61981C0212
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
F. CAPOTORTI
FREMSAT DEN 18. FEBRUAR 1982 (
1
)
Høje Domstol.
1.
Domstolen skal i denne sag træffe en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd, hvilken regel Domstolen jo for nylig har taget stilling til i sag 137/80 (Kommissionen mod kongeriget Belgien), der blev afgjort ved dom af 20. oktober 1981. Ifølge denne regel har en tjenestemand, der efter at have bestridt en anden stilling indtræder i Fællesskabernes tjeneste, ret til til Fællesskaberne at få overført:
»—
den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder han har erhvervet i administrationen, i den nationale eller internationale organisation eller virksomhed eller
—
en fastsat tilbagekøbsværdi som denne administrations, organisations eller virksomheds pensionskasse skylder ham på tidspunktet for hans fratræden«.
Storhertugdømmet Luxembourgs Cour de cassation har under en sag, som Caisse de pension des employes privés har anlagt mod Léon Bodson, stillet Domstolen følgende spørgsmål:
»Skal artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber fortolkes således, at summen af de bidrag (såvel arbejdsgiversom arbejdstagerbidrag), der rent faktisk er indbetalt til en national pensionsordning (med bidragsbetaling) og/eller er fiktivt beregnet (uden bidragsbetaling), med tillæg af rente 4 % p.a. fra den 31. december i.hvert medlemsår, kan udgøre enten den aktuarmæssige modværdi af de erhvervede pensionsrettigheder eller den fastsatte tilbagekøbsværdi, som pensionskassen skylder?«.
2.
Forståelsen af den nærmere sammenhæng, der har givet anledning til et således formuleret spørgsmål, kræver indledningsvis en kort gennemgang af de faktiske omstændigheder, der har givet anledning til den foreliggende sag. Léon Bodson, der er luxembourgsk statsborger, blev efter ansættelse i den private sektor i sit hjemland ansat som tjenestemand ved Europa-Parlamentet. Han fremsatte i medfør af ovennævnte bestemmelse over for Caisse de pension des employés privés de Luxembourg begæring om overførsel til De europæiske Fællesskabers pensionsordning af den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, han havde erhvervet i den nationale pensionsordning. Da pensionskassens forretningsudvalg afslog denne begæring, indgav han klage til Conseil arbitral des assurances sociales (voldgiftsretten for social forsikring), der imidlertid afslog begæringen med den begrundelse, at der ikke i luxembourgsk lov findes bestemmelser om betaling af den aktuarmæssige modværdi af erhvervede pensionsrettigheder. Léon Bodson indankede herefter voldgiftsrettens afgørelse for Conseil supérieur des assurances sociales, der ved dom af 1. december 1977 anerkendte hans ret til overførsel af den aktuarmæssige modværdi. I tilslutning hertil skal det fremhæves, at afgørelsen fra Conseil supérieur er baseret på en fortolkning af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd, hvorefter den pensionsberettigede har adgang til at vælge, om det er den aktuarmæssige modværdi af de tidligere erhvervede pensionsrettigheder eller den fastsatte tilbagekøbsværdi, som han har krav på ved sin fratræden, der skal overføres til Fællesskaberne.
På baggrund heraf måtte det nu være Caisse de pension's opgave at beregne det beløb, der i overensstemmelse med den omtalte afgørelse for Bodson skulle overføres til Fællesskaberne. Men henved tyve måneder senere var der endnu ikke truffet nogen afgørelse i så henseende. I mellemtiden har storhertugdømmet Luxembourg med henblik på gennemførelse i den nationale retsorden af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd, vedtaget lov af 14. marts 1979 (der ændrer artikel 18 i lov af 16.12.1963 om koordinering af pensionsordningerne) og har herved fastsat regler for adgangen for tjenestemænd i Fællesskaberne og i internationale organisationer til overførsel fra den luxembourgske pensionsordning af et beløb svarende til summen af de af den forsikrede og arbejdsgiveren betalte bidrag med tillæg af rente 4 % p.a. På grundlag af disse regler fastsatte forretningsudvalget for Caisse de pension des employés privés omsider ved afgørelse af 17. juli 1979 det til de af Bodson erhvervede pensionsrettigheder svarende beløb, der skulle overføres til Fællesskabernes pensionsordning, idet dette beløb blev beregnet som summen af de af den forsikrede — Bodson — og af hans arbejdsgiver indbetalte bidrag med tillæg af rente og rentes rente 4 % p.a. fra 31. december i hvert medlemsår. I begrundelsen til denne afgørelse anfører forretningsudvalget specielt, at begrebet »den aktuarmæssige modværdi af pensionsrettigheder« er ukendt i luxembourgsk lovgivning.
