62024CJ0527
DOMSTOLENS DOM (Niende Afdeling)
12. marts 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – direktiv 2006/112/EF – tilbagebetaling af moms – direktiv 2008/9/EF – artikel 2, 15 og 23 – princippet om momsens neutralitet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet – afgiftspligtig person, der er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor momsen er tilbagebetalt – anmodning om tilbagebetaling af moms – teknisk fejl i forbindelse med den elektroniske indgivelse af anmodningen – passivitet udvist af de skatte- og afgiftsmyndigheder i tilbagebetalingsmedlemsstaten, som anmodningen er fremsat for – endelig retsafgørelse – retskraft«
I sag C-527/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescara (retten i første instans i skatte- og afgiftsretlige sager i Pescara, Italien) ved afgørelse af 19. juli 2024, indgået til Domstolen den 31. juli 2024, i sagen
Harry et Associés Sarl
mod
Agenzia delle entrate – Riscossione – Pescara,
Agenzia delle entrate – Centro operativo di Pescara,
har
DOMSTOLEN (Niende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, M. Condinanzi, og dommerne N. Jääskinen og A. Kornezov (refererende dommer),
generaladvokat: N. Emiliou,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Harry et Associés Sarl ved avvocato L. Del Federico,
–
den italienske regering ved S. Fiorentino, som befuldmægtiget, bistået af avvocati dello Stato G.M. De Socio og A. Giovannini,
–
Europa-Kommissionen ved P. Carlin og F. Moro, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 167 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1), som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EU af 12. februar 2008 (EUT 2008, L 44, s. 1) (herefter »momsdirektivet«), sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side Harry et Associés Sarl, der er et fransk selskab, og på den anden side Agenzia delle entrate – Riscossione – Pescara (skatte- og afgiftsmyndigheden – opkrævningsafdelingen – Pescara, Italien) og Agenzia delle entrate – Centro Operativo di Pescara (skatte- og afgiftsmyndigheden – det operationelle center i Pescara, Italien) (herefter »det operationelle center«) vedrørende en anmodning om tilbagebetaling af merværdiafgift (moms).
Retsforskrifter
EU-retten
Momsdirektivet
3
Momsdirektivets artikel 167 bestemmer:
»Fradragsretten indtræder samtidig med, at den fradragsberettigede afgift forfalder.«
4
Direktivets artikel 169 fastsætter:
»Foruden det i artikel 168 omhandlede fradrag har den afgiftspligtige person ret til at fradrage den i nævnte artikel omhandlede moms, såfremt varerne og ydelserne anvendes til følgende:
a)
hans transaktioner i forbindelse med de i artikel 9, stk. 1, andet afsnit, omhandlede former for virksomhed, som udføres uden for den medlemsstat, hvor afgiften skal betales eller er betalt, når de ville give ret til fradrag, såfremt de blev udført inden for denne medlemsstat
b)
hans transaktioner, som er fritaget for afgift i henhold til artikel 138 og 142, artikel 144, artikel 146-149, artikel 151, 152, 153, 156, artikel 157, stk. 1, litra b), artikel 158-161 og artikel 164
c)
hans transaktioner, som er fritaget for afgift i henhold til artikel 135, stk. 1, litra a)-f), såfremt kunden er etableret uden for Fællesskabet, eller såfremt de pågældende transaktioner er knyttet direkte til varer, som er bestemt til udførsel fra Fællesskabet.«
5
Det nævnte direktivs artikel 170 har følgende ordlyd:
»Enhver afgiftspligtig person, der ifølge [...] artikel 2, nr. 1), og artikel 3 i [Rådets] direktiv 2008/9/EF [af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på landets område, men i en anden medlemsstat (EUT 2008, L 44, s. 23)] og artikel 171 i nærværende direktiv ikke er etableret i den medlemsstat, hvor han køber varer og ydelser eller indfører momspligtige varer, har ret til at få denne moms tilbagebetalt, såfremt varerne og ydelserne anvendes til følgende formål:
a)
de i artikel 169 omhandlede transaktioner
b)
transaktioner, for hvilke momsen udelukkende påhviler kunden i henhold til artikel 194-197 og 199.«
6
Momsdirektivets artikel 171, stk. 1, fastsætter:
»Tilbagebetaling af momsen til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i den medlemsstat, hvor de køber varer og ydelser eller indfører momspligtige varer, men i en anden medlemsstat, foretages i henhold til de gennemførelsesbestemmelser, der er fastsat i direktiv [2008/9].«
Direktiv 2008/9
7
Tredje betragtning til direktiv 2008/9 er affattet således:
»Den nye procedure bør kunne fremme virksomhedernes stilling, da medlemsstaterne skal betale renter, hvis tilbagebetalingen finder sted for sent, og virksomhedernes ret til at gøre indsigelse vil blive styrket.«
8
Dette direktivs artikel 1 bestemmer:
»Dette direktiv fastsætter detaljerede regler for tilbagebetaling af [moms], jf. [momsdirektivets] artikel 170 [...], til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, og som opfylder betingelserne i artikel 3.«
9
Artikel 2 i direktiv 2008/9 fastsætter:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
4)
»tilbagebetalingsanmodning«: den anmodning om tilbagebetaling af moms, der er pålagt den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, for varer eller ydelser, der er leveret til ham af andre afgiftspligtige personer i denne medlemsstat, eller for import af varer til denne medlemsstat.«
10
Dette direktivs artikel 3 bestemmer:
»Dette direktiv finder anvendelse på enhver afgiftspligtig person, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, og som opfylder følgende betingelser:
a)
han har i tilbagebetalingsperioden hverken haft hjemsted for sin økonomiske virksomhed eller et fast forretningssted, hvorfra virksomheden er blevet udøvet, eller, hvis han ikke har haft et sådant hjemsted eller fast forretningssted, sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted i tilbagebetalingsmedlemsstaten
b)
han har i tilbagebetalingsperioden ikke leveret varer eller ydelser, der betragtes som leveret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, med undtagelse af følgende transaktioner:
i)
levering af transportydelser og tjenesteydelser i tilknytning dertil, som er fritaget for afgift i henhold til artikel 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 eller 160 i [momsdirektivet]
ii)
levering af varer og ydelser til en person, der er betalingspligtig for moms i henhold til artikel 194-197 og artikel 199 i [momsdirektivet].«
11
Følgende fremgår af artikel 5 i direktiv 2008/9:
»Hver medlemsstat tilbagebetaler til en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, moms, der er pålagt varer eller ydelser, der er leveret til ham af andre afgiftspligtige personer i denne medlemsstat, eller for import af varer til denne medlemsstat, forudsat at sådanne varer og ydelser anvendes til følgende transaktioner:
a)
transaktioner omhandlet i artikel 169, litra a) og b), i [momsdirektivet]
b)
transaktioner til en person, der er betalingspligtig for moms i medfør af artikel 194-197 og artikel 199 i [momsdirektivet] som anvendt af tilbagebetalingsmedlemsstaten.
