bestemmelsen peger ligeledes i samme retning (
6
). Den franske udgave er mindre klar på dette punkt, men dens ordlyd er ikke uforenelig med fortolkningen af den i punkt 15 ovenfor omhandlede bestemmelse (
7
).
18.
For det andet bekræftes denne fortolkning af Kommissionens meddelelse om retningslinjer for statsstøtte til landbrugs- og skovbrugssektoren og i landdistrikter (
8
).
19.
2014-retningslinjernes punkt 363, som vedrører støtte til kompensation for skader inden for landbrugsproduktionen eller landbrugsproduktionsmidlerne og til forebyggelse af skader, bestemmer udtrykkeligt, at »[d]enne regel [kun] kan […] fraviges, hvis medlemsstaten kan fremlægge overbevisende dokumentation for, at det trods alle rimelige bestræbelser ikke var muligt til en overkommelig pris at tegne en forsikring mod de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici i den pågældende medlemsstat eller region på det tidspunkt, hvor skaden indtraf« (
9
).
20.
Det kan således udledes af dette punkt i ovennævnte retningslinjer, at den eneste mulige undtagelse fra betingelsen om, at der skal være tegnet en forsikring for at undgå en reduktion af kompensationen på 50% er, at der på tidspunktet, hvor skaden indtrådte, ikke var nogen tilgængelig forsikring til dækning af de pågældende risici, selv om skadelidte har gjort sig alle rimelige bestræbelser for at tegne en sådan forsikring.
21.
Selv om ovennævnte retningslinjer alene er bindende for Kommissionen (
10
) og derfor ikke nødvendigvis bindende for Domstolen eller nationale domstole med hensyn til fortolkningen af den pågældende bestemmelse, er de en vigtig fortolkningskilde. Dette er navnlig tilfældet i sager som de foreliggende, hvor man fortolker en forordning, der netop er vedtaget af Kommissionen selv. Under sådanne omstændigheder udgør de nævnte retningslinjer fortolkningen af den retsakt, som den institution, der selv har vedtaget akten, har foretaget.
22.
Den fortolkning af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014, der er redegjort for i punkt 15 i dette forslag til afgørelse, synes at blive bekræftet af såvel den kontekstuelle som teleologiske bedømmelse.
23.
Ud fra en kontekstuel synsvinkel skal denne bestemmelse ses inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, hvor risikostyring er blevet et væsentligt element med henblik på at øge landbrugsbedrifternes modstandsdygtighed over for stigende risici, navnlig i forbindelse med stadigt hyppigere katastrofer i forbindelse med klimaændringer, samtidig med at udbredelsen af metoder, der styrker risikoforebyggelse og ‑tilpasning, fremmes. Disse mål er blevet betragtet som grundlæggende både i den nuværende programmeringsperiode 2023-2027, der omfatter et integreret risikostyringssystem (
11
), og i den foregående periode (2014-2022) (
12
). Tilpasning til klimaændringer og øget modstandsdygtighed hos landbrugerne betragtes i denne sammenhæng desuden som grundlæggende prioriteter inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, som risikostyringen skal ses i lyset af (
13
).
24.
Forordning nr. 702/2014 og den nye forordning 2022/2472 indgår i denne sammenhæng og udgør en gennemførelse af disse politiske mål. Inden for rammerne af disse forordninger indgår støtte til kompensation for skader forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe som omhandlet i artikel 25 i forordning nr. 702/2014, i forbindelse med »støtte til risiko- og krisestyring« samt støtte til bekæmpelse af dyresygdomme og skadedyrangreb og støtte til forsikringspræmier (
14
).
25.
I denne sammenhæng og ud fra et teleologisk synspunkt er det specifikke formål med artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014, således som de berørte parter, der har afgivet indlæg for Domstolen (
15
), har fremhævet, at tilskynde landbrugerne til at tegne forsikringer mod de vejrrisici, der ligger til grund for størstedelen af de kompensationsberettigede skader, med det formål at mindske den økonomiske byrde, der pålægges samfundet i form af den landbrugsstøtte, der ydes i form af kompensation for skader forårsaget af ugunstige vejrforhold.
26.
Den omhandlede bestemmelses formål fremgår af 54. betragtning til forordning nr. 702/2014, hvoraf det følger, at eftersom »[d]en primære landbrugsproduktion er udsat for særlige natur-, vejr- og sundhedsrelaterede risici og kriser [...] [har] [g]od risiko- og krisestyring […] central betydning for en bæredygtig og konkurrencedygtig landbrugssektor.« Ligeledes fremgår, at »[s]tatsstøtte til kompensation for tab forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med naturkatastrofer [...] kun [bør] ydes for at hjælpe støttemodtagerne med at overvinde særlige vanskeligheder, som de påføres til trods for, at de har truffet enhver rimelig foranstaltning for at mindske risikoen herfor«.
