62022TO0706(01)
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (toinen jaosto)
20 päivänä syyskuuta 2023 (
*1
)
Kumoamiskanne – Kansanterveys – Kuumennettavia tupakkatuotteita koskevien tiettyjen vapautusten lopettaminen – Kantajia suoraan koskeva toimi – Toimi ei koske kantajia erikseen – Tutkimatta jättäminen
Asiassa T‑706/22,
Nicoventures Trading Ltd, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta), ja muut kantajat, joiden nimet luetellaan liitteessä (
1
), edustajinaan asianajajat L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz-Evren ja P. Wytinck,
kantajina,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään H. van Vliet, A. Becker ja F. van Schaik,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Marcoulli sekä tuomarit S. Frimodt Nielsen (esittelevä tuomari) ja R. Norkus,
kirjaaja: V. Di Bucci,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn ja erityisesti 1.2.2023 tehdyn päätöksen, jolla hylättiin kantajien pyyntö nopeutetusta menettelystä,
ottaen huomioon 2.2.2023 annetun määräyksen Nicoventures Trading ym. v. komissio (T‑706/22 R, ei julkaistu, EU:T:2023:39), jolla hylättiin kantajien esittämä välitoimihakemus,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Kantajat Nicoventures Trading Ltd ja muut oikeushenkilöt, joiden nimet luetellaan liitteessä, vaativat SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan kumoamaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/40/EU muuttamisesta siltä osin kuin on kyse tiettyjen kuumennettavi[a] tupakkatuotteita koskevien vapautusten lopettamisesta 29.6.2022 annetun komission delegoidun direktiivin (EU) 2022/2100 (EUVL 2022, L 283, s. 4; jäljempänä riidanalainen toimi).
Asian tausta
2
British American Tobacco ‑konserni (jäljempänä BAT-konserni), johon kantajat kuuluvat, valmistaa ja markkinoi tupakkatuotteita, muun muassa kuumennettavia tupakkatuotteita. Yksi kantajista, Nicoventures Trading, perustettiin vuonna 2011 BAT-konserniin huolehtimaan yksinomaan innovatiivisten savuttomien tuotteiden, muun muassa kuumennettavien tupakkatuotteiden, kehittämisestä ja markkinoinnista. Nicoventures Trading myy BAT-konsernin kuumennettavia tupakkatuotteita muille konsernin yhtiöille, muun muassa muille kantajille. Viimeksi mainitut jakelevat tai aikovat jaella Nicoventures Tradingin tuotteita neljäntoista jäsenvaltion markkinoilla.
3
Tupakkatuotteiden ja vastaavien tuotteiden valmistamista, esittämistapaa ja myyntiä koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä sekä direktiivin 2001/37/EY kumoamisesta 3.4.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/40/EU (EUVL 2014, L 127, s. 1) säännellään tupakkatuotteiden markkinoille saattamista. Tätä varten direktiivillä pyritään lähentämään tupakkatuotteiden ainesosia, pakkausmerkintöjä ja pakkauksia koskevia jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
4
Direktiivin 2014/40 7 artiklan 1 ja 7 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on kiellettävä sellaisten tupakkatuotteiden markkinoille saattaminen, joissa on jokin tunnusomainen maku tai jotka sisältävät makuaineita jossain komponentissa. Kyseisen direktiivin 7 artiklan 12 kohdassa – ennen kuin sitä muutettiin riidanalaisella toimella – vapautettiin muut tupakkatuotteet kuin savukkeet ja kääretupakka kyseisen artiklan 1 ja 7 kohdassa säädetyistä kielloista. Samoin kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettiin – ennen kuin sitä muutettiin riidanalaisella toimella – että jäsenvaltiot voivat vapauttaa muut poltettavaksi tarkoitetut tupakkatuotteet kuin savukkeet, kääretupakan ja vesipiipputupakan tietyistä velvoitteista, jotka koskevat tupakkatuotteiden pakkausmerkintöjä sekä tiettyjen varoitusten, tiedotusviestien ja yhdistettyjen terveysvaroitusten pakollista kiinnittämistä pakkauksiin. Lisäksi saman direktiivin 7 artiklan 12 kohdassa ja 11 artiklan 6 kohdassa täsmennetään, että Euroopan komissio antaa delegoituja säädöksiä 7 artiklassa tarkoitettujen vapautusten tai 11 artiklassa tarkoitettujen vapautusten myöntämismahdollisuuden lopettamiseksi jonkin tuoteluokan osalta, jos kyseistä tuoteluokkaa koskevissa olosuhteissa tapahtuu merkittävä muutos, joka vahvistetaan komission kertomuksessa.
5
Komissio julkaisi direktiivin 2014/40 nojalla 15.6.2022 kertomuksen, jossa todettiin kuumennettavien tupakkatuotteiden tilanteen merkittävä muutos.
