62023CC0337
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ANTHONYJA MICHAELA COLLINSA,
predstavljeni 12. septembra 2024 (
1
)
Zadeva C‑337/23
APS Beta Bulgaria EOOD,
Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia AD
(predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija))
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Varstvo potrošnikov – Nepošteni pogoji – Direktiva 93/13/EGS – Direktiva 2008/48/ES – Odplačno poroštvo s strani poklicnega poroka, ki ga imenuje upnik – Povezane kreditne pogodbe – Porokovo odplačilo posojila – Subrogacija upnikovih pravic“
I. Uvod
1.
S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija) prosi Sodišče za mnenje glede vrste vprašanj o združljivosti nekaterih pogojev v potrošniških kreditnih pogodbah s pravom Unije v okoliščinah, ko prevzemniki v okviru kreditnega poroštva poskušajo od potrošnikov kreditojemalcev izterjati zneske, posojene na podlagi teh pogodb.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
2.
Člen 3 Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (
2
) določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve:
[…]
(c)
‚kreditna pogodba‘ pomeni pogodbo, s katero dajalec kredita odobri ali obljubi, da bo odobril potrošniku kredit v obliki odloga plačila, posojila ali drugega podobnega finančnega dogovora […];
[…]
(n)
‚povezana kreditna pogodba‘ pomeni kreditno pogodbo, v kateri:
(i)
je zadevni kredit namenjen izključno financiranju pogodbe o dobavi posebnega blaga ali opravljanju posebne storitve, in
(ii)
iz objektivnega stališča ti dve pogodbi sestavljata komercialno enoto; šteje se, da komercialna enota obstaja takrat, ko dobavitelj ali izvajalec storitev sam financira kredit za potrošnika ali ga financira tretja stranka, če dajalec kredita uporablja storitve dobavitelja ali izvajalca storitev v zvezi s sklenitvijo ali pripravo kreditne pogodbe ali kadar so posebne dobrine ali izvajanje posebnih storitev izrecno opredeljene v kreditni pogodbi.“
3.
Člen 15(2) Direktive 2008/48 določa:
„Ko se blago ali storitve iz povezane kreditne pogodbe ne zagotovijo ali se zagotovijo le delno ali niso v skladu s pogodbo o njihovi dobavi, ima potrošnik pravico uporabiti pravna sredstva zoper dajalca kredita, če je potrošnik uporabil pravna sredstva zoper dobavitelja, pa mu ni uspelo dobiti zadoščenja, do katerega je upravičen v skladu z zakonom ali s pogodbo o dobavi blaga ali storitev. Države članice določijo, do kakšne mere in pod kakšnimi pogoji je mogoče uveljavljati takšna pravna sredstva.“
4.
Člen 17(1) Direktive 2008/48 določa:
„Če dajalec kredita svoje pravice po kreditni pogodbi prenese na tretjo osebo, je potrošnik zoper prejemnika upravičen uveljavljati ugovore, ki jih ima na voljo zoper prvotnega dajalca kredita, vključno s poravnavo, če je dovoljena v zadevnih državah članicah.“
5.
Člen 22 Direktive 2008/48 določa:
„1.   Če ta direktiva vsebuje harmonizirane določbe, države članice ne smejo ohraniti ali uvesti v svoje nacionalno pravo drugih določb, razen tistih, določenih v tej direktivi. […]
2.   Države članice zagotovijo, da se potrošniki ne odpovejo pravicam, ki so jim podeljene z določbami nacionalne zakonodaje, ki uveljavljajo to direktivo ali so z njo usklajene.
3.   Države članice nadalje zagotovijo, da se določbam, ki jih sprejmejo pri izvajanju te direktive, ni mogoče izogniti z načinom oblikovanja pogodb, zlasti z vnašanjem črpanj ali kreditnih pogodb, ki spadajo v področje uporabe te direktive, v kreditne pogodbe, katerih značilnosti ali namen bi lahko omogočili, da se izognejo njeni uporabi.
[…]“
B.
Bolgarsko pravo
6.
Člen 147(1) Zakon za zadalzheniyata i dogovorite (
3
) (zakon o obligacijskih razmerjih in pogodbah, kakor je bil spremenjen, v nadaljevanju: ZZD) določa:
„Porok ostane odgovoren tudi po zapadlosti glavne obveznosti, če je upnik v šestih mesecih vložil tožbo zoper dolžnika. Ta določba se uporablja tudi, če je porok izrecno omejil svoje poroštvo do trajanja glavne obveznosti.
