62025CJ0191
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
30. april 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – konkurrence – artikel 101 TEUF – karteller – direktiv 2014/104/EU – artikel 3, stk. 2 – ret til fuld erstatning for skade forvoldt af et kartel – betaling af renter – artikel 22, stk. 2 – tidsmæssig anvendelse af de nationale gennemførelsesbestemmelser – fastsættelse af den dato, fra hvilken renterne skal betales – tidspunktet for skadens indtræden i tilfælde af erhvervelse af goder til overpriser«
I sag C-191/25,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig) ved afgørelse af 27. februar 2025, indgået til Domstolen den 10. marts 2025, i sagen
Wenzel Logistics GmbH
mod
Mercedes-Benz Group AG,
procesdeltagere:
MAN Truck & Bus SE,
MAN Truck & Bus Deutschland GmbH,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos (refererende dommer), og dommerne O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra og N. Fenger,
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Wenzel Logistics GmbH ved Rechtsanwalt M. Pilz,
–
Mercedes-Benz Group AG ved Rechtsanwälte J. Bottyanfy, C. von Köckritz, H. Weiß og H. Wollmann,
–
MAN Truck & Bus SE og MAN Truck & Bus Deutschland GmbH ved Rechtsanwälte F. Neumayr og M. Schifferl,
–
Europa-Kommissionen ved B. Ernst og A. Keidel, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 2, og artikel 22, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26. november 2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret (EUT 2014, L 349, s. 1).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Wenzel Logistics GmbH og Mercedes-Benz Group AG vedrørende erstatning for skade som følge af en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Artikel 101, stk. 1, TEUF er sålydende:
»Alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for det indre marked, er uforenelige med det indre marked og er forbudt, navnlig sådanne, som består i:
a)
direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser
[...]«
4
Følgende fremgår af 12. betragtning til direktiv 2014/104:
»Dette direktiv bekræfter den gældende fællesskabsret vedrørende retten til erstatning for skade som følge af overtrædelse af EU-konkurrenceretten, navnlig om søgsmålskompetence og definitionen af skade, som det fremgår af [Den Europæiske Unions Domstols] retspraksis, og foregriber ikke en eventuel videreudvikling heraf. Enhver, der har lidt skade som følge af en sådan overtrædelse, kan kræve erstatning for det lidte tab (damnum emergens) og for den indtjening, som denne person er gået glip af (tabt fortjeneste eller lucrum cessans) plus renter, uanset om national ret definerer disse kategorier hver for sig eller under ét. Betaling af renter er et væsentligt element i erstatningen af det lidte tab, idet der tages hensyn til den tid, der er gået, og der bør betales renter fra det tidspunkt, hvor skaden blev forvoldt, indtil det tidspunkt, hvor erstatningen betales, uden at dette berører sådanne renters klassificering som udlignings- eller morarenter i henhold til national ret og, hvorvidt der tages hensyn til den tid, der er gået, som en særskilt kategori (rente) eller som en grundlæggende del af det lidte tab eller den tabte fortjeneste. Det påhviler medlemsstaterne at fastlægge reglerne med henblik herpå.«
5
Dette direktivs artikel 3 med overskriften »Ret til fuld erstatning« bestemmer:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at enhver fysisk eller juridisk person, som har lidt skade på grund af en overtrædelse af konkurrenceretten, kan kræve og opnå fuld erstatning for denne skade.
2.   Fuld erstatning skal stille en person, som har lidt skade, som om overtrædelsen af konkurrenceretten ikke var blevet begået. Den skal derfor omfatte ret til erstatning for det lidte tab og for tabt fortjeneste, samt betaling af renter.
[...]«
6
Det nævnte direktivs artikel 21 med overskriften »Gennemførelse« bestemmer i stk. 1, første afsnit:
»Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 27. december 2016 [...]«
7
Samme direktivs artikel 22 med overskriften »Tidsmæssig anvendelse« lyder således:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at de nationale love og bestemmelser, der vedtages i henhold til artikel 21 med henblik på at overholde dette direktivs materielle bestemmelser, ikke har tilbagevirkende kraft.
2.   Medlemsstaterne sikrer, at alle nationale love og bestemmelser, der vedtages i henhold til artikel 21, [ud over] de i stk. 1 omhandlede, ikke finder anvendelse på erstatningssøgsmål, der indbringes for en national ret før den 26. december 2014.«
8
I henhold til artikel 23 i direktiv 2014/104 trådte dette direktiv i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende, dvs. den 26. december 2014.
