61991CJ0307_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 24. september 1991 indgaaet til Domstolen den 29. november 1991 har Tribunal de paix de Luxembourg i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 7, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804 /68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en retssag mellem Victor Hendel, der driver en landbrugsvirksomhed, og Association agricole Luxlait vedroerende beregning af tillaegsafgift for det tilfaelde, at en producent skifter opkoeber i loebet af produktionsaaret.
3 Indtil den 31. december 1985 leverede Victor Hendel, der er landmand i Storhertugdoemmet Luxembourg, maelk fra sin bedrift til Association agricole Luxlait, som han var medlem af. Pr. 1. januar 1986 forlod han Luxlait og tilsluttede sig mejeriet Procola, som han siden har leveret til.
4 Den 30. januar 1990 anlagde Luxlait sag mod Victor Hendel ved Tribunal de paix de Luxembourg med paastand om betaling af 17 977 LFR, svarende til den tillaegsafgift, som Luxlait har erlagt for perioden 1.april ° 31. december 1985, fordi V. Hendel i denne periode havde overskredet sin leverancekvote. Victor Hendel har rejst indsigelse mod den tillaegsafgift, som Luxlait vil vaelte over paa ham. Han finder, at overskridelsen af hans leverancer til Luxlait i loebet af de foerste ni maaneder af produktionsaaret 1985/86 skal udlignes af hans mindre leverancer til Procola i resten af produktionsaaret, dvs. i perioden 1. januar ° 31. marts 1986.
5 Da Tribunal de paix de Luxembourg fandt, at dens afgoerelse var afhaengig af, hvorledes de paagaeldende EF-regler fortolkes, har den udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal EF-rettens regler vedroerende maelkekvoter, naermere bestemt artikel 7, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84, forstaas saaledes, at producenten, saafremt han under en ordning med formel B skifter opkoeber i loebet af mejeriproduktionsaaret, raader over to selvstaendige kvoter, som han er pligtig at overholde, og derfor ogsaa skal betale boede to gange, eller kan han udligne en overskridelse af leverancen til den ene opkoeber med en i forhold til kvoten tilsvarende mindre leverance til den anden opkoeber, saaledes at han kun skal betale boede ved en overskridelse af hans samlede kvote, uanset hvorledes han har fordelt kvoten mellem de to opkoebere?"
6 Det bemaerkes, at afgiftsordningen i henhold til artikel 5c, stk. 1, andet afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10), er gennemfoert i hver region paa medlemsstaternes omraade efter formel A (producentordningen) eller formel B (opkoeberordningen). Storhertugdoemmet Luxembourg har valgt formel B.
7 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante EF-bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb og de for Domstolen afgivne skriftlige indlaeg henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
8 Det af Tribunal de paix de Luxembourg forelagte spoergsmaal drejer sig i det vaesentlige om, hvorledes den individuelle referencemaengde i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 857/84 skal fordeles mellem de to mejerier, naar en producent skifter opkoeber i loebet af et produktionsaar, samt om de oekonomiske virkninger af den af Domstolen valgte fordelingsmaade, saafremt den individuelle referencemaengde overskrides.
9 Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 857/84 bestemmer, at naar en opkoeber helt eller delvis traeder i stedet for en anden eller flere andre opkoebere, fastsaettes den ham tilkommende aarlige referencemaengde
"° for resten af den loebende periode paa tolv maaneder, ved helt eller delvis at tage hensyn til referencemaengderne i forhold til det resterende tidsrum".
10 Det fremgaar af artikel 6, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11), at opkoebernes referencemaengde i forbindelse med formel B bl.a. reguleres for at tage hensyn til foelgende "... d) de i artikel 7, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84 omhandlede tilfaelde, hvor en opkoeber helt eller delvis traeder i stedet for en anden eller flere andre opkoebere, herunder det tilfaelde, hvor producenten skifter fra en opkoeber til en anden".
11 I dom af 25. november 1986 (forenede sager 201/85 og 202/85, Klensch, Sml. s. 3477) understregede Domstolen, at bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 857/84 omfatter saavel den situation, hvor en opkoeber helt eller delvis traeder i stedet for en anden som det tilfaelde, at producenten skifter opkoeber paa egen foranledning.
12 I Storhertugdoemmet Luxembourg fortolkes artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 857/84 saaledes, at den aarlige referencemaengde, som producenten individuelt er blevet tildelt af det mejeri, han foerst var tilsluttet, bliver fordelt mellem dette og de mejerier, som han efterfoelgende tilslutter sig, i forhold til den del af det loebende produktionsaar, han har vaeret tilsluttet det enkelte mejeri.
13 Denne fortolkning kan, uanset at den umiddelbart synes at foelge bogstavet i den paagaeldende EF-bestemmelse, ikke laegges til grund.
