61987CC0083_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . I denne praejudicielle sag rejses spoergsmaalet om anvendelsen i tid af faellesskabsforordningerne om social sikring af vandrende arbejdstagere . Det skal i det vaesentlige afgoeres, om man, naar der er tale om pensionsrettigheder fastsat inden 1 . oktober 1972, da forordningerne nr . 3 og 4 ( 1 ) blev ophaevet, skal anvende bestemmelserne i disse to forordninger - som fortsat finder anvendelse, naar der efter denne dato, som foelge af en aendring i modtagerens personlige forhold, skal foretages en ny beregning af pensionsrettighederne - eller om det derimod er forordningerne nr . 1408/71 ( 2 ) og nr . 574/72 ( 3 ), der finder anvendelse .
2 . Det praejudicielle spoergsmaal er blevet rejst under en sag anlagt af Mario Viva, vandrende italiensk arbejdstager, mod Fonds national de retraite des ouvriers mineurs ( herefter benaevnt "FNROM "). Viva har opppebaaret foelgende ydelser :
- siden 1 . juni 1963, en italiensk proratarisk invalidepension i henhold til forordningerne nr . 3 og 4,
- siden 1 . august 1963, en belgisk invalidepension til "aegtefaellesats", som er nedsat i henhold til de nationale antikumulationsregler .
Ifoelge artikel 94, stk . 5, i forordning nr . 1408/71 kan vandrende arbejdstagere, der har faaet tildelt pension foer forordningens ikrafttraeden, anmode om, at deres rettigheder tages op til revision under hensyntagen til de nye bestemmelser . Viva anvendte ikke denne mulighed . Da hans hustru afgik ved doeden den 2 . november 1983, foretog FNROM paa eget initiativ en ny beregning af den belgiske invalidepension, idet satsen for enlige nu blev anvendt . Da Viva ikke havde indgivet en anmodning i henhold til artikel 94, stk . 5, fandt FNROM, at forordningerne nr . 3 og 4 fortsat skulle anvendes . Viva har ikke anfaegtet anvendelsen af satsen for enlige, men har gjort gaeldende, at FNROM, for saa vidt angaar sammenlaegning af ydelserne, var forpligtet til at anvende de regler, der gjaldt paa det tidspunkt, da FNROM paa eget initiativ foretog en ny beregning af hans rettigheder som foelge af aendringen i hans personlige forhold, nemlig bestemmelserne i forordningerne nr . 1408/71 og nr . 574/72 .
3 . Som den forelaeggende ret har bemaerket vedroerende anvendelsen i tid af disse to forordninger, giver artikel 94, stk . 5, udtrykkeligt mulighed for, at modtageren af ydelser kan indgive en anmodning om revision af sine rettigheder, mens der ikke udtrykkeligt gives mulighed for revision ex officio som foelge af en aendring i rettighedshaverens personlige forhold . Jeg mener imidlertid, at de to forordninger, der har vaeret i kraft siden 1972, og de regler, der allerede er udstukket i Domstolens praksis, indeholder tilstraekkelige momenter for at kunne besvare den nationale rets spoergsmaal .
4 . Indledningsvis skal jeg ikke undlade i lighed med Kommissionen at bemaerke, at der bestaar en vis lighed mellem de faktiske omstaendigheder i den her foreliggende sag og i den sag, der danner grundlaget for Domstolens foerste Sinatra-dom ( 4 ).
5 . Domstolen fastslog i denne dom, at artikel 46 i forordning nr . 1408/71 finder anvendelse i tilfaelde, hvor en belgisk invalidepension for grubeminearbejdere - fastsat foer ophaevelsen af forordningerne nr . 3 og 4 og foer forordning nr . 1408/71' s ikrafttraeden til "aegtefaellesats" i henhold til belgisk ret - efter sidstnaevnte forordnings ikrafttraeden blev aendret ved anvendelse af satsen for enlige i henhold til samme ret, fordi pensionistens hustru havde erhvervsmaessig beskaeftigelse .
