62024CJ0328_RES
Zadeva C‑328/24 P
Constantin Mincu Pătrașcu Brâncuși
proti
Evropskemu javnemu tožilstvu
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. aprila 2026
„Pritožba – Pravo institucij – Uredba (EU) 2017/1939 – Evropsko javno tožilstvo – Člen 42(1) – Postopkovni akti Evropskega javnega tožilstva, ki naj bi imeli pravne učinke v razmerju do tretjih – Sodni nadzor, ki ga izvajajo nacionalna sodišča – Ugovor nezakonitosti – Dopustnost – Izključna pristojnost Sodišča Evropske unije za nadzor zakonitosti aktov Unije – Člen 86(2) in (3) PDEU – Izvajanje kazenskega pregona pred nacionalnimi sodišči – Pooblastilo zakonodajalca Unije za določitev pravil, ki se uporabljajo za sodni nadzor postopkovnih aktov Evropskega javnega tožilstva – Nedovoljeno odstopanje od člena 263 PDEU – Neobstoj – Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Kršitev – Neobstoj – Nepristojnost Splošnega sodišča“
Pritožba – Razlogi – Dopustnost – Pogoji – Navajanje trditev, ki so bile predložene tudi pred Splošnim sodiščem
(člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2))
(Glej točke od 38 do 40.)
Ničnostna tožba – Pogoji dopustnosti – Pristojnost sodišča Unije – Vprašanje javnega reda – Ugovor nezakonitosti, s katerim se želi dokazati kršitev primarnega prava Unije – Akt sekundarne zakonodaje, s katerim je izključena pristojnost sodišča Unije – Obveznost sodišča Unije, da preuči to izjemo, preden se izreče za nepristojno na podlagi tožbe v postopku v glavni stvari
(člena 256(1), drugi pododstavek, in 263 PDEU; Uredba Sveta 2017/1939, člen 42)
(Glej točke 53 in od 58 do 61.)
Ničnostna tožba – Pristojnost sodišča Unije – Tožba zoper sklep stalnega senata Evropskega javnega tožilstva, s katerim je bila zoper tožečo stranko vložena obtožnica – Postopkovni akt Evropskega javnega tožilstva – Nepristojnost – Pristojnost nacionalnih sodišč – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Kršitev – Neobstoj
(člen 19(1) in (3) PEU; členi 86, od (1) do (3), 263, četrti odstavek, 267 in 277 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 47 in 48; Uredba Sveta 2017/1939, uvodne izjave 83, 85, 86, 87, prvi odstavek, in 88 ter členi 10(2), 13(1), 28(1), 30(5), 31(3), 36, 37(2), 41 in 42, od (1) do (3) in (8))
(Glej točke od 64 do 91 in od 96 do 100.)
Pritožba – Razlogi – Kršitev postopka – Odločitev o tem, ali se odločanje o ugovoru nedopustnosti pridrži za končno odločbo – Diskrecijska pravica Splošnega sodišča
(člen 256 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 130(1) in (7))
(Glej točko 106.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je bila vložena pritožba, ki jo je zavrnilo, je pojasnilo razmerje med sodnim sistemom, vzpostavljenim s Pogodbama, in členom 42(1) Uredbe 2017/1939, (
1
) v skladu s katerim postopkovne akte Evropskega javnega tožilstva, ki naj bi imeli pravne učinke v razmerju do tretjih, presojajo pristojna nacionalna sodišča.
Po preiskavi Evropskega javnega tožilstva se je stalni senat tega organa odločil, da zoper tožečo stranko sproži postopek pred romunskim kazenskem sodiščem. Ta je pri Splošnem sodišču zoper ta sklep vložil ničnostno tožbo, skupaj z ugovorom nezakonitosti zoper člen 42 Uredbe 2017/1939. Splošno sodišče se je izreklo za nepristojno, ker so za sodni nadzor postopkovnih aktov Evropskega javnega tožilstva pristojna nacionalna sodišča.
Presoja Sodišča
Sodišče je razsodilo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da ni pristojno za odločanje o tožbi zoper postopkovni akt Evropskega javnega tožilstva v smislu člena 42(1) Uredbe 2017/1939, ne da bi preučilo, ali primarno pravo Unije nasprotuje taki ugotovitvi.
Ker je namreč pristojnost vprašanje javnega reda, ki ga je treba po potrebi obravnavati po uradni dolžnosti, se Splošno sodišče ne more izreči za nepristojno za odločanje o tožbi, ne da bi predhodno preučilo utemeljenost vseh trditev, navedenih pred njim, katerih namen je prav dokazati njegovo pristojnost v zvezi s tem. Natančneje, ustaljena sodna praksa, v skladu s katero nedopustnost glavne tožbe povzroči nedopustnost ugovora nezakonitosti, navedenega v utemeljitev te tožbe, Splošnemu sodišču po sami definiciji ne more dovoliti, da se z obrazložitvijo, da ni pristojno za odločanje o tožbi v glavni stvari, izreče za nepristojno za preučitev trditev, s katerimi se izpodbija veljavnost določbe sekundarnega prava, glede na primarno pravo Unije, če se za ugotovitev svoje nepristojnosti opira prav na to določbo. Iz sodne prakse tako izhaja, da mora Splošno sodišče, kadar o ugovoru nezakonitosti določbe sekundarne zakonodaje, ki odločitev organa Unije, ki se izpodbija pred njim, izvzema iz vsakršnega sodnega nadzora, odloča zaradi nezdružljivosti te določbe s členom 263 PDEU, preveriti, ali je ta ugovor nezakonitosti utemeljen, in se po potrebi izreči za pristojno za nadzor zakonitosti te odločitve na podlagi člena 263 PDEU, da bi zagotovilo učinkovit sodni nadzor.