Podaljšanje roka, ki ga upnik odobri dolžniku, nima učinka v razmerju do poroka, če ta v to ni privolil.“
III. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
7.
Družbi Easy Asset Management AD in Credisimo AD, pravni osebi bolgarskega prava, sta na podlagi individualnih potrošniških kreditnih pogodb potrošnikom kreditojemalcem posodili zneske v višini od 300 bolgarskih levov (BGN) (približno 150 EUR) do 1700 BGN (približno 870 EUR) (
4
) po obrestni meri približno 40 % do 50 %, ki naj bi se odplačali v obdobjih od treh do osemnajstih mesecev. V skladu z vsako od teh kreditnih pogodb je moral potrošnik kreditojemalec zagotoviti zavarovanje v obliki poroštva. (
5
) To poroštvo sta lahko dali dve fizični osebi, ki izpolnjujeta določena kreditna merila, (
6
) banka ali družba, ki jo je imenoval upnik. (
7
) V vsaki od zadev pred predložitveno sodiščem je potrošnik kreditojemalec ponudil poroštvo družbe, ki jo je imenoval upnik, bodisi Financial Bulgaria EOOD, hčerinske družbe Easy Asset Management AD, bodisi I Trust EOOD. Potem ko potrošnik kreditojemalec kredita ni odplačal, je porok poplačal upnika na podlagi poroštva. Poroka sta nato svoje terjatve prenesla bodisi na družbo APS Beta Bulgaria EOOD (prva tožeča stranka, v nadaljevanju: APS Beta Bulgaria) bodisi na družbo Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia AD (druga tožeča stranka, v nadaljevanju: Agentsia).
8.
Postopek pred predložitvenim sodiščem temelji na sedmih enostranskih predlogih, ki sta jih vložili družbi APS Beta Bulgaria in Agentsia (
8
) in s katerimi zahtevata izdajo nalogov zoper potrošnike kreditojemalce za prisilno plačilo zneskov, ki sta jih poroka plačala upnikom na podlagi kreditnih pogodb. (
9
) Ti zneski so vključevali plačila za stroške poroštva, ki so znašala več kot 75 % celotnega zneska, ki ga je bilo treba odplačati po kreditnih pogodbah.
9.
Predložitveno sodišče navaja, da Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija) člen 147(1) ZZD razlaga tako, da če upnik ne vloži tožbe zoper dolžnika v obdobju šestih mesecev po zapadlosti glavne obveznosti, kakršno koli poroštvo za odplačilo tega dolga preneha po pravnem pravilu, ki se uporabi po uradni dolžnosti. (
10
) Nekatera nacionalna sodišča menijo, da se lahko na člen 147(1) ZZD proti upniku sklicuje le porok. Ne glede na to, da so obveznosti poroka do upnika morda prenehale, ker zadnji ni pravočasno sprožil postopka zoper dolžnika, lahko porok od dolžnika v zamudi izterja vse zneske, ki jih je plačal na podlagi poroštva. (
11
) V prvi, drugi in tretji zadevi pred predložitvenim sodiščem sta družbi Financial Bulgaria EOOD in I Trust EOOD upniku plačali več kot šest mesecev po datumu zapadlosti zadnjega obroka in prenesli svoje pravice iz poroštev na družbo APS Beta Bulgaria. V četrti, sedmi in osmi zadevi je družba Financial Bulgaria EOOD dolg odplačala več kot šest mesecev po zapadlosti zadnjega obroka in svoje pravice iz poroštev prenesla na družbo Agentsia. V peti zadevi je družba Financial Bulgaria EOOD dolg odplačala v roku šestih mesecev in svoje pravice iz poroštev prenesla na družbo Agentsia.
10.
V teh okoliščinah je Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 4(2) in člen 6(1) Direktive Sveta 93/13/EGS[ (
12
)] o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah […] razlagati tako, da če je v kreditni pogodbi določena obveznost potrošnika, da mora skleniti poroštveno pogodbo s porokom, ki ga določi upnik, vsebina poroštvene pogodbe ni ‚glavni predmet‘ pogodbe, sklenjene s to tretjo osebo, ampak del vsebine kreditne pogodbe? Ali je pri tem pomembno, ali sta upnik in porok povezani osebi?
2.
Ali je treba točko 1(i) Priloge k [Direktivi 93/13] razlagati tako, da je treba, če je potrošnik na podlagi že sklenjene kreditne pogodbe zavezan postaviti poroka – pri čemer je ena od možnosti, da kot poroka pooblasti osebo, ki jo navede upnik – za vsebino obveznosti potrošnika iz poroštvene pogodbe, sklenjene istega dne po sklenitvi kreditne pogodbe, šteti, da ni jasna, ker potrošnik ni mogel sam izbrati ali predlagati osebe, ki jo bo upnik imenoval za bodočega poroka?
