SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 11. decembra 2025(*)
„ Predhodno odločanje – Obdavčenje – Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Člen 9(1) – Pojem ‚davčni zavezanec‘ – Družbeniki družbe civilnega prava brez pravne osebnosti – Člen 193 – Določitev davčnega zavezanca, ki je dolžan plačati davek “
V zadevi C‑796/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika), z odločbo z dne 29. novembra 2023, ki je na Sodišče prispela 16. februarja 2018, v postopku
Česká síť s. r. o.
proti
Odvolací finanční ředitelství,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi J. Passer, predsednik senata, D. Gratsias in B. Smulders (poročevalec), sodnika,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Česká síť s. r. o. V. Křivánek, advokát,
–        za češko vlado L. Březinová, M. Smolek in J. Vláčil, agenti,
–        za Evropsko komisijo M. Herold in J. Hradil, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 3. julija 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 9(1) in člena 193 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2013/43/EU z dne 22. julija 2013 (UL 2013, L 201, str. 4) (v nadaljevanju: Direktiva 2006/112).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Česká síť s. r. o., gospodarsko družbo češkega prava, in Odvolací finanční ředitelství (finančni direktorat za pritožbe, Češka republika) v zvezi z odredbo, naslovljeno na to družbo, naj plača zneske, dolgovane iz naslova davka na dodano vrednost (DDV), in globo, ker naj bi bila kot „določeni družbenik“ dolžna plačati ta davek za storitve, ki jih za stranke s sedežem v tej državi članici opravljajo podjetja, s katerimi je sodelovala in ki naj bi bila z njo del iste „družbe“ v smislu češkega civilnega prava.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Člen 9(1) Direktive 2006/112 določa:
„‚Davčni zavezanec‘ je vsaka oseba, ki kjerkoli neodvisno opravlja kakršno koli ekonomsko dejavnost, ne glede na namen ali rezultat te dejavnosti.
‚Ekonomska dejavnost‘ je vsaka dejavnost proizvajalcev, trgovcev ali oseb, ki opravljajo storitve […].“
4        Člen 11 te direktive določa:
„Po posvetovanju s posvetovalnim odborom za [DDV] lahko vsaka država članica obravnava kot enega davčnega zavezanca osebe s sedežem na ozemlju te države članice, ki so kljub temu, da so pravno neodvisne, med seboj finančno, ekonomsko in organizacijsko tesno povezane.
Država članica, ki uporabi možnost iz prvega pododstavka, lahko sprejme vse potrebne ukrepe s katerimi prepreči možnost davčne utaje ali izogibanja plačilu davka zaradi uporabe omenjene določbe.“
5        Člen 193 navedene direktive določa:
„DDV je dolžan plačati davčni zavezanec, ki dobavlja obdavčljivo blago ali opravlja obdavčljivo storitev, razen v primerih, v katerih je davek v skladu s členi 194 do 199b in členom 202 dolžna plačati druga oseba.“
6        Člen 287 Direktive 2006/112 določa:
„Države članice, ki so pristopile po 1. januarj[u] 1978, lahko oprostijo davčne zavezance, katerih letni promet ne presega protivrednosti naslednjih zneskov v nacionalni valuti po menjalnem tečaju na dan njihovega pristopa:
[…]
(7)      Češka: 35.000 EUR;
[…]“
Češko pravo
Zakon o DDV
7        V času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari je zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty (zakon št. 235/2004 o davku na dodano vrednost, v nadaljevanju: zakon o DDV) vseboval posebno ureditev v zvezi z družbeniki „družbe“ v smislu člena 2716 zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník (zakon št. 89/2012 o civilnem zakoniku, v nadaljevanju: civilni zakonik).
8        Člen 4a(3) zakona o DDV je določal, da promet davčnega zavezanca, družbenika „družbe“ v smislu člena 2716 civilnega zakonika (v nadaljevanju: „družba“), ki opravlja transakcije, pri katerih je DDV odbiten, vključuje promet, ki ga ne ustvari le ta davčni zavezanec neodvisno zunaj „družbe“, ampak tudi celotna „družba“.
9        Člen 73(7) tega zakona je določal, da za obdavčljive transakcije, ki so se izvedle v okviru delovanja „družbe“, pravico do odbitka DDV uveljavlja „določeni družbenik“.
