Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANDREA BIONDI
18 päivänä joulukuuta 2025 (1)
Asia C‑545/24
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
vastaan
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funchalin hallinto- ja verotuomioistuin, Portugali))
Ennakkoratkaisupyyntö – Portugalin Zona Franca da Madeiralle myöntämä tukiohjelma – Järjestely III – Alennettu yhteisövero – Välitön ja tehokas takaisinperintä – Veroulosottomenettelyn keskeyttämisen epääminen
I       Johdanto
1.        Nyt tarkasteltavalla ennakkoratkaisupyynnöllään Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funchalin hallinto- ja verotuomioistuin, Portugali) on esittänyt unionin tuomioistuimelle kysymyksen, joka koskee asetuksen 2015/1589(2) 16 artiklan 3 kohdan tulkintaa ja sen jäsenvaltioille asetetun velvollisuuden ulottuvuutta, jonka mukaan sääntöjenvastainen ja sisämarkkinoille soveltumaton valtiontuki on perittävä takaisin ”välittömästi ja tehokkaasti” Euroopan komission tehtyä kyseisen artiklan 1 kohdan mukaisen päätöksen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee muun muassa, onko Portugalin oikeudessa verovelvollisen hyväksi säädetyt menettelylliset takeet, jotka tietyin edellytyksin mahdollistavat veroulosottomenettelyn keskeyttämisen, jätettävä tarvittaessa soveltamatta kyseisen velvollisuuden toteuttamisen mahdollistamiseksi.(3)
2.        Kysymys on noussut esiin Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeiran (Madeiran itsehallintoalueen veroviranomainen, Portugali; jäljempänä veroviranomainen) ja Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeiran (jäljempänä Utiledulci) välisessä riita-asiassa, jonka taustalla on sääntöjenvastaisten valtiontukien takaisinperimiseksi Utiledulcia vastaan käynnistetty veroulosottomenettely.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
3.        Asetuksen (EU) 2015/1589 johdanto-osan 25 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Sisämarkkinoille soveltumattoman sääntöjenvastaisen tuen tapauksessa olisi palautettava tehokkaan kilpailun tilanne. Sen vuoksi on tarpeen, että tuki, korot mukaan lukien, peritään takaisin viipymättä. Takaisinperiminen on toteutettava kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti. Kyseisten menettelyjen soveltaminen ei saisi vaikeuttaa tehokkaan kilpailun tilanteen palauttamista estämällä komission päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. Tämän tuloksen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan komission päätöksen tehokas vaikutus.”
4.        Asetuksen 16 artiklan, jonka otsikkona on ”Tuen takaisinperiminen”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta, jäljempänä ’takaisinperimistä koskeva päätös’. Komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi unionin lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.”
”3.      Takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos ne mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan unionin tuomioistuimen [SEUT] 278 artiklan nojalla antamien määräysten soveltamista. Tämän toteuttamiseksi, ja jos asia on jonkin kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä, asianomaisten jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki oikeudellisissa järjestelmissään käytettävissä olevat tarpeelliset toimenpiteet, mukaan lukien tilapäiset toimet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin lainsäädännön soveltamista.”
B       Portugalin oikeus
5.        Yleisen verolain (Lei Geral Tributária),(4) joka hyväksyttiin 17.12.1998 annetulla asetuksella (Decreto-Lei) 398/98, 52 §:n sanamuoto on seuraava:
”1.      Verosaatavan perintä keskeytetään veroulosottomenettelyssä saatavan erissä maksamisen, oikaisuvaatimuksen, kanteen tai valituksen taikka täytäntöönpanon riitauttamisen tai vastustamisen perusteella, kun niissä vedotaan perittävän velan lainvastaisuuteen tai perintäkelvottomuuteen, sekä kaksinkertaisen verotuksen poistamisesta eri jäsenvaltioissa sijaitsevien lähipiiriin kuuluvien yritysten tulonoikaisun yhteydessä 23.7.1990 tehdyn välityssopimuksen 90/436/ETY mukaisten riitojenratkaisumenettelyjen yhteydessä.(5)
2.      Edellisen momentin mukaisen täytäntöönpanon keskeyttämisen edellytyksenä on verolainsäädännön mukaisen asianmukaisen vakuuden antaminen.