Uanset artikel 6 fastsættes med henblik på dette direktiv retten til tilbagebetaling af en indgående afgift efter [momsdirektivet] som anvendt af tilbagebetalingsmedlemsstaten.«
12
Artikel 7 i direktiv 2008/9 har følgende ordlyd:
»For at opnå en tilbagebetaling af momsen i tilbagebetalingsmedlemsstaten retter den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, en elektronisk tilbagebetalingsanmodning til nævnte medlemsstat og indgiver den i den medlemsstat, hvor han er etableret, via den elektroniske portal, som denne medlemsstat har oprettet.«
13
Direktivets artikel 15 fastsætter:
»1.   Tilbagebetalingsanmodningen skal indgives til etableringsmedlemsstaten senest den 30. september i kalenderåret efter tilbagebetalingsperioden. Tilbagebetalingsanmodningen betragtes først som indgivet, når ansøgeren har forelagt alle de i artikel 8, 9 og 11 krævede oplysninger.
2.   Etableringsmedlemsstaten skal straks sende ansøgeren en elektronisk bekræftelse på modtagelsen.«
14
Det nævnte direktivs artikel 20, stk. 1, bestemmer:
»Hvis tilbagebetalingsmedlemsstaten finder, at den ikke har modtaget alle de relevante oplysninger, der er nødvendige for, at den kan træffe beslutning om hele eller en del af tilbagebetalingen, kan den elektronisk anmode om supplerende oplysninger, navnlig hos ansøgeren eller de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten, inden for den periode på fire måneder, der er nævnt i artikel 19, stk. 2. Hvis en anden person end ansøgeren eller den kompetente myndighed i en medlemsstat anmodes om at indgive de supplerende oplysninger, bør anmodningen udelukkende indgives elektronisk, hvis modtageren af anmodningen råder over sådanne midler.
Tilbagebetalingsmedlemsstaten kan om nødvendigt anmode om flere supplerende oplysninger.
[...]«
15
Direktivets artikel 23 er sålydende:
»1.   Hvis tilbagebetalingsanmodningen afvises helt eller delvis, giver tilbagebetalingsmedlemsstaten ansøgeren en begrundelse for denne afvisning sammen med afgørelsen.
2.   Ansøgeren kan over for de kompetente myndigheder i tilbagebetalingsmedlemsstaten gøre indsigelse mod en afvisning af en tilbagebetalingsanmodning og kan gøre dette i samme form og inden for de samme frister som dem, der er fastsat for indsigelser i forbindelse med tilbagebetalingsanmodninger fra personer, der er etableret i denne medlemsstat.
Hvis afgørelse om tilbagebetalingsanmodningen ikke træffes inden for de frister, der er fastlagt i dette direktiv, skal ansøgeren, såfremt dette efter tilbagebetalingsmedlemsstatens lovgivning hverken betragtes som en imødekommelse eller afvisning af tilbagebetalingsanmodningen, have adgang til alle de administrative eller retlige procedurer, der kan benyttes af afgiftspligtige personer, der er etableret i denne medlemsstat, og som befinder sig i samme situation. Hvis sådanne procedurer ikke findes, anses en manglende afgørelse om tilbagebetalingsanmodningen inden for den fastsatte frist som en afvisning af anmodningen.«
Italiensk ret
Lovbekendtgørelse nr. 633/1972
16
Decreto del Presidente della Repubblica n. 633 – Istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto (dekret fra republikkens præsident nr. 633 om indførelse af og ordningen for merværdiafgift) af 26. oktober 1972 (GURI nr. 292 af 11.11.1972, almindeligt tillæg nr. 1, herefter »dekret nr. 633/1972«) bestemmer følgende i artikel 38-a 2 med overskriften »Tilbagebetalinger til ikke-hjemmehørende personer, der er etableret i en anden af Fællesskabets medlemsstater«:
»1.   Personer, der er etableret i Fællesskabets andre medlemsstater og er afgiftspligtige i den stat, hvor de har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted, anmoder om tilbagebetaling af den afgift, som er betalt for indførsel af varer og indkøb af varer og tjenesteydelser, forudsat at den er fradragsberettiget i medfør af artikel 19, 19-a1 og 19-a2, efter bestemmelserne i denne artikel. Personer, der i referenceperioden havde et fast forretningssted på statens område [...], kan ikke anmode om tilbagebetaling. [...]
[...]
4.   Anmodningen om tilbagebetaling fremsættes elektronisk via den medlemsstat, hvor ansøgeren har bopæl.
5.   [...] Afgørelsen om tilbagebetaling af afgiften meddeles ansøgeren senest fire måneder efter modtagelsen af anmodningen, jf. dog de følgende stykker.