10      Člen 100(4) navedenega zakona je določal, da morajo zavezanci za DDV, ki so družbeniki iste „družbe“, voditi ločeno evidenco za namene DDV za dejavnost, za katero so bili družbeniki, in da to evidenco v imenu „družbe“ vodi določeni družbenik, ki za račun „družbe“ izpolnjuje vse obveznosti in uveljavlja pravice, ki iz istega zakona izhajajo za druge družbenike.
Civilni zakonik
11      Civilni zakonik v členu 2716 in naslednjih vsebuje pravila, ki urejajo subjekt, imenovan „družba“, to je združenje oseb brez pravne osebnosti.
12      Člen 2737 civilnega zakonika določa, prvič, da če družbenik v skupni zadevi posluje s tretjo osebo, se šteje za zastopnika vseh družbenikov, drugič, da se to, da se družbeniki dogovorijo drugače, ne more uveljavljati proti dobroverni tretji osebi, tretjič, da če družbenik v skupni zadevi s tretjo osebo posluje v svojem imenu, lahko drugi družbeniki uveljavljajo pravice, ki iz tega izhajajo, pri čemer pa je tretja oseba povezana le v razmerju do tretje osebe, ki je pravno poslovala z njim, in četrtič, da se ta določba uporablja, če je tretja oseba vedela, da družbenik deluje za račun „družbe“.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
13      Leta 2017 je družba Česká síť sodelovala s tremi družbami s sedežem v Združenih državah Amerike, ki so v Češki republiki poslovale prek podružnic (v nadaljevanju: zadevne podružnice).
14      Družba Česká síť in zadevne podružnice so za končne stranke opravljale storitve, ki so vključevale predvsem zagotavljanje dostopa do interneta. Vsaka od teh podružnic je poslovala s svojimi strankami in v svojem imenu ter je leta 2017 vknjižila prihodke iz teh storitev.
15      Edini družbenik družbe Česká síť je podpisoval pogodbene dokumente v imenu zadevnih podružnic in v njih med drugim navedel nekatere podatke družbe Česká síť, zlasti njeno spletno mesto in elektronski naslov. Poleg tega je ta družba v letih 2009 in 2010 tem podružnicam brezplačno predala več kot 170 svojih strank. Navedenim podružnicam je zagotavljala potrebno infrastrukturo in sama zagotavljala internetno povezavo za končne stranke. Vse stranke so bile na internet povezane prek iste dostopne točke. Zadevne podružnice v Češki republiki niso izkazovale nobenih opredmetenih oziroma neopredmetenih sredstev ali stroškov za plače.
16      Finanční úřad pro Plzeňský kraj (finančni urad za plzensko regijo, Češka republika) je novembra 2020 izdal dvanajst odločb o odmeri davka, naslovljenih na družbo Česká síť v zvezi z DDV, dolgovanim za mesečna davčna obdobja od januarja do decembra 2017. Za vsako od teh obdobij je določil dolgovani DDV v višini 30.713 čeških kron (CZK), kar je skupaj 368.556 CZK, in družbi Česká síť naložil plačilo globe v skupnem znesku 73.704 CZK.
17      Te odločbe o odmeri davka so temeljile na ugotovitvi, da je med družbo Česká síť in zadevnimi podružnicami obstajala povezava, zaradi katere je davčna uprava ugotovila obstoj „družbe“, katere „določeni družbenik“ je bila družba Česká síť. Iz tega naslova naj bi bila ta družba dolžna plačati DDV za celotno „družbo“. Tako je ta uprava znesek DDV, ki ga je dolgovala družba Česká síť, izračunala tako, da je v njeno davčno osnovo vključila tako obdavčljive transakcije, ki jih je opravila sama, kot tudi obdavčljive transakcije, ki so jih opravile zadevne podružnice kot družbeniki „družbe“.
18      Družba Česká síť je zoper te odločbe o odmeri davka vložila upravno pritožbo, ki je bila zavrnjena. Nato je pri Krajský soud v Plzni (regionalno sodišče v Plznu, Češka republika) vložila tožbo, ki je bila zavrnjena. Nazadnje je vložila kasacijsko pritožbo pri Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika), ki je predložitveno sodišče.
19      Družba Česká síť je pred zadnjenavedenim sodiščem trdila, da je posebna ureditev v zvezi z družbeniki „družbe“, ki jo je zakon o DDV vseboval v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, v nasprotju z Direktivo 2006/112, ker je davčna uprava na podlagi te ureditve lahko štela, da je dolžna plačati DDV ne le za svoje obdavčljive dejavnosti, ampak tudi za dejavnosti zadevnih podružnic, ker so bile te tako kot ona del iste „družbe“.