3.
Če je odgovor na prejšnje vprašanje, da je vsebina poroštvene pogodbe jasna: ali je treba točko 1(i), (j) in (m) Priloge k [Direktivi 93/13] razlagati tako, da je treba, če se je potrošnik zavezal, da bo v okviru že sklenjene kreditne pogodbe postavil poroka – pri čemer je ena od možnosti, da kot poroka pooblasti osebo, ki jo navede upnik – za vsebino obveznosti potrošnika iz kreditne pogodbe šteti, da ni jasna, in da lahko to povzroči ničnost kreditne pogodbe ali njenih posameznih pogojev?
4.
Ali je treba člen 4(1) [Direktive 93/13] v povezavi s členom 8 Direktive 2005/29/ES[ (
13
)] o nepoštenih poslovnih praksah razlagati tako, da gre, če oseba, ki odobri kredit, od potrošnika zahteva, naj sklene pogodbo z osebo, ki jo navede kreditodajalec in ki zavaruje njegovo terjatev do potrošnika, vselej za izkoriščanje manj ugodnega položaja potrošnika in s tem za agresivno poslovno prakso?
5.
Če je odgovor na četrto vprašanje nikalen: ali je treba člen 4(1) in člen 7 [Direktive 93/13] v povezavi s členom 8 [Direktive 2005/29] razlagati tako, da lahko sodišče v enostranskem sodnem postopku, kot je postopek za izdajo plačilnega naloga, v katerem potrošnik ni udeležen, dvome glede nepoštenosti pogodbenega pogoja utemelji zgolj s tem, da sumi, da je potrošnik ta pogoj sprejel zaradi nepoštene poslovne prakse, ali pa je treba slednjo jasno ugotoviti?
6.
Ali je treba člen 15(2) [Direktive 2008/48] razlagati tako, da je treba to določbo uporabljati v primerih, v katerih je kreditna pogodba povezana s pomožno storitvijo, in sicer odplačno zagotovitvijo poroštva s strani tretje osebe, in da potrošniku omogoča, da uveljavlja ne le svoje pravice zaradi ravnanja poroka, ki je v nasprotju z njegovimi obveznostmi, kot je plačilo po izteku zakonskega roka, ampak tudi procesne ugovore, s katerimi se izključi obveznost v razmerju do poroka?
7.
Ali je glede na člen 15(2) [Direktive 2008/48] v povezavi z načelom učinkovitosti oziroma – ob predpostavki, da sta kreditna pogodba in poroštvena pogodba povezana posla – člena 5 in 7 [Direktive 93/13] v povezavi s točko 1(b) in (c) Priloge k tej direktivi dopustna nacionalna sodna praksa, v skladu s katero se lahko porok iz pogodbe, povezane s potrošniško kreditno pogodbo, ki je od potrošnika prejel plačilo za zavarovanje kreditne pogodbe in je glavnemu upniku na podlagi pogodbenega pogoja kljub izteku roka iz člena 147 [ZZD] – kar glede na sodno prakso povzroči ugasnitev poroštva v celoti – poplačal terjatev, kljub temu sklicuje na to, da je vstopil v pravice prvotnega upnika, in ob sklicevanju na nasprotujočo si sodno prakso o uporabi tega zakona zahteva plačilo od glavnega dolžnika?
8.
Ali je treba člen 3, točka (g), [Direktive 2008/48] v povezavi s členom 5 [Direktive 93/13] razlagati tako, da se efektivna obrestna mera za kredit v primeru obveznosti sklenitve povezane poroštvene pogodbe, ki je določena v kreditni pogodbi in zaradi katere je skupni znesek kreditne obveznosti višji, izračuna tudi glede na obroke, ki so višji zaradi plačila za poroka? Ali je pri tem pomembno, kdo je izbral poroka ter ali sta porok in glavni upnik povezani osebi?
9.
Ali je treba člen 10(2)(g) [Direktive 2008/48] razlagati tako, da je treba napačno navedbo efektivne obrestne mere v kreditni pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom kreditojemalcem, šteti za nenavedbo efektivne obrestne mere v kreditni pogodbi in da mora nacionalno sodišče uporabiti pravne posledice, ki so v nacionalnem pravu določene za nenavedbo efektivne obrestne mere v potrošniški kreditni pogodbi? Ali je treba šteti, da so te posledice obvezno zavezujoče tudi za poroka, ki je poplačal terjatev, v razmerju do potrošnika?