6.   Inden for den i stk. 5 omhandlede frist på fire måneder kan skatte- og afgiftskontoret via elektronisk forespørgsel til den person, som anmoder om tilbagebetaling, eller den medlemsstat, hvor personen er etableret, indhente supplerende oplysninger for at råde over alle de relevante elementer, som skal ligge til grund for afgørelsen om tilbagebetaling. Skatte- og afgiftskontoret kan eventuelt sende forespørgslen om supplerende oplysninger til en anden person, herunder også elektronisk, såfremt adressaten råder over de nødvendige midler. De ønskede oplysninger skal være skatte- og afgiftskontoret i hænde senest en måned efter den dato, hvor anmodningen indgik hos den person, til hvem den var rettet. I tilfælde af forespørgsel om supplerende oplysninger foretages meddelelsen i stk. 5 senest to måneder efter den dag, hvor skatte- og afgiftskontoret har modtaget oplysningerne, eller senest to måneder, efter den i tredje punktum nævnte frist på en måned er udløbet, uden at forespørgslen er blevet efterkommet. De nævnte frister finder ikke anvendelse, hvis de udløber inden seks måneder fra modtagelsen af anmodningen om tilbagebetaling, i hvilket tilfælde skatte- og afgiftskontoret skal foretage meddelelsen i stk. 5 senest seks måneder efter modtagelsen af anmodningen.
7.   Skatte- og afgiftskontoret kan anmode om oplysninger ud over dem, der er fastsat i stk. 6. De ønskede oplysninger skal være skatte- og afgiftskontoret i hænde senest en måned efter den dato, hvor anmodningen indgik hos den person, til hvem den var rettet. I dette tilfælde foretages meddelelsen i stk. 5 under alle omstændigheder senest otte måneder efter modtagelsen af anmodningen om tilbagebetaling.
[...]
11.   Personer, som uretmæssigt opnår en tilbagebetaling, tilbagebetaler de uretmæssigt tilbagebetalte beløb senest 60 dage, efter at skatte- og afgiftskontoret har meddelt sin afgørelse herom [...]
12.   I afventning af betaling af det uretmæssigt tilbagebetalte beløb og de respektive bøder suspenderer kontoret enhver yderligere tilbagebetaling til den pågældende person op til det konkrete beløb.«
Lovbekendtgørelse nr. 546/1992
17
Artikel 21, stk. 2, i decreto legislativo n. 546 – Disposizioni sul processo tributario in attuazione della delega al Governo contenuta nell’art. 30 della legge 30 dicembre 1991, n. 413 (lovdekret nr. 546 om bestemmelser vedrørende skatte- og afgiftsproceduren i henhold til den bemyndigelse, der er givet regeringen i henhold til artikel 30 i lov nr. 413 af 30.12.1991) af 31. december 1992 (GURI nr. 9 af 13.1.1993, almindeligt tillæg nr. 8, herefter »lovdekret nr. 546/1992«) fastsætter:
»Klage over et i artikel 19, stk. 1, litra g) og ga), omhandlet stiltiende afslag kan indgives fra den 90. dag efter en indgivelse af anmodning om tilbagebetaling foretaget inden for den i enhver skattelov foreskrevne frist og indtil udløbet af forældelsesfristen for tilbagebetaling. Hvis der ikke foreligger specifikke bestemmelser herom, kan en anmodning om tilbagebetaling ikke fremsættes senere end to år efter betalingstidspunktet eller senere end to år efter det tidspunkt, hvor betingelserne for tilbagebetaling opstod, såfremt dette tidspunkt er senere.«
Den civile lovbog
18
Artikel 2909 i codice civile (den civile lovbog) med overskriften »Retskraft« bestemmer:
»Konstateringer i en retskraftig dom er bindende for parterne, deres arvinger og deres retssuccessorer.«
Den civile retsplejelov
19
Artikel 324 i Codice di procedura civile (den civile retsplejelov) med overskriften »Formel retskraft« fastsætter:
»Ved en retskraftig afgørelse forstås en retsafgørelse, som ikke længere kan gøres til genstand for indsigelser vedrørende kompetence, appel, kassationsanke eller genoptagelse af de i artikel 395, nr. 4 og 5, nævnte grunde.«
Tvisten i hovedsagen, det præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
20
Den 26. september 2016 indgav Harry et Associés en anmodning til de franske skatte- og afgiftsmyndigheder om tilbagebetaling af moms på 98740,93 EUR for transaktioner gennemført i Italien i 2015.
21
Denne myndighed fremsendte anmodningen elektronisk til det operationelle center, som var skatte- og afgiftsmyndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten. Den elektroniske fil, der indeholdt den nævnte ansøgning, var imidlertid behæftet med visse tekniske fejl, som gjorde den ulæselig. Selv om denne anmodning blev behørigt modtaget af de franske skatte- og afgiftsmyndigheder og derefter af det operationelle center, blev den derfor hverken behandlet eller undersøgt af sidstnævnte.
22
På grund af manglende tilbagebetaling af momsen og den af det operationelle center udviste passivitet anlagde Harry et Associés sag ved Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescara (retten i første instans i skatte- og afgiftsretlige sager i Pescara, Italien), som er den forelæggende ret. I en første dom anerkendte denne ret Harry et Associés’ ret til tilbagebetaling af moms.
23
Det operationelle center tilbagebetalte følgelig den omhandlede moms til dette selskab, men iværksatte samtidig appel til prøvelse af denne dom ved Corte di Giustizia Tributaria di secondo grado (appeldomstolen i skatte- og afgiftsretlige sager, Italien).
24
Sidstnævnte appeldomstol ændrede den nævnte dom, idet den fandt, at anmodningen om tilbagebetaling af moms var ikkeeksisterende på grund af de tekniske fejl i forbindelse med den elektroniske fremsendelse heraf, således at det operationelle centers passivitet ikke kunne sidestilles med en stiltiende afgørelse om afslag på en sådan anmodning. Det af Harry et Associés anlagte søgsmål blev derfor afvist.
25
Harry et Associés iværksatte herefter appel ved Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol, Italien), som ved kendelse forkastede appellen, i det væsentlige af de samme grunde som dem, der er anført i denne doms foregående præmis.