6 . I den foreliggende sag skal Domstolen tage stilling til spoergsmaalet, om artikel 46 i forordning nr . 1408/71 finder anvendelse, naar en invalidepension for grubeminearbejdere - fastsat inden ophaevelsen af forordningerne nr . 3 og 4 og foer forordning nr . 1408/71' s ikrafttraeden til "aegtefaellesats" - efter sidstnaevnte forordnings ikrafttraeden aendres ved anvendelse af satsen for enlige, fordi pensionistens hustru er afgaaet ved doeden .
7 . Den her foretagne sammenligning maa i sig selv vaere tilstraekkelig til at overbevise Domstolen om, at det her forelagte spoergsmaal allerede indirekte er afgjort ved Sinatra-dommen . En juridisk gennemgang vil yderligere styrke denne opfattelse .
8 . Det af FNROM indtagne standpunkt, hvorefter forordningerne nr . 3 og 4, der blev ophaevet den 1 . oktober 1972, skal anvendes i tilfaelde af aendringer, der efter dette tidspunkt paavirker en invalidepensionists forhold, stoettes i virkeligheden paa en uholdbar modsaetningsslutning .
9 . FNROM fandt nemlig, at forordningerne nr . 3 og 4, skoent de udtrykkeligt er blevet ophaevet i henhold til artikel 100 i forordning nr . 1408/71, fortsat regulerer pensioner, fastsat foer forordningerne blev ophaevet; FNROM henviste her til artikel 94, stk . 5, i forordning nr . 1408/71, som bestemmer : De "rettigheder, der tilkommer personer, som foer den 1 . oktober 1972 ... har faaet tillagt en pension eller rente, kan efter den paagaeldendes anmodning tages op til revision under hensyntagen til denne forordnings bestemmelser ". Hvis det udtrykkeligt forlanges, at modtageren af en pension fastsat inden den 1 . oktober 1972 skal indgive en anmodning for at faa pensionen revideret under hensyntagen til bestemmelserne i forordning nr . 1408/71, kan man ifoelge FNROM heraf slutte, at den aendring, der paavirker pensionen, ikke kan give anledning til anvendelse af forordning nr . 1408/71, saafremt der ikke udtrykkeligt anmodes herom, og at man derfor skal anvende forordningerne nr . 3 og 4, der gjaldt paa tidspunktet for fastsaettelsen af pensionen .
10 . Ved en saadan fortolkning goer man imidlertid en undtagelse til en regel . Ifoelge artikel 94, stk . 5, har modtageren af en pension fastsat inden den 1 . oktober 1972 mulighed for - blot ved at anmode herom - at faa sine rettigheder revideret under henynstagen til bestemmelserne i forordning nr . 1408/71, dvs . bestemmelser, som principielt ikke finder anvendelse . Artikel 94, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 siger nemlig, at forordningen "begrunder ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for den 1 . oktober 1972 ". Faellesskabslovgiver har her konsekvent gennemfoert det princip, Domstolen fastlagde i dommen af 5 . maj 1977 i Jansen-sagen ( 5 ), hvorefter en ny bestemmelse i en faellesskabsforordning - in casu artikel 10, stk . 2, i forordning nr . 1408/71 - ikke kan udvides til at omfatte omstaendigheder, der ligger uden for forordningens anvendelsesperiode . Artikel 94, stk . 5, fraviger det i stk . 1 fastlagte princip, idet den giver mulighed for paa simpel anmodning at paaberaabe sig bestemmelserne i den nye forordning, selv om der ikke efter forordningens ikrafttraeden er indtraadt nye objektive omstaendigheder . AEndringer i pensionen, der beror paa begivenheder indtraadt efter forordning nr . 1408/71' s ikrafttraeden, giver derimod normalt ret til anvendelse af dennes bestemmelser, jfr . det "almindelig anerkendte princip", der udtrykkeligt er naevnt i Domstolens dom af 15 . februar 1978 i Bauche-sagen ( 6 ), hvorefter aendringslove, "for saa vidt ikke andet er bestemt, (( finder )) anvendelse paa de fremtidige virkninger af faktiske omstaendigheder, som er opstaaet under de gamle regler ."