Østrigsk ret
9
§ 1000, stk. 1, i Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (den borgerlige lovbog) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »ABGB«), fastsætter:
»I rente, som er aftalt uden fastsættelse af størrelsen, eller som følger af loven, betales fire procent årligt, medmindre andet er fastsat ved lov.«
10
ABGB’s § 1333 har følgende ordlyd:
»1. Tab, som debitor har tilføjet sin kreditor ved for sen betaling af et pengekrav, erstattes ved den lovbestemte rente (§ 1000, stk. 1).
2. Foruden den lovbestemte rente kan kreditor også kræve erstatning af andre tab, som kan tilregnes debitor, og navnlig de nødvendige udgifter til hensigtsmæssig udenretlige inddrivelses- eller inkassoforanstaltninger, hvis disse står i et rimeligt forhold til det krav, der inddrives.«
11
§ 37a, stk. 1, i Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (lov om bekæmpelse af karteller og andre konkurrencebegrænsninger (lov om karteller af 2005)) (BGBl. I, 61/2005, herefter »KartG«), i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 13/2013, fastsatte:
»Den, der culpøst begår en overtrædelse [af konkurrenceretten], er forpligtet til at betale erstatning for den herved forvoldte skade. Såfremt en vare eller tjenesteydelse købes til overpris, er erstatningskravet ikke udelukket af den grund, at varen eller tjenesteydelsen er blevet solgt videre. Ved afgørelsen om skadens omfang […] kan der navnlig tages hensyn til den fordel, som virksomheden har opnået med overtrædelsen. Virksomheden skal betale renter af erstatningskravet fra skadens indtræden ved analog anvendelse af ABGB’s § 1333.«
12
I henhold til KartG’s § 86 i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 13/2013, fandt denne § 37a anvendelse på overtrædelser af konkurrenceretten begået efter den 28. februar 2013.
13
For at sikre gennemførelsen af direktiv 2014/104 i national ret ændrede den østrigske lovgiver KartG i 2017. KartG’s § 37c, stk. 1, i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 56/2017, fastsætter:
»Den, der culpøst begår en overtrædelse af konkurrenceretten, er forpligtet til at betale erstatning for den herved forvoldte skade.«
14
KartG’s § 37d i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 56/2017, lyder som følger:
»1.   Erstatningen for skaden omfatter også tabt fortjeneste.
2.   Den erstatningspligtige skal betale renter af erstatningskravet fra skadens indtræden ved analog anvendelse af ABGB’s § 1333.«
15
I henhold til KartG’s § 86 i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 56/2017, trådte de bestemmelser, der er nævnt i de to foregående præmisser, i kraft den 27. december 2016 og finder anvendelse på erstatning for skader, der er indtrådt efter den 26. december 2016, mens skader, der er indtrådt før den 27. december 2016, er omfattet af bestemmelserne i KartG i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 13/2013, og dermed navnlig denne lovs § 37a i henhold til den fremgangsmåde, der er nævnt i denne doms præmis 11 og 12.
16
KartG’s § 37d i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 176/2021, bestemmer:
»1.   Bestemmelserne i dette afsnit fastsætter regler for den civilretlige hæftelse for skader, der er forvoldt ved overtrædelser af konkurrenceretten, og for, hvordan disse skader gøres gældende.
2.   De har til formål at gennemføre direktiv [2014/104].«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
17
Den 19. juli 2016 vedtog Europa-Kommissionen afgørelse C(2016) 4673 final om en procedure i henhold til artikel 101 [TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39523 – Lastbiler). Et referat af denne afgørelse er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 6. april 2017 (EUT 2017, C 108, s. 6).
18
Ifølge denne afgørelse deltog 15 lastbilproducenter, nemlig MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, MAN Truck & Bus AG, Daimler AG, Fiat Chrysler Automobiles NV, CNH Industrial NV, Iveco SpA, Iveco Magirus AG og AB Volvo (publ), Volvo Lastvagnar AB, Renault Trucks SAS, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, PACCAR Inc., DAF Trucks Deutschland GmbH og DAF Trucks NV i et kartel, der var forbudt bl.a. i henhold til artikel 101 TEUF, og som bestod i at indgå hemmelige aftaler om fastsættelse af priser og forhøjelse af bruttolistepriserne på lastbiler i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde samt om tidsplanen og overvæltningen af de omkostninger, der var forbundet med indførelsen af teknologi vedrørende emissioner for disse lastbiler, som var pålagt ved de gældende regler (herefter »det omhandlede kartel«). Hvad angår MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH og MAN Truck & Bus AG fandt denne overtrædelse sted mellem den 17. januar 1997 og den 20. september 2010 og for de 12 øvrige deltagende selskabers vedkommende mellem den 17. januar 1997 og den 18. januar 2011.