26
Efterfølgende udstedte det operationelle center et betalingspålæg over for Harry et Associés for den moms, der tidligere var blevet tilbagebetalt, med tillæg af morarenter og sagsomkostninger.
27
Harry et Associés har anlagt et nyt søgsmål ved den forelæggende ret til prøvelse af dette betalingspålæg.
28
Den forelæggende ret er i det væsentlige af den opfattelse, at det nævnte betalingspålæg tilsidesætter Harry et Associés’ ret til tilbagebetaling af moms og princippet om momsens neutralitet. Den forelæggende ret er af den opfattelse, at denne ret ikke kan nægtes på grund af en teknisk fejl i forbindelse med den elektroniske fremsendelse af tilbagebetalingsanmodningen, som ikke kan tilskrives Harry et Associés.
29
Den forelæggende ret ønsker desuden oplyst, om den retskraft, som kendelsen fra Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol) har opnået, er til hinder for, at den i hovedsagen tager stilling til, om Harry et Associés har ret til tilbagebetaling af moms, navnlig i lyset af dom af 21. februar 2006, Halifax m.fl. (C-255/02, EU:C:2006:121), af 18. juli 2007, Lucchini (C-119/05, EU:C:2007:434), og af 3. september 2009, Fallimento Olimpiclub (C-2/08, EU:C:2009:506).
30
På denne baggrund har Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescara (retten i første instans i skatte- og afgiftsretlige sager i Pescara) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er [momsdirektivets] artikel 167 [...] og de grundlæggende principper såsom princippet om momsens neutralitet og proportionalitetsprincippet med hensyn til begrænsning af retten til momsfradrag til hinder for
a)
en national lovgivning som den, der følger af artikel 21, stk. 2, i lovdekret nr. 546/1992 og artikel 38-a2 i dekret [nr. 633/1972], som inden for den nationale retsorden tillader, at en anmodning om tilbagebetaling, der er behæftet med tekniske og elektroniske fejl, kan anses for ikke at have virkninger, og som derved er til hinder for direkte at anlægge sag og indebærer tilfælde af præklusion af retten til tilbagebetaling selv i en materiel situation, hvor den afgiftspligtige person har ret til tilbagebetaling af moms
b)
et retsprincip såsom det af Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol) fastslåede, ifølge hvilket »en anmodning om tilbagebetaling af moms, der på grund af tekniske forstyrrelser i forbindelse med den elektroniske fremsendelse ikke er synlig for afgiftsmyndighederne, ikke er egnet til at føre til et stiltiende afslag, som kan anfægtes, fordi afgiftsmyndighederne ikke er blevet sat i stand til at træffe foranstaltninger«, hvilket retsprincip i den konkrete situation er til hinder for direkte at anlægge sag og indebærer tilfælde af præklusion af retten til tilbagebetaling selv i en materiel situation, hvor den afgiftspligtige person har ret til tilbagebetaling af moms?«
31
Den forelæggende ret har ligeledes anmodet Domstolen om, at nærværende sag behandles efter den fremskyndede procedure efter artikel 105, stk. 1, i Domstolens procesreglement. Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 21. oktober 2024, Harry et Associés (C-527/24, EU:C:2024:966), blev det besluttet at afslå denne anmodning.
Om det præjudicielle spørgsmål
Formaliteten
32
Den italienske regering har gjort gældende, at det forelagte spørgsmål er uden relevans, eftersom den af Harry et Associés indgivne anmodning om tilbagebetaling af moms som følge af tekniske fejl heri ikke kan anses for indgivet som omhandlet i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2008/9.
33
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at for så vidt som det argument, som denne regering har fremført, vedrører spørgsmålet om indgivelse af en anmodning om tilbagebetaling af moms som omhandlet i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2008/9, henhører denne problematik under det præjudicielle spørgsmåls realitet og ikke under spørgsmålet om, hvorvidt det kan antages til realitetsbehandling, hvorfor den skal undersøges i forbindelse med realitetsbehandlingen af dette spørgsmål (jf. analogt dom af 19.9.2024, Consiglio nazionale delle Ricerche, C-439/23, EU:C:2024:773, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
34
Det præjudicielle spørgsmål kan derfor antages til realitetsbehandling.
Realiteten
35
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer denne at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra denne synsvinkel påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den. Den omstændighed, at en national ret rent formelt har udformet det præjudicielle spørgsmål under henvisning til visse bestemmelser i EU-retten, er ikke til hinder for, at Domstolen oplyser denne ret om alle de fortolkningsmomenter, der kan være til nytte ved afgørelsen af den sag, som er indbragt for denne, uanset om den henviser til dem i sine spørgsmål. Det tilkommer herved Domstolen af samtlige de oplysninger, der er fremlagt af den nationale ret, navnlig af forelæggelsesafgørelsens præmisser, at udlede de EU-retlige elementer, som det under hensyn til sagens genstand er nødvendigt at fortolke (dom af 4.10.2024, Herbaria Kräuterparadies II, C-240/23, EU:C:2024:852, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis).
36
Med formuleringen af sit eneste spørgsmål ønsker den forelæggende ret en fortolkning af bl.a. momsdirektivets artikel 167, som vedrører det tidspunkt, hvor retten til momsfradrag indtræder.
37
I det foreliggende tilfælde fremgår det imidlertid for det første af forelæggelsesafgørelsen, at tvisten i hovedsagen ikke vedrører retten til momsfradrag, men retten til tilbagebetaling af moms, som er reguleret ved momsdirektivets artikel 170 og artikel 171, stk. 1, samt ved bestemmelserne i direktiv 2008/9, hvis artikel 15, stk. 1, andet punktum, artikel 20, stk. 1, og artikel 23, stk. 2, er særligt relevante for besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål, eftersom denne ret til tilbagebetaling i det foreliggende tilfælde kræves af en afgiftspligtig person, der er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor momsen tilbagebetales, dvs. i en situation, der er reguleret af sidstnævnte direktivs bestemmelser.