6
Tämän kertomuksen jälkeen komissio antoi 29.6.2022 riidanalaisen toimen. Riidanalaisen toimen 1 artiklalla muutettiin direktiivin 2014/40 7 artiklan 12 kohtaa ja 11 artiklan 1 kohtaa. Päivästä, johon mennessä riidanalaisessa toimessa säädetyt toimenpiteet on pantava täytäntöön eli23.10.2023 lukien kuumennettavia tupakkatuotteita ei ole enää vapautettu direktiivin 2014/40 7 artiklan 1 ja 7 kohdassa tarkoitetuista makuaineita koskevista kielloista. Lisäksi samasta päivästä lukien poltettavaksi tarkoitettuihin kuumennettaviin tupakkatuotteisiin, joita ei ole kielletty, sovelletaan samoja pakkausmerkintöjä koskevia velvoitteita kuin muihin poltettavaksi tarkoitettuihin tupakkatuotteisiin, joita ei ole vapautettu.
Asianosaisten vaatimukset
7
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin:
–
kumoaa riidanalaisen toimen
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
8
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää kanteen tutkimatta
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
9
Kantajat vaativat oikeudenkäyntiväitteestä esittämissään huomautuksissa, että unionin yleinen tuomioistuin
–
ensisijaisesti hylkää oikeudenkäyntiväitteen
–
toissijaisesti käsittelee oikeudenkäyntiväitteen pääasian yhteydessä
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
10
Työjärjestyksensä 130 artiklan 1 ja 7 kohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi pääasian käsittelyä aloittamatta ratkaista vastaajan pyynnöstä, onko kanne jätettävä tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi tai muusta syystä. Koska komissio on pyytänyt käsiteltävässä asiassa unionin yleistä tuomioistuinta ratkaisemaan, onko kanne jätettävä tutkimatta, ja koska unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että sillä on asian asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot, se päättää ratkaista pyynnön asian käsittelyä aloittamatta.
11
Komissio esittää oikeudenkäyntiväitteensä tueksi, että riidanalainen toimi ei koske kantajia suoraan eikä erikseen.
Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset
12
SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen hänelle osoitetusta säädöksestä tai säädöksestä, joka koskee häntä suoraan ja erikseen, sekä sääntelytoimesta, joka koskee häntä suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä.
13
Aluksi on palautettava mieleen, että käsiteltävä asia ei kuulu SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuun viimeiseen tilanteeseen, eivätkä kantaja tai komissio ole myöskään vedonneet tällaiseen tilanteeseen. SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu sääntelytoimen käsite on näet ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan kaikkia yleisesti sovellettavia toimia, lukuun ottamatta lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjä toimia (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 60 ja 61 kohta). Käsiteltävässä asiassa riidanalainen toimi, joka sisältää yleisesti sovellettavia toimenpiteitä, kuten edellä 4 ja 6 kohdassa tarkoitettuja toimia, ja jota ei ole annettu minkään SEUT 289 artiklassa mainitun lainsäädäntömenettelyn mukaisesti, on SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu sääntelytoimi. Riidanalaisen toimen 2 artiklassa säädetään kuitenkin täytäntöönpanotoimenpiteistä eli toimenpiteistä, joiden toteuttaminen kuuluu jäsenvaltioille. Näin ollen käsiteltävä kanne ei voi kuulua SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuun viimeiseen tilanteeseen.
14
Koska riidanalaista toimea ei myöskään ole osoitettu kantajille, SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettua ensimmäistä tilannetta ei voida soveltaa käsiteltävässä asiassa. Näin ollen on selvitettävä, kuuluvatko kantajat SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettuun toiseen tilanteeseen, eli koskeeko riidanalainen toimi niitä suoraan ja erikseen (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 35–37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kantajat eivät kiistä sitä, että näitä kahta asiavaltuutta koskevaa edellytystä voidaan soveltaa nyt käsiteltävään kanteeseen.
15
Tässä yhteydessä kantajien väitteestä, jonka mukaan sääntelytoimista nostettujen kanteiden tutkittavaksi ottamista olisi arvioitava vähemmän rajoittavasti kuin muiden toimien osalta, minkä ne katsovat voivansa perustaa 3.10.2013 annettuun tuomioon Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), on huomautettava, että unionin tuomioistuin perustaa kyseisessä tuomiossa (57 kohta) arviointinsa nimenomaisesti sellaisten sääntelytoimien ryhmään, ”jotka eivät edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä”, joiden osalta on jo todettu, ettei riidanalainen toimi kuulu niihin. Toisin kuin kantajat väittävät, unionin tuomioistuin ei totea, että kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten arviointiin olisi sääntelytoimien ryhmän osalta yleisesti sovellettava vähemmän rajoittavaa lähestymistapaa kuin muissa tapauksissa.