10.
Ali je treba člen 23, drugi stavek, [Direktive 2008/48] razlagati tako, da je treba sankcijo, ki je določena v nacionalnem pravu v obliki ničnosti potrošniške kreditne pogodbe, v skladu s katero je treba vrniti zgolj odobreni znesek glavnice, šteti za sorazmerno v primerih, v katerih potrošniška kreditna pogodba ne vsebuje natančne navedbe efektivne obrestne mere, ker v njej niso navedeni stroški poklicnega poroka, ki ga je izbral upnik (čeprav je efektivna obrestna mera v besedilu kreditne pogodbe številčno navedena)?
11.
Ali je treba člen 2(2) Direktive 2009/138/ES[ (
14
)] o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) […] v povezavi z delom A, točka 14, Priloge I k tej direktivi razlagati tako, da gre pri poklicnem opravljanju dejavnosti poroka za plačilo, pri katerem družba porokinja v vseh primerih neizpolnitve plača skupni znesek kredita, ki ga je črpal potrošnik kot glavni dolžnik, to plačilo pa se ne glede na neizpolnitev s strani potrošnika plačuje z vsakim kreditnim obrokom, za ‚dejavnost zavarovanja‘ v smislu navedene direktive?
12.
Ali je treba člen 14(1) [Direktive 2009/138] razlagati tako, da za osebo, ki opravlja dejavnost iz enajstega vprašanja, velja obveznost pridobitve dovoljenja pri nacionalnih regulativnih organih, ki so pristojni za izdajanje dovoljenj zavarovalnicam?“
11.
Družba Agentsia, češka vlada (
15
) in Evropska komisija so Sodišču predložile pisna stališča.
IV. Presoja
12.
Sodišče me prosi za nasvet glede odgovora na šesto in sedmo vprašanje za predhodno odločanje. Družba Agentsia in Komisija predlagata, da Sodišče ti vprašanji preuči skupaj, s čimer se strinjam.
13.
V skladu s postopkom iz člena 267 PDEU je naloga Sodišča, da nacionalnemu sodišču da koristen odgovor, ki mu omogoča odločiti o sporu, ki mu je predložen. Zato mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu predložena. (
16
) Predložitveno sodišče želi s šestim in sedmim vprašanjem preveriti, prvič, ali se člen 15(2) Direktive 2008/48 uporablja za kreditne pogodbe, povezane z odplačnim zagotavljanjem poroštva s strani tretje osebe, in drugič, ali se člena 5 in 7 Direktive 93/13 v povezavi s točko 1(b) in (c) Priloge k tej direktivi uporabljata za nacionalno sodno prakso, v skladu s katero lahko porok, ki je plačal glavnemu upniku iz potrošniške kreditne pogodbe, terja plačilo od glavnega dolžnika ne glede na prenehanje tega poroštva.
A.
Dopustnost šestega in sedmega vprašanja
Stališča strank
14.
Družba Agentsia meni, da poroštvena pogodba kreditodajalcu daje dodatno zavarovanje kredita ter zagotavlja njegovo popolno in pravočasno izpolnitev. Ta poroštvena pogodba naj bi bila ločena od kreditne pogodbe med kreditodajalcem in potrošnikom kreditojemalcem, tako da teh dveh pogodb ni mogoče obravnavati kot eno komercialno enoto. Poroštvena pogodba naj poleg tega ne bi financirala kreditne pogodbe. Kreditna pogodba in poroštvena pogodba naj torej ne bi bili „povezani kreditni pogodbi“, kot je opredeljena v členu 3, točka (n), Direktive 2008/48. Ker se člen 15(2) Direktive 2008/48 uporablja samo za povezane kreditne pogodbe, naj ne bi urejal transakcij, na katere se nanaša predložitvena odločba. Šesto in sedmo vprašanje naj ne bi imeli zveze z dejanskim stanjem, naj bi bili hipotetični in naj bi zato bili nedopustni.
15.
Komisija ne izraža dvomov o dopustnosti šestega in sedmega vprašanja.
Analiza
16.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je postopek na podlagi člena 267 PDEU instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo drugim zagotavlja razlago prava Unije, ki jo potrebujejo za rešitev spora, o katerem morajo odločiti. V okviru tega sodelovanja je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za poznejšo sodno odločitev, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in upoštevnost vprašanj, ki jih predloži Sodišču. Če se ta vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, je Sodišče načeloma zavezano, da o njih odloči. Za vprašanja o razlagi prava Unije, ki jih predloži nacionalno sodišče v dejanskem in pravnem okviru, ki ga to opredeli in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko predlog nacionalnega sodišča zavrže, samo če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na postavljena vprašanja dalo koristne odgovore. (
17
)
17.
