61984C0004
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT G. FEDERICO MANCINI
fremsat den 14. februar 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
1.
Baggrunden for den sag, som dette forslag til afgørelse vedrører, er en anmodning om at træffe en præjudiciel afgørelse fra Hessisches Finanzgericht i den for denne ret verserende sag Johann-Wolfgang-Goethe-Universität Frankfurt am Main mod Hauptzollamt Frankfurt am Main-Flughafen. Nærmere bestemt har den forelæggende ret anmodet Domstolen om at træffe en præjudiciel afgørelse om gyldigheden af en af Kommissionen truffet beslutning, som vedrører indførsel af uddannelsesmæssigt, videnskabeligt eller kulturelt materiale med fritagelse for told efter den fælles toldtarif. I beslutningen anføres, at betingelserne for denne toldfritagelse ikke var opfyldt, da der i Fællesskabet blev fremstillet apparater af tilsvarende videnskabelig værdi.
2.
I marts 1980 indførte Johann-Wolfgang-Goethe-Universität Frankfurt am Main et af firmaet Quanta Ray fremstillet apparat, der blev betegnet som »Nd-YAG laser system DCR-1A med tilbehør«, til Forbundsrepublikken Tyskland fra USA; apparatet skulle anvendes i et forskningsprojekt om »kemiluminescente atomreaktioner; inaktivering af anslåede jodatomer gennem kemisk og fysisk bratkøling; dannelse af anslåede jodmolekyler, iagttagelse af kemiluminescens.«
Universitetet anmodede den kompetente toldmyndighed, Hauptzollamt Frankfurt am Main-Flughafen, om toldfritagelse. Toldmyndigheden indrømmede i første omgang kun en midlertidig toldfritagelse; efter at den havde ladet foretage undersøgelser ved den toldtekniske prøve- og læreanstalt i Berlin, tilbagekaldte den fritagelsen og opkrævede ved ændringsafgørelse af 27. november 1980 mere end 7500 DM i told og ca. 1000 DM i indførselsomsætningsafgift. Den begrundede sin afgørelse med, at der i Fællesskabet blev fremstillet apparater af tilsvarende videnskabelig værdi. For dette resultat taler Kommissionens beslutning 80/291 af 18. februar 1980 (EFT L 67, s. 23), hvorved Kommissionen i et lignende tilfælde havde afvist en anmodning om toldfri indførsel af apparatet »Quanta-Ray-DCR laboratory laser system« med samme begrundelse.
Universitetet klagede over denne afgørelse, og Kommissionen vedtog den 23. december 1981 på Forbundsrepublikkens anmodning om indledning af proceduren efter artikel 7 i forordning nr. 2784/79 af 12. december 1979 (EFT L 318, s. 32) beslutning 82/83. Det fastslås i denne beslutning, at det omtvistede apparat ikke kan indføres med fritagelse for told, fordi der i Fællesskabet fremstilles »apparater af tilsvarende videnskabelig værdi og med samme anvendelsesformål«, som f.eks. apparatet »laser à YAG 10 Hz« fremstillet af det franske firma Quantel (EFT 1982 L 41, s. 50).
I anledning af det tyske Hauptzollamt's afgørelse, som var i overensstemmelse hermed, anlagde universitetet sag ved Hessisches Finanzgericht og gjorde gældende, at Kommissionens beslutning var urigtig. Universitetet anførte følgende: a) det franske lasersystem, som ekspertgruppen henviste til, var ikke af samme videnskabelige værdi som det amerikanske apparat og ville ikke gøre det muligt at gennemføre det påtænkte forskningsprogram; b) det fremgik ikke klart af beslutningen, om der på det tidspunkt, hvor lasersystemet blev bestilt (den 19. november 1979), blev fremstillet apparater af tilsvarende videnskabelig værdi i Fællesskabet. Til støtte for sin opfattelse fremlagde sagsøgeren i hovedsagen en sagkyndig erklæring fra professor Dr. H. Walther fra Universität München, hvorefter kun lasersystemet fra firmaet Quanta Ray kunne komme på tale til de meget krævende forsøg i forskningsprogrammet. Til forskel fra andre lasersystemer, herunder bl.a systemet fra firma Quantel, garanterer dette system, »at interferenser kan undgås«.