Léon Bodson indankede derefter endnu en gang sagen til Conseil supérieur des assurances sociales, hvis dom i mellemtiden var blevet formelt retskraftig. Conseil supérieur annullerede afgørelsen fra Caisse de pension og pålagde denne i medfør af nævnte dom af 1. december 1977»at beregne den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, som Bodson havde erhvervet, og som han ønskede overført til De europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber«.
Caisse de pension har til Cour de cassation indgivet kassationsbegæring mod denne sidste dom. Sagsøgeren har herved lagt til grund, at de gældende luxembourgske regler er i overensstemmelse med fællesskabsrettens krav og har gjort gældende, at den beregningsmetode, der følger disse regler, og som er blevet anvendt i afgørelsen af 17. juli 1979 ikke kan antages at give den fastsatte tilbagekøbsværdi — idet dette begreb, således som det er defineret i luxembourgsk lovgivning, alene omfatter de af arbejdstageren indbetalte bidrag — og derfor nødvendigvis er en realisering af den anden af de i nævnte artikel 11, stk. 2, nævnte muligheder, dvs. det samme som den aktuarmæssige modværdi. Det spørgsmål, der er omtvistet drejer sig faktisk om, hvorvidt den luxembourgske overførselsordning omfattes af den ene eller den anden af de to i nævnte regel anerkendte løsninger. Cour de cassation ønsker derfor med det spørgsmål, der er stillet Domstolen, og under en almindelig holdt henvisning til særegenhederne ved den overførselsordning, der er fastlagt ved luxembourgsk lov af 14. marts 1979, en afgørelse af, om en således indrettet ordning kan anses for en overførsel af den fastsatte tilbagekøbsværdi eller af den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, der er erhvervet på nationalt plan, således at der hermed bliver tale om en realisering af en af de i den omhandlede fællesskabsbestemmelse anførte muligheder.
3.
En besvarelse af spørgsmålet fra den luxembourgske ret kræver en fortolkning af begreberne »den aktuarmæssige modværdi af de erhvervede pensionsrettigheder« og »den fastsatte tilbagekøbsværdi«, der begge findes i nævnte artikel 11, stk. 2. Lad det indledningsvis være sagt, at det afgjort vil være muligt at give en fællesskabsfortolkning, eftersom der er tale om begreber, der har en objektiv karakter, idet de udspringer af henholdsvis forsikringsvidenskaben og matematikken. I anvendelsen af den ene eller den anden ordning kan der ganske vist være detailforskelle fra stat til stat, men dette vil ikke — som anført af den luxembourgske regering under retsforhandlingerne — kunne give tilstrækkeligt grundlag for at antage, at fortolkningen af den omhandlede bestemmelse må overlades til de enkelte medlemsstater.
Den aktuarmæssige modværdi af en ret til en pengeydelse skal give en kapitalisering af værdien af en fremtidig og eventuel periodisk ydelse. Der sker herved en beregning af kapitalværdien af den pension, som den berettigede efter nationale regler har erhvervet ret til, med fradrag af en efter forholdet mellem forfaldstiden, dvs. det tidspunkt, hvor den pensionsberettigede person har nået en alder, der giver ham ret til at få pensionen udbetalt, og forudbetalingens dato fastsat rentedekort samt af et nedsættelsesbeløb, som fastsættes forholdsvis efter risikoen for den berettigedes død før forfaldstiden, (og som beregnes efter hans alder og dødelighedstallene). Rentedekorten og nedsættelsesbeløbet er i det store og hele ligefrem proportionale med det tidsrum, der vil hengå mellem tidspunktet for udbetalingen af den aktuarmæsseige modværdi og pensionsalderstidspunktet; også den aktuarmæssige modværdis beløb vil derfor med et bestemt antal forsikringsperioder være forskelligt, afhængigt af vedkommende tjenestemands alder, og således at det vil være jo højere jo ældre tjenestemanden er. Fastlæggelsen af den aktuarmæssige modværdi indebærer altså foruden en dekortberegning en sandsynlighedsberegning.