Vendar je Sodišče razsodilo, da zakonodajalec Unije s tem, da je nacionalnim sodiščem podelil pristojnost za izvajanje sodnega nadzora nad postopkovnimi akti Evropskega javnega tožilstva, ki naj bi imeli pravne učinke v razmerju do tretjih, ni posegel v pristojnosti Sodišča, določene v členih 19 PEU in 263 PDEU.
V zvezi s tem je Sodišče navedlo, da razdelitev pristojnosti med nacionalnimi sodišči in sodišči Unije, določena v členu 42 Uredbe 2017/1939, ne pomeni nedovoljenega odstopanja od izključne pristojnosti sodišč Unije za nadzor zakonitosti aktov organov, uradov ali agencij Unije na podlagi člena 263 PDEU. Zakonodajalec Unije s tem, da je sodni nadzor nacionalnih sodišč določil le za postopkovne akte Evropskega javnega tožilstva, ki naj bi imeli pravne učinke v razmerju do tretjih, razen odločitev o opustitvi zadeve, in s tem, da je v drugih primerih določil pristojnost Sodišča, ni prekoračil meja pooblastila, ki mu je izrecno podeljeno s členom 86(3) PDEU, da določi „pravila, ki se uporabljajo za sodni nadzor postopkovnih dejanj“ Evropskega javnega tožilstva.
Poleg tega je treba ob upoštevanju posebne narave nalog, ki so s PDEU dodeljene Evropskemu javnemu tožilstvu, in glede na obseg pooblastil, ki so s to pogodbo zakonodajalcu Unije podeljena za določitev institucionalnega in postopkovnega okvira, v katerem Evropsko javno tožilstvo opravlja te naloge, izraz „pravila, ki se uporabljajo za sodni nadzor postopkovnih dejanj [Evropskega javnega tožilstva]“ razlagati tako, da lahko vključuje ne le uvedbo posebnih pogojev in podrobnih pravil v zvezi s tožbami zoper te postopkovne akte, ampak po potrebi tudi določitev posebnih pravil o sodni pristojnosti.
V tem institucionalnem in postopkovnem okviru so pravni učinki postopkovnih aktov Evropskega javnega tožilstva za tretje v veliki meri določeni z nacionalnim pravom. Poleg tega so postopkovni akti Evropskega javnega tožilstva faza kazenskega postopka, katerega izid je v izključni pristojnosti nacionalnih sodišč, ki imajo pooblastilo za prosto presojo dokazov. V teh okoliščinah pristojnost nacionalnih sodišč za nadzor nad temi akti ne pomeni nedovoljenega odstopanja od člena 263 PDEU. Poleg tega je ta razdelitev pristojnosti potrjena s splošno sistematiko člena 42 Uredbe.
Poleg tega je Sodišče opozorilo, da člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ne more ustvariti pristojnosti sodišč Unije, kadar jo Pogodbi izključujeta, niti spremeniti sistema sodnega nadzora, ki ga določata ti pogodbi, zlasti pravil o dopustnosti direktnih tožb. Člen 42(1) Uredbe 2017/1939 vsekakor spoštuje pravico do učinkovitega sodnega varstva.
Na eni strani sodni nadzor postopkovnih aktov, ki naj bi imeli pravne učinke do tretjih, pri razlagi ob upoštevanju člena 41 in uvodnih izjav Uredbe 2017/1939 omogoča, da se zagotovi, da Evropsko javno tožilstvo spoštuje temeljne pravice. Poleg tega morajo države članice zagotoviti učinkovita pravna sredstva.
Na drugi strani je treba prvi odstavek, ki je v členu 42, razlagati glede na splošno sistematiko tega člena, zato je ta člen popolnoma v skladu s celovitim sistemom pravnih sredstev in postopkov za zagotovitev nadzora zakonitosti aktov Unije. Zlasti je povezan z odstavkom 2, v skladu s katerim se mehanizem predhodnega odločanja uporablja za sodni nadzor postopkovnih aktov Evropskega javnega tožilstva, s čimer se Sodišču zagotavlja, da lahko preuči vsa vprašanja, ki se nanašajo na razlago ali veljavnost postopkovnih aktov Evropskega javnega tožilstva, ki se izpodbijajo pred pristojnim nacionalnim sodiščem, in zadevne uredbe.
(
1
)	Uredba Sveta (EU) 2017/1939 z dne 12. oktobra 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva (EJT) (UL 2017, L 283, str. 1).