S šestim in sedmim vprašanjem se sprašuje, ali se člen 15(2) Direktive 2008/48 uporablja za kreditne pogodbe, ki so povezane z zagotavljanjem poroštva s strani tretjih oseb v zameno za plačilo od dolžnika, in zlasti, ali so te pogodbe „povezane kreditne pogodbe“ za namene Direktive 2008/48. S tema vprašanjema je Sodišče vprašano, ali se nekatere določbe sekundarne zakonodaje Unije lahko uporabijo za dejansko stanje, opisano v predložitveni odločbi, katerega obstoja stranke v postopku ne izpodbijajo. Take okoliščine očitno spadajo na področje uporabe sodne prakse, navedene v točki 16 teh sklepnih predlogov. Zato Sodišču predlagam, da šesto in sedmo vprašanje razglasi za dopustni.
B.
Vsebinska presoja
Stališča strank
18.
Iz razlogov, navedenih v točki 14 teh sklepnih predlogov, družba Agentsia trdi, da se člen 15(2) Direktive 2008/48 ne uporablja, kadar je kreditna pogodba povezana z zagotavljanjem pomožne storitve, v tem primeru odplačnega poroštva s strani tretje osebe. Trdi, da se pri sedmem vprašanju odpirajo vprašanja nacionalnega prava, ki se nanašajo na iztek poroštva, ne pa na terjatve do upnika, ki izhajajo iz dobave blaga ali storitev. Družba Agentsia še navaja, da dejstvo, da se porok zoper upnika ni skliceval na člen 147 ZZD, čeprav je od zapadlosti glavnice dolga poteklo šest mesecev, za potrošnika kreditojemalca nima nobenih posledic. Dolg naj bi bil dolgovan ne glede na identiteto osebe, ki se ji dolguje.
19.
Komisija se strinja s stališčem, da kreditne pogodbe, ki so predmet zadev pred predložitvenim sodiščem, ne izpolnjujejo zahtev iz člena 3, točka (n), Direktive 2008/48 in zato niso povezane kreditne pogodbe, ki jih ureja člen 15(2) Direktive 2008/48. Dani kredit naj ne bi izključno ali delno financiral pogodbe o dobavi določljivega blaga ali opravljanju določljive storitve. Poroštvene pogodbe naj bi torej bile pomožne h kreditni pogodbi in ne bi dajale kredita za nakup blaga ali storitev. Komisija navaja, da se zdi, da je sedmo vprašanje usmerjeno v uporabo in razlago nacionalnega prava, in ne na klavzulo v potrošniški pogodbi, tako da se določbe Direktive 93/13 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah ne uporabljajo.
20.
Komisija kljub temu v svojih odgovorih na šesto in sedmo vprašanje predlaga, da Sodišče upošteva posebne okoliščine, v katerih je bila izdana predložitvena odločba. Zdelo naj bi se, da je razmerje med upnikom in porokom takšno, (
18
) da zadnjega odvrača od sklicevanja na člen 147(1) ZZD za ugasnitev poroštva. Če bi se potrošnik kreditojemalec lahko skliceval na to določbo proti upniku, naj bi se lahko izognil vračilu izposojenega zneska. Ti preudarki naj bi bila še posebej pomembni v okoliščinah, ko je dostop do kreditne pogodbe odvisen od tega, ali potrošnik kreditojemalec pridobi poroštvo od subjekta, ki ga imenuje upnik.
21.
Komisija poleg tega navaja, da se člen 17 Direktive 2008/48 zaobide, če se lahko porok za zagotovitev poplačila dolga s strani potrošnika kreditojemalca sklicuje na pogodbo o poroštvu, in ne na prenos pravice do izterjave tega dolga. Po mnenju Komisije člen 17 Direktive 2008/48 temelji na domnevi, da je prevzemnik v razmerju do dolga tretja oseba, ki ni odvisna od upnika. Varstvo, ki ga zagotavlja ta člen, naj bi moralo veljati še toliko bolj, kadar je porok hčerinska družba prvotnega upnika. Dogovor, po katerem se upnik in porok, ki delujeta kot ena komercialna enota, dogovorita, da bosta potrošniku kreditojemalcu ukinila pravice do upnika, naj bi zaobšel Direktivo 2008/48 v nasprotju z njenim členom 22(3).