Yderligere oplysning om spørgsmålet kan meget hensigtsmæssigt hentes i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 1, i bilag VIII (i Personaleposten nr. 77 af 29.7.1969 og Personaleposten »Spécial Interinstitutions« af 19.10.1977). Artikel 4 i disse bestemmelser, der drejer sig om overførsel af den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, en tjenestemand har erhvervet i Fællesskaberne, ved tiltrædelse af en stilling i den nationale administration (altså det netop ved artikel 11, stk. 1 regulerede modstykke til det tilfælde, der her drøftes) fastlægger den beregningsmetode for den aktuarmæssige modværdi, som skal anvendes af den institution, hvori vedkommende tjenestemand gør tjeneste på fratrædelsestidspunktet. Der benyttes følgende kriterium: til grund lægges den pension, tjenestemanden har ret til på overførslens dato; denne kapitaliseres og herved lægges de af budgetmyndighederne sidst vedtagne dødelighedstabeller til grund, hvorhos der anvendes en rentesats på 3,5 % p.a. For overførsler i modsat retning må naturligvis et tilsvarende kriterium anvendes, mens det i øvrigt bliver de nationale myndigheders opgave at give nærmere regler for overførslerne.
»Den fastsatte tilbagekøbsværdi« er et langt mere enkelt — og bestemt meget anderledes indrettet — institut. Der bliver herved i forbindelse med forsikringsordninger, der bygger på bidragsbetaling, tale om at sammenlægge de af den forsikrede og eventuelle af arbejdsgiveren betalte bidrag, eventuelt med tillæg af rente. Hvor der er tale om pensionsordninger, der er anderledes udformet, skal der først sk'e en fiktiv beregning af bidragene (idet der herved gås ud fra pensionsbeløbet sammenholdt med tjenestetiden), hvorefter de således beregnede bidrag lægges sammen.
4.
Et beløb, der bestemmes på den måde, den forelæggende ret har beskrevet, kan naturligvis ikke udgøre en aktuarmæssig modværdi af de pensionsrettigheder, den berettigede har erhvervet; for der savnes jo herved enten en beregning af den pension, den berettigede ville have til gode ved den lovligt fastsatte forfaldstid, eller en kapitalisering af selve pensionen på den ovenfor beskrevne måde. Den i det præjudicielle spørgsmål beskrevne beregningsmåde giver derimod i alt væsentligt et resultat svarende til den fastsatte tilbagekøbsværdi: der gås ud fra de bidrag, arbejdstageren og arbejdsgiveren har betalt (eller fra hvad der efter en fiktiv beregning svarer til disse bidrag), disse lægges sammen, og der tillægges renter. Det kan forekomme ejendommeligt, at samtlige parter, der har været inddraget i sagen ved de luxembourgske retsinstanser, har erklæret sig enige i det synspunkt, at det beløb, der ved nævnte afgørelse af 17. juli 1979 fra Caisse de pension for Léon Bodson er beordret overført til Fællesskaberne — et beløb, der som bekendt er blevet fastsat netop på den af Cour de cassation i spörsmålet angivne måde — ikke udgør den fastsatte tilbagekøbsværdi. Herved må der dog henses til, at den fastsatte tilbagekøbsværdi under den luxembourgske pensionsordning, der var gældende før den nævnte lov af 14. marts 1979 uafhængigt af dennes bestemmelser kun kunne beløbe sig til summen af de af den forsikrede betalte bidrag, hvorimod det beløb, som Caisse de pension skulle overføre efter anmodning fra Léon Bodson også som tidligere anført omfatter de af arbejdsgiveren indbetalte bidrag samt et tillæg efter beregning af rente 4 % p.a. En tilbagekøbsværdi af denne art ligner i øvrigt den, der er fastsat i artikel 12 i bilag VIII for tjenestemænd i Fællesskabet, der udtræder af tjenesten uden at have opnået pensionsberettigelese. Som følge heraf og når endvidere bortses fra de omhandlede interne regler, svarer det beløb, der er omtalt i spørgsmålet, ganske givet til den fastsatte tilbagekøbsværdi som omhandlet i nævnte artikel 11, stk. 2, i bilag VIII.
5.
Den luxembourgske regering og Kommissionen har i deres skriftlige indlæg i sagen gjort gældende, at den enkelte medlemsstat til opfyldelse af den medlemsstaterne ved artikel 11, stk. 2, pålagte forpligtelse blot behøver at regulere spørgsmålet, således at den nationalt ansatte tjenestemand er sikker på at have ret til en af de to former for overførsel af pensionsrettigheder. Såfremt dette var korrekt, ville storhertugdømmet Luxembourg med vedtagelsen af en bestemmelse om en tilbagekøbsværdi, der i øvrigt var gunstigere end den tilbagekøbsværdi, den tidligere lovgivning fasatte, have opfyldt sine fællesskabsretlige forpligtelser, og det ville være ufornødent også at give regler om adgang til overførsel af aktuarmæssig modværdi.