38
For det andet ønsker den forelæggende ret, således som det er anført i nærværende doms præmis 29, oplyst, om den med henblik på at afhjælpe den eventuelle uforenelighed af den nationale lovgivning, som fortolket af Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol), med EU-retten skal undlade at anvende denne rets kendelse, som har fået retskraft.
39
Under disse omstændigheder skal det forelagte spørgsmål forstås således, at Domstolen anmodes om at afgøre, om momsdirektivets artikel 170 og artikel 171, stk. 1, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, andet punktum, artikel 20, stk. 1, og artikel 23, stk. 2, i direktiv 2008/9 samt princippet om momsens neutralitet, proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltning, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, således som denne er fortolket ved en endelig retsafgørelse, hvorefter en afgiftspligtig person, der er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor momsen skal tilbagebetales, fratages såvel retten til tilbagebetaling af moms som retten til adgang til domstolsprøvelse med henblik på at anfægte den passivitet, som er udvist af den skatte- og afgiftsmyndighed i tilbagebetalingsmedlemsstaten, for hvilken denne afgiftspligtige persons anmodning om tilbagebetaling af moms er fremsat, med den begrundelse, at denne anmodning ikke kan anses for at være indgivet på grund af en teknisk fejl, der opstod i forbindelse med den elektroniske fremsendelse heraf.
40
I første række bemærkes dels, at i overensstemmelse med momsdirektivets artikel 170, litra a), sammenholdt med dette direktivs artikel 169 og med artikel 3 og 5 i direktiv 2008/9, har enhver afgiftspligtig person, der ikke er etableret i den medlemsstat, hvor den pågældende køber varer og ydelser eller indfører momspligtige varer, ret til at få denne moms tilbagebetalt, såfremt varerne og ydelserne anvendes enten til den pågældendes transaktioner i forbindelse med de i momsdirektivets i artikel 9, stk. 1, andet afsnit, omhandlede former for virksomhed, som udføres uden for den medlemsstat, hvor afgiften skal betales eller er betalt, når de ville give ret til fradrag, såfremt de blev udført inden for denne medlemsstat, eller til de fritagne transaktioner, der er opregnet i dette direktivs artikel 169, litra b) og c). Dels henviser det nævnte direktivs artikel 171 til direktiv 2008/9 for så vidt angår reglerne for udøvelsen af denne ret (dom af 2.5.2019, Sea Chefs Cruise Services, C-133/18, EU:C:2019:354, præmis 33).
41
Hvad angår retten til tilbagebetaling har Domstolen allerede præciseret, at retten for en afgiftspligtig person, som er etableret i en medlemsstat, til i medfør af direktiv 2008/9 at opnå tilbagebetaling af den moms, der er betalt i en anden medlemsstat, modsvarer det forhold, at den afgiftspligtige person i henhold til momsdirektivet har ret til at fradrage den indgående moms, der er betalt i vedkommendes egen medlemsstat (dom af 2.5.2019, Sea Chefs Cruise Services, C-133/18, EU:C:2019:354, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
42
Domstolen har desuden præciseret, at i lighed med fradragsretten udgør retten til tilbagebetaling et grundlæggende princip i det fælles momssystem, der er indført ved EU-lovgivningen, hvormed det tilsigtes, at den afgiftspligtige person aflastes fuldt ud for den moms, denne skylder eller har erlagt i forbindelse med hele sin økonomiske virksomhed. Det fælles momssystem sikrer følgelig, at afgiftsbyrden er neutral for enhver økonomisk virksomhed, uanset dennes formål eller resultater, forudsat at virksomheden principielt i sig selv er momspligtig (dom af 2.5.2019, Sea Chefs Cruise Services, C-133/18, EU:C:2019:354, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
43
Retten til tilbagebetaling udgør dermed en integrerende del af momsordningen, og den kan som udgangspunkt ikke begrænses. Denne ret omfatter umiddelbart hele det afgiftsbeløb, der er blevet betalt i forbindelse med transaktioner i tidligere omsætningsled (jf. i denne retning dom af 2.5.2019, Sea Chefs Cruise Services, C-133/18, EU:C:2019:354, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
44
Det grundlæggende princip om momsens neutralitet kræver således, at der indrømmes tilbagebetaling af indgående moms, hvis de materielle betingelser herfor er opfyldt, selv om de afgiftspligtige ikke måtte have opfyldt visse formelle betingelser. Det kan imidlertid forholde sig anderledes, hvis tilsidesættelsen af sådanne formelle krav har gjort det umuligt at fremlægge et sikkert bevis for, at de materielle betingelser er opfyldt (dom af 17.12.2020, Bundeszentralamt für Steuern, C-346/19, EU:C:2020:1050, præmis 47 og 48 og den deri nævnte retspraksis).
45
En streng anvendelse af formelle krav er således i strid med princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet, eftersom det på en uforholdsmæssig måde forhindrer, at en afgiftspligtig person indrømmes afgiftsmæssig neutralitet i forbindelse med sine transaktioner (jf. i denne retning dom af 21.11.2018, Vădan, C-664/16, EU:C:2018:933, præmis 42).
46
Hvad angår de nærmere regler for udøvelse af retten til tilbagebetaling af moms som fastlagt i direktiv 2008/9 skal det bemærkes, at dette direktivs artikel 7 fastsætter, at en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, retter sin tilbagebetalingsanmodning til denne medlemsstat ved at indgive den til den medlemsstat, hvor vedkommende er etableret, via den elektroniske portal, som denne anden medlemsstat har oprettet.
47
I overensstemmelse med det nævnte direktivs artikel 15, stk. 1, andet punktum, betragtes en sådan anmodning først for at være indgivet til etableringsmedlemsstaten, når denne afgiftspligtige person har forelagt alle de i direktivets artikel 8, 9 og 11 krævede oplysninger.