Analiza
– Člen 15(2) Direktive 2008/48
22.
V skladu s členom 3, točka (n), Direktive 2008/48 „povezana kreditna pogodba“ zahteva dva kumulativna pogoja: da zadevni kredit služi izključno za financiranje pogodbe v zvezi z dobavo blaga ali opravljanjem storitev in da sta pogodbi, gledano objektivno, ena sama komercialna enota. (
19
) Iz predložitvene odločbe je razvidno, da sporne kreditne pogodbe v zadevah pred predložitvenim sodiščem ne financirajo nakupa določljivega blaga ali storitev. Poleg tega poroštvene pogodbe ne zagotavljajo storitve, ki bi se plačevale s kreditnimi pogodbami. Kot pravilno ugotavlja Komisija, je poroštvena pogodba pomožna h kreditni pogodbi. Ti pogodbi torej ne izpolnjujeta prvega od kumulativnih pogojev, potrebnih za obstoj „povezane kreditne pogodbe“ v smislu Direktive 2004/48. Ker se člen 15(2) uporablja za „povezane kreditne pogodbe“, kakor so opredeljene, se ta določba ne more uporabljati za pogodbe, ki niso zajete s to opredelitvijo.
– Člena 5 in 7 Direktive 93/13
23.
Po navedbah predložitvenega sodišča nacionalna sodna praksa člen 147 ZZD razlaga tako, da poroku, ki je poplačal glavnega upnika, omogoča, da zahteva plačilo od dolžnika, čeprav se šteje, da je poroštvo po zakonu ugasnilo. (
20
) Namen Direktive 93/13 je približevati zakone in druge predpise držav članic o nepoštenih pogojih v pogodbah, sklenjenih med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom. Člen 5 Direktive 93/13 zahteva, da so pisni pogoji v pogodbah v jasnem, razumljivem jeziku in da v dvomu prevlada razlaga pogoja, ki je za potrošnika najbolj ugodna. Člen 7 Direktive 93/13 ureja ponavljajočo se uporabo nepoštenih pogojev v potrošniških pogodbah. Kot je navedla Komisija, se sedmo vprašanje, kolikor se nanaša na člena 5 in 7 Direktive 93/13 v povezavi s točko 1(b) in (c) Priloge k tej direktivi, nanju nanaša v okviru uporabe nacionalne zakonodaje, in ne razlage klavzule v potrošniški pogodbi. Ker se ti določbi prava Unije opisujeta tako, da se uporabljata za razlago in uporabo nepoštenih pogojev v potrošniških pogodbah, ne urejata uporabe določb nacionalnega prava, kot je člen 147 ZZD. (
21
)
– Izogibanje določbam Direktive 2008/48
24.
Člen 267 PDEU podeljuje Sodišču pristojnost za razlago prava Unije v okviru odgovorov na vprašanja, ki mu jih postavi nacionalno sodišče. (
22
) Čeprav lahko Sodišče, da bi dalo koristen odgovor, upošteva določbe prava Unije, na katera se vprašanja nacionalnega sodišča ne nanašajo, (
23
) je njegova pristojnost za to omejena z jasno ločitvijo nalog med njim in nacionalnimi sodišči, ki jo določa člen 267 PDEU (
24
) in na podlagi katere nacionalna sodišča odločajo o vprašanjih prava Unije, na katera iščejo odgovor. (
25
) Zato nacionalna sodišča odločijo o obliki in vsebini vprašanj, ki jih želijo predložiti, stranke v sporu o glavni stvari pa jih ne morejo spremeniti. (
26
) To stanje je v skladu s sodno prakso, ki od Sodišča zahteva, da zagotovi, da imajo vlade držav članic in stranke možnost, da na podlagi člena 23 Statuta Sodišča Evropske unije predložijo pisna stališča o vprašanjih, zastavljenih Sodišču. (
27
)
25.