20      Navedeno sodišče navaja, najprej, da namen te posebne ureditve ni bil prenos pravil s področja DDV, ki se uporabljajo za „skupino oseb“, kot so določena v členu 11 Direktive 2006/112, dalje, da je člen 5a(1) zakona o DDV, katerega namen je bil izvesti tak prenos, določal, da član skupine ne more biti hkrati družbenik „družbe“, in nazadnje, da davčna uprava ni trdila, da je družba Česká síť del take skupine v smislu tega člena 11.
21      Predložitveno sodišče navaja svoje mnenje, da je sodelovanje med družbo Česká síť in zadevnimi podružnicami izpolnjevalo merila, ki se zahtevajo za opredelitev strukture njihovih dejavnosti kot „družbe“, pri čemer poleg tega obstoj pisne pogodbe v zvezi s tem ni potreben.
22      Vendar to sodišče trdi, da se strinja z zadržki družbe Česká síť, ker se po njegovem mnenju zanjo ne bi smelo šteti, da je dolžna plačati DDV za obdavčljive storitve, ki so jih zadevne podružnice opravile za svoje končne stranke, čeprav so bile na podlagi upoštevnih pravil civilnega prava družba Česká síť in navedene podružnice ena sama „družba“.
23      Poleg tega predložitveno sodišče meni, da je treba preučiti tudi okoliščine, v katerih je sodeloval družbenik „družbe“, ki je v okviru obdavčljivih transakcij, ki so predmet obravnave pred njim, posloval s končnimi strankami, ker naj bi obstajali položaji, v katerih lahko le eden od družbenikov take „družbe“ zaveže vse družbenike.
24      Tako naj bi bilo zlasti, če tak družbenik ravna v skladu s postopkom, predpisanim v členu 2737 civilnega zakonika, in sicer kadar v skupni zadevi deluje kot pooblaščenec vseh družbenikov na podlagi njihovega pooblastila, kar pomeni, da deluje v imenu in za račun vseh družbenikov ter da so ti v skladu s členom 2736 tega zakonika s svojimi dejanji solidarno zavezani.
25      V obravnavanem primeru pa predložitveno sodišče v zvezi z načinom, kako so pravne osebe, ki so povezane z „družbo“, in ki delujejo prek zadevnih podružnic, prek teh podružnic poslovale s končnimi strankami, ugotavlja, da so te podružnice delovale v svojem imenu in da so pogodbe o opravljanju storitev sklenile one, in ne družba Česká síť. Dejstvo, da naj bi pogodbeni dokumenti vsebovali nekatere podatke te družbe, naj ne bi vplivalo na identifikacijo davčnega zavezanca za zadevne obdavčljive transakcije.
26      Poleg tega naj iz upravnega spisa ne bi bilo razvidno, da bi zadevne podružnice v pogodbah, sklenjenih s končnimi strankami, ali v razmerjih z njimi omenile družbo Česká síť tako, da bi jo predstavile kot družbenika.
27      V teh okoliščinah je Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je v skladu z Direktivo 2006/112, zlasti pa s členom 9(1) in členom 193 te direktive, da je na podlagi posebnih nacionalnih določb o [DDV] za tako imenovane ‚družbe‘ (združenja oseb brez pravne osebnosti) davek za celotno ‚družbo‘ dolžan plačati tako imenovani ‚določeni družbenik‘, čeprav je v zvezi z opravljanjem storitev v razmerju do končnega potrošnika nastopal drug družbenik?
Ali je skladnost tega položaja z Direktivo 2006/112 odvisna od tega, ali je ta drugi družbenik kršil pravila delovanja v zadevah ‚družbe‘ in v razmerju do končne stranke nastopal v svojem imenu?“
Vprašanje za predhodno odločanje
28      Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 9(1) in člen 193 Direktive 2006/112 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da se eden od družbenikov družbe civilnega prava, ki nima pravne osebnosti ločene od pravne osebnosti njenih članov, in ki opravlja obdavčljive storitve, imenovan „določeni družbenik“, šteje za subjekt, ki je dolžan plačati DDV od obdavčljivih storitev, ki so jih opravili drugi družbeniki te družbe, čeprav so ti za opravljanje teh storitev poslovali s svojimi končnimi strankami, in ali je v zvezi s tem pomembno, da so ti drugi družbeniki s tem, da so s svojimi končnimi strankami poslovali v svojem imenu, odstopili od pravil civilnega prava o zastopanju navedene družbe v razmerjih s tretjimi osebami.