48
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at Harry et Associés den 26. september 2016 inden for den frist, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2008/9, indgav en anmodning til de franske skatte- og afgiftsmyndigheder, som er skatte- og afgiftsmyndigheden i den medlemsstat, hvor selskabet er etableret, med henblik på at opnå tilbagebetaling af moms vedrørende de transaktioner, der blev gennemført i Italien i 2015. Denne myndighed fremsendte anmodningen elektronisk til det operationelle center, som er skatte- og afgiftsmyndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten, således som det er fastsat i dette direktivs artikel 7. Det fremgår ligeledes af forelæggelsesafgørelsen, at den nævnte anmodning blev behørigt modtaget først af de franske skatte- og afgiftsmyndigheder og dernæst af det operationelle center. Der er desuden intet i de sagsakter, som Domstolen råder over, der gør det muligt at fastslå, at denne anmodning ikke indeholdt de oplysninger, der kræves i henhold til det nævnte direktivs artikel 3, 8 og 9, eller at betingelserne i samme direktivs artikel 3 ikke var opfyldt.
49
Det fremgår ligeledes af forelæggelsesafgørelsen, at det operationelle center på grund af en teknisk fejl, der ikke kunne tilskrives den afgiftspligtige person, ikke har kunnet åbne den elektroniske fil, der indeholdt den afgiftspligtiges tilbagebetalingsanmodning.
50
I denne henseende bemærkes, at når en medlemsstat gennemfører EU-retten, finder de krav, der følger af det almindelige princip om retten til god forvaltning, og navnlig enhver persons ret til at få sin sag behandlet uvildigt og inden for en rimelig frist, anvendelse i forbindelse med en afgiftskontrolprocedure. Dette princip om god forvaltning kræver af en skatte- og afgiftsmyndighed som det operationelle center, at den inden for rammerne af den forpligtelse til efterprøvelse, som påhviler den, foretager en omhyggelig og upartisk undersøgelse af alle relevante aspekter for at sikre sig, at den ved vedtagelsen af sin endelige afgørelse i dette øjemed råder over så væsentlige og pålidelige elementer som muligt (jf. i denne retning dom af 21.10.2021, CHEP Equipment Pooling, C-396/20, EU:C:2021:867, præmis 48).
51
Hvis en sådan skatte- og afgiftsmyndighed som følge af en teknisk fejl ikke er i stand til at åbne den elektroniske fil, der indeholder en anmodning om tilbagebetaling af moms, som er blevet behørigt fremsendt elektronisk til den pågældende myndighed i overensstemmelse med de nærmere regler, der er fastsat i direktiv 2008/9, kræver princippet om god forvaltning følgelig, at denne myndighed, i givet fald via skatte- og afgiftsmyndigheden i den medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person er etableret, underretter denne afgiftspligtige person om, at der foreligger en teknisk fejl, der forhindrer myndigheden i at åbne denne elektroniske fil, og anmoder den afgiftspligtige person om at afhjælpe fejlen ved i givet fald at indgive en ny, fuldt funktionsdygtig elektronisk fil.
52
I overensstemmelse med artikel 20, stk. 1, i direktiv 2008/9 kan skatte- og afgiftsmyndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten, hvis den finder, at den ikke har modtaget de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan træffe afgørelse om hele eller en del af en sådan anmodning, i øvrigt elektronisk anmode om supplerende oplysninger, bl.a. hos den afgiftspligtige person eller de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten. Denne bestemmelse ville imidlertid i vidt omfang miste sin effektive virkning, hvis denne myndighed straks kunne lægge til grund, at der som følge af en teknisk fejl ikke var blevet indgivet nogen anmodning om tilbagebetaling, selv om en sådan anmodning var blevet fremsendt elektronisk til myndigheden af skatte- og afgiftsmyndigheden i den medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person var etableret, og var blevet behørigt modtaget af myndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten.
53
I en situation som den, der er beskrevet i forelæggelsesafgørelsen, og som er nævnt i nærværende doms præmis 48, kræver princippet om god forvaltning, princippet om momsens neutralitet og proportionalitetsprincippet således, at skatte- og afgiftsmyndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten anser tilbagebetalingsanmodningen for at være »indgivet« som omhandlet i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2008/9, og at den i givet fald benytter sig af den mulighed, der er fastsat i dette direktivs artikel 20, stk. 1, og er gennemført i italiensk ret ved artikel 38-a2, stk. 6 og 7, i dekret nr. 633/1972, til at anmode den afgiftspligtige person, i givet fald via skatte- og afgiftsmyndigheden i den medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person er etableret, om at fremsende en ny, ikkekorrupt elektronisk fil med anmodningen til denne myndighed (jf. i denne retning dom af 17.12.2020, Bundeszentralamt für Steuern, C-346/19, EU:C:2020:1050, præmis 49-51).
54
I det foreliggende tilfælde fremgår det imidlertid af forelæggelsesafgørelsen, at det operationelle center hverken direkte eller via skatte- og afgiftsmyndigheden i den medlemsstat, hvor Harry et Associés er etableret, underrettede selskabet om, at der forelå en teknisk fejl, der forhindrede det operationelle center i at åbne den elektroniske fil, der indeholdt anmodningen om tilbagebetaling af moms, ved at anmode Harry et Associés om i givet fald at afhjælpe dette ved at indgive en ny, fuldt funktionsdygtig elektronisk fil. Det operationelle center vedtog heller ikke en udtrykkelig afgørelse om afvisning af tilbagebetalingsanmodningen.
55
Under disse omstændigheder kan det ikke alene på grund af en teknisk fejl, der er opstået i forbindelse med fremsendelsen af den elektroniske fil, der indeholder en anmodning om tilbagebetaling af moms, lægges til grund, at der ikke er blevet indgivet nogen anmodning som omhandlet i artikel 15, stk. 1, andet punktum, i direktiv 2008/9, selv om en sådan anmodning rent faktisk er blevet fremsendt i henhold til den fremgangsmåde, der er fastsat i dette direktiv, og er blevet behørigt modtaget af såvel skatte- og afgiftsmyndigheden i den afgiftspligtige persons etableringsmedlemsstat som af tilbagebetalingsmedlemsstaten.