Ta postopek je dober primer za vsaj del utemeljitve za uvedbo omejitev izvajanja pristojnosti Sodišča na podlagi člena 267 PDEU. Ker predložitveno sodišče ni zaprosilo za razlago člena 17(2) Direktive 2008/48, ni bilo razprave o pravni podlagi za trditev Komisije, da ta določba temelji na predpostavki, da mora biti prevzemnik, na katerega se nanaša, tretja oseba, ki ni odvisna od prvotnega upnika. Iz besedila člena 22(3) Direktive 2008/48 tudi izhaja, da državam članicam nalaga, da zagotovijo, da se določbam, ki jih sprejmejo za izvajanje te direktive, ni mogoče izogniti. (
28
) Ker predložitveno sodišče Sodišča ni zaprosilo za razlago člena 22(3) Direktive 2008/48, mu ni mogoče očitati, da ni ugotovilo, ali so bile določbe, o katerih Komisija trdi, da so morda zaobidene, sprejete v ta namen. Sodišče je tako prikrajšano za elemente, ki jih potrebuje, da bi predložitvenemu sodišču podalo razlago člena 22(3) Direktive 2008/48, ki bi jo to lahko uporabilo pri reševanju spora, ki ga obravnava. Takšni izidi niso združljivi s pravilnim potekom postopka iz člena 267 PDEU.
V. Predlog
26.
Sodišču tako predlagam, da na šesto in sedmo vprašanje, ki ju je Sofiyski rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija) predložilo v predhodno odločanje, odgovori:
1.
Člen 15(2) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS se ne uporablja za kreditne pogodbe, povezane s pomožno storitvijo, in sicer odplačno zagotovitvijo poroštva s strani tretje osebe, kadar te kreditne pogodbe niso namenjene izključno financiranju pogodbe za dobavo določljivega blaga ali opravljanje določljive storitve.
2.
Člena 5 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah v povezavi s točko 1(b) in (c) Priloge k tej direktivi se ne uporabljata za nacionalno sodno prakso, v skladu s katero lahko porok, ki je poplačal upnika iz potrošniške kreditne pogodbe, terja plačilo od dolžnika, ne glede na to, da je to poroštvo ugasnilo.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	UL 2008, L 133, str. 66, kakor je bila spremenjena z Direktivo Komisije 2011/90/EU z dne 14. novembra 2011 (UL 2011, L 296, str. 35), z Direktivo 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 (UL 2014, L 60, str. 34), z Uredbo (EU) 2016/1011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 (UL 2016, L 171, str. 1), z Uredbo (EU) 2019/1243 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2019 (UL 2019, L 198, str. 241) in z Direktivo (EU) 2021/2167 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2021 (UL 2021, L 438, str. 1).
(
3
)	Uradni list, št. 275 z dne 22. novembra 1950, v veljavi od 1. januarja 1951, kakor je bil spremenjen v Uradnem listu, št. 35 z dne 27. aprila 2021.
(
4
)	Direktiva 2008/48/ES se ne uporablja za kreditne pogodbe za manj kot 200 EUR: glej člen 2(2)(c).
(
5
)	V eni zadevi poroštvo ni bil potrebno: ker pa poroštva ni bilo, je moral kreditojemalec na odobritev kredita čakati 14 dni. Če je potrošnik kreditojemalec v 48 urah po sklenitvi kreditne pogodbe sklenil poroštveno pogodbo z osebo, ki jo je izbral upnik, ali je v 10 dneh po sklenitvi kreditne pogodbe predložil brezpogojno bančno garancijo, mu je bil kredit odobren v 24 urah. Komisija je navedla, da so ti pogoji ustvarjali pritisk na potrošnika kreditojemalca, da sprejme upnikovo izbiro poroka.
(
6
)	Po navedbah predložitvenega sodišča je bila ta možnost na voljo v nekaterih od zadev, na katere se nanaša predlog za predhodno odločanje.
(
7
)	Druga tožeča stranka, Agentsia, trdi, da ni izbrala ali imenovala predlaganega poklicnega poroka, temveč je z njim soglašala.
(
8
)	S sklepom z dne 26. oktobra 2023 je predložitveno sodišče Sodišče obvestilo, da je v zvezi s šesto od osmih tožb predmet predložitvene odločbe umaknjen.
(
9
)	Predložitveno sodišče opozarja, da lahko potrošniki kreditojemalci, ki niso stranke v postopku, izpodbijajo dejstva, ki jih opisuje.
(
10
)	Razlagalna odločba št. 4/2013 z dne 18. junija 2014 generalne skupščine civilnega in gospodarskega senata Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče).
(
11
)	Glej na primer sklep št. 5389 z dne 1. marca 2019 Sofiyski gradski sad (okrajno sodišče za mesto Sofija), pritožbeni senat II-b, v civilni pritožbeni zadevi št. 2165/2019.
(
12
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 (UL 2011, L 304, str. 64) in Direktivo (EU) 2019/2161 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2019 (UL 2019, L 328, str. 7), in popravek v UL, 2019, L 214, str. 25.
(
13
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
(
14
)	Direktiva Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) (UL 2009, L 335, str. 1).