19
Wenzel Logistics er et transportselskab med hjemsted i Østrig, som i disse perioder af det omhandlede kartel købte lastbiler af forhandlere tilhørende flere deltagere i kartellet, bl.a. lastbiler af mærket Mercedes-Benz, som Daimler AG, nu Mercedes-Benz Group, var indehaver af.
20
Den 13. januar 2021 anlagde Wenzel Logistics et erstatningssøgsmål ved Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (den regionale domstol for civile sager i Graz, Østrig) med påstand om, at Mercedes-Benz Group tilpligtedes at betale Wenzel Logistics et beløb på 848357,92 EUR i erstatning for den skade, som selskabet havde lidt som følge af det omhandlede kartel. Dette beløb svarede ifølge selskabet til forskellen mellem de købspriser for lastbiler, som Wenzel Logistics faktisk havde betalt, og de priser, som Wenzel Logistics ville have betalt uden det omhandlede kartel, med tillæg af lovbestemte renter og omkostninger.
21
For så vidt angår renterne var Wenzel Logistics af den opfattelse, at de i henhold til KartG’s § 37d skulle betales fra datoen for skadens indtræden.
22
Mercedes-Benz Group, støttet af MAN Truck & BUS SE og MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, der er intervenienter i hovedsagen, gjorde gældende, at det omhandlede kartel ikke havde nogen indvirkning på de nettopriser, der blev faktureret Wenzel Logistics, og at Wenzel Logistics under alle omstændigheder havde overvæltet disse priser på sine kunder. Selskabet gjorde ligeledes gældende, at retten til erstatning for skader som følge af karteller først blev reguleret i østrigsk ret fra den 1. marts 2013. Da retten til erstatning for den skade, som det omhandlede kartel har forvoldt, er opstået før dette tidspunkt, skal renterne i henhold til ABGB betales fra forfaldsdatoen. Denne dato skal ikke fastsættes på grundlag af skadens indtræden, men på grundlag af forkyndelsen af Wenzel Logistics’ søgsmål.
23
Ved dom af 2. april 2024 fastslog Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (den regionale domstol for civile sager i Graz) på grundlag af et sagkyndigt responsum, at Mercedes-Benz Group var forpligtet til at betale Wenzel Logistics et beløb på 172857,42 EUR, og dette beløb omfattede renter til den lovbestemte rentesats på 4% pro anno. I henhold til ABGB’s § 1333, sammenholdt med andre østrigske civilretlige bestemmelser, fandt denne ret, at disse renter var skyldige fra den dato, hvor retten til erstatning gøres gældende med angivelse af et specifikt beløb ved betalingspåkrav eller søgsmål eller i det foreliggende tilfælde fra den 21. januar 2021, som er datoen for forkyndelsen for Mercedes-Benz Group af erstatningssøgsmålet.
24
Den appel, som Wenzel Logistics iværksatte til prøvelse af denne dom, blev forkastet ved dom af 10. oktober 2024 afsagt af Oberlandesgericht Graz (den øverste regionale appeldomstol i Graz, Østrig).
25
I denne dom bemærkede appeldomstolen, at artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, som vedrører retten til fuld erstatning med renter for skade forårsaget af en overtrædelse af konkurrenceretten, er blevet gennemført i østrigsk ret ved KartG’s § 37d i den affattelse, der blev offentliggjort i BGBl. I, 56/2017, som i henhold til denne lovs § 86 kun finder anvendelse på skader, der er opstået efter den 26. december 2016. Denne bestemmelse finder således i lighed med KartG’s § 37a, der trådte i kraft den 1. marts 2013, ikke tidsmæssig anvendelse på Wenzel Logistics’ erstatningssøgsmål. Førsteinstansretten støttede sig således med rette på de almindelige østrigske civilretlige regler uden at tage hensyn til de særlige regler i KartG.
26
Wenzel Logistics har iværksat revisionsanke ved Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig), som er den forelæggende ret, til prøvelse af den nævnte dom.
27
Den forelæggende ret har anført, at det følger af Domstolens praksis, at retten til fuld erstatning med renter for skade forvoldt af et kartel følger direkte af artikel 101, stk. 1, TEUF og effektivitetsprincippet. Domstolen har i øvrigt præciseret, at artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 2014/104 afspejler denne retspraksis vedrørende artikel 101, stk. 1, TEUF, således at de nationale foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel 3, stk. 1 og 2, i overensstemmelse med dette direktivs artikel 22, stk. 2, skal finde umiddelbar anvendelse på ethvert erstatningssøgsmål, der henhører under det nævnte direktivs anvendelsesområde.