Ved kendelse af 21. december 1983 udsatte Hessisches Finanzgericht, 7. afdeling, sagen og forelagde Domstolen følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse i medfør af EØFtraktatens artikel 177: Er Kommissionens beslutning 82/83 af 23. december 1981 vedrørende apparatet »Quanta Ray Nd: YAG laboratory laser system, model DCR-1A« ugyldig, fordi der — som anført af Kommissionen — i Fællesskabet ganske vist blev fremstillet tilsvarende apparater, som dog var det indførte apparat kapacitetsmæssigt underlegne, især i betragtning af apparatets særlige anvendelsesformål?
3.
Som bekendt findes de regler, der anvendes som målestok for bedømmelsen af instrumenters og apparaters tilsvarende videnskabelige værdi i Rådets forordning nr. 1798/75 af 10. juli 1975 om fritagelse for told efter den fælles toldtarif ved indførsel af uddannelsesmæssigt, videnskabeligt eller kulturelt materiale (EFT L 184, s. 1). Denne retskilde blev ændret ved Rådets forordning nr. 1027/79 (EFT L 134, s. 1) og suppleret af en gennemførelsesforordning nr. 2784/79, som Kommissionen udstedte den 12. december 1979, og som trådte i kraft den 1. januar 1980 (EFT L 318, s. 32).
Anikei 3, stk. 3, tredje led, i den ændrede affattelse af forordning nr. 1798/75 bestemmer: »det vurderes, hvorvidt der foreligger tilsvarende videnskabelig værdi, ved at de vigtigste tekniske kendetegn for det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om... toldfritagelse, sammenlignes med kendetegnene for det tilsvarende i Fællesskabet fremstillede instrument eller apparat med henblik på at afgøre, hvorvidt sidstnævnte kan anvendes til samme videnskabelige formål som det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om toldfritagelse...«. I gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, fastslås, at ved sammenligningen »anses alene de tekniske kendetegn som »vigtigste«, som vil kunne have afgørende indflydelse på resultatet af det særlige arbejde, der skal udføres«. Der tages derimod ikke hensyn til, at det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om indførsel med toldfritagelse, »kan yde mere, end der kræves, for at det særlige arbejde kan udføres tilfredsstillende«.
Artikel 3, som på dette punkt i det væsentlige er forblevet uændret, bestemmer desuden, hvornår et instrument eller apparat skal betragtes »som samtidig fremstillet i Fællesskabet«. Afgørende herfor er leveringsfristen. Denne må på tidspunktet for ordreafgivelsen under hensyntagen til handelssædvane inden for den pågældende produktionssektor ikke overstige leveringsfristen for det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om toldfritagelse, i en sådan grad, at den »oprindelig påtænkte« anvendelse af dette »i væsentlig grad« vil kunne berøres deraf.
Så vidt fællesskabslovgiver. Domstolen har for sin del opstillet nogle principper for fortolkningen af de regler, jeg netop har omtalt. Det vigtigste princip ligger fast, nemlig inden for hvilke grænser Domstolen kan prøve gyldigheden af den type retsakter, som den trufne beslutning tilhører. Den tekniske karakter af den undersøgelse, som Toldfritagelsesudvalget skal foretage, udelukker — har Domstolen udtalt — at denne på ny kan »undersøge, om de omhandlede apparater faktisk er af tilsvarende videnskabelig værdi«. Domstolens opgave består altså i at undersøge »om den omtvistede beslutning (som vel at mærke er truffet af Kommissionen i overensstemmelse med udvalgets udtalelse) eventuelt er behæftet med åbenbare faktiske vildfarelser, retsvildfarelser eller magtfordrejning, begået i forbindelse med proceduren efter artikel 7 i forordning nr. 2784/79, eller for så vidt angår realiteten« (dom af 25. oktober 1984 i sag 185/83, Interfacultair Instituut Electronenmicroscopie der Rijksuniversiteit Groningen mod Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen Groningen, præmis 15; jfr. også dom af 27. september 1983 i sag 216/82, Universität Hamburg mod Hauptzollamt Hamburg-Kehrwieder, Sml. 1983, s. 2771, præmis 14).
Et andet princip, som Domstolen har opstillet, vedrører de kriterier, som skal anvendes ved vurderingen af, om de pågældende apparater er af tilsvarende værdi. Denne vurdering skal som anført i dommen i sag 185/83 i præmis 29 »ikke alene finde sted på grundlag af apparaternes tekniske specifikationer, som brugeren... har erklæret nødvendige for den pågældende forskning, men primært på grundlag af en objektiv bedømmelse af apparatets egnethed til de forsøg, som brugeren har tænkt at udføre ved hjælp af det indførte apparat«.