16
Lissabonin sopimuksella SEUT 263 artiklan neljänteen kohtaan tehdyllä muutoksella näet pyrittiin siihen, että tietyt yleisesti sovellettavat säädökset, joilla voidaan säännellä yksityisten oikeusasemaa, voitaisiin saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi kumoamiskanteella, kun taas ennen kyseistä muutosta yksityisillä ei ollut mahdollisuutta riitauttaa näitä säädöksiä suoralla kanteella, jollei edellytys, jonka mukaan toimen on koskettava niitä erikseen, täyttynyt, eikä niiden pätevyyttä koskevalla ennakkoratkaisukysymyksellä, jos täytäntöönpanotoimenpiteitä ei ollut. Tämä muutos ei sitä vastoin ole vaikuttanut luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden asiavaltuutta koskevien edellytysten ulottuvuuteen, sillä näitä edellytyksiä sovelletaan edelleen (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 70 ja 71 kohta).
17
On siis tutkittava, voiko komissio perustellusti vedota siihen, että riidanalainen toimi ei koske kantajia suoraan eikä erikseen.
Kysymys siitä, koskeeko toimi kantajia suoraan
18
Komissio väittää, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jotta voitaisiin katsoa, että riidanalainen toimenpide koskee kantajaa suoraan SEUT 263 artiklassa tarkoitetulla tavalla, sillä on ensinnäkin oltava välittömiä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan ja toiseksi se ei saa jättää niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen täytäntöönpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista.
19
Komissio väittää ensinnäkin, että kantajat eivät ole osoittaneet, että riidanalainen toimi vaikuttaisi kielteisesti niiden oikeusasemaan. Komission mukaan on erityisesti otettava huomioon se, että kantajien asiakkailla on jo kantajien markkinoimia kuumennuslaitteita ja että he voivat edelleen käyttää niitä sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden kulutukseen, joita ei kielletä riidanalaisella toimella. Riidanalaisella toimella ei nimittäin kielletä kuumennettavia tupakkatuotteita vaan säännellään sallittuja ainesosia ja mainintoja, jotka pakkauksissa on oltava. Riidanalaisen toimen ainoana vaikutuksena on siten se, että kuumennettaviin tupakkatuotteisiin sovelletaan koostumusta ja pakkausmerkintöjä koskevia yleisiä sääntöjä, joita sovelletaan esimerkiksi savukkeisiin ja kääretupakkaan.
20
Toiseksi komissio huomauttaa, että kantajien esittämät väitteet sen osoittamiseksi, että päätös koskee niitä suoraan, eivät ole luonteeltaan oikeudellisia vaan ne koskevat tosiseikkoja. Komission mukaan kantajat vetoavat todennäköiseen tulonmenetykseen mutta eivät osoita, että riidanalaisella toimella olisi välittömiä vaikutuksia niiden oikeusasemaan.
21
Kolmanneksi on niin, että vaikka oletettaisiin, että riidanalaisella toimella on vaikutuksia kantajien oikeusasemaan, ne ovat luonteeltaan välillisiä. Tulevat, mahdolliset ja puhtaasti spekulatiiviset vaikutukset eivät näet perustu riidanalaisen toimen voimaantuloon vaan jäsenvaltioiden tekemiin päätöksiin. Jotta riidanalaisella toimella olisi vaikutuksia kantajien oikeusasemaan, se edellyttää nyt käsiteltävässä asiassa toimenpiteitä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, joten sen täytäntöönpano ei ole oikeuskäytännössä edellytetyllä tavalla puhtaasti automaattista.
22
Neljänneksi on todettava, että käsiteltävä asia eroaa 12.7.2022 annettuun tuomioon Nord Stream 2 v. parlamentti ja neuvosto (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) johtaneesta asiasta. Tuossa asiassa kyseessä olleella direktiivillä säännellään nimittäin toimijoiden oikeuksia, kun taas riidanalaisella toimella vahvistetaan tuotteita koskevat yleisesti sovellettavat säännöt.
23
Kantajat kiistävät tämän argumentaation ja väittävät, että riidanalainen toimi koskee niitä suoraan.
24
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan edellytys, jonka mukaan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kanteen kohteena olevan toimenpiteen on koskettava tätä henkilöä suoraan, vaatii kahden edellytyksen täyttymistä kumulatiivisesti eli yhtäältä kyseisellä toimenpiteellä on oltava välittömiä vaikutuksia kyseisen henkilön oikeusasemaan, ja toisaalta se ei saa jättää niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista (ks. tuomio 12.7.2022, Nord Stream 2 v. parlamentti ja neuvosto, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25
SEUT 263 artiklan mukainen kumoamiskanne voidaan nostaa kaikista toimielinten toteuttamista toimenpiteistä – niiden muodosta riippumatta –, joilla pyritään saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia. Sen määrittämiseksi, onko toimella tällaisia sitovia vaikutuksia, on tarkasteltava kyseisen toimen asiasisältöä ja arvioitava mainittuja vaikutuksia kyseisen toimen sisällön kaltaisten objektiivisten kriteerien nojalla ottamalla tarvittaessa huomioon toimen antamisen asiayhteys ja toimen toteuttaneen toimielimen toimivalta. Sitä, onko toimella mahdollista saada aikaan välittömiä vaikutuksia luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön oikeusasemaan, ei siis voida arvioida pelkästään sen perusteella, onko kyseinen toimi muodoltaan direktiivi (ks. tuomio 12.7.2022, Nord Stream 2 v. parlamentti ja neuvosto, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 62–64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Millä tahansa toimella – olipa se luonteeltaan sääntelytoimi tai muu toimi – voi näet lähtökohtaisesti olla välittömiä vaikutuksia yksityisen tai oikeushenkilön oikeusasemaan siitä riippumatta, edellyttääkö se täytäntöönpanotoimenpiteitä, mukaan lukien direktiivin osalta toimenpiteitä, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista oikeutta. Jos kysymyksessä olevalla direktiivillä on tällaisia vaikutuksia, se seikka, onko toimenpiteet kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeutta toteutettu tai onko ne vielä toteutettava, ei siis sellaisenaan ole merkityksellinen, koska näillä toimenpiteillä ei kyseenalaisteta kyseisen direktiivin ja sen vaikutusten välitöntä yhteyttä. Näin on sillä edellytyksellä, että mainitulla direktiivillä ei jätetä jäsenvaltioille mitään harkintavaltaa siltä osin kuin on kyse näiden vaikutusten kohdistamisesta tähän yksityiseen (tuomio 12.7.2022, Nord Stream 2 v. parlamentti ja neuvosto, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 74 kohta).
27
Kuten edellä 4–6 kohdassa on todettu, riidanalaisesta toimesta seuraa, että sillä kielletään sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden markkinoiminen, joissa on jokin tunnusomainen maku, ja että poltettavaksi tarkoitettuihin tupakkatuotteisiin, joissa ei ole tunnusomaista makua, sovelletaan samoja pakkausmerkintöjä koskevia velvoitteita kuin tiettyihin muihin poltettavaksi tarkoitettuihin tupakkatuotteisiin eli savukkeisiin, kääretupakkaan ja vesipiipputupakkaan. Riidanalaisen toimen 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä näiden uusien kieltojen ja velvollisuuksien soveltamiseksi 23.10.2023 mennessä.
28
Näin ollen riidanalaisella toimella on vaikutuksia kantajien kaltaisten toimijoiden, jotka markkinoivat tai aikovat markkinoida sellaisia kuumennettavia tupakkatuotteita, joissa on jokin tunnusomainen maku, oikeusasemaan, koska tästä markkinoinnista tulee laitonta. Nämä toimijat velvoitetaan myös merkitsemään sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joita ei ole kielletty, pakkauksiin samat terveysvaroitukset kuin ne, jotka on merkittävä tiettyihin muihin poltettavaksi tarkoitettuihin tupakkatuotteisiin. Kantajiin kohdistuu siten kielto ja velvoitteita, jotka perustuvat suoraan riidanalaiseen toimeen, riippumatta siitä, edellyttääkö kyseinen toimi täytäntöönpanotoimenpiteitä eli toimenpiteitä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Edellytystä, jonka mukaan kanteen kohteena olevan toimen on koskettava kantajaa suoraan, ja edellytystä, jonka mukaan tällainen toimi ei saa edellyttää täytäntöönpanotoimenpiteitä, ei näet pidä sekoittaa toisiinsa (ks. vastaavasti tuomio 12.7.2022, Nord Stream 2 v. parlamentti ja neuvosto, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 71 ja 72 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisessa toimessa säädetyt toimenpiteet direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ovat kuitenkin tarpeen ainoastaan mainittujen kieltojen ja velvoitteiden täysimääräiseksi soveltamiseksi jäsenvaltioiden lainsäädännössä, eikä jäsenvaltioilla ole itsenäistä harkintavaltaa, koska riidanalaisessa toimessa ei jätetä jäsenvaltioille tältä osin mitään harkintavaltaa. Riidanalaisen toimen on siis katsottava koskevan kantajia suoraan.
29
Millään komission esittämistä argumenteista ei voida kyseenalaistaa näitä arviointeja.
30
Komissio väittää ensinnäkin, että riidanalaisella toimella ei kielletä kuumennettavien tupakkatuotteiden markkinointia vaan ainoastaan säännellään niiden koostumusta kieltämällä tunnusomaiset maut. Tältä osin riittää, kun huomautetaan, että kantajat markkinoivat kuumennettavia tupakkatuotteita, joissa on tunnusomaisia makuja, ja niiltä evätään mahdollisuus harjoittaa tällaista toimintaa riidanalaisessa toimessa täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättyessä. Näin ollen komissio ei voi väittää, että riidanalaisella toimella säännellään ainoastaan kyseisten tuotteiden koostumusta eikä vaikuteta toimijoiden oikeuksiin.
31
Toiseksi komissio huomauttaa, että kantajat esittävät väitteitä, jotka koskevat pikemminkin heidän tosiasialliseen tilanteeseensa kuin heidän oikeusasemaansa kohdistuvia vaikutuksia. Se, että kantajat vetoavat tosiasialliseen tilanteeseensa kohdistuviin haitallisiin vaikutuksiin ja viittaavat sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joissa on tunnusomaisia makuja, merkitykseen niiden kokonaismyynnissä, markkinaosuudessa ja investoinneissa, ei kuitenkaan merkitse sitä, etteikö riidanalaisella toimella voisi olla vaikutuksia myös niiden oikeusasemaan.