(
15
)	Češka vlada je pisna stališča omejila na odgovor na enajsto vprašanje v predložitveni odločbi.
(
16
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 10. februarja 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Zastaralni rok) (C-219/20, EU:C:2022:89, točka 33).
(
17
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 8. decembra 2016, Eurosaneamientos in drugi (C-532/15 in C-538/15, EU:C:2016:932, točki 26 in 28 ter navedena sodna praksa).
(
18
)	Komisija navaja, da je Financial Bulgaria EOOD hčerinska družba družbe Easy Asset Management AD. Kar zadeva razmerje med družbama Credisimo AD in I Trust EOOD, navaja, prvič, da je upnik izbral poroka za potrošniško kreditno pogodbo. Drugič, porok naj ne bi uveljavljal ugasnitve poroštva proti upniku v okoliščinah, v katerih naj bi porok, ki bi se zavedal možnosti, da je potrošnik kreditojemalec v finančnih težavah, prej storil to, kakor pa tvegal neplačilo potrošnika kreditojemalca.
(
19
)	Glej na primer sodbo z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi (C-38/21, C-47/21 in C-232/21, EU:C:2023:1014, točka 301) glede kreditnih pogodb za dobavo motornih vozil.
(
20
)	Ni naloga Sodišča, da v okviru postopka iz člena 267 PDEU odloči o razlagi nacionalnih zakonov ali predpisov niti da razsoja o pravilnosti njihove razlage, ki jo podalo nacionalno sodišče: glej na primer sodbi z dne 21. septembra 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C-221/15, EU:C:2016:704, točka 15), in z dne 5. junija 2018, Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, točka 32).
(
21
)	V točkah 104 in 157 predložitvene odločbe je navedeno, da ena od kreditnih pogodb vsebuje klavzulo, ki določa, da je porok še naprej odgovoren v skladu s pogoji poroštvene pogodbe, potem ko potrošnikove obveznosti iz potrošniške kreditne pogodbe zapadejo, ne glede na to, ali je upnik sprožil postopek zoper potrošnika kreditojemalca in/ali poroka v šestih mesecih od zapadlosti obveznosti. Družba Agentsia zatrjuje, da takšna klavzula koristi potrošnikom, saj za njihove obveznosti jamči drug dolžnik, na katerega se upnik lahko obrne za odplačilo dolga.
(
22
)	Glej na primer sodbo z dne 27. marca 2014, Torralbo Marcos (C-265/13, EU:C:2014:187, točka 27 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Glej na primer sodbo z dne 17. oktobra 2019, Comida paralela 12 (C-579/18, EU:C:2019:875, točka 22 in navedena sodna praksa).
(
24
)	Glej na primer sodbi z dne 20. junija 2024, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Napotitev državljanov tretjih držav) (C-540/22, EU:C:2024:530, točka 105), in z dne 27. junija 2024, Ministero della Giustizia (C-41/23, EU:C:2024:554, točka 33 in navedena sodna praksa).
(
25
)	Glej na primer sodbo z dne 9. julija 2020, Raiffeisen Bank in BRD Groupe Société Générale (C-698/18 in C-699/18, EU:C:2020:537, točka 46). Iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da če predložitveno sodišče v predložitveni odločbi izrecno navede, da se mu ne zdi potrebno zastaviti nekega vprašanja, ali če implicitno zavrne, da Sodišču predloži vprašanje, ki ga je postavila ena od strank, Sodišče na to vprašanje ne sme odgovoriti niti ga ne sme upoštevati pri svojem odgovoru: glej na primer sodbo z dne 13. decembra 2018, Touring Tours und Travel in Sociedad de Transportes (C-412/17 in C-474/17, EU:C:2018:1005, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
26
)	Glej na primer sodbi z dne 18. julija 2013, Consiglio Nazionale dei Geologi (C-136/12, EU:C:2013:489, točki 29 in 30), in z dne 22. decembra 2022, Airbnb Ireland in Airbnb Payments UK (C-83/21, EU:C:2022:1018, točke od 82 do 84 in navedena sodna praksa).
(
27
)	Glej na primer sodbi z dne 16. oktobra 2014, Welmory (C-605/12, EU:C:2014:2298, točka 34 in navedena sodna praksa), in z dne 17. decembra 2020, BAKATI PLUS (C-656/19, EU:C:2020:1045, točka 33).
(
28
)	Glej sodbo z dne 21. marca 2024, Profi Credit Bulgaria (Pomožne storitve h kreditni pogodbi) (C-714/22, EU:C:2024:263, točka 41 in navedena sodna praksa).