4.
Jeg har allerede gengivet de faktiske omstændigheder, således som de fremgår af skriftvekslingen. Under den mundtlige forhandling er der imidlertid dukket nye omstændigheder op, som det er formålstjenligt at tage hensyn til på grund af det lys, de kaster over sagens genstand, og det bidrag, de — om end kun indirekte — yder til sagens løsning.
Kommissionen har især oplyst, at det ikke lykkedes eksperterne fra medlemsstaterne ved deres første møde om undersøgelsen i den. konkrete sag at finde et apparat, som var fremstillet i Fællesskabet, og som var af samme videnskabelige værdi som det lasersystem, Goethe-Universität havde indført. Den franske repræsentant havde ganske vist oplyst, at det måske var muligt for firmaet Quantel at ændre på et seriefremstillet laserapparat for at tilpasse det til de krav, som universitetets forskningsprogram stillede. Mødet blev derpå afbrudt, og under det efterfølgende møde bekræftede den samme repræsentant, som i mellemtiden havde sat sig i forbindelse med virksomheden, at den mulighed, han havde nævnt, var til stede. Kommissionen udstedte den omtvistede beslutning på grundlag af hans redegørelse. Dette var også grunden til, at det pågældende lasersystem ikke i beslutningen blev angivet med en specifik betegnelse (en sådan fandtes naturligvis ikke, da der var tale om et tilpasset apparat), men med den almindelige betegnelse for Quantel's apparater. På anmodning af Domstolen har Kommissionen fremlagt en erklæring fra dette firma, hvoraf fremgår, at dette på det pågældende tidspunkt inden for tre til fire måneder fra ordreafgivelsen (og således inden for den i artikel 3 i forordning nr. 1798/75 fastsatte frist) kunne have leveret et lasersystem, som havde de egenskaber, universitetet krævede.
Den version, universitetet skriftligt har tilstillet Domstolen, er en ganske anden. Efter universitetets opfattelse er angivelserne i firmaet Quantel's skrivelse ukorrekte. Før det amerikanske lasersystem blev bestilt, opsøgte den for forskningsprogrammet ansvarlige firmaet og beskrev formålene med forskningsprojektet og de kendetegn, der var nødvendige for, at dette skulle lykkes, for firmaets teknikere. Teknikerne antydede imidlertid ikke på noget tidspunkt, at der var en mulighed for, at de lasersystemer, firmaet producerede, kunne ændres, således at de opfyldte disse specifikationer. I øvrigt ville de heller ikke have kunnet love noget i denne henseende. Der var nemlig et kendetegn, som var væsentligt for gennemførelsen af det nævnte forskningsprojekt, som laserne fra firmaet Quantel aldrig ville få, ligegyldigt hvor meget de blev ændret, nemlig repetitionsfrekvensen på 20 pulser pr. sekund, som er nødvendig for at opnå den kemiluminescens, der er nødvendig for spektralanalysen. Det er følgelig denne egenskab, som adskiller det amerikanske lasersystem fra lignende systemer, der fremstilles i Fællesskabet, og som begrunder, at dette indføres med toldfritagelse.
5.
Jeg er naturligvis ikke i stand til at bedømme, om denne påstand er rigtig set fra et teknisk synspunkt; lige så lidt kan jeg udtale mig om, hvorvidt den modsatte slutning, som eksperterne nåede til, er velbegrundet (når også de omstændigheder, jeg netop har gengivet, i denne forbindelse giver anledning til betydelig usikkerhed i mange henseender). Ifølge Domstolens praksis er det imidlertid ikke vor opgave at bedømme dette. Det er vor opgave at afgøre, om Kommissionen ved sammenligningen af de to lasersystemer korrekt har taget hensyn til kendetegn, som Goethe-Universität har erklæret uomgængelig nødvendige for gennemførelsen af dets projekt, og — såfremt den ikke har gjort dette — om den beslutning, den har udstedt, er ugyldig.