32
Kolmanneksi komissio katsoo, että riidanalaisen toimen vaikutukset kantajien oikeusasemaan ovat korkeintaan välillisiä, koska siinä säädetään toimenpiteistä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Kuten edellä 29 kohdassa on huomautettu, riidanalaisessa toimessa ei jätetä jäsenvaltioille lainkaan harkintavaltaa sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joissa on tunnusomaisia makuja, markkinointia koskevan kiellon osalta eikä sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joita ei ole kielletty, pakkausmerkintöjä koskevan velvollisuuden osalta.
33
Tästä seuraa, että komission oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan riidanalainen toimi ei koske kantajia suoraan, on hylättävä.
Kysymys siitä, koskeeko toimi kantajia erikseen
34
Komissio väittää, että kantajien on osoitettava, että riidanalainen toimi koskee niitä erikseen. Koska riidanalaista toimea ei ole osoitettu niille, se voi komission mukaan koskea niitä erikseen vain, jos riidanalainen toimi vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista, jolloin ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle toimi on osoitettu. Komissio kiistää, että asia olisi näin.
35
Kantajat väittävät, että riidanalainen toimi koskee niitä erikseen. Ne toteavat tältä osin, että ne ovat 15.7.1963 annetussa tuomiossa Plaumann v. komissio (25/62, EU:C:1963:17) tarkoitetussa tilanteessa, jossa riidanalainen toimi vaikuttaa oikeussubjektiin sille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella se erottuu kaikista muista ja se voidaan tämän vuoksi yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle toimi on osoitettu. Niiden mukaan näin on kahdenlaisista syistä, jotka on otettu huomioon unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Yhtäältä ne kuuluvat suljettuun toimijaryhmään. Toisaalta riidanalainen toimi on omiaan vaikuttamaan olennaisesti kantajien markkina-asemaan.
36
Vaikka lähtökohtaisesti vain SEUT 263 artiklan toisessa ja kolmannessa kohdassa tarkoitetut etuoikeutetut kantajat voivat riitauttaa yleisesti sovellettavat toimet, tällaiset toimet voivat kuitenkin tietyissä olosuhteissa koskea erikseen tiettyjä luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jolloin ne ovat niitä kohtaan päätöksen luonteisia toimia. Tilanne on tällainen, kun kyseinen toimi vaikuttaa luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu (tuomio 15.7.1963, Plaumann v. komissio, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223; ks. myös tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 35 ja 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Toimen yleiseen sovellettavuuteen ja siten sen normatiivisuuteen ei vaikuta se, että on mahdollista jollakin tarkkuudella määritellä niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin toimea sovelletaan tiettynä ajankohtana, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, jos on selvää, että toimea sovelletaan sen tarkoituksen mukaisesti siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella (ks. tuomio 18.5.1994, Codorniu v. neuvosto, C‑309/89, EU:C:1994:197, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Aluksi on huomautettava, että vaikka kantajat vaativat riidanalaisen toimen kumoamista kokonaisuudessaan, ne keskittyvät väitteissään niihin seurauksiin, joita niiden tosiasialliselle tilanteelle aiheutuu sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden kieltämisestä, joissa on yksi tai useampi tunnusomainen maku.
39
Kantajat väittävät ensinnäkin kuuluvansa taloudellisten toimijoiden suljettuun ryhmään, joka on yksilöitävissä ja tosiasiallisesti yksilöity riidanalaista toimea annettaessa. Niiden toimijoiden ryhmään, joita riidanalainen toimi koskee erikseen, kuuluvat kantajien mukaan ne toimijat, jotka toimen antamisajankohtana markkinoivat uusien rajoitusten kohteena olevia tuotteita tai joilla oli lupa tällaisten tuotteiden markkinointiin. Kantajien mukaan tämän ryhmän jäsenet olivat yksilöitävissä riidanalaista toimea annettaessa, koska niillä kaikilla oli jäsenvaltioiden niille myöntämät sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joissa oli tunnusomaisia makuja, markkinointiluvat tai ne olivat tehneet tätä koskevan hakemuksen. Ryhmä on suljettu, koska se ei kyseisten tuotteiden kieltämisen vuoksi voi enää laajentua. Lisäksi tämä ryhmä on rajattu sen jäseninä olevien toimijoiden vähäisen määrän vuoksi, koska siihen kuuluu vain kaksi yritysryhmää, joilla on merkittävät markkinaosuudet. Toisin kuin komissio väittää, kantajien tilanne on erilainen kuin kyseisten tuotteiden tuotanto- ja jakeluketjun alku- ja loppupäässä olevien yritysten tilanne.