Det må bemærkes, at spørgsmålet om en fortolkning af artikel 11, stk. 2, ud fra denne synsvinkel, har en anden beskaffenhed end det fortolkningsspørgsmål, der foreligger fra storhertugdømmet Luxembourgs Cour de cassation. Jeg mener ikke, at Domstolen bør komme ind på dette spørgsmål, dels fordi der ikke fra den ret, der behandler hovedsagen, foreligger nogen anmodning herom (hvilket betyder, at andre medlemsstater end Luxembourg ikke har fået lejlighed til at fremføre deres synspunkter i den forbindelse), og dels fordi Léon Bodson, som den forelæggende rets domsbegrundelse viser ved den af Conseil supérieur des assurances sociales afsagte dom, der er blevet formelt retskraftig, har opnået en anerkendelse til fra den luxembourgske pensionskasse til De europæiske Fællesskaber at få overført den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, han har erhvervet i sit hjemland. Sidstnævnte ret er altså uden at anvende proceduren i henhold til EØF-traktatens artikel 177 nået til det resultat, at de pensionsberettigede tjenestemænd har adgang til at vælge mellem de to i artikel 11, stk. 2, nævnte muligheder.
Den luxembourgske regering ønsker i sit indlæg tilsyneladende også at forfægte det synspunkt, at den omtvistede bestemmelse ikke kan være umiddelbart uanvendelig, men må forudsætte, at der findes nationale regler, der giver de kriterier og detailangivelser, hvorefter beregningen af den aktuarmæssige modværdi kan ske; i tilfælde af, at der ikke findes sådanne regler — og det gør der jo ikke i storhertugdømmet Luxembourg — vil det i det hele være umuligt at imødekomme en pensionsberettigets begæring om en beregning som nævnt. For så vidt angår stillingen ifølge luxembourgsk lovgivning må der passende kunne henvises til bestemmelserne for offentligt ansatte i luxembourgsk lov af 27. august 1977, der regulerer stillingen for tjenestemænd, der ansættes i internationale organisationer; ifølge artikel 8, stk. 2, i nævnte lov er det ikke ifølge stk. 1 i samme artikel, der handler om tilbagekøb af erhvervede pensionsrettigheder, udelukket, at den pensionsberettigede til den internationale organisation får overført den aktuarmæssige modværdi af de på nationalt plan erhvervede pensionsrettigheder, såfremt vedkommende internationale organisations pensionsordning indeholder regler herom (i artikel 13 i samme lov henvises til et dekret fra storhertugen om de nærmere regler for den aktuarmæssige beregning). Men under alle omstændigheder og selv bortset fra disse regler og fra muligheden for heri at hente kriterier og angivelser til brug for den aktuarmæssige beregning af pensionsrettigheder, der tilhører privat ansatte tjenestemænd, der indtræder i Fællesskabernes tjeneste, forbliver det en kendsgerning, at det spørgsmål, den luxembourgske regering har rejst, går videre end det præjudicielle spørgsmål, hvortil kommer, at det tilsyneladende er i strid med den nævnte endelige dom af 1. december 1977 fra Conseil supérieur des assurances sociales. De vanskeligheder, som den luxembourgske forvaltning eventuelt stilles over for i forbindelse med fuldbyrdelse af denne dom udgør naturligvis et problem, der må løses inden for rammerne af den luxembourgske retsorden. Med hensyn til den fortolkning af fællesskabsretten, som Domstolen er blevet anmodet om, skal jeg gentage, at den bør holde sig inden for de grænser, der er sat ved spørgsmålet fra den forelæggende ret.
6.
Af de ovenfor anførte grunde vil jeg foreslå Domstolen at besvare det spørgsmål, storhertugdømmet Luxembourgs Cour de cassation har stillet ved dom af 25. juni 1981, på følgende måde:
Summen af de bidrag, der af en pensionsforsikret arbejdstager og hans arbejdsgiver er indbetalt til en national pensionsordning, med tillæg af rente 4 % p.a., udgør ikke den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, denne arbejdstager har erhvervet i artikel 11, stk. 2's forstand i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber. Dette beløb udgør derimod en fastsat tilbagekøbsværdi som omhandlet i nævnte bestemmelse.
(
1
) – Oversat fra italiensk.