11 . Hverken saerlige EF-overgangsregler, ud over de allerede omtalte, paa det for sagen relevante omraade eller Sinatra-dommen kan anfoeres til stoette for den opfattelse, at de klassiske principper for den tidsmaessige lovanvendelse kan saettes ud af spil i den foreliggende sag .
12 . Naar sikringsbegivenheden indtraeder forud for den 1 . oktober 1972, og naar fastsaettelsen af ydelsen endnu ikke er sket inden denne dato, foreskriver gennemfoerelsesforordningen nr . 574/72 - under hensyntagen til artikel 94, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 - en dobbelt fastsaettelse af ydelsen i overensstemmelse med reglerne
- i forordning nr . 3 eller i overenskomster, der var i kraft mellem de paagaeldende medlemsstater indtil den 1 . oktober 1972, og
- i forordning nr . 1408/71, for saa vidt angaar tiden efter den 1 . oktober 1972 .
Disse saerlige bestemmelser finder ikke anvendelse paa den situation, der ligger til grund for det praejudicielle spoergsmaal, og hvor pensionen, som faktisk blev fastsat inden den 1 . oktober 1972, er paavirket af en begivenhed, der aendrer pensionistens civilstand, og som er indtraadt efter den 1 . oktober 1972 . Rent juridisk kan det imidlertid fastslaas, at bestemmelserne ikke principielt tilsigter at forlaenge virkningerne af den gamle forordning ud over den 1 . oktober 1972, da en saadan forlaengelse kun gaelder i undtagelsestilfaelde, jfr . artikel 118, stk . 1, sidste afsnit, for at sikre, at pensionisten fortsat modtager det hoejeste beloeb .
13 . Men endnu engang fremgaar det efter min opfattelse navnlig klart af Sinatra-dommen, at forordning nr . 1408/71 skal anvendes paa aendringer i en situation, der oprindelig har givet anledning til fastsaettelse af en pension inden forordningens ikrafttraeden . Domstolen fandt, at anvendelsen, i henhold til en afgoerelse af juni 1976, af en sats for enlige paa en invalidepension, der oprindelig - i henhold til en afgoerelse af 10 . maj 1971 - var beregnet paa grundlag af satsen for gifte med virkning fra 1 . april 1971, noedvendigvis maatte indebaere en "ny beregning i henhold til bestemmelserne i artikel 46 i forordning nr . 1408/71 ".
14 . Den uenighed for den nationale ret, der gav anledning til anmodningen om en praejudiciel afgoerelse, drejede sig netop om, hvorvidt Mario Viva, som foelge af aendringen i hans personlige forhold, kunne kraeve anvendelse af artikel 46 i forordning nr . 1408/71, hvorefter der skal foretages en sammenligning mellem den nationale ordning, paa den ene side, og ordningen med sammenlaegning og forholdsmaessige ydelser, paa den anden side, for at kunne afgoere, hvilken af de to ordninger der er mest fordelagtig . Jeg mener derfor, at Domstolen ved besvarelsen af det af cour du travail de Mons forelagte spoergsmaal maa tage udgangspunkt i de principper, der ligger til grund for den foerste Sinatra-dom .
15 . Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at de praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes :
"En ny beregning i overensstemmelse med artikel 46 i forordning nr . 1408/71 er noedvendig, saafremt den invalidepension, som en medlemsstat, paa grundlag af en sats for gifte, har fastsat inden forordningens ikrafttraeden, aendres ved anvendelse af satsen for enlige som foelge af en begivenhed, der indtraeder efter denne dato, og som paavirker den forsikredes personlige forhold ."
( 1 ) JO nr . 30 af 16.12.1958, s . 561 til 597 .
JO nr . 62 af 20.4.1963, s . 1314 .
( 2 ) Forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 66 ).
( 3 ) af 21 . marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 ( EFT 1972 I, s . 149 ).
( 4 ) Dom af 2 . februar 1982, 7/81, Sml . s . 137 .
( 5 ) 104/76, Sml . 1977, s . 829 .
( 6 ) 96/77, Sml . 1978, s . 383 .