40
On totta, että oikeuskäytännössä on hyväksytty se, että toimi koskee erikseen oikeushenkilöä, joka on sellaisen immateriaalioikeuden haltija, jolle lainsäädäntötoimella, jolla on tarkoitus säännellä yleisesti ja abstraktisti määriteltyjä oikeussubjekteja, oli erityinen vaikutus (tuomio 18.5.1994, Codorniu v. neuvosto, C‑309/89, EU:C:1994:197, 19–23 kohta).
41
Samoin on otettu tutkittavaksi kanne, jonka yritykset, joilla oli saavutettuja oikeuksia, olivat nostaneet yleisesti sovellettavasta toimesta, esimerkiksi sen vuoksi, että toimi haittasi voimassa olevan sopimuksen täytäntöönpanoa (tuomio 17.1.1985, Piraiki-Patraiki ym. v. komissio, 11/82, EU:C:1985:18, 31 kohta) tai lähetystoimintaa koskevia yksinoikeuksia, joiden perusteella näiden oikeuksien, jotka olivat selvästi yksilöitävissä riidanalaisen toimen toteuttamishetkellä, haltijat kuuluivat ”rajoitettuun piiriin” (tuomio 13.3.2008, komissio v. Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, 71–77 kohta), taikka kyseenalaisti myönteisen päätöksen, joka koski kantajien valtiontukijärjestelmästä saamaa etua (tuomio 27.2.2014, Stichting Woonpunt ym. v. komissio, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 59–63 kohta).
42
Osoittaakseen, että ne kuuluvat edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuun rajoitettuun piiriin, kantajat vetoavat yhtäältä lähinnä siihen, että ne ovat tehneet toimivaltaisille viranomaisille direktiivin 2014/40 5 artiklassa ja 19 artiklassa säädetyt ilmoitukset sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden osalta, joissa on tunnusomaisia makuja, ja toisaalta siihen, että tietyt niistä ovat saaneet saman direktiivin 19 artiklan 3 kohdan mukaisen lupajärjestelmän käyttöön ottaneissa jäsenvaltioissa markkinointiluvat sellaisille kuumennetuille tupakkatuotteille, jotka sisältävät tunnusomaisia makuja. Komissio ei kiistä näitä seikkoja, mutta katsoo, että ne eivät riitä yksilöimään kantajia samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.
43
Tältä osin direktiivissä 2014/40 säädetään tarpeesta laatia yhteinen malli tupakkatuotteiden sisältämien ainesosien ja tupakkatuotteista vapautuvien tiettyjen myrkyllisten aineiden päästöjen ilmoittamista varten (johdanto-osan 13–15 perustelukappale) sekä valmistajien ja maahantuojien velvollisuudesta ilmoittaa uusista tupakkatuotteista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden mahdollisuutta kieltää tai sallia ne (34 perustelukappale). Nämä periaatteet on pantu täytäntöön direktiivin 2014/40 5 ja 19 artiklalla. Kaikista näistä säännöksistä ilmenee, että valmistajat ja maahantuojat voivat saattaa markkinoille ainoastaan sellaisia tupakkatuotteita, jotka ovat mainitun direktiivin vaatimusten mukaisia ja joista on tehty direktiivissä säädetyt ilmoitukset, tai joille on tarvittaessa myönnetty lupajärjestelmän käyttöön ottaneiden jäsenvaltioiden säätämät luvat. Direktiivissä säädetyt vaatimukset koskevat ainesosien ja päästöjen ilmoittamisen lisäksi muun muassa sitä, että tuotteissa ei saa olla kiellettyjä ainesosia, sekä velvollisuutta toimittaa vaaditut tutkimukset, jotka koskevat muun muassa toksisuutta, riippuvuutta aiheuttavaa vaikutusta, houkuttelevuutta ja vaikutusta asianomaisen tuotteen kulutusta koskevaan käyttäytymiseen. Tällaiset vaatimukset ovat siten yleisiä ja abstrakteja perusteita, joita sovelletaan kaikkiin niihin, jotka saattavat tai aikovat saattaa tupakkatuotteen markkinoille.
44
Näin ollen on tutkittava, riittääkö mainittujen ilmoitusten tekeminen tai mainittujen lupien hallussapito yksilöimään kantajat tai jotkin niistä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.