28
Henset til denne retspraksis kan det ifølge den forelæggende ret ikke udelukkes, at KartG’s § 37d i den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. I, 56/2017, finder anvendelse på hovedsagen. Dette er imidlertid kun muligt, hvis der ses bort fra KartG’s § 86, for så vidt som bestemmelsen fastsætter, at den nævnte § 37d alene vedrører erstatning for skader, der er indtrådt efter den 26. december 2016. Denne ret ønsker af Domstolen oplyst, om artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, sammenholdt med direktivets artikel 22, stk. 2, faktisk skal forstås således, at en national bestemmelse som KartG’s § 37d finder anvendelse på et erstatningssøgsmål som det, Wenzel Logistics har anlagt.
29
Den forelæggende ret ønsker endvidere oplyst, hvilke kriterier der skal tages i betragtning med henblik på i lyset af artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104 at fastlægge datoen for skadens indtræden, idet denne dato ifølge 12. betragtning til dette direktiv er det tidspunkt, hvorfra der skal betales renter. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om renterne i forbindelse med et erstatningssøgsmål som det, Wenzel Logistics har anlagt, vedrørende skade forvoldt af et kartel, der består i at sælge goder til overpriser, skal beregnes fra datoen for betalingen af disse goder til en overpris eller fra en anden dato, såsom den dato, hvor købsprisen for disse varer forfaldt til betaling, eller datoen for indgåelsen af købsaftalen.
30
På denne baggrund har Oberster Gerichtshof (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 3, stk. 2, sammenholdt med artikel 22, stk. 2, i direktiv [2014/104,] fortolkes således, at artikel 3, stk. 2, vedrørende betaling af renter for kartelskaden finder anvendelse på erstatningssøgsmål, der er anlagt ved en national ret efter den 26. december 2014?
Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, hvilket andet tidspunkt er da relevant for anvendeligheden af artikel 3, stk. 2, i direktiv [2014/104]?
2)
Skal artikel 3, stk. 2, i direktiv [2014/104] fortolkes således, at det tidspunkt, hvor kartelskaden er indtrådt, og hvorfra renterne for kartelskaden skal betales, skal fastsættes til det tidspunkt, hvor den skadelidte betalte den overpris, der blev krævet som følge af en ulovlig prisaftale?
Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, hvilket andet tidspunkt er da relevant for skadens indtræden?«
De præjudicielle spørgsmål
Formaliteten
31
Mercedes-Benz Group, støttet af MAN Truck & Bus SE og MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, er af den opfattelse, at de præjudicielle spørgsmål, som vedrører fortolkningen af direktiv 2014/104, er åbenbart uden relevans for afgørelsen af tvisten i hovedsagen, eftersom Wenzel Logistics’ erstatningssøgsmål ikke er omfattet af dette direktivs tidsmæssige anvendelsesområde. Det pågældende direktivs artikel 3, stk. 2, udgør klart en »materiel bestemmelse« som omhandlet i samme direktivs artikel 22, stk. 1. Henset til det forbud mod anvendelse med tilbagevirkende kraft, der er fastsat i denne artikel 22, stk. 1, kan de nationale bestemmelser til gennemførelse af artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104 følgelig ikke finde anvendelse på det erstatningssøgsmål, som Wenzel Logistics har anlagt, og som vedrører skader, der er indtrådt før ikrafttrædelsen af direktiv 2014/104.
32
I denne henseende bemærkes, at det inden for rammerne af det samarbejde, der i artikel 267 TEUF er indført mellem Domstolen og de nationale retter, udelukkende tilkommer den nationale retsinstans, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retlige afgørelse, som skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, som den forelægger Domstolen. Der gælder en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge, og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve, er relevante. Domstolen kan alene afvise at træffe afgørelse vedrørende en anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt af en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en hensigtsmæssig besvarelse af de stillede spørgsmål (dom af 7.9.1999, Beck og Bergdorf, C-355/97, EU:C:1999:391, præmis 22, og af 12.2.2026, Valora Effekten Handel, C-864/24, EU:C:2026:94, præmis 28).
33
Som det fremgår af de oplysninger, som den forelæggende ret har givet vedrørende det første forelagte spørgsmål, er denne ret i det foreliggende tilfælde i tvivl om, hvorvidt KartG’s § 37d, der er en bestemmelse i østrigsk ret, som gennemfører artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, er underlagt forbuddet mod anvendelse med tilbagevirkende kraft i dette direktivs artikel 22, stk. 1.
34
Dette spørgsmål er hverken hypotetisk eller åbenbart uden forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand. Det er nemlig ubestridt, at Wenzel Logistics har gjort gældende, at KartG’s § 37d finder anvendelse på selskabets erstatningssøgsmål i stedet for de almindelige østrigske civilretlige regler, som Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (den regionale domstol i civile sager i Graz) og Oberlandesgericht Graz (den øverste regionale appeldomstol i Graz) har anvendt på dette søgsmål. I tilfælde af anvendelse af denne § 37d beregnes renterne fra datoen for skadens indtræden, mens renterne i tilfælde af anvendelse af de almindelige østrigske civilretlige regler ifølge oplysningerne i forelæggelsesafgørelsen først skal betales fra datoen for forkyndelsen af det nævnte søgsmål for Mercedes-Benz Group. De bestemmelser i direktiv 2014/104, der er nævnt i det første spørgsmål, er derfor relevante for afgørelsen af, om KartG’s § 37d finder anvendelse på hovedsagen, og Domstolen råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for at besvare dette spørgsmål.
35
Det følger heraf, at det første præjudicielle spørgsmål kan antages til realitetsbehandling.
36
Det andet spørgsmål er baseret på den forudsætning, hvis rigtighed vil blive efterprøvet i forbindelse med undersøgelsen af det første spørgsmål, at en national bestemmelse til gennemførelse af artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, såsom KartG’s § 37d, kan finde anvendelse på et erstatningssøgsmål vedrørende skader, der er indtrådt før dette direktivs ikrafttræden. Såfremt det viser sig, at denne forudsætning er korrekt, skal dette andet spørgsmål, som vedrører spørgsmålet om, hvilken lære der kan udledes af dette direktivs artikel 3, stk. 2, med henblik på renteberegningen at fastlægge tidspunktet for skadens indtræden, besvares.
37
Da det andet spørgsmål således hverken er hypotetisk eller åbenbart uden forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, og Domstolen råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give den forelæggende ret en hensigtsmæssig besvarelse, kan dette spørgsmål ligeledes antages til realitetsbehandling. I øvrigt vedrører det argument, som Mercedes-Benz Group, støttet af MAN Truck & Bus SE og MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, har fremført, hvorefter direktiv 2014/104, i modsætning til hvad den forelæggende ret har ladet forstå i forbindelse med det pågældende spørgsmål, ikke indeholder nogen bindende regel, der henviser til tidspunktet for skadens indtræden, sagens realitet.
Realiteten
Det første spørgsmål
38
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, og artikel 22, stk. 2, i direktiv 2014/104 skal fortolkes således, at en national bestemmelse til gennemførelse af retten til fuld erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten, som fastsætter, at de renter, der skal betales i forbindelse med denne fulde erstatning, skal beregnes fra datoen for skadens indtræden, skal finde anvendelse med øjeblikkelig virkning på alle søgsmål, der vedrører en sådan erstatning, og som er blevet anlagt fra den 26. december 2014, datoen for dette direktivs ikrafttræden.
39
Hvad angår den tidsmæssige anvendelse af de nationale bestemmelser, der gennemfører direktiv 2014/104, skal der sondres mellem, om den bestemmelse i dette direktiv, der er gennemført ved den omhandlede nationale bestemmelse, kodificerer Domstolens praksis vedrørende artikel 101 TEUF, i hvilket tilfælde denne nationale bestemmelse finder umiddelbar anvendelse, eller om den alene følger af direktivet, hvilket bevirker, at den tidsmæssige anvendelse heraf skal undersøges i lyset af samme direktivs artikel 22 (jf. i denne retning dom af 16.2.2023, Tráficos Manuel Ferrer, C-312/21, EU:C:2023:99, præmis 33).
40
Hvad angår reglen i artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, hvorefter fuld erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten skal omfatte erstatning for faktisk skade, erstatning for tabt fortjeneste og betaling af renter, har Domstolen allerede fastslået, at denne regel, således som det fremgår af 12. betragtning til dette direktiv, kodificerer den retspraksis vedrørende artikel 101, stk. 1, TEUF, der bl.a. følger af dom af 13. juli 2006, Manfredi m.fl. (C-295/04 – C-298/04, EU:C:2006:461, præmis 95), således at de nationale foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel 3, stk. 2, skal finde umiddelbar anvendelse på alle erstatningssøgsmål, der er omfattet af det nævnte direktivs anvendelsesområde, således som det bekræftes i direktivets artikel 22, stk. 2 (jf. i denne retning dom af 16.2.2023, Tráficos Manuel Ferrer, C-312/21, EU:C:2023:99, præmis 34 og 35).