Jeg mener, at man i dette tilfælde virkelig må tale om ugyldighed; jeg er navnlig af den opfattelse, at Kommissionen har handlet retsstridigt, idet den ikke har fortolket reglerne om toldfri indførsel korrekt. Kommissionen har nemlig i sit indlæg anført, at disse skal fortolkes således, at toldmyndighederne let kan anvende dem. Det betyder, at der ikke må tages for meget hensyn til de særlige omstændigheder ved et konkret forskningsprojekt, men at »forskningsprojektets art« er den afgørende målestok ved sammenligningen; ellers ville det være for let at fremlægge forskningsprojektet med så mange detaljer, at kun det indførte apparat kunne vælges. Kommissionen har i sit indlæg på side 7 sammenfattet sin opfattelse således, at reglerne om toldfritagelse ganske vist skal tage rimeligt hensyn til omstændighederne i det enkelte tilfælde, men de skal dog altid være generelle; det vil sige, at afgørelsen skal træffes på grundlag af almindelige kriterier, og det er umuligt at undersøge hvert enkelt forskningsprojekt i alle enkeltheder.
Som jeg allerede har sagt, er jeg ikke enig i denne opfattelse. Imod den taler efter min mening forordningens ordlyd, hvorefter et apparats særlige kendetegn skal undersøges med henblik på det scerlige forskningspro-. jekt, der skal udføres, samt forordningens formål. Formålet med forordning nr. 1798/75 er nemlig at lette såvel den frie udveksling af ideer som udøvelse af kulturelle aktiviteter og videnskabelig forskning inden for Fællesskabet ved — »i videst muligt omfang« — at indrømme apparaterne toldfritagelse. Det kan altså med sikkerhed udelukkes, at forfatterne til forordningen har anset en summarisk undersøgelse af forskningsprojektet alene med det formål at lette arbejdet for toldembedsmændene for tilladt eller ligefrem i overensstemmelse med disses pligt. Alt tyder tværtimod på, at de har forestillet sig en yderst indgående undersøgelse; herfor taler, at de har forudset muligheden af en henvendelse til eksperterne i Toldfritagelsesudvalget, når de nationale myndigheder ikke mener, at de er i stand til at træffe en tilfredsstillende afgørelse, selv »efter høring af de pågældende erhvervskredse« (artikel 7, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2784/79).
Men dette er ikke alt. Man må også tage de regler i betragtning, som bestemmer, hvilket materiale institutionen skal vedlægge den egentlige anmodning om toldfritagelse. Hvorfor skulle man forlange, at institutionen angiver alle formålstjenlige oplysninger om det indførte instruments eller apparats tekniske kendetegn, at den opgiver navn eller firmanavn og adresse på de firmaer i Fællesskabet, den har henvendt sig til for at erhverve et apparat af tilsvarende videnskabelig værdi, og at den skal give en detaljeret begrundelse for, at den ikke anser et sådant apparat for egnet »til det særlige videnskabelige arbejde, der skal udføres«?
Hvorfor skulle man kræve så mange og indgående oplysninger, hvis det ikke var for at gøre det muligt for eksperterne at foretage sammenligningen ud fra en detaljeret undersøgelse af forskningsprojektet? Og kan man i øvrigt ikke kun bedømme »apparatets egnethed til de forsøg, som brugeren har tænkt at udføre ved hjælp af det indførte apparat«, som Domstolen selv har krævet, gennem en detaljeret undersøgelse af forskningsprojektet?
6.
Det er hermed fastslået, at en urigtig fortolkning af bestemmelserne på toldfritagelsesområdet har ført til, at Kommissionen ikke har støttet bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger tilsvarende videnskabelig værdi, på konkrete synspunkter, men blot på arten af det forskningsprojekt, Goethe-Universität har fremlagt. Den har altså ikke tillagt de særlige kendetegn ved det indførte lasersystem, som universitetet anså for uomgængeligt nødvendige for at gennemføre forskningsprojektet efter planen, den fornødne vægt.
Den omtvistede beslutning er derfor behæftet med en retsvildfarelse. Jeg skal derfor foreslå, at det spørgsmål, der er forelagt Domstolen af Hessisches Finanzgericht, 7. afdeling, ved kendelse af 21. december 1983, besvares således:
Kommissionens beslutning 82/83 af 23. december 1981, hvori det fastslås, at indførsel af apparatet »Quanta Ray Nd: YAG laboratory laser system, model DCR-1A« ikke kan ske med fritagelse for told efter den fælles toldtarif, er ugyldig.
(
*1
) – Oversat fra italiensk.