56
I anden række skal det undersøges, om den afgiftspligtige person i medfør af den gældende nationale lovgivning, som fortolket af de nationale domstole, råder over et effektivt retsmiddel til prøvelse af den passivitet, der er udvist af skatte- og afgiftsmyndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten.
57
I denne henseende bemærkes, at den omhandlede afgiftspligtige person i overensstemmelse med artikel 23, stk. 2, første afsnit, i direktiv 2008/9 kan gøre indsigelse mod en afvisning af en anmodning om tilbagebetaling af moms til de kompetente myndigheder i tilbagebetalingsmedlemsstaten i samme form og inden for de samme frister som dem, der er fastsat for indsigelser i forbindelse med tilbagebetalingsanmodninger fra personer, der er etableret i denne medlemsstat. Det følger af denne artikel 23, stk. 2, andet afsnit, at hvis skatte- og afgiftsmyndigheden i den nævnte medlemsstat hverken træffer afgørelse om at imødekomme eller afvise anmodningen, skal den afgiftspligtige person have adgang til alle de administrative eller retslige procedurer, der kan benyttes af afgiftspligtige personer, der er etableret i denne samme medlemsstat, og som befinder sig i samme situation. Hvis sådanne procedurer ikke findes, anses en manglende afgørelse for at være en afvisning af anmodningen.
58
Denne bestemmelse skal læses i lyset af tredje betragtning til dette direktiv, hvoraf det fremgår, at direktivet bl.a. har til formål at styrke virksomhedernes ret til at gøre indsigelse (dom af 16.5.2024, Slovenské Energetické Strojárne, C-746/22, EU:C:2024:403, præmis 41).
59
Selv om den nævnte bestemmelse således har til formål at sikre indsigelsesretten for afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, forholder det sig ikke desto mindre således, at i medfør af princippet om medlemsstaternes procesautonomi henhører den nærmere fremgangsmåde for udøvelse af administrativ eller retslig prøvelse under denne medlemsstats interne retsorden (jf. i denne retning dom af 16.5.2024, Slovenské Energetické Strojárne, C-746/22, EU:C:2024:403, præmis 42).
60
De regler, der regulerer denne fremgangsmåde, må imidlertid ikke være mindre gunstige end dem, som regulerer tilsvarende situationer i national ret (ækvivalensprincippet), og de må ikke gøre det praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der er tillagt ved EU-retten (effektivitetsprincippet) (jf. i denne retning dom af 16.5.2024, Slovenské Energetické Strojárne, C-746/22, EU:C:2024:403, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
61
I det foreliggende tilfælde fremgår det i det væsentlige af forelæggelsesafgørelsen, at det følger af artikel 21, stk. 2, i lovdekret nr. 546/1992, at hvis den afgiftspligtige person har indgivet en anmodning om tilbagebetaling af moms inden for de fastsatte frister, og hvis skatte- og afgiftsmyndigheden i tilbagebetalingsmedlemsstaten ikke har truffet en udtrykkelig (positiv eller negativ) afgørelse inden for 90 dage efter datoen for indgivelsen af denne anmodning, anses denne tavshed for en stiltiende afgørelse om afslag på anmodningen. Ifølge denne bestemmelse kan en stiltiende afgørelse om afslag på anmodninger om tilbagebetaling af moms indbringes for domstolene.
62
Det fremgår således ikke, at denne bestemmelse som sådan er uforenelig med kravene i artikel 23, stk. 2, i direktiv 2008/9.
63
Det fremgår imidlertid af forelæggelsesafgørelsen, at Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol) i den kendelse, der er nævnt i nærværende doms præmis 25 og 29, har anlagt en fortolkning af artikel 21, stk. 2, i lovdekret nr. 546/1992, hvorefter passivitet udvist af det operationelle center, for hvilken myndighed der er blevet fremsat en anmodning om tilbagebetaling af moms, som er blevet behørigt modtaget, men som er ulæselig på grund af tekniske fejl i forbindelse med den elektroniske fremsendelse heraf, ikke udgør en stiltiende afgørelse om afslag, der kan indbringes for domstolene.
64
Under disse omstændigheder er den fortolkning af artikel 21, stk. 2, i lovdekret nr. 546/1992, som Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol) har anlagt, således som den er beskrevet i nærværende doms foregående præmis, i strid med de krav, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i direktiv 2008/9, hvorefter den manglende afgørelse vedrørende en tilbagebetalingsanmodning i det væsentlige skal kunne gøres til genstand for domstolsprøvelse.
65
Denne fortolkning af artikel 23, stk. 2, i direktiv 2008/9 er desuden den eneste, der respekterer retten til effektive retsmidler, som er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder for enhver, hvis rettigheder som sikret af EU-retten er blevet krænket.
66
Det må på denne baggrund fastslås, at en afgiftspligtig person, der er etableret i en anden medlemsstat end tilbagebetalingsmedlemsstaten, ikke må fratages de rettigheder, som den pågældende er tillagt ved EU-retten, dvs. dels dennes ret til tilbagebetaling af moms, dels dennes ret til adgang til domstolsprøvelse med henblik på at anfægte den passivitet, som er udvist af den skatte- og afgiftsmyndighed i tilbagebetalingsmedlemsstaten, for hvilken denne afgiftspligtige persons anmodning om tilbagebetaling af moms er fremsat, med den begrundelse, at denne anmodning ikke kan anses for at være indgivet på grund af en teknisk fejl, der opstod i forbindelse med den elektroniske fremsendelse heraf.
67
Det skal imidlertid bemærkes, at det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at den forelæggende ret ikke alene er i tvivl om, hvorvidt kendelsen fra Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol), der er nævnt i nærværende doms præmis 25 og 29, er forenelig med EU-retten, men ligeledes har udtrykt tvivl om, hvorvidt EU-retten er til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, der fastsætter princippet om retskraft, såsom den civile lovbogs artikel 2909 og den civile retsplejelovs artikel 324. Disse bestemmelser kan navnlig udgøre retsgrundlaget for at rejse en formalitetsindsigelse mod søgsmålet i hovedsagen, eftersom den forelæggende ret er forpligtet til at anvende det princip, som Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol) har opstillet i den omhandlede kendelse, med den begrundelse, at denne kendelse har opnået retskraft.
68
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at Domstolen allerede har fastslået, at bestemmelser i national ret, som ikke blot er til hinder for, at der rejses tvivl med hensyn til en retskraftig retsafgørelse, også selv om denne afgørelse indebærer en tilsidesættelse af EU-retten, men også er til hinder for, at der i forbindelse med en domstolsprøvelse af en anden afgørelse fra den kompetente skatte- og afgiftsmyndighed, som vedrører den samme skatteyder eller afgiftspligtige person, men et andet skatteår, kan rejses tvivl med hensyn til nogen konstatering vedrørende et fælles grundlæggende forhold, som er indeholdt i en retskraftig retsafgørelse, udgør så vidtgående hindringer for en effektiv anvendelse af de EU-retlige momsbestemmelser, at de ikke med rimelighed kan begrundes under henvisning til retssikkerhedsprincippet, og at de derfor må anses for at være i strid med effektivitetsprincippet (jf. i denne retning dom af 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub, C-2/08, EU:C:2009:506, præmis 29 og 31, og af 2.4.2020, CRPNPAC og Vueling Airlines, C-370/17 og C-37/18, EU:C:2020:260, præmis 94).
69
Det samme gælder logisk set, når domstolsprøvelsen vedrører en anden afgørelse truffet af den kompetente skatte- og afgiftsmyndighed vedrørende den samme afgiftspligtige person, men som har en anden genstand (jf. i denne retning dom af 16.1.2025, BALTIC CONTAINER TERMINAL, C-376/23, EU:C:2025:20, præmis 75 og den deri nævnte retspraksis).
70
En sådan anvendelse af princippet om retskraft vil således i et tilfælde, hvor den endelige retsafgørelse er baseret på en fortolkning, som er i strid med EU-retten, bevirke, at den ukorrekte anvendelse af EU-retten vil blive gentaget i enhver afgørelse, som træffes af en ret vedrørende de samme faktiske omstændigheder, uden at det er muligt at korrigere denne fortolkning, der er anlagt i strid med EU-retten (jf. i denne retning dom af 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub, C-2/08, EU:C:2009:506, præmis 30, og af 2.4.2020, CRPNPAC og Vueling Airlines, C-370/17 og C-37/18, EU:C:2020:260, præmis 95).
71
Med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse fremgår det i det foreliggende tilfælde, at den sag, der gav anledning til kendelsen fra Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol), der er nævnt i nærværende doms præmis 25 og 29, i det væsentlige vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt passivitet udvist af det operationelle center udgør en stiltiende afgørelse om afslag på en anmodning om tilbagebetaling af moms, og om den kan gøres til genstand for domstolsprøvelse. Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol) synes dermed ikke at have taget stilling til, om Harry et Associés materielt set har ret til tilbagebetaling af moms. Genstanden for tvisten i hovedsagen vedrører derimod lovligheden af et pålæg om betaling af moms, der tidligere var blevet tilbagebetalt, som skatte- og afgiftsmyndigheden har rettet til Harry et Associés. Med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse ser det således ud til, at de to tvister har forskellige genstande.
72
Såfremt den forelæggende ret måtte fastslå, at de to tvister har forskellig genstand, synes anvendelsen af den civile lovbogs artikel 2909 og den civile retsplejelovs artikel 324, således som disse fortolkes af den forelæggende ret, at have til følge, at en fejlagtig fortolkning af EU-retten opretholdes, uden at det er muligt at korrigere den, og også inden for rammerne af en tvist, der har en anden genstand end den tvist, hvor denne fortolkning blev anlagt, for så vidt som den vedrører en anden afgørelse fra den kompetente skatte- og afgiftsmyndighed, hvilket ville være i strid med effektivitetsprincippet som fortolket i den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 68-70.
73
Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 170 og artikel 171, stk. 1, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, andet punktum, artikel 20, stk. 1, og artikel 23, stk. 2, i direktiv 2008/9 samt princippet om momsens neutralitet, proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltning, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, således som denne er fortolket ved en endelig retsafgørelse, hvorefter en afgiftspligtig person, der er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor momsen skal tilbagebetales, fratages såvel retten til tilbagebetaling af moms som retten til adgang til domstolsprøvelse med henblik på at anfægte den passivitet, som er udvist af den skatte- og afgiftsmyndighed i tilbagebetalingsmedlemsstaten, for hvilken denne afgiftspligtige persons anmodning om tilbagebetaling af moms er fremsat, med den begrundelse, at denne anmodning ikke kan anses for at være indgivet på grund af en teknisk fejl, der opstod i forbindelse med den elektroniske fremsendelse heraf.
Sagsomkostninger
74
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Niende Afdeling) for ret:
Artikel 170 og artikel 171, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EU af 12. februar 2008, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, andet punktum, artikel 20, stk. 1, og artikel 23, stk. 2, i Rådets direktiv 2008/9/EF af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på landets område, men i en anden medlemsstat, samt princippet om merværdiafgiftens (moms) neutralitet, proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltning,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, således som denne er fortolket ved en endelig retsafgørelse, hvorefter en afgiftspligtig person, der er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor momsen skal tilbagebetales, fratages såvel retten til tilbagebetaling af moms som retten til adgang til domstolsprøvelse med henblik på at anfægte den passivitet, som er udvist af den skatte- og afgiftsmyndighed i tilbagebetalingsmedlemsstaten, for hvilken denne afgiftspligtige persons anmodning om tilbagebetaling af moms er fremsat, med den begrundelse, at denne anmodning ikke kan anses for at være indgivet på grund af en teknisk fejl, der opstod i forbindelse med den elektroniske fremsendelse heraf.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.