45
Ensinnäkään pelkästään se seikka, että toimijat, jotka ovat tehneet ilmoituksen ja joilla on lupa, olivat yksilöitävissä riidanalaisen säädöksen antamishetkellä, ei riitä osoittamaan, että kyseinen toimi koskee niitä erikseen, jos kyseistä toimea sovelletaan yleisten ja abstraktien näkökohtien nojalla (ks. tuomio 16.12.2011, Enviro Tech Europe ja Enviro Tech International v. komissio, T‑291/04, EU:T:2011:760, 104 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja ettei komissiolla ollut velvollisuutta ottaa niiden tilannetta erityisesti huomioon riidanalaista toimea toteuttaessaan (ks. vastaavasti tuomio 2.3.2010, Arcelor v. parlamentti ja neuvosto, T‑16/04, EU:T:2010:54, 102 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46
Toiseksi myöskään väite, jonka komissio sitä paitsi kiistää ja joka koskee niiden yritysten vähäistä määrää, joihin riidanalainen toimi vaikuttaa, ei voi menestyä. On nimittäin muistettava, että yleisesti sovellettava säännös voi koskea luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä erikseen ainoastaan, jos toimi vaikuttaa kyseiseen henkilöön tälle tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella kyseinen henkilö erottuu kaikista muista ja se voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu. Niiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden lukumäärällä, joihin tällainen toimi vaikuttaa, ei sitä vastoin ole merkitystä (ks. vastaavasti tuomio 1.4.2004, komissio v. Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 43–46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Kolmanneksi on todettava, toisin kuin komissio väittää, että koska direktiivin 2014/40 nojalla myönnetyt luvat koskevat mainitun direktiivin vaatimukset täyttävien tupakkatuotteiden markkinointia, ei ole epäilystäkään siitä, että riidanalaisesta toimesta seuraava ehdoton kielto markkinoida sellaisia kuumennettavia tupakkatuotteita, joissa on tunnusomaisia makuja, johtaa väistämättä siihen, että joillakin kantajista olevat luvat kyseenalaistetaan. Tällaisten lupien ei kuitenkaan voida katsoa erottavan ja yksilöivän niiden haltijoiden asemaa riidanalaiseen toimeen nähden samalla tavoin kuin jos toimi olisi osoitettu niille. Kyseisillä luvilla ei käsiteltävässä asiassa myöskään anneta niiden haltijoille edellä 40 ja 41 kohdassa mainittujen asioiden kantajilla oleviin oikeuksiin verrattavissa olevia oikeuksia.
48
Riidanalaisen toimen vaikutukset ilmenevät nimittäin ensinnäkin samalla tavalla sekä toimijoihin, jotka ovat saaneet luvan jäsenvaltioissa, jotka ovat ottaneet käyttöön lupajärjestelmän direktiivin 2014/40 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden osalta, joissa on tunnusomaisia makuja, että toimijoihin, jotka ovat tehneet mainitun direktiivin 5 artiklassa tai saman direktiivin 19 artiklassa säädetyt ilmoitukset samoista tuotteista, ja toimijoihin, jotka eivät ole vielä saaneet lupaa tai tehneet ilmoitusta mutta jotka aikovat saattaa tällaisia tuotteita markkinoille. Näin ollen yhtäkään tällaisessa tilanteessa olevaa toimijaa ei voida yksilöidä riidanalaiseen toimeen nähden.
49
Kuten edellä 43 kohdassa on todettu, luvat ja ilmoitukset täyttävät direktiivissä 2014/40 säädetyt tupakkatuotteita koskevat objektiiviset vaatimukset, jotka määritellään yleisesti ja abstraktisti kaikkien toimijoiden osalta. Tästä seuraa, että jäsenvaltioiden myöntämät luvat annetaan pelkästään tuotteiden vaatimustenmukaisuuden perusteella, ilman yksinoikeutta, eikä myöskään toimijoiden tekemistä ilmoituksista seuraa mitään yksinoikeutta.
50
Lisäksi direktiivissä 2014/40 säädetään, että erilaisilla delegoiduilla säädöksillä voidaan täsmentää tai muuttaa sen soveltamisalaan kuuluvien tupakkatuotteiden markkinoinnin edellytyksiä. Näin on erityisesti mainitun direktiivin 7 artiklan 12 kohdan osalta, jossa säädetään käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan vapautuksen poistamisesta. Tästä seuraa, että joillekin kantajille myönnettyjä sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joissa on tunnusomaisia makuja, markkinointilupia ei voida pitää ikuisina, kuten ei myöskään oikeutta markkinoida tällaisia tuotteita ilmoituksen perusteella.
51
Neljänneksi sillä seikalla, johon kantajat vetosivat vastauksessaan komission väitteeseen, jonka mukaan sellaisten kuumennettavien tupakkatuotteiden, joissa on jokin tunnusomainen maku, valmistajat ja maahantuojat eivät ole riidanalaisen toimen kannalta samassa tilanteessa kuin tuotanto- ja jakeluketjun alku- ja loppupäässä sijaitsevat teollisuudenalat, ei ole merkitystä sen kysymyksen kannalta, kuuluvatko kantajat edellä 41 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuun rajoitettuun piiriin. Osoittaakseen, että riidanalainen toimi koskee niitä erikseen, kantajien ei nimittäin tarvitse osoittaa, että toimi koskee niitä eri tavalla kuin muita toimijoita, vaan niiden on osoitettava, että se vaikuttaa niihin niille ominaisen tosiasiallisen tilanteen takia ja erottavat ne siten samalla tavalla kuin sen, jolle yksittäispäätös on osoitettu (ks. vastaavasti määräys 12.12.2003, Bactria v. komissio, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Edellä esitetystä seuraa, että niiden lupien ja ilmoitusten perusteella, joihin kantajat vetoavat, ei voida osoittaa, että riidanalainen toimi koskee kantajia erikseen.