29      V skladu z ustaljeno sodno prakso je z izrazi, uporabljenimi v členu 9 Direktive 2006/112, zlasti z izrazom „vsaka oseba“, pojem „davčni zavezanec“ opredeljen široko, s poudarkom na neodvisnosti pri opravljanju ekonomske dejavnosti, tako da je treba vse osebe, fizične ali pravne, javnega in zasebnega prava, in tudi tvorbe, ki nimajo pravne osebnosti, ki pa objektivno izpolnjujejo merila iz te določbe, šteti za zavezance za plačilo DDV (sodba z dne 16. septembra 2023, DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, točka 69 in navedena sodna praksa).
30      Za ugotovitev, koga je treba šteti za „davčnega zavezanca“ za DDV za zadevne dobave, je treba preveriti, kdo je neodvisno opravljal zadevno ekonomsko dejavnost. Merilo neodvisnosti se namreč nanaša na vprašanje povezave zadevne transakcije s konkretno osebo ali konkretnim subjektom, pri čemer poleg tega zagotavlja, da lahko pridobitelj svojo morebitno pravico do odbitka uveljavlja s pravno gotovostjo (glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2023, DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, točka 70 in navedena sodna praksa).
31      V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba preveriti, ali zadevna oseba ekonomsko dejavnost opravlja v svojem imenu, za svoj račun in na lastno odgovornost ter ali nosi gospodarsko tveganje, povezano z opravljanjem teh dejavnosti (sodba z dne 16. februarja 2023, DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, točka 71 in navedena sodna praksa).
32      Iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da kadar oseba sama nastopa v razmerjih s tretjimi osebami, ki delujejo v svojem imenu in za svoj račun ter sama prevzema ekonomsko tveganje, povezano z zadevnimi obdavčljivimi transakcijami, okoliščina, da je sklenila pogodbo, v kateri je opredeljena, kot da v odnosih s tretjimi osebami deluje v imenu vseh sopogodbenikov ali subjekta, ustanovljenega s to pogodbo, ne more vplivati na njen status davčnega zavezanca (glej v tem smislu sodbo z dne 16. septembra 2020, Valstybinė mokesčių inspekcija (Družbena pogodba), C‑312/19, EU:C:2020:711, točke od 43 do 47).
33      Poleg tega dokazan obstoj celo tesnega sodelovanja med več podjetji ne more zadostovati za dvom o njihovi neodvisnosti v smislu člena 9(1) Direktive 2006/112. Izbira vrste sodelovanja je namreč odvisna od izbire pri organizaciji teh podjetij in sama po sebi ne omogoča ugotovitve, da ta podjetja svojih dejavnosti ne opravljajo neodvisno ali da ne nosijo gospodarskega tveganja, povezanega z njihovo gospodarsko dejavnostjo (glej v tem smislu sodbo z dne 12. oktobra 2016, Nigl in drugi, C‑340/15, EU:C:2016:764, točki 31 in 32).
34      Čeprav mora v obravnavanem primeru predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejanskega stanja, ob upoštevanju zgoraj navedene sodne prakse ugotoviti, ali je treba za zadevne subjekte, in sicer zadevne podružnice, šteti, da zadevno gospodarsko dejavnost opravljajo „neodvisno“, je Sodišče, ki mora temu sodišču dati koristne odgovore, pristojno, da na podlagi spisa zadeve v glavni stvari in pisnih stališč, ki so mu bila predložena, poda napotke, ki mu bodo omogočili, da odloči v konkretnem sporu, ki mu je predložen (glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2023, DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, točki 72 in 73 ter navedena sodna praksa).
35      V zvezi s tem je iz pojasnil predložitvenega sodišča razvidno, da to sodišče meni, da je bilo treba v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari na podlagi upoštevnih pravil civilnega prava družbo Česká síť in zadevne podružnice šteti za družbenike ene same „družbe“, in sicer družbe civilnega prava brez ločene pravne osebnosti, pri čemer za to presojo ni potreben obstoj pisne pogodbe.
36      Zato po mnenju tega sodišča na podlagi pravil zakona o DDV, ki določajo posebno ureditev v zvezi s takimi družbeniki in ki so se uporabljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, družba Česká síť kot „določeni družbenik“ „družbe“ ni bila „davčni zavezanec“ za DDV v smislu člena 9(1) Direktive 2006/112, kar zadeva ne le njene lastne obdavčljive storitve, ampak tudi storitve, ki so jih opravili drugi družbeniki „družbe“, in je bila na podlagi člena 193 te direktive dolžna plačati DDV za vse te storitve.
37      Navedeno sodišče poleg tega ugotavlja, da namen te posebne ureditve, kot je bila v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari določena z zakonom o DDV, ni bil prenos člena 11 Direktive 2006/112 in da se davčna uprava poleg tega ni sklicevala na uporabo pravil nacionalnega prava, s katerimi je bil ta prenos opravljen, kljub temu, da je navedla vrsto dejanskih elementov, iz katerih naj bi izhajalo, da so bile družba Česká síť in zadevne podružnice med seboj finančno, ekonomsko in organizacijsko tesno povezane v smislu odstavka 1 tega člena 11.
38      Vendar je treba ugotoviti, kot je v bistvu navedla tudi generalna pravobranilka v točkah od 34 do 38 sklepnih predlogov, da se zdi, da ni mogoče izključiti, da bi glede na te tesne povezave uporaba nacionalnih pravil, s katerimi je prenesen člen 11 Direktive 2006/112, v obravnavanem primeru lahko omogočila, da se družba Česká síť in zadevne podružnice obravnavajo kot en davčni zavezanec, čeprav so pravno neodvisne, če bi bilo dokazano, da razdelitev prometa med temi štirimi družbami, za katere se zdi, da so vse pod neposrednim ali posrednim nadzorom edinega družbenika družbe Česká síť, izhaja iz povsem umetnega konstrukta, ki pomeni zlorabo. Posledica take ugotovitve bi bila, da se oprostitev iz člena 287, točka 7, Direktive 2006/112 za Češko republiko ne bi uporabljala, če bi skupni promet navedenih družb presegel prag iz te določbe.
39      Če te ugotovitve ni mogoče sprejeti, bo moralo predložitveno sodišče glede na sodno prakso, navedeno v točkah od 29 do 33 te sodbe, preučiti vprašanje, kdo – družba Česká síť ali zadevne podružnice – je davčni zavezanec za DDV v smislu člena 9(1) Direktive 2006/112, kar zadeva obdavčljive storitve, ki jih opravljajo te podružnice. Ta status bodo imele te podružnice, če se ugotovi, da so te podružnice te storitve v razmerju do družbe Česká síť opravljale neodvisno. To bo veljalo, če se ugotovi, da so navedene podružnice opravljale zadevno gospodarsko dejavnost v svojem imenu, za svoj račun in na lastno odgovornost, ter če nosijo gospodarsko tveganje, povezano z opravljanjem teh dejavnosti.
40      V zvezi s tem je treba glede na pojasnila predložitvenega sodišča in s pridržkom, da to sodišče preveri vsa upoštevna dejstva spora o glavni stvari, ugotoviti, da je treba kljub sodelovanju družbe Česká síť pri organizaciji opravljanja storitev zadevnih podružnic za končne stranke šteti, da so te podružnice davčni zavezanci v zvezi s temi storitvami.
41      Kot namreč navaja to sodišče, so navedene podružnice opravljale obdavčljive storitve za svoje končne stranke, ki so vključevale predvsem zagotavljanje dostopa do interneta. Vsaka od teh podružnic je te storitve opravljala v svojem imenu in je v zadevnem davčnem letu vknjižila prihodke, ki jih je ustvarila iz teh storitev.
42      V zvezi s tem je glede na sodno prakso, navedeno v točki 33 te sodbe, posebej pomembna okoliščina, da so se zadevne podružnice v razmerjih s tretjimi osebami v bistvu predstavljale, ne da bi neposredno navajale „družbo“ ali enega od njenih družbenikov, zlasti družbo Česká síť, čeprav so pogodbeni dokumenti vsebovali nekatere elemente, ki so na prvi pogled omogočali posredno identifikacijo slednje.