41
Domstolen præciserede, at de bestemmelser i national ret, der gennemfører artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/194, skal finde umiddelbar anvendelse på erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten, men anførte ligeledes i præmis 35 i dom af 16. februar 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C-312/21, EU:C:2023:99), at denne umiddelbare anvendelighed vedrører søgsmål, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde i overensstemmelse med direktivets artikel 22, stk. 2.
42
Som det fremgår af denne sidstnævnte bestemmelse, er søgsmål, der er anlagt før den 26. december 2014, som er datoen for ikrafttrædelsen af direktiv 2014/104, udelukket fra dette direktivs anvendelsesområde, og medlemsstaterne skal sikre, at de nationale bestemmelser, der har til formål at gennemføre direktivet i deres respektive nationale retsordener, ikke finder anvendelse på disse søgsmål.
43
I denne sidstnævnte henseende har Domstolen præciseret, at når en national bestemmelse som omhandlet i artikel 22, stk. 2, i direktiv 2014/104 træder i kraft på en dato mellem den 26. december 2014 og den 27. december 2016, som er datoen for udløbet af fristen for gennemførelse af dette direktiv, står det den pågældende medlemsstat frit for at antage, at alle erstatningssøgsmål, der er anlagt før datoen for denne nationale bestemmelses ikrafttræden eller før den 27. december 2016, er udelukket fra bestemmelsens anvendelsesområde (jf. i denne retning dom af 28.3.2019, Cogeco Communications, C-637/17, EU:C:2019:263, præmis 28 og 29).
44
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at Wenzel Logistics den 13. januar 2021 anlagde sit erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for den skade, der var forvoldt af det omhandlede kartel. Det fremgår ligeledes, at KartG’s § 37d, som bl.a. fastsætter, at renterne skal betales fra tidspunktet for skadens indtræden, har til formål at gennemføre artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104 i den østrigske retsorden. Under disse omstændigheder, hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve, skal KartG’s § 37d finde anvendelse på den i hovedsagen omhandlede situation.
45
Det skal i denne forbindelse ikke undersøges, om artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104 udgør en »materiel bestemmelse« som omhandlet i dette direktivs artikel 22, stk. 1. Som det fremgår af præmis 33 og 35 i dom af 16. februar 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C-312/21, EU:C:2023:99), hvis indhold er gengivet i nærværende doms præmis 39-41, kan den tidsmæssige anvendelse af de nationale bestemmelser, der gennemfører artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, da den effektive virkning af artikel 101, stk. 1, TEUF, hvis fortolkning er kodificeret i denne artikel 3, stk. 2, ellers ville blive bragt i fare, nemlig ikke være underlagt de begrænsninger, der er indført ved dette direktivs artikel 22, alene med undtagelse af den begrænsning, der følger af denne artikels stk. 2, hvorefter de nationale bestemmelser til gennemførelse af det nævnte direktiv under alle omstændigheder ikke finder anvendelse på søgsmål, der er anlagt før direktivets ikrafttræden.
46
Følgelig skal en national bestemmelse som KartG’s § 86, der begrænser anvendeligheden af denne lovs § 37d til søgsmål med påstand om erstatning for skader, der er indtrådt efter den 26. december 2016, og som for så vidt angår et søgsmål som det af Wenzel Logistics anlagte med påstand om erstatning for en skade, der er indtrådt før den 27. december 2016, fører til betaling af renter, ikke fra datoen for skadens indtræden, men fra datoen for forkyndelsen af søgsmålet, anses for at skade den effektive virkning af artikel 101, stk. 1, TEUF.
47
Det skal i denne henseende bemærkes, at Domstolen på tidspunktet for vedtagelsen af direktiv 2014/104 allerede i præmis 95 og 97 i dom af 13. juli 2006, Manfredi m.fl., C-295/04 – C-298/04, EU:C:2006:461), i det væsentlige havde fastslået, at fuld erstatning for den skade, der er forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten, ikke, idet denne erstatning ellers ville blive virkningsløs, kan se bort fra forhold såsom den tid, der er forløbet, som rent faktisk kan nedsætte værdien af denne erstatning. I sidstnævnte henseende henviste Domstolen i denne doms præmis 97 analogt til sin tidligere praksis, der følger af dom af 2. august 1993, Marshall, (C-271/91, EU:C:1993:335, præmis 31). Som det fremgår af 12. betragtning til direktiv 2014/104, har dette sidstnævnte bl.a. til formål at kodificere denne praksis fra Domstolen, hvorefter fuld erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten indebærer betaling af renter fra datoen for skadens indtræden.