27.
I overensstemmelse hermed understreger ovennævnte retningslinjer fra Kommissionen (
16
), at »[s]tøttemodtagerne bør tilskyndes til så vidt muligt at tegne forsikringer for derigennem at fremme en bedre risikostyring«.
28.
Hvis man tager dette formål i betragtning, er det således en forudsætning for, at støtten ikke nedsættes, at støttemodtagerne har gjort sig alle rimelige bestræbelser for at begrænse risiciene for skader forårsaget af ugunstige vejrforhold. Når dette er gjort, bør den maksimale støtteintensitet, som det fremgår af Kommissionens retningslinjer, imidlertid ydes til den virksomhed, der ikke kan opnå forsikringsdækning for disse skader (
17
).
29.
Analysen af formålet med artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014 bekræfter den fortolkning, hvorefter nedsættelse af kompensationen ikke finder anvendelse, når det påvises, at det ikke var muligt at tegne den pågældende forsikring, eftersom der ikke var nogen tilgængelig forsikring for de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici. Bedømmelsen tilføjer imidlertid den yderligere betingelse, at det ligeledes skal påvises, at støttemodtagerne har gjort sig alle rimelige bestræbelser for at tegne en sådan forsikring med henblik på at begrænse risikoen for skader som følge af ugunstige vejrforhold.
30.
De argumenter, som Kommissionen har fremført i sit indlæg, er ikke til hinder for denne fortolkning af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014.
31.
For det første er denne fortolkning, således som det fremgår af punkt 12-21 i dette forslag til afgørelse, rent faktisk i overensstemmelse med bestemmelsens ordlyd, der, selv om denne – som fremhævet af Kommissionen – ikke henviser til baggrunden for den manglende indgåelse af en forsikring, derimod udtrykkeligt slår fast, at der skal være tegnet en forsikring.
32.
For det andet er min fortolkning af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014 ikke i modstrid med Domstolens faste praksis, hvorefter bestemmelserne i en generel gruppefritagelsesforordning vedrørende statsstøtte og de deri fastsatte betingelser skal fortolkes strengt (
18
). Denne fortolkning tillægger nemlig ikke den normative bestemmelse og de betingelser, den fastsætter, en videre rækkevidde end den, der følger af dens ordlyd. Tværtimod hindrer den foreslåede fortolkning i overensstemmelse med denne bestemmelses ordlyd en mulig fortolkning, der, som anført i punkt 14 i dette forslag til afgørelse, ville føre til en urimelig anvendelse af de betingelser, der er fastsat heri.
33.
For det tredje er denne fortolkning ikke i modstrid med det af Kommissionen fremhævede krav om at sikre en ensartet fortolkning af den pågældende forordning i de forskellige medlemsstater. Faktisk sikrer den, at bestemmelsen anvendes på grundlag af objektive kriterier (dvs. påvisning af, at forsikringsdækning er umulig, og at støttemodtageren har gjort sig alle rimelige for at tegne en forsikring), som finder anvendelse på samme vis i medlemsstaterne, idet de faktiske omstændigheder (såsom muligheden for at tegne en forsikring i et givet tilfælde eller ej) kan variere.
34.
For det fjerde minder Kommissionen i sit indlæg om medlemsstatens forpligtelse til at anmelde støtte, der er mere gunstig for landbrugerne, til Kommissionen, således at det tages i betragtning, at landbrugerne ikke kan forsikre sig mod de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici.
35.
Jeg noterer i denne henseende, at Domstolen har fastslået, at forordning nr. 702/2014, der er vedtaget i henhold til artikel 108, stk. 4, TEUF, i artikel 3 bestemmer, at uanset den generelle forpligtelse til at anmelde enhver påtænkt indførelse eller ændring af »ny støtte« som omhandlet i artikel 108, stk. 3, TEUF, hvilken forpligtelse udgør et af de grundlæggende elementer i ordningen for kontrol af statsstøtte, kan en medlemsstat påberåbe sig fritagelse for denne forpligtelse i henhold til denne forordning, hvis den støtteforanstaltning, som denne forordning vedtager, eller det støtteprojekt, som den påtænker at vedtage, opfylder de deri fastsatte betingelser (
19
).
36.
Således ville en fortolkning af artikel 25 i forordning nr. 702/2014, der i mangel af anmeldelse fra medlemsstaten ville betyde afslag på at tildele den støtte, som fastsat i denne bestemmelse, til en modtager, der opfylder betingelserne deri for tildeling af støtte, derfor være i strid med forordningens systematik.
37.
Jeg noterer i denne forbindelse, at betingelsen om tegning af forsikring, der er fastsat i denne artikels stk. 9, i øvrigt ikke er en betingelse for tildeling af støtte, men vedrører størrelsen af den tildelte støtte.
38.
Ud fra samme synspunkt ville en fortolkning af denne bestemmelse, hvorefter en støttemodtager, der opfylder alle de i bestemmelsen fastsatte betingelser, i mangel af en anmeldelse fra medlemsstaten, ikke ville kunne modtage den fulde støtte, selv om det under en retssag er godtgjort, at en forsikring, der dækker de hyppigst forekommende vejrrisici, objektivt set ikke var tilgængelig for denne støttemodtager på tidspunktet for skadens indtræden, ikke alene være i strid med bestemmelsens ordlyd, således som det fremgår af punkt 12-21 ovenfor. Den er ligeledes i strid med opbygningen af forordning nr. 702/2014, for så vidt som den indebærer, at det ikke er muligt at yde fuld kompensation til en støttemodtager, der opfylder betingelserne i denne forordnings artikel 25, stk. 1, for at modtage støtten. Denne fortolkning går ligeledes ud over de formål, der forfølges med forordningen, og som er nævnt i punkt 25-29 ovenfor, og den ville ligeledes være i strid med proportionalitetsprincippet, der er nævnt i ottende betragtning til forordning nr. 702/2014.
39.
Sammenfattende følger det af ovenstående betragtninger, at artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014 efter min opfattelse skal fortolkes således, at nedsættelsen af kompensationen på 50% for så vidt angår kompensation for skader forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe, som fastsat i denne bestemmelse, ikke finder anvendelse, når støttemodtageren godtgør, at selv om vedkommende har gjort sig alle rimelige bestræbelser for at tegne en forsikring med henblik på at begrænse de risici, der er forbundet med skader som følge af ugunstige vejrforhold, var det ikke muligt at tegne en forsikring, eftersom der ikke var nogen tilgængelig forsikring af den type produktion, som vedkommende er beskæftiget med, mod de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici.
40.
I den foreliggende sag har sagsøgerne gjort gældende, at selv om der på det tidspunkt, hvor skaden indtraf i Belgien, som udgangspunkt var mulighed for at opnå forsikringsdækning for de hyppigst forekommende vejrrisici, nemlig hagl, var en sådan dækning ikke mulig for den særlige type produktion, som sagsøgerne beskæftigede sig med.
41.
Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve disse faktiske omstændigheder og fastslå, om sagsøgerne har gjort sig alle rimelige bestræbelser for at tegne en forsikring med henblik på at begrænse de risici, der er forbundet med skader forårsaget af ugunstige vejrforhold, og om den type produktion, som sagsøgerne er beskæftiget med, faktisk ikke kunne forsikres mod de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici i den pågældende medlemsstat.
III. Forslag til afgørelse
42.
På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det tredje præjudicielle spørgsmål, som er forelagt af Cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons, Belgien), således:
»Kommissionens forordning (EU) nr. 702/2014 af 25. juni 2014 om forenelighed med det indre marked efter artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde af visse kategorier af støtte i landbrugs- og skovbrugssektoren og i landdistrikter skal fortolkes således, at
nedsættelsen af kompensationen på 50% for så vidt angår kompensation for skader forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe, som fastsat i denne bestemmelse, ikke finder anvendelse, når støttemodtageren godtgør, at selv om vedkommende har gjort sig alle rimelige bestræbelser for at tegne en forsikring med henblik på at begrænse de risici, der er forbundet med skader som følge af ugunstige vejrforhold, var det ikke muligt at tegne en forsikring, eftersom der ikke var nogen tilgængelig forsikring af den type produktion, som vedkommende er beskæftiget med, mod de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici. Det tilkommer den forelæggende ret konkret at efterprøve disse faktiske omstændigheder.«
(
1
) – Originalsprog: italiensk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
2
) – Kommissionens forordning (EU) nr. 702/2014 af 25.6.2014 om forenelighed med det indre marked efter artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde af visse kategorier af støtte i landbrugs- og skovbrugssektoren og i landdistrikter (EUT 2014, L 193, s. 1). Denne forordning fandt anvendelse indtil den 31.12.2022 og blev fra den 1.1.2023 erstattet af Kommissionens forordning (EU) 2022/2472 af 14.12.2022 om forenelighed med det indre marked efter artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde af visse kategorier af støtte i landbrugs- og skovbrugssektoren og i landdistrikter (EUT 2022, L 327, s. 1).
(
3
) – Denne bestemmelse er næsten ordret gengivet i artikel 25, stk. 10, i den nye forordning 2022/2472 (med forbehold af ændringen i den franske udgave, der er nævnt i fodnote 7 nedenfor). Det følger heraf, at besvarelsen af den forelæggende rets præjudicielle spørgsmål i den foreliggende sag ikke ændrer ved spørgsmålet om, hvorvidt den gamle eller den nye forordning finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag.