43      Ta okoliščina je pomembna zlasti zato, ker je treba z uporabo meril, ki omogočajo identifikacijo zavezanca za DDV v okviru opravljanja obdavčljivih storitev s strani različnih subjektov, ki so pravno neodvisni, vendar so med seboj finančno, ekonomsko in organizacijsko tesno povezani, zagotoviti, da je taka identifikacija razmeroma lahko predvidljiva in, nazadnje, da se poskrbi za pravno varnost zadevnih tretjih subjektov, predvsem zato, da lahko ti dejansko pravno varno uveljavljajo svojo morebitno pravico do odbitka, kot to zahteva načelo, določeno v sodni praksi, navedeni v točki 30 te sodbe.
44      Na vprašanje, ali bi na odgovor na vprašanje za predhodno odločanje lahko vplivalo dejstvo, da so zadevne podružnice za izvedbo obdavčljivih transakcij iz postopka v glavni stvari odstopale od pravil nacionalnega prava o zastopanju „družbe“ v razmerjih s tretjimi osebami, ker so s končno stranko poslovale v svojem imenu, je treba odgovoriti nikalno.
45      Dejstvo, da te podružnice v razmerjih s tretjimi osebami niso nastopale v skladu s pravili o zastopanju „družbe“, ki jih določa veljavno nacionalno civilno pravo, namreč ni upoštevno za odgovor na vprašanje, kdo – družba Česká síť ali navedene podružnice – je zavezanec za plačilo DDV za obdavčljive storitve, ki jih opravljajo navedene podružnice, ampak je njegova edina posledica to, da za „družbo“ nikakor ni mogoče šteti, da je sama opravila te storitve, in zato ne more biti davčna zavezanka za DDV v zvezi s temi storitvami (glej v tem smislu sodbo z dne 16. septembra 2020, Valstybinė mokesčių inspekcija (Družbena pogodba), C‑312/19, EU:C:2020:711, točk 45).
46      Nazadnje, če se v obravnavanem primeru ne bi uporabila nobena od izjem iz člena 193 Direktive 2006/112, kar mora preveriti predložitveno sodišče, bi iz te določbe izhajalo, da je davčni zavezanec za DDV v zvezi s storitvami, ki jih opravljajo zadevne podružnice, prav tako dolžan plačati ta davek.
47      Iz tega je treba sklepati, da če bi predložitveno sodišče po različnih preverjanjih, ki jih mora opraviti, menilo, da so v skladu s členom 9(1) in členom 193 Direktive 2006/112 zadevne podružnice zavezane za plačilo DDV za obdavčljive storitve, ki jih opravljajo te podružnice, bi zadnjenavedena določba nasprotovala temu, da se na podlagi nacionalne ureditve, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ta davek naloži družbi Česká síť, ker naj bi bila ta „določeni družbenik“ „družbe“, katere družbeniki so te podružnice.
48      Glede na vse zgornje preudarke je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 9(1) in člen 193 Direktive 2006/112 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da se eden od družbenikov družbe civilnega prava, ki nima pravne osebnosti ločene od pravne osebnosti njenih članov, in ki opravlja obdavčljive storitve, imenovan „določeni družbenik“, šteje za subjekt, ki je dolžan plačati DDV od obdavčljivih storitev, ki so jih opravili drugi družbeniki te družbe, čeprav so ti za opravljanje teh storitev poslovali s svojimi končnimi strankami, in da v zvezi s tem ni pomembno, da so ti drugi družbeniki s tem, da so s svojimi končnimi strankami poslovali v svojem imenu, odstopili od pravil civilnega prava o zastopanju navedene družbe v razmerjih s tretjimi osebami.
Stroški
49      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
Člen 9(1) in člen 193 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2013/43/EU z dne 22. julija 2013,
je treba razlagati tako, da
nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da se eden od družbenikov družbe civilnega prava, ki nima pravne osebnosti ločene od pravne osebnosti njenih članov, in ki opravlja obdavčljive storitve, imenovan „določeni družbenik“, šteje za subjekt, ki je dolžan plačati davek na dodano vrednost od obdavčljivih storitev, ki so jih opravili drugi družbeniki te družbe, čeprav so ti za opravljanje teh storitev poslovali s svojimi končnimi strankami, in da v zvezi s tem ni pomembno, da so ti drugi družbeniki s tem, da so s svojimi končnimi strankami poslovali v svojem imenu, odstopili od pravil civilnega prava o zastopanju navedene družbe v razmerjih s tretjimi osebami.
Podpisi
*      Jezik postopka: češčina.