3.      – –
4.      Veroviranomainen voi verovelallisen pyynnöstä vapauttaa tämän vakuusvaatimuksesta, jos vakuuden antaminen aiheuttaisi tälle peruuttamatonta haittaa tai jos tämä on ilmeisen varaton, kun otetaan huomioon ulosmitattavan omaisuuden riittämättömyys suhteessa perittävään velkaan korkoineen ja kuluineen, kun ei ole painavia viitteitä siitä, että omaisuuden riittämättömyyden tai puuttumisen syynä on asianosaisen tahallinen toiminta.
– –.”
6.        Verotusmenettelykoodeksissa (Código de Procedimento e de Processo Tributário)(6) säädetään tarkemmin veroulosottomenettelyn keskeyttämisestä.(7) Kyseisen koodeksin 199 §:ssä muun muassa säädetään, että veroulosottomenettelyn keskeyttämiseksi edellytettävä vakuus voi olla pankkitakaus, takaus, takausvakuutus tai muu velan vakuudeksi soveltuva väline.
III  Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
7.        Pääasia voidaan tiivistää seuraavasti.
8.        Komissio teki 4.12.2020 päätöksen 2022/1414(8) (jäljempänä ”vuoden 2020 päätös”), jossa se SEUT 108 artiklan 1 kohdan mukaisen tukiohjelmien jatkuvan seurannan yhteydessä totesi Zona Franca Madeiran tukiohjelman (jäljempänä ”ZFM III
‑järjestely”) sisämarkkinoille soveltumattomaksi siltä osin kuin Portugali oli toteuttanut sen komission vuosina 2007 ja 2013 antamien hyväksyvien päätösten vastaisesti.(9) Kyseinen tuki koostui tuensaajayrityksiin sovellettavasta yhteisöveron alennuksesta. Vuoden 2020 päätöksen 5 artiklassa täsmennettiin, että kyseisen tukiohjelman nojalla myönnetty tuki oli perittävä ”välittömästi” takaisin ja että Portugalin oli varmistettava, että päätös pannaan täytäntöön ”kuuden kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta”. Tämä määräaika päättyi 5.8.2021. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Portugalin ja Madeiran itsehallintoalueen vuoden 2020 päätöksestä nostamat kumoamiskanteet,(10) ja toisessa oikeusasteessa unionin tuomioistuin pysytti nämä tuomiot.(11)
9.        Veroviranomainen aloitti vuonna 2023 veroulosottomenettelyn Utiledulci-yhtiötä vastaan vuoden 2020 päätöksen perusteella periäkseen takaisin yhtiölle edellä mainitun järjestelyn mukaisesti myönnetyn tuen.(12) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista asiakirjoista ilmenee, että Utiledulci riitautti oikaisuvaatimuksella päätöksen, jolla kyseinen menettely oli aloitettu, koska siihen ei sisältynyt Portugalin oikeuden säännösten mukaista mahdollisuutta vaatia täytäntöönpanon keskeyttämistä. Veroviranomainen hylkäsi oikaisuvaatimuksen katsoen olevansa unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteesta johtuvien velvoitteiden nojalla sekä sääntöjenvastaisen ja sisämarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperintää koskevan komission tiedonannon(13) huomioon ottaen velvollinen jättämään kyseiset säännökset soveltamatta sen jälkeen, kun vuoden 2020 päätöksessä asetettu kahdeksan kuukauden määräaika oli päättynyt. Utiledulci valitti ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
10.      Tässä tilanteessa Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [vuoden 2020] komission päätöksen 5 artiklan vaatimusta välittömästä ja tehokkaasta takaisinperinnästä sekä asetuksen (EU) 2015/1589 16 artiklan 3 kohdan sanamuotoa ’takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos ne mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon’ tulkittava niin, ettei veroulosottomenettelyyn ja erityisesti sen keskeyttämiseen liittyviä menettelyllisiä takeita koskevia Portugalin oikeuden säännöksiä voida soveltaa, vai onko Madeiran veroviranomaisen noudatettava kaikkia Portugalin verolainsäädännössä säädettyjä menettelyllisiä takeita riippumatta siitä, että kyse on komission päätöksellä sääntöjenvastaisiksi todettujen valtiontukien takaisinperinnästä?”
11.      Utiledulci, veroviranomainen, Belgian ja Espanjan hallitukset sekä komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia, ja niitä kuