Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. RICHARD DE LA TOUR
fremsat den 4. september 2025 (1)
Sag C-414/24
Datenschutzbehörde,
Dr. G S
procesdeltagere:
Bundesministerin für Justiz,
D GmbH
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol, Østrig))
» Præjudiciel forelæggelse – beskyttelse af personoplysninger – forordning (EU) 2016/679 – artikel 77 og 79 – klageadgang – sideløbende udøvelse – forholdet mellem en forudgående administrativ klage og et søgsmål – medlemsstaternes procesautonomi – effektivitetsprincippet «
I.      Indledning
1.        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 77, stk. 1, og artikel 79, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (2).
2.        Denne anmodning om præjudiciel afgørelse er blevet indgivet som led i en tvist mellem lægen GS (herefter »GS«) og Österreichische Datenschutzbehörde (databeskyttelsesmyndighed, Østrig, herefter »databeskyttelsesmyndigheden«) angående afvisning af en klage, som GS havde indgivet til databeskyttelsesmyndigheden, med den begrundelse, at denne tidligere havde anlagt sag angående det samme spørgsmål.
3.        Anmodningen om præjudiciel afgørelse er indgivet efter afsigelsen af dom af 12. januar 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság [(3)], hvori Domstolen fastslog, at de retsmidler, der er fastsat dels i databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, og artikel 78, stk. 1, dels i denne forordnings artikel 79, stk. 1, kan anvendes samtidigt og uafhængigt af hinanden. Denne artikel 77, stk. 1, og denne artikel 78, stk. 1, vedrører henholdsvis retten til at indgive klage til en tilsynsmyndighed (4) og retten til effektive retsmidler til prøvelse af en afgørelse truffet af denne myndighed. Denne artikel 79, stk. 1, vedrører adgang til effektive retsmidler over for en dataansvarlig eller en databehandler.
4.        Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol, Østrig), der er den forelæggende ret, ønsker en præcisering af forholdet mellem disse retsmidler og nærmere bestemt af tilsynsmyndighedens mulighed for at afvise en klage, når der allerede er iværksat et retsligt retsmiddel med samme genstand, når denne sag fortsat verserer, eller den afgørelse, der er truffet i denne forbindelse, endnu ikke er retskraftig.
5.        Dette spørgsmål er vigtigt, henset til EU-lovgivers ønske dels om at pålægge tilsynsmyndigheden en særlig forpligtelse til at udvise omhu, dels om at styrke adgangen til effektive retsmidler, der er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (5).
6.        I dette forslag til afgørelse vil jeg foreslå Domstolen, at den kender for ret, at databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, og artikel 79, stk. 1, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en tilsynsmyndighed, til hvilken der er indgivet en klage, i henhold til denne artikel 77, stk. 1, kan afvise denne med den begrundelse, at der allerede er iværksat et retsligt retsmiddel i henhold til denne artikel 79, stk. 1, med samme genstand, når den afgørelse, der er truffet i forbindelse med dette søgsmål, endnu ikke er retskraftig.
7.        Jeg vil indlede min bedømmelse med at redegøre for, at de retsmidler, der er fastsat dels i databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, og artikel 78, stk. 1, dels i denne forordnings artikel 79, stk. 1, kan udøves samtidigt og uafhængigt af hinanden. Jeg vil ligeledes fremhæve medlemsstaternes forpligtelser til at samordne disse retsmidler med henblik på at undgå, at der træffes modstridende afgørelser. Jeg vil påvise, at denne forpligtelse til samordning ikke kan så tvivl om den mulighed for en samtidig og uafhængig udøvelse af retsmidlerne, der er fastsat i databeskyttelsesforordningen, og således give tilsynsmyndigheden mulighed for at afvise en klage, der er indgivet til den, snarere end at indstille behandlingen af denne, indtil den retssag, der er indledt i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, stk. 1, er endeligt afsluttet.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
8.        Databeskyttelsesforordningens artikel 17 med overskriften »Ret til sletning (»retten til at blive glemt«)« bestemmer i stk. 1, litra d):
»Den registrerede har ret til at få personoplysninger om sig selv slettet af den dataansvarlige uden unødig forsinkelse, og den dataansvarlige har pligt til at slette personoplysninger uden unødig forsinkelse, hvis et af følgende forhold gør sig gældende:
[...]
d)      Personoplysningerne er blevet behandlet ulovligt.«
9.        I databeskyttelsesforordningens kapitel VI med overskriften »Uafhængige tilsynsmyndigheder«, omfatter afdeling 1 om »Uafhængig status« artikel 51-54. Databeskyttelsesforordningens artikel 51, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Hver medlemsstat sikrer, at en eller flere uafhængige offentlige myndigheder er ansvarlige for at føre tilsyn med anvendelsen af denne forordning, for at beskytte fysiske personers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder i forbindelse med behandling og for at lette fri udveksling af personoplysninger i Unionen [...].«
10.      Databeskyttelsesforordningens artikel 52, stk. 1, er affattet således:
»Hver tilsynsmyndighed udfører sine opgaver og udøver sine beføjelser i henhold til denne forordning i fuld uafhængighed.«
11.      I databeskyttelsesforordningens kapitel VI, afdeling 2, med overskriften »Kompetence, opgaver og beføjelser«, der omfatter artikel 55-59, bestemmer artikel 57, stk. 1, litra a) og f), følgende:
»Uden at dette berører andre opgaver, der er fastsat i denne forordning, skal hver tilsynsmyndighed på sit område:
a)      føre tilsyn med og håndhæve anvendelsen af denne forordning
[...]
f)      behandle klager, der indgives af en registreret eller af et organ, en organisation eller en sammenslutning i overensstemmelse med artikel 80, og, for så vidt det er hensigtsmæssigt, undersøge genstanden for klagen og underrette klageren om forløbet og resultatet af undersøgelsen inden for en rimelig frist, navnlig hvis yderligere undersøgelse eller koordinering med en anden tilsynsmyndighed er nødvendig.«
12.      Databeskyttelsesforordningens artikel 58, stk. 4, bestemmer:
»Udøvelse af de beføjelser, der tillægges tilsynsmyndigheden i medfør af denne artikel, er underlagt de fornødne garantier, herunder effektive retsmidler og retfærdig procedure, der er fastsat i EU-retten eller medlemsstaternes nationale ret i overensstemmelse med chartret.«
13.      Databeskyttelsesforordningens artikel 77 med overskriften »Ret til at indgive klage til en tilsynsmyndighed« er affattet som følger:
»1.      Uden at det berører andre administrative klageadgange eller adgang til retsmidler, har enhver registreret ret til at indgive klage til en tilsynsmyndighed, navnlig i den medlemsstat, hvor vedkommende har sit sædvanlige opholdssted eller sit arbejdssted, eller hvor den påståede overtrædelse har fundet sted, hvis den registrerede finder, at behandlingen af personoplysninger vedrørende vedkommende overtræder denne forordning.
2.      Den tilsynsmyndighed, som klagen er indgivet til, underretter klageren om forløbet og resultatet af klagen, herunder om muligheden for anvendelse af retsmidler, jf. artikel 78.«
14.      Databeskyttelsesforordningens artikel 78 med overskriften »Adgang til effektive retsmidler over for en tilsynsmyndighed« bestemmer i stk. 1:
»Uden at det berører andre administrative eller udenretslige klageadgange, har enhver fysisk eller juridisk person ret til effektive retsmidler over for en juridisk bindende afgørelse truffet af en tilsynsmyndighed vedrørende vedkommende.«
15.      Databeskyttelsesforordningens artikel 79 med overskriften »Adgang til effektive retsmidler over for en dataansvarlig eller databehandler« bestemmer i stk. 1:
»Uden at det berører andre tilgængelige administrative eller udenretslige klageadgange, herunder retten til at indgive klage til en tilsynsmyndighed i henhold til artikel 77, skal den enkelte registrerede have adgang til effektive retsmidler, hvis vedkommende finder, at vedkommendes rettigheder i henhold til denne forordning er blevet krænket som følge af behandling af vedkommendes personoplysninger i strid med denne forordning.«
16.      I databeskyttelsesforordningens artikel 81 med overskriften »Udsættelse af en sag« er stk. 2 og 3 affattet således:
»2.      Hvis der verserer en sag vedrørende samme genstand for så vidt angår behandling foretaget af den samme dataansvarlige eller databehandler ved en domstol i en anden medlemsstat, kan enhver anden kompetent domstol end den, ved hvilken sagen først er anlagt, udsætte sagen.
3.      Hvis denne sag verserer ved første instans, kan enhver anden domstol end den, ved hvilken sagen først er anlagt, efter anmodning fra en af parterne også erklære sig inkompetent, hvis den domstol, ved hvilken sagen først er anlagt, har kompetence til at behandle de pågældende sager, og forening heraf er tilladt i henhold til dens lovgivning.«
B.      Østrigsk ret
17.      Artikel 94, stk. 1, i Bundes-Verfassungsgesetz (forbundsforfatningen) har følgende ordlyd:
»Domstolene er adskilt fra forvaltningen i alle instanser.«
18.      § 24 i Bundesgesetz zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten (forbundslov om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger) (6) af 17. august 1999 i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen, med overskriften »Klager til databeskyttelsesmyndigheden« bestemmer følgende i stk. 1 og 4:
»1)      Enhver registreret har ret til at indgive klage til databeskyttelsesmyndigheden, hvis vedkommende finder, at behandlingen af personoplysninger vedrørende vedkommende udgør en tilsidesættelse af databeskyttelsesforordningen [...]
[...]
4)      Retten til at få en klage behandlet ophører, hvis ophavsmanden til klagen ikke indgiver denne inden for en frist på et år fra den dag, hvor vedkommende fik kendskab til den skadegørende hændelse, og under alle omstændigheder inden for en frist på højst tre år fra den dato, hvor hændelsen angiveligt fandt sted. For sent indgivne klager afvises.«
III. Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
19.      Den 3. juli 2017 anmodede GS, før databeskyttelsesforordningens ikrafttræden (7), D GmbH, et selskab, der administrerer en onlineplatform for søgning på læger, der gør det muligt for tredjemand at bedømme og fortælle om oplevelser med læger, om at slette personoplysninger. Denne anmodning om sletning af oplysninger blev afvist ved skrivelse af 10. juli 2017.
20.      I november 2017 anlagde GS sag mod D ved en civil domstol bl.a. baseret på en tilsidesættelse af retten til databeskyttelse og med påstand om sletning af GS’ personoplysninger offentliggjort af D samt påbud om at afstå fra enhver ny behandling af disse oplysninger.
21.      Den 22. juni 2018, efter databeskyttelsesforordningens ikrafttræden, anmodede GS igen D om at slette dennes personoplysninger på selskabets platform, hvilket selskabet igen afviste ved skrivelse af 6. juli 2018.
22.      GS indgav derfor den 26. juli 2018 i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77 en klage til databeskyttelsesmyndigheden på grundlag af bl.a. forordningens artikel 17, der fastsætter retten til sletning. GS anmodede i denne klage databeskyttelsesmyndigheden om at fastslå, at hans rettigheder var blevet krænket, og om at pålægge D at fjerne alle oplysninger på sin platform og afholde sig fra enhver senere behandling af disse oplysninger.
23.      Ved afgørelse af 4. januar 2019 afviste databeskyttelsesmyndigheden klagen med den begrundelse, at klagen og det civile søgsmål, der blev anlagt i november 2017, havde samme genstand, nemlig sletning af GS’ personoplysninger på D’ platform. Ud fra et systematisk synspunkt ville det imidlertid være i strid med den retsbeskyttelsesmekanisme, der blev indført ved databeskyttelsesforordningen, samtidigt og successivt at indgive en klage til en tilsynsmyndighed og at anlægge en sag om det samme spørgsmål.
24.      Ved dom af 4. december 2020 forkastede Bundesverwaltungsgericht (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager, Østrig) søgsmålet til prøvelse af denne afgørelse. Forinden var det søgsmål, som GS havde anlagt ved en civil domstol i november 2017, ved dom af 23. juli 2020 blevet forkastet. Denne dom var endnu ikke retskraftig den 4. december 2020.
25.      Bundesverwaltungsgericht (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager) konstaterede i sin dom, at der med databeskyttelsesforordningen helt tilsigtet var blevet indført en dobbelt form for retsbeskyttelse, og at databeskyttelsesmyndighedens kompetence til at tage stilling til klagen derfor skulle bekræftes. Derimod fandt denne domstol, at den præklusionsfrist på et år, der var fastsat i databeskyttelseslovens § 24, stk. 4, var udløbet. For så vidt som GS havde kendskab til D’s offentliggørelse af hans personoplysninger den 3. juli 2017, og eftersom ingen supplerende væsentlige oplysninger var fremkommet i det efterfølgende sagsforløb, var retten til at få sin klage, der blev indgivet i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, behandlet allerede udløbet på det tidspunkt, hvor GS indgav klagen den 26. juli 2018. Ændringen i den retlige situation, dvs. databeskyttelsesforordningens ikrafttræden, havde ikke medført en afbrydelse af præklusionsfristen. Eftersom en for sen indgivelse af en klage i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77 også medfører afvisning af denne, er det ifølge Bundesverwaltungsgericht (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager) med rette, at GS’ klage blev afvist.
26.      GS og databeskyttelsesmyndigheden iværksatte begge revisionsappel til prøvelse af dommen ved Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol).
27.      Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol) er ikke enig i Bundesverwaltungsgerichts (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager) holdning til den præklusion, som GS’ klage var ramt af. Eftersom GS for første gang gjorde brug af retten til sletning, jf. databeskyttelsesforordningens artikel 17, stk. 1, efter denne forordnings ikrafttræden den 22. juni 2018, begyndte fristen i databeskyttelseslovens § 24, stk. 4, først at løbe fra det tidspunkt, hvor GS fik kendskab til D’s e-mail af 6. juli 2018, hvori selskabet afviste at imødekomme anmodningen om sletning. Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol) er således af den opfattelse, at Bundesverwaltungsgerichts (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager) begrundelse ikke kan berettige databeskyttelsesmyndighedens afvisning af GS’ klage, der blev indgivet i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1.
28.      Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol) undersøger ikke desto mindre, om afvisningen af klagen var lovligt begrundet i andre omstændigheder. Efter en gengivelse af Domstolens afgørelse
i dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság og i dom af 7. december 2023, SCHUFA Holding (Gældssanering) [(8)], ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvordan den skal forholde sig til databeskyttelsesmyndighedens begrundelse om, at der verserer en retssag for den i samme sag. Forbundsforfatningens artikel 94, stk. 1, bestemmer således, at domstolene er adskilt fra forvaltningen i alle instanser. Som den forelæggende ret har forklaret, sikrer denne artikel
et princip om adskillelse af domstolene og forvaltningen, der kræver, at en sag i sin helhed med henblik på fuldbyrdelse indbringes enten for domstolene eller for de administrative myndigheder. Denne artikel
er dermed til hinder for, at domstolene og de administrative myndigheder samtidigt eller successivt træffer afgørelse om den samme sag (9).
29.      I første omgang ønsker den forelæggende ret oplyst, om en klage, der er indgivet til tilsynsmyndigheden i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, kan afvises, når der allerede er iværksat et effektivt retsmiddel med samme genstand i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, og sagen fortsat verserer for den domstol, ved hvilken sagen er anlagt.
30.      Den forelæggende ret har påpeget, at Domstolen i dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság fastslog, at databeskyttelsesforordningens artikel 77-79 muliggør en samtidig og uafhængig anvendelse af de retsmidler, der er fastsat dels i forordningens artikel 77, stk. 1, og artikel 78, stk. 1, dels i forordningens artikel 79, stk. 1, og at det tilkommer medlemsstaterne i overensstemmelse med princippet om procesautonomi at fastsætte de nærmere regler for forholdet mellem disse retsmidler, således at den effektive beskyttelse af de rettigheder, der sikres ved denne forordning, og den konsekvente og ensartede anvendelse af sidstnævnte forordnings bestemmelser tillige med adgangen til effektive retsmidler for en domstol, jf. chartrets artikel 47, sikres.
31.      Den forelæggende ret er af den opfattelse, at det for at undgå modstridende afgørelser, hvilket ville »bringe [formålet] om at sikre en konsekvent og ensartet anvendelse af de regler om beskyttelse af fysiske personers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder i forbindelse med behandling af personoplysninger i hele Unionen i fare« (10), ved at følge modellen i databeskyttelsesforordningens artikel 81, stk. 2 og 3, vil være muligt at fastslå, at det organ, for hvilket spørgsmålet indbringes i anden omgang, skal afvise dette, når den samme tvist verserer for de civile domstole og de administrative myndigheder.
32.      Selv om de pågældende nationale regler ikke er fuldstændigt sammenfaldende med de mekanismer, der er fastsat i databeskyttelsesforordningen for situationer, der involverer flere medlemsstater, vil det ifølge den forelæggende ret være rimeligt at betragte dem som acceptable i lyset af dette formål.
33.      Den forelæggende ret har tilføjet, at selv om princippet om en effektiv retsbeskyttelse, som Domstolen har fremhævet, først og fremmest omhandler den situation, som en registreret, der benytter sig af et retsmiddel, befinder sig i, bør den dataansvarlige i dennes egenskab af sagsøgt også indrømmes adgang til en effektiv procedure, der kan berøres af den omstændighed, at to parallelle procedurer kan udgøre en ikke uanseelig byrde, navnlig med hensyn til udgifterne til retlig repræsentation i de to procedurer.
34.      Den simple omstændighed, at en sag verserer for en domstol, for hvilken den er indbragt i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, er således til hinder for, at denne sag gyldigt kan behandles af tilsynsmyndigheden, der handler i henhold til forordningens artikel 77, når der indbringes en klage for den efter anlæggelsen af en retssag.
35.      Den forelæggende ret har imidlertid bemærket, at når en klage afvises på grundlag af databeskyttelsesforordningens artikel 77 alene med den begrundelse, at der verserer en retssag, findes der endnu ingen afgørelse om sagens realitet vedrørende den angivelige tilsidesættelse af beskyttelsen af personoplysninger på tidspunktet for afvisning, og der findes dermed endnu ingen risiko for modstridende afgørelser.
36.      I anden omgang ønsker den forelæggende ret, såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, oplyst, om en klage, der indgives til en tilsynsmyndighed på grundlag af databeskyttelsesforordningens artikel 77, kan afvises med den begrundelse, at der allerede er truffet en afgørelse om sagens realitet i en sag anlagt på grundlag af databeskyttelsesforordningens artikel 79.
37.      Ifølge den forelæggende ret tages der som følge af princippet om fortrinsret ved afvisning af en klage, der indgives til tilsynsmyndigheden, efter at der er truffet en afgørelse om sagens realitet i en retssag, hensyn til målet om at undgå modstridende afgørelser. Man kan imidlertid mene, at den omstændighed, at der henvises til en afgørelse, der ikke er retskraftig, endnu ikke giver den registrerede vished for denne afgørelses eksistens.
38.      Under disse omstændigheder har Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal [databeskyttelsesforordningens] artikel 77 og 79 på baggrund af Domstolens betragtninger i [dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság] og [SCHUFA Holding-dommen] fortolkes således at muligheden i henhold til national ret for at afvise en klage til en tilsynsmyndighed i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, fordi der allerede er iværksat et retsligt retsmiddel i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79 i samme sag, og dette retsmiddel verserer for retten, udgør en lovlig ordning for at regulere samspillet mellem disse retsmidler (som omhandlet i den nævnte praksis fra Domstolen)?
2) Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal [databeskyttelsesforordningens] artikel 77 og 79 på baggrund af Domstolens betragtninger i [dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság] og [SCHUFA Holding-dommen] fortolkes således, at muligheden i henhold til national ret for at afvise en klage til en tilsynsmyndighed i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77 på grund af den omstændighed, at der i sagen vedrørende retsmidlet i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, der er iværksat vedrørende den samme sag, allerede er afsagt en (om end endnu ikke retskraftig) afgørelse vedrørende realiteten, udgør en lovlig ordning for at regulere samspillet mellem disse retsmidler (som omhandlet i den nævnte praksis fra Domstolen)?«
39.      GS, D, datatilsynsmyndigheden, den østrigske, den italienske og den ungarske regering samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg.
IV.    Bedømmelse
40.      Den forelæggende ret ønsker for at kunne tage stilling til den sag, der er indbragt for den, nærmere oplysninger om forholdet mellem dels en klage indgivet til en tilsynsmyndighed i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, dels et søgsmål anlagt i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1.
41.      Den forelæggende ret ønsker således med sine spørgsmål, som jeg foreslår behandles samlet, nærmere bestemt oplyst, om en tilsynsmyndighed, til hvilken der er indgivet en klage i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, kan afvise denne med den begrundelse, at der allerede er anlagt en retssag med samme genstand i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1 (det første spørgsmål), når den afgørelse, der er truffet i forbindelse med dette søgsmål, endnu ikke er retskraftig (det andet spørgsmål).
42.      De to spørgsmål bør efter min opfattelse besvares benægtende. Det skal i øvrigt anføres, at såvel den østrigske regering som databeskyttelsesmyndigheden, til trods for at denne afviste klagen indgivet af GS, er enige i denne holdning.
43.      Indledningsvis bemærkes, at databeskyttelsesforordningens kapitel VIII bl.a. regulerer de retsmidler, der gør det muligt at beskytte den registreredes rettigheder, når personoplysningerne vedrørende vedkommende har været genstand for en behandling, der angiveligt er i strid med denne forordnings bestemmelser. Beskyttelsen af disse rettigheder kan således påberåbes enten direkte af den registrerede i henhold til forordningens artikel 77-79 eller af et bemyndiget organ/en bemyndiget organisation, når der foreligger eller ikke foreligger bemyndigelse hertil i henhold til forordningens artikel 80 (11).
44.      Med henblik på at oplyse den forelæggende ret om, hvorvidt tilsynsmyndighedens afvisning af en klage, der er indgivet i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, med den begrundelse, at der allerede er anlagt et søgsmål i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1, med samme genstand, når den afgørelse, der er truffet i denne sag endnu ikke er retskraftig, udgør en lovlig ordning for at regulere forholdet mellem disse retsmidler, skal det anføres, at der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (12).
45.      Hvad angår ordlyden af bestemmelserne i databeskyttelsesforordningens kapitel VIII skal det først og fremmest fastslås, at det i forordningens artikel 77, stk. 1, præciseres, at »[u]den at det berører andre administrative klageadgange eller adgang til retsmidler«, har enhver registreret ret til at indgive klage til en tilsynsmyndighed. Dernæst fremgår det af forordningens artikel 78, stk. 1, at enhver fysisk eller juridisk person har ret til effektive retsmidler over for en juridisk bindende afgørelse truffet af en tilsynsmyndighed vedrørende vedkommende »[u]den at det berører andre administrative eller udenretslige klageadgange«. Endelig sikrer forordningens artikel 79, stk. 1, den enkelte registrerede adgang til effektive retsmidler, »[u]den at det berører andre tilgængelige administrative eller udenretslige klageadgange, herunder retten til at indgive klage til en tilsynsmyndighed i henhold til artikel 77«.
46.      Ifølge Domstolen giver databeskyttelsesforordningens bestemmelser de registrerede, der gør gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af bestemmelserne i denne forordning, adgang til forskellige retsmidler, forstået således, at ethvert af disse retsmidler skal kunne anvendes, »uden at dette berører« de andre retsmidler (13). Databeskyttelsesforordningen fastsætter således ikke en overordnet kompetence eller enekompetence og heller ikke en regel om forrang i forhold til den vurdering, som den heri omhandlede myndighed eller de heri omhandlede domstole skal foretage af, om der foreligger en tilsidesættelse af de rettigheder, som er tillagt ved denne forordning (14). EU-lovgiver har med andre ord ønsket at stille et komplet system af retsmidler til rådighed for de registrerede, i hvilket adgangen til et retsmiddel og muligheden for at benytte sig af et administrativt eller udenretsligt retsmiddel eksisterer samtidigt og uafhængigt, uden at være underordnet nogen af de øvrige retsmidler.
47.      Det i databeskyttelsesforordningens artikel 78, stk. 1, omhandlede søgsmål, der vedrører undersøgelse af lovligheden af en afgørelse truffet på grundlag af forordningens artikel 77, og det i forordningens artikel 79, stk. 1, omhandlede søgsmål kan således benyttes samtidigt og uafhængigt af hinanden (15). Det samme gælder klager indgivet til tilsynsmyndighederne i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1.
48.      En sådan konstatering bekræftes af den sammenhæng, i hvilken databeskyttelsesforordningens relevante bestemmelser indgår (16), og af de mål, der forfølges med forordningen. Det fremgår i denne henseende bl.a. af 10.
betragtning til forordningen, at den har til formål at sikre et højt niveau for beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger inden for Unionen. Det fremgår endvidere af 11. betragtning til samme forordning, at en effektiv beskyttelse af sådanne oplysninger kræver, at de registreredes rettigheder styrkes. EU-lovgiver har således valgt at give de registrerede mulighed for samtidigt og uafhængigt af hinanden at gøre brug af de retsmidler, der er fastsat dels i databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, og i artikel 78, stk. 1, dels i denne forordnings artikel 79, stk. 1, hvilket er i overensstemmelse med det formål, der forfølges med denne forordning (17). Domstolen har ligeledes påpeget, at tilrådighedsstillelsen af flere retsmidler forstærker det formål, der er angivet i 141. betragtning til databeskyttelsesforordningen, om at sikre, at enhver, der finder, at vedkommendes rettigheder i henhold til denne forordning er blevet krænket, har adgang til effektive retsmidler i overensstemmelse med chartrets artikel 47 (18). Jeg kan tilføje, at en sådan fortolkning også bekræftes af den lovgivningsproces, der førte til vedtagelsen af databeskyttelsesforordningen. Republikken Østrig har således i Rådet forklaret, hvorfor den ikke kunne stemme for denne tekst, navnlig på grund af den samtidige udøvelse af de retsmidler, der fastsat i forordningen (19). Alligevel blev denne samtidige udøvelse af retsmidlerne bibeholdt i den endelige udgave af forordningen.
49.      Henset til Domstolens afgørelse i dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság er jeg af den opfattelse, at accept af, at en kontrolmyndighed, til hvilken der er indgivet klage i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, kan afvise denne med den begrundelse, at der allerede er anlagt sag i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1, med samme genstand, om end den afgørelse, der er truffet i forbindelse med denne retssag, endnu ikke er retskraftig, ville berøre den mulighed, som registrerede i henhold til databeskyttelsesforordningen har for at anlægge samtidige sager vedrørende den samme behandling af personoplysninger.
50.      Jeg har ganske vist haft lejlighed til i mit forslag til afgørelse i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság at påpege, at denne mulighed kan være til ulempe, nemlig i form af den retsusikkerhed, som kan opstå, hvis der opstår modstridende afgørelser i en medlemsstat. Selv om risikoen for modstridende afgørelser mellem tilsynsmyndighederne eller retterne i forskellige medlemsstater er blevet behandlet af EU-lovgiver i denne forordning, er dette imidlertid ikke tilfældet, når sådanne afgørelser træffes inden for én og samme medlemsstat (20). Under disse omstændigheder påhviler det hver medlemsstat at indføre processuelle redskaber for så vidt muligt at undgå, at der træffes modstridende afgørelser vedrørende samme behandling af personoplysninger (21).
51.      I den sag, der gav anledning til dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, fik Domstolen forelagt et tilfælde, i hvilket den domstol, ved hvilken der var anlagt sag på grundlag af databeskyttelsesforordningens artikel 78, stk. 1, kunne blive foranlediget til at træffe en afgørelse, der var i modstrid med en afgørelse, der havde fået retskraft, og som var truffet af en domstol, ved hvilken der var anlagt sag på grundlag af forordningens artikel 79, stk. 1.
52.      I dette tilfælde påpegede Domstolen for det første, at to modstridende afgørelser vil bringe det i tiende betragtning til denne forordning omhandlede formål om at sikre en konsekvent og ensartet anvendelse af de regler om beskyttelse af fysiske personers grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder i forbindelse med behandling af personoplysninger i hele Unionen i fare (22). Ifølge Domstolen vil den beskyttelse, der indrømmes i henhold til en afgørelse, der er truffet som følge af et søgsmål i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1, og hvorefter der foreligger en tilsidesættelse af sidstnævnte forordnings bestemmelser, ikke være i overensstemmelse med en anden retsafgørelse, der er afsagt efter et søgsmål i henhold til samme forordnings artikel 78, stk. 1, og som har et modsatrettet resultat (23). Det vil for det andet føre til en svækkelse af beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger vedrørende vedkommende, idet en sådan uoverensstemmelse vil føre til en situation med retsusikkerhed (24).
53.      Det er således vigtigt, at medlemsstaterne sikrer, at eksistensen af retsmidler, som de registrerede kan udøve samtidigt, ikke bringer effektiviteten af beskyttelsen af de rettigheder, som borgerne har i medfør af databeskyttelsesforordningen, i fare. Det påhviler medlemsstaterne at vælge de proceduremæssige mekanismer, de finder bedst egnede til at sikre et harmonisk forhold mellem de retsmidler, der er omfattet af forordningens artikel 77-79.
54.      Domstolen har i denne forbindelse fastslået, at da der ikke findes EU-retlige bestemmelser på området, tilkommer det i medfør af princippet om medlemsstaternes procesautonomi hver enkelt medlemsstat at fastsætte regler for de administrative og retslige procedurer, der skal sikre et højt niveau for beskyttelsen af de rettigheder, som borgerne har i medfør af EU-retten (25). De nærmere bestemmelser for en samtidig og uafhængig anvendelse af disse retsmidler må imidlertid ikke bringe den effektive virkning og den effektive beskyttelse af de rettigheder, der er sikret ved databeskyttelsesforordningen, i fare (26). Disse processuelle regler må nemlig ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål fastsat til beskyttelse af rettigheder, der udledes af den interne retsorden (ækvivalensprincippet), og de må heller ikke i praksis gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Unionens retsorden (effektivitetsprincippet) (27). Domstolen har ligeledes påpeget, at medlemsstaterne skal sikre sig, at de konkrete regler for udøvelse af de retsmidler, der er fastsat i denne forordnings artikel 77, stk. 1, artikel 78, stk. 1, og artikel 79, stk. 1, faktisk opfylder de krav, der følger af den adgang til effektive retsmidler, der er fastsat i chartrets artikel 47 (28).
55.      I mit forslag til afgørelse i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (29) anførte jeg bl.a., at medlemsstaterne ligeledes kan fastsætte en mulighed eller forpligtelse for en ret, for hvilken der er anlagt en sag i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, stk. 1, til at udsætte den verserende sag og udskyde afgørelsen, indtil der er truffet en afgørelse i en klagesag i henhold til forordningens artikel 77, stk. 1, hvis en sådan er iværksat, eller hvis der verserer en sag i henhold til forordningens artikel 78, stk. 1 (30). Jeg anførte således, at en udsættelse af sagen i denne forbindelse kan udgøre en løsning med henblik at undgå, at der træffes modstridende afgørelser, som kan tilsidesætte retssikkerhedsprincippet (31).
56.      Denne løsning forekommer mig særlig velegnet i den foreliggende sag. En tilsynsmyndighed, til hvilken der indgives en klage i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, bør således kunne udsætte behandlingen af denne, når der allerede er anlagt sag i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1, med samme genstand, og den afgørelse, der er truffet i forbindelse med dette søgsmål, endnu ikke er retskraftig.
57.      Derimod ser afvisning af en klage i denne henseende ud til at være i strid med effektivitetsprincippet, for så vidt som denne regel for forholdet mellem retsmidlerne vil kunne bringe den effektive beskyttelse af de rettigheder, der er sikret ved databeskyttelsesforordningen, i fare. En sådan afvisning er efter min opfattelse i strid med selve princippet om et komplet system af retsmidler, der kan udøves samtidigt og uafhængigt af hinanden. Desuden udgør afvisning af en klage ikke nødvendigvis en passende foranstaltning til at undgå, at der træffes modstridende afgørelser.
58.      Det er i denne henseende vigtigt at påpege, at når tilsynsmyndigheden afviser en klage med den begrundelse, at et søgsmål anlagt i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, stk. 1, endnu verserer, kan den endnu ikke være sikker på, at der vil blive truffet en afgørelse om sagens realitet som led i dette søgsmål. Afgørelsen kan således forkastes eller afvises, uden at der tages stilling til realiteten.
59.      Selv når sagen som her giver anledning til en afgørelse om sagens realitet, kan der desuden sås tvivl herom via de interne appelmuligheder. I modsætning til hvad Kommissionen har givet udtryk for i sine indlæg (32), har det efter min opfattelse betydning, om en retsafgørelse er retskraftig eller ej. Efter min opfattelse kan en tilsynsmyndighed ikke umiddelbart afvise en klage med den begrundelse, at et søgsmål, der er anlagt i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, stk. 1, har resulteret i en afgørelse, når denne ikke er blevet retskraftig, og den fortsat kan drages i tvivl.
60.      Alt i alt kan tilsynsmyndigheden ikke afvise en klage, der er indbragt for den med den begrundelse, at der findes en risiko for modstridende afgørelser, så længe spørgsmålet om, hvorvidt den afgørelse, der træffes af en tilsynsmyndighed, til hvilken der er indgivet en klage i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, og en endnu ikke retskraftig dom afsagt af en domstol, ved hvilken der er anlagt sag i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1, er modstridende, alene er hypotetisk.
61.      Til støtte for denne fortolkning bør der lægges vægt på retten til at indgive en klage til en tilsynsmyndighed, der er fastsat i databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, med henblik på at sikre en effektiv beskyttelse af de rettigheder, der er sikret ved denne forordning. Denne beskyttelse skyldes navnlig de udvidede beføjelser, som tilsynsmyndigheden med denne forordning har fået til at vurdere, om der foreligger en ulovlig behandling af den registreredes personoplysninger, og til at træffe passende foranstaltninger til at råde bod herpå.
62.      Det skal i denne forbindelse anføres, at databeskyttelsesforordningens artikel 51, stk. 1, pålægger medlemsstaterne at sikre, at en eller flere uafhængige offentlige myndigheder er ansvarlige for at føre tilsyn med anvendelsen af denne forordning. Indførelsen af sådanne myndigheder, der også er omhandlet i Unionens primærret, nemlig chartrets artikel 8, stk. 3, og artikel 16, stk. 2, TEUF, udgør et væsentligt element i overholdelse af beskyttelsen af personer i forbindelse med behandling af personoplysninger (33). Disse myndigheders væsentligste opgave i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 51, stk. 1 og 2, og artikel 57, stk. 1, litra a) og g), er at føre tilsyn med og håndhæve anvendelsen af denne forordning og samtidig bidrage til en ensartet anvendelse heraf i hele Unionen for at beskytte fysiske personer i forbindelse med behandling af deres personoplysninger og lette fri udveksling af personoplysninger på det indre marked (34).
63.      Hver tilsynsmyndighed er i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 57, stk. 1, litra f), bl.a. forpligtet til på sit område at behandle de klager, som enhver registreret i henhold til denne forordnings artikel 77, stk. 1, har ret til at indgive, når den pågældende finder, at en behandling af personoplysninger vedrørende vedkommende overtræder den nævnte forordning, og, for så vidt det er nødvendigt, til at undersøge genstanden for klagen. Tilsynsmyndigheden skal behandle en sådan klage med den fornødne omhu (35). Domstolen har således påpeget, at selv om det er op til tilsynsmyndigheden at vælge det middel, som er hensigtsmæssigt og nødvendigt, og selv om denne myndighed skal foretage dette valg under hensyntagen til samtlige omstændigheder i forbindelse med den omhandlede overførsel af personoplysninger, har den dog pligt til at gøre dette med den fornødne omhu, som kræves af dens opgave bestående i at sikre den fulde overholdelse af databeskyttelsesforordningen (36).
64.      Med henblik på tilsyn med anvendelsen og håndhævelse af denne forordning tillægger databeskyttelsesforordningens artikel 58 tilsynsmyndighederne forskellige beføjelser. Databeskyttelsesforordningens artikel 58, stk. 1, tillægger således disse tilsynsmyndigheder væsentlige undersøgelsesbeføjelser. Når en sådan myndighed i forbindelse med sin undersøgelse konstaterer, at der foreligger en tilsidesættelse af denne forordnings bestemmelser, har den pligt til at reagere på en passende måde med henblik på at afhjælpe det konstaterede utilstrækkelige beskyttelsesniveau. Med henblik herpå opregnes i forordningens artikel 58, stk. 2, de forskellige korrigerende foranstaltninger, som tilsynsmyndigheden kan vedtage (37).
65.      Domstolen har heraf udledt, at klageproceduren, der ikke er en andragendelignende procedure, er tænkt som en mekanisme, der er egnet til effektivt at beskytte de registreredes rettigheder og interesser (38). Set i dette lys er tilsynsmyndigheden forpligtet til at gribe ind, når vedtagelsen af en eller flere af de korrigerende foranstaltninger, der er fastsat i databeskyttelsesforordningens artikel 58, stk. 2, under hensyntagen til alle omstændighederne i det konkrete tilfælde er passende, nødvendig og forholdsmæssig med henblik på at afhjælpe den konstaterede mangel og sikre fuld overholdelse af denne forordning (39).
66.      Efter min opfattelse ville det være i strid med dette formål og med den forpligtelse til at udvise omhu, der påhviler tilsynsmyndigheden, umiddelbart at fratage den registrerede muligheden for at benytte sig af en sådan mekanisme ved at give denne myndighed tilladelse til at afvise dennes klage med den begrundelse, at der allerede er anlagt sag i henhold til forordningens artikel 79, stk. 1, med samme genstand, og den afgørelse, der er truffet i forbindelse med denne sag endnu ikke er retskraftig. Udsættelse af behandlingen af klagen, indtil retsafgørelsen har fået retskraft, er derimod efter min opfattelse i overensstemmelse med såvel kravet om at sikre en effektiv beskyttelse af de rettigheder, der sikres ved databeskyttelsesforordningen, som kravet om at undgå modstridende afgørelser inden for en medlemsstat.
67.      Det er ganske vist rigtigt, at afvisning af denne grund af en klage, der er indgivet til tilsynsmyndigheden i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 77, stk. 1, ikke nødvendigvis er til hinder for, at den registrerede kan indgive en ny klage til denne myndighed, når retssagen er endeligt afsluttet af processuelle grunde, eller hvis personen har trukket sit søgsmål tilbage.
68.      Det kan imidlertid vise sig at være umuligt at indgive en ny klage, hvis national ret, som det er tilfældet i Østrig, gør denne ret betinget af, at fristen for indgivelse er overholdt, og denne så er overskredet. I dette tilfælde kan den registrerede blive frataget enhver effektiv beskyttelse, hvis søgsmålet forkastes af processuelle grunde, uden at der er taget stilling til realiteten, eller hvis denne ønskede at trække sit søgsmål tilbage.
69.      Desuden og mere generelt ville en sådan løsning, der pålægger den registrerede ansvaret for igen at indgive en klage til tilsynsmyndigheden efter den første afvisning af dennes klage, være i strid med den forpligtelse til at udvise omhu, der påhviler denne myndighed. Denne forpligtelse indebærer som allerede anført, at myndigheden behandler en klage, der er indgivet til den, med den fornødne omhu. Forpligtelsen kræver navnlig, at tilsynsmyndigheden, når der indgives en klage til den, og den modtager information om, at der er anlagt en retssag i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 79, stk. 1, vedrørende de samme faktiske omstændigheder, er opmærksom på den retskraftige dom, der afsiges i denne sag, ved behandlingen af klagen. Behandlingen udsættes i denne periode.
V.      Forslag til afgørelse
70.      På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol, Østrig) forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel 77, stk. 1, og artikel 79, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse)
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser er til hinder for, at en tilsynsmyndighed, til hvilken der er indgivet en klage, i henhold til denne artikel 77, stk. 1, kan afvise klagen med den begrundelse, at der allerede er iværksat et retsligt retsmiddel i henhold til denne artikel 79, stk. 1, med samme genstand, når den afgørelse, der er truffet i forbindelse med dette søgsmål, endnu ikke er retskraftig.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      EUT 2016, L 119, s. 1, herefter »databeskyttelsesforordningen«.
3 –      C-132/21, herefter »dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság«, EU:C:2023:2.
4 –      I henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 4, nr. 21), forstås ved en tilsynsmyndighed »en uafhængig offentlig myndighed, der er etableret i en medlemsstat i henhold til [denne forordnings] artikel 51«.
5 –      Herefter »chartret«.
6 –      BGBl. I, 165/1999, herefter »lov om databeskyttelse«.
7 –      Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24.10.1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 1995, L 281, s. 31).
8 –      C-26/22 og C-64/22, herefter »SCHUFA Holding-dommen«, EU:C:2023:958.
9 –      Den forelæggende ret har henvist til dom af 14.10.1970 afsagt af Verfassungsgerichtshof (forfatningsdomstol, Østrig), G 20/70.
10 –      Den forelæggende ret har henvist til dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 54).
11 –      Jf. navnlig dom af 4.10.2024, Lindenapotheke (C-21/23, EU:C:2024:846, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
12 –      Jf. navnlig dom af 4.10.2024, Lindenapotheke (C-21/23, EU:C:2024:846, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
13 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 34). Jf. ligeledes vedrørende muligheden for, at en konkurrent til en virksomhed kan anlægge et søgsmål ved de civile domstole mod virksomheden på grundlag af forbuddet mod urimelig handelspraksis som følge af virksomhedens angivelige tilsidesættelse af forpligtelserne i databeskyttelsesforordningen, dom af 4.10.2024, Lindenapotheke (C-21/23, EU:C:2024:846, præmis 53).
14 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 35).
15 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 35 og domskonklusionen), SCHUFA Holding-dommen (præmis 66), og dom af 30.4.2025, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C-313/23, C-316/23 og C-332/23, EU:C:2025:303, præmis 128).
16 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 36-41).
17 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 42).
18 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 44) og SCHUFA Holding-dommen (præmis 66). I sidstnævnte dom udledte Domstolen heraf, at adgangen til effektive retsmidler over for en dataansvarlig eller databehandler som fastsat i databeskyttelsesforordningens artikel 79, stk. 1, er uden betydning for omfanget af den domstolsprøvelse af en klageafgørelse vedtaget af en tilsynsmyndighed, der udøves i forbindelse med et søgsmål i henhold til forordningens artikel 78, stk. 1 (præmis 67).
19 –      Jf. afstemningsresultatet i forbindelse med vedtagelsen af databeskyttelsesforordningen i Rådets dokument 7920/16 af 14.4.2016, der findes på følgende websted: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-7920-2016-INIT/da/pdf (s. 7). Denne fortolkning deles af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig), hvilket dens dom af 23.5.2019, 6Ob91/19d  (præmis 4.5) vidner om.
20 –      Jf. mit forslag til afgørelse Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C-132/21, EU:C:2022:661, punkt 57).
21 –      Jf. mit forslag til afgørelse Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C-132/21, EU:C:2022:661, punkt 58).
22 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 54).
23 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 55).
24 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 56).
25 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 45).
26 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 47).
27 –      Jf. dommen i sagen Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (præmis 48).
28 –      Jf. navnlig dom af 30.4.2025, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C-313/23, C-316/23 og C-332/23, EU:C:2025:303, præmis 136 og den deri nævnte retspraksis).
29 –      C-132/21, EU:C:2022:661.
30 –      Jf. mit forslag til afgørelse Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C-132/21, EU:C:2022:661, punkt 69).
31 –      Jf. mit forslag til afgørelse Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C-132/21, EU:C:2022:661, punkt 70).
32 –      Jf. Kommissionen bemærkninger (punkt 49).
33 –      Jf. navnlig dom af 30.4.2025, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C-313/23, C-316/23 og C-332/23, EU:C:2025:303, præmis 119 og den deri nævnte retspraksis).
34 –      Jf. navnlig dom af 30.4.2025, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C-313/23, C-316/23 og C-332/23, EU:C:2025:303, præmis 120 og den deri nævnte retspraksis).
35 –      Jf. navnlig SCHUFA Holding-dommen (præmis 56 og den deri nævnte retspraksis) og af 26.9.2024, Land Hessen (Databeskyttelsesmyndighedens handlepligt) (C-768/21, EU:C:2024:785, præmis 32).
36 –      Jf. dom af 16.7.2020, Facebook Ireland og Schrems (C-311/18, EU:C:2020:559, præmis 112), og af 26.9.2024, Land Hessen (Databeskyttelsesmyndighedens handlepligt) (C-768/21, EU:C:2024:785, præmis 37). I sidstnævnte dom har Domstolen også anført, at det skøn, som tilsynsmyndigheden har, er begrænset af behovet for at sikre et ensartet og højt niveau for beskyttelse af personoplysninger gennem en effektiv håndhævelse, således som det fremgår af syvende og tiende betragtning til databeskyttelsesforordningen (præmis 38).
37 –      Jf. navnlig SCHUFA Holding-dommen (præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
38 –      Jf. SCHUFA Holding-dommen (præmis 58).
39 –      Jf. dom af 26.9.2024, Land Hessen (Databeskyttelsesmyndighedens handlepligt) (C-768/21, EU:C:2024:785, præmis 42), og af 30.4.2025, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C-313/23, C-316/23 og C-332/23, EU:C:2025:303, præmis 132).