48
Henset til den nævnte retspraksis og denne betragtning til direktiv 2014/104, som er relevante for fortolkningen af dette direktivs artikel 3, stk. 2, sikrer en national bestemmelse såsom KartG’s § 86, hvis anvendelse for så vidt angår skader, der er indtrådt før den 26. december 2014, ville føre til en renteberegning, som ikke tager hensyn til den tid, der er forløbet mellem det tidspunkt, hvor skaden er indtrådt, og det tidspunkt, hvor skadelidte gør krav på erstatning, ikke den fulde virkning af artikel 101, stk. 1, TEUF. Dette gælder så meget desto mere, som de konkurrenceretlige sagers særlige karakter principielt kræver en kompleks faktuel og økonomisk analyse (jf. i denne retning dom af 20.4.2023, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, C-25/21, EU:C:2023:298, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis). Denne særlige karakter bevirker normalt, at der går lang tid mellem den skade, der er forvoldt af et kartel, og den kompetente konkurrencemyndigheds konstatering heraf. Det omhandlede kartel, som for så vidt angår deltagelsen af Daimlers, nu Mercedes-Benz Group, fandt sted mellem den 17. januar 1997 og den 18. januar 2011, blev således først konstateret af Kommissionen den 19. juli 2016.
49
Eftersom en national bestemmelse som KartG’s § 86 må anses for at gøre indgreb i den effektive virkning af artikel 101, stk. 1, TEUF, skal det bemærkes, at denne bestemmelse i den primære EU-ret skaber umiddelbare virkninger i forholdet mellem private og fremkalder rettigheder for borgerne, som de nationale retsinstanser skal beskytte (dom af 30.1.1974, BRT og Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:6, præmis 16, og af 4.9.2025, Nissan Iberia, C-21/24, EU:C:2025:659, præmis 50).
50
Det skal ligeledes erindres, at den nationale ret ved anvendelsen af nationale retsforskrifter er forpligtet til i videst muligt omfang at fortolke denne lovgivning i lyset af ordlyden af og formålet med artikel 101, stk. 1, TEUF, idet den tager national ret i dens helhed i betragtning, og den anvender fortolkningsmetoder, der er anerkendt i denne ret, for at sikre den fulde virkning af denne bestemmelse og for at nå et resultat, der er i overensstemmelse med det resultat, der tilsigtes med nævnte bestemmelse. Hvis den nationale ret ikke finder, at den er i stand til at anlægge en overensstemmende fortolkning som følge af visse begrænsninger vedrørende eksempelvis forbuddet mod at anlægge en fortolkning contra legem af national ret, påhviler det den at se bort fra den omhandlede nationale bestemmelse og at anvende artikel 101, stk. 1, TEUF direkte på tvisten i hovedsagen (jf. i denne retning dom af 6.10.2021, Sumal, C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 71-73).
51
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 2, og artikel 22, stk. 2, i direktiv 2014/104, sammenholdt med artikel 101, stk. 1, TEUF, skal fortolkes således, at en national bestemmelse, der gennemfører retten til fuld erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten og fastsætter, at de renter, der skal betales i forbindelse med denne fulde erstatning, skal beregnes fra datoen – der i givet fald kan ligge før dette direktivs ikrafttræden – for skadens indtræden, skal finde umiddelbar anvendelse på alle de søgsmål, der vedrører en sådan erstatning, og som er blevet anlagt efter ikrafttrædelsen af denne nationale bestemmelse, eller, hvis denne ikrafttræden ligger efter udløbet af fristen for gennemførelse af det nævnte direktiv, på alle sådanne erstatningssøgsmål, der er blevet anlagt efter udløbet af denne frist.
Det andet spørgsmål
52
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104 skal fortolkes således, at med henblik på fuld erstatning for den skade, der er forvoldt af et kartel, som består i at indgå hemmelige aftaler, der fører til salg af goder til overpriser, er datoen for skadens indtræden, fra hvilken renterne skal betales, den dato, hvor disse priser er blevet betalt af skadelidte.
53
Som anført i denne doms præmis 40 og 47 har EU-lovgiver i artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104 kodificeret Domstolens tidligere praksis, hvorefter retten til fuld erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten bl.a. indebærer betaling af renter fra datoen for skadens indtræden.
54
Denne forpligtelse afspejles i selve definitionen af begrebet »fuld erstatning« i det pågældende direktivs artikel 3, stk. 2, hvorefter en sådan erstatning »skal stille en person, som har lidt skade, som om overtrædelsen af konkurrenceretten ikke var blevet begået.«
55
En skades indtræden skaber en situation, der er grundlæggende forskellig fra den, som den berørte person ville have befundet sig i, hvis den pågældende overtrædelse ikke havde fundet sted, således at alle erstatningens bestanddele, herunder de renter, der har til formål at kompensere for den tid, der er forløbet, skal baseres på tidspunktet for skadens indtræden.
56
EU-lovgiver har imidlertid undladt at præcisere de kriterier, på grundlag af hvilke den faktiske omstændighed, der karakteriserer skadens indtræden, skal fastlægges. Da denne konkrete fremgangsmåde for gennemførelse af retten til fuld erstatning for skade, der er forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten, ikke er blevet harmoniseret, råder medlemsstaterne over en skønsmargen i denne henseende.
57
Denne adgang berører imidlertid ikke forpligtelsen for hver medlemsstat til at træffe alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre dette direktivs fuld virkning i overensstemmelse med dets formål (jf. i denne retning dom af 10.4.1984, von Colson og Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, præmis 15, og af 1.8.2025, Alace og Canpelli, C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 62).
58
Forpligtelsen til at sikre »fuld erstatning« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, en forpligtelse, der følger af artikel 101, stk. 1, TEUF, indebærer, at enhver myndighed i en medlemsstat skal basere sig på kriterier, der gør det muligt at identificere den omstændighed, der overvejende kendetegner det tidspunkt, hvor skadelidte begyndte at lide skade som følge af overtrædelsen af konkurrenceretten. Såfremt flere faktiske omstændigheder, der er lige relevante, er kendetegnende for, at der er indtrådt en sådan skade, skal det som udgangspunkt for beregningen af renterne fastslås, hvilken af disse faktiske omstændigheder der først har fundet sted.
59
Når skaden består af særskilte dele, skal det i øvrigt sikres, at vurderingen på grundlag af oplysningerne i den foregående præmis vedrørende tidspunktet for denne skades indtræden foretages særskilt for hver del af den pågældende skade.
60
Eftersom det i det foreliggende tilfælde for det første fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at det tab, der er gjort gældende af Wenzel Logistics, følger af købet af lastbiler til overpriser som følge af det omhandlede kartel, og for det andet, således som det fremgår af artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, hvis indhold følger af artikel 101, stk. 1, TEUF, der, således som det er anført i nærværende doms præmis 49, har umiddelbar virkning, den skade, der er omhandlet i dette direktiv ikke kun omfatter det lidte tab, men ligeledes den tabte fortjeneste, forekommer det med forbehold af den efterprøvelse, som den forelæggende ret skal foretage i lyset af samtlige relevante forhold, at det tidspunkt, hvor midlerne er blevet utilgængelige med henblik på betaling af disse priser, kan være kendetegnende for skadens indtræden.
61
Henset til ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, sammenholdt med artikel 101, stk. 1, TEUF, skal fortolkes således, at med henblik på fuld erstatning for den skade, der er forvoldt af et kartel, som består i at indgå hemmelige aftaler, der fører til salg af goder til overpriser, er tidspunktet for denne skades indtræden, fra hvilken der skal betales renter, den dato, på hvilken den omstændighed, der overvejende karakteriserer det tidspunkt, hvor skadelidte begyndte at lide et tab eller et indtægtstab som følge af dette kartel, fandt sted.
Sagsomkostninger
62
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
1)
Artikel 3, stk. 2, og artikel 22, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26. november 2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret, sammenholdt med artikel 101, stk. 1, TEUF,
skal fortolkes således, at
en national bestemmelse, der gennemfører retten til fuld erstatning for skade forvoldt ved en overtrædelse af konkurrenceretten og fastsætter, at de renter, der skal betales i forbindelse med denne fulde erstatning, skal beregnes fra datoen – der i givet fald kan ligge før dette direktivs ikrafttræden – for skadens indtræden, skal finde umiddelbar anvendelse på alle de søgsmål, der vedrører en sådan erstatning, og som er blevet anlagt efter ikrafttrædelsen af denne nationale bestemmelse, eller, hvis denne ikrafttræden ligger efter udløbet af fristen for gennemførelse af det nævnte direktiv, på alle sådanne erstatningssøgsmål, der er blevet anlagt efter udløbet af denne frist.
2)
Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2014/104, sammenholdt med artikel 101, stk. 1, TEUF,
skal fortolkes således, at
med henblik på fuld erstatning for den skade, der er forvoldt af et kartel, som består i at indgå hemmelige aftaler, der fører til salg af goder til overpriser, er tidspunktet for denne skades indtræden, fra hvilken der skal betales renter, den dato, på hvilken den omstændighed, der overvejende karakteriserer det tidspunkt, hvor skadelidte begyndte at lide et tab eller et indtægtstab som følge af dette kartel, fandt sted.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.