(
4
) – Artikel 6 i Arrêté du Gouvernement wallon considérant comme une calamité agricole la sécheresse d’août 2016 à juin 2017, délimitant l’étendue géographique de cette calamité et déterminant l’indemnisation des dommages (den vallonske regerings bekendtgørelse om klassificering af tørken fra august 2016 til juni 2017 som en landbrugskatastrofe, og om katastrofens geografiske udstrækning og kompensationen for skaderne).
(
5
) – Jf. dom af 19.9.2024, Agrarmarkt Austria (C-350/23, EU:C:2024:771, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
(
6
) – Ud over de ovennævnte sprogudgaver synes den bulgarske, den kroatiske, den maltesiske, den slovakiske, den slovenske og den finske udgave ligeledes at være i overensstemmelse med den italienske. Den tjekkiske, den polske, den portugisiske og den svenske udgave synes at svare til den ændrede franske udgave, der er nævnt i den følgende fodnote, samt at være i overensstemmelse med den foreslåede fortolkning.
(
7
) – I den franske udgave af artikel 25, stk. 10, i forordning 2022/2472 er sidste punktum ændret i forhold til ordlyden af artikel 25, stk. 9, i forordning nr. 702/2014. Denne ændring fremgår ikke af de øvrige sprogudgaver. Når der i affattelsen af bestemmelsen i forordning nr. 702/2014 henvises til »risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés, couverte par une assurance« (»de statistisk set hyppigst forekommende vejrrisici i den pågældende medlemsstat eller region, der er dækket af en forsikring«, henviser den nyere udgave til »risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés que couvre l’assurance« (»hyppigst forekommende vejrrisici i den pågældende medlemsstat eller region, som forsikringen dækker«). Denne ændring er i overensstemmelse med den fortolkning af bestemmelsen, som jeg foreslår.
(
8
) – Kommissionens meddelelse »EU-retningslinjer for statsstøtte i landbrugs- og skovbrugssektoren og i landdistrikter 2014-2020« (EUT 2014, C 204, s. 1, herefter »2014-retningslinjerne«; jf. ligeledes Kommissionens meddelelse »Retningslinjerne for statsstøtte i landbrugs- og skovbrugssektoren og i landdistrikter« (EUT 2022, C 485, s. 1, herefter »2022-retningslinjerne«).
(
9
) – Jf. 2014-retningslinjernes punkt 363. Jf. i samme retning også 2022-retningslinjernes punkt 358.
(
10
) – Jf. dom af 8.3.2016, Grækenland mod Kommissionen (C-431/14, EU:C:2016:145, præmis 69 og 70).
(
11
) – Jf. Europa-Kommissionen, »Approved 28 CAP Strategic Plans (2023-2027) Summary overview for 27 Member States Facts and figures«, tilgængelig på https://agriculture.ec.europa.eu/system/files/2023-06/approved-28-cap-strategic-plans-2023-27.pdf, navnlig afsnit 4.2 »Better Market Orientation, Increased Competitiveness and Improved Position in the Value Chain«, s. 27, og afsnittet »Risk Management«, s. 38.
(
12
) – Jf. bl.a. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17.12.2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (EUT 2013, L 347, s. 487), navnlig artikel 36 med overskriften »Risikostyring« og bilag VI.
(
13
) – I denne forbindelse angår 29. og 30. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/2115 af 2.12.2021 om regler for støtte til strategiske planer, der udarbejdes af medlemsstaterne under den fælles landbrugspolitik og finansieres gennem Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), og om ophævelse af forordning (EU) nr. 1305/2013 og (EU) nr. 1307/2013 (EUT 2021, L 435, s. 1).
(
14
) – Jf. 42. og 54. betragtning til forordning nr. 702/2014. Jf. ligeledes 43. betragtning til forordning 2022/2472.
(
15
) – Kommissionen og Kongeriget Belgien.
(
16
) – Jf. punkt 94 i 2014-retningslinjerne (jf. ligeledes punkt 97 i 2022-retningslinjerne).
(
17
) – De punkter i retningslinjerne, der er nævnt i foregående fodnote, fastsætter nemlig, at »[v]ed støtte til kompensation for tab forårsaget af ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med en naturkatastrofe, bør den maksimale støtteintensitet for at undgå risikoen for konkurrencefordrejninger kun gælde for en virksomhed, der ikke kan opnå dækning for sådanne tab gennem en forsikring«.
(
18
) – Jf. dom af 20.5.2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C-128/19, EU:C:2021:401, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
(
19
) – Jf. dom af 20.5.2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C-128/19, EU:C:2021:401, præmis 42), og analogt dom af 5.3.2019, Eesti Pagar (C-349/17, EU:C:2019:172, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).