53
Toiseksi kantajat väittävät, että riidanalainen toimi heikentää huomattavasti niiden kilpailuasemaa. Ne väittävät tältä osin, että niillä on kuumennettavien tupakkatuotteiden markkinoilla huomattava osuus, että kielletyt tuotteet muodostavat erittäin suuren osan niiden myynnistä ja että niille on aiheutunut huomattavia investointimenoja kyseisten tuotteiden kehittämisestä.
54
Se, että yleisesti sovellettava toimi vaikuttaa taloudellisesti tiettyihin toimijoihin enemmän kuin toisiin toimijoihin, ei kuitenkaan riitä yksilöimään niitä suhteessa näihin muihin toimijoihin, jos tätä toimea sovelletaan objektiivisesti määritellyn tilanteen perusteella (ks. tuomio 2.3.2010, Arcelor v. parlamentti ja neuvosto, T‑16/04, EU:T:2010:54, 106 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Lisäksi on niin, että pelkästään se seikka, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö saattaa menettää merkittävän tulonlähteen uuden säännöstön vuoksi, ei osoita, että hän on erityisessä tilanteessa, eikä riitä osoittamaan, että kyseinen säännöstö koskee häntä erikseen, koska kyseisen henkilön on näytettävä toteen ne olosuhteet, joiden perusteella voidaan katsoa, että väitetty vahinko on omiaan yksilöimään hänet suhteessa kaikkiin muihin taloudellisiin toimijoihin, joita mainittu säännöstö koskee samalla tavalla kuin häntä (ks. vastaavasti määräys 29.6.2006, Nürburgring v. parlamentti ja neuvosto, T‑311/03, ei julkaistu, EU:T:2006:179, 65 ja 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kantajat eivät voi perustellusti väittää, että riidanalainen toimi koskee niitä erikseen, ja kanne on näin ollen jätettävä tutkimatta.
Väliintulohakemusten tarkastelu
57
Euroopan unionin neuvosto pyysi 16.2.2023 ja Ranskan tasavalta 8.3.2023 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jättämillään asiakirjoilla saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijoina tukeakseen komission vaatimuksia.
58
Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL ja Philip Morris Ltd pyysivät 8.3.2023 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jättämällään asiakirjalla saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijoina tukeakseen kantajien vaatimuksia.
59
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 142 artiklan 2 kohdan mukaan väliintulo menettää tarkoituksensa, jos kanne jätetään tutkimatta. Koska kanne jätetään käsiteltävässä asiassa tutkimatta, lausunnon antaminen väliintulohakemuksista raukeaa.
Oikeudenkäyntikulut
60
Ensinnäkin unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti, lukuun ottamatta väliintulohakemuksiin liittyneitä kuluja.
61
Toiseksi työjärjestyksen 144 artiklan 10 kohdassa määrätään, että jos pääasian käsittely päätetään ennen väliintulohakemuksen ratkaisemista, väliintulohakemuksen tekijä ja varsinaiset asianosaiset vastaavat väliintulohakemukseen liittyvistä omista kuluistaan. Nyt käsiteltävässä asiassa kantajat, komissio, Ranskan tasavalta, neuvosto, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania ja Philip Morris vastaavat kukin väliintulohakemuksiin liittyvistä omista oikeudenkäyntikuluistaan.
62
Kolmanneksi työjärjestyksen 158 artiklan 5 kohdan mukaisesti 2.2.2023 annetussa määräyksessä Nicoventures Trading ym. v. komissio (T‑706/22 R, ei julkaistu, EU:T:2023:39), jolla välitoimia koskeva menettely päätetään, todetaan, että oikeudenkäyntikuluista päätetään vasta unionin yleisen tuomioistuimen antaessa ratkaisun pääasiassa. Koska kantajat ovat hävinneet sekä välitoimimenettelyn että pääasian, ne on velvoitettava korvaamaan kaikki välitoimimenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
on määrännyt seuraavaa:
1)
Kanne jätetään tutkimatta.
2)
Lausunnon antaminen Ranskan tasavallan, Euroopan unionin neuvoston, Philip Morris Products SA:n, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA:n, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA:n, Philip Morris Romania SRL:n ja Philip Morris Ltd:n väliintulohakemuksista raukeaa.
3)
Nicoventures Trading Ltd ja muut kantajat, joiden nimet luetellaan liitteessä, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, väliintulohakemuksiin liittyviä kuluja lukuun ottamatta.
4)
Nicoventures Trading ja muut kantajat, joiden nimet luetellaan liitteessä, komissio, Ranskan tasavalta, neuvosto, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania ja Philip Morris vastaavat omista väliintulohakemuksiin liittyvistä oikeudenkäyntikuluistaan.
5)
Nicoventures Trading ja muut kantajat, joiden nimet luetellaan liitteessä, velvoitetaan korvaamaan välitoimimenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 20 päivänä syyskuuta 2023.
V. Di Bucci
kirjaaja
A. Marcoulli
jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
1
)	Luettelo muista kantajista on liitetty vain asianosaisille tiedoksi annettuun versioon.