14 Det fremgaar af dom af 10. juli 1991 (forenede sager C-90/90 og C-91/91, Neu, Sml. I, s. 3617), at det frie valg af kontrahent som mere specifikt udtryk for retten til fri erhvervsudoevelse, der hoerer til EF-rettens almindelige grundsaetninger, ikke findes, saafremt en producent, der paa eget initiativ skifter mejeri, maa finde sig i at faa nedsat sin individuelle referencemaengde, mens referencemaengden ikke nedsaettes, hvis han forbliver hos samme mejeri.
15 Selv om den foreslaaede fortolkning ikke formelt foerer til en nedsaettelse af den aarlige referencemaengde, indebaerer den risiko for at komme en producent, som skifter mejeri i loebet af produktionsaaret, til skade. Det foelger nemlig af artikel 5c, stk. 1, andet afsnit, tredje led, i forordning nr. 804/68, som aendret ved forordning nr. 856/84, at det foerste mejeri kan vaelte den tillaegsafgift, som det paahviler mejeriet at betale, over paa producenten, selv om denne, paa grund af mindre leverancer til den anden opkoeber, ikke overskrider sin aarlige referencemaengde.
16 Den loesning, som Victor Hendel har foreslaaet, hvorefter leveranceoverskridelsen i forhold til den foerste opkoeber udlignes af en mindre leverance til den anden opkoeber, uden hensyn til i hvilke tidsrum den paagaeldende producent har vaeret tilsluttet de to opkoebere, kan heller ikke laegges til grund. Der henvises herved til Domstolens dom af 28. april 1988 (sag C-61/87, Thévénot, Sml. s. 2375), hvoraf det fremgaar, at en udligning ved overskridelse af referencemaengder under formel B (opkoeberordningen) kun beroerer individuelle referencemaengder for producenter, der er tilsluttet samme opkoeber.
17 Det forholder sig paa samme maade med Kommissionens forslag, hvorefter den individuelle maengde, som hver af opkoeberne successivt skal tage i betragtning hos producenten, kan fastsaettes paa grundlag af det konkrete loft for de i loebet af de tre foregaaende produktionsaar stedfundne leverancer. Denne loesning udelukker nemlig ikke den ovenfor naevnte risiko for, at det kommer en producent til skade, at han skifter mejeri.
18 Naar en producent skifter opkoeber, skal den individuelle referencemaengde, som den tidligere opkoeber har tildelt producenten for det loebende produktionsaar, fordeles mellem den tidligere og den nuvaerende opkoeber paa en saadan maade, at den aarlige referencemaengde, der skal henfoeres til den foerste opkoeber, er lig med den maelkemaengde, den paagaeldende faktisk har faaet leveret i perioden, mens den aarlige referencemaengde, der tilkommer den efterfoelgende opkoeber, omfatter den resterende maengde, dvs. forskellen mellem den aarlige referencemaengde og den leverede maengde maelk. Denne fordelingsmaade goer det nemlig muligt at forene princippet om frit valg af kontrahent med udligningsreglen, hvorefter der under formel B kun kan finde udligning sted mellem producenter, der er knyttet til samme opkoeber.
19 Det af Tribunal de paix de Luxembourg forelagte spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 857/84, skal fortolkes saaledes, at naar der skiftes opkoeber i loebet af produktionsaaret, skal den individuelle referencemaengde for producenten, som er tildelt af den foerste opkoeber for det loebende produktionsaar, fordeles mellem de successive opkoebere paa en saadan maade, at den for den foerste opkoebers vedkommende svarer til de maengder, han faktisk har faaet leveret, og for den anden opkoebers vedkommende til producentens aarlige referencemaengde fratrukket de maengder, som er leveret den foerste opkoeber. Der foreligger derfor kun en overskridelse af den individuelle referencemaengde, saafremt producenten, uanset om han har vaeret tilsluttet den ene eller den anden opkoeber, har haft en stoerre produktion end den individuelle referencemaengde, som han har faaet tildelt for det loebende produktionsaar.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de paix de Luxembourg ved dom af 24. september 1991, for ret:
Artikel 7, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr.804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter skal fortolkes saaledes, at naar der skiftes opkoeber i loebet af produktionsaaret, skal den individuelle referencemaengde for producenten, som er tildelt af den foerste opkoeber for det loebende produktionsaar, fordeles mellem de successive opkoebere paa en saadan maade, at den for den foerste opkoebers vedkommende svarer til de maengder, han faktisk har faaet leveret, og for den anden opkoebers vedkommende til producentens aarlige referencemaengde fratrukket de maengder, som er leveret den foerste opkoeber. Der foreligger derfor kun en overskridelse af den individuelle referencemaengde, saafremt producenten, uanset om han har vaeret tilsluttet den ene eller den anden opkoeber, har haft en stoerre produktion end den individuelle referencemaengde, som han har faaet tildelt for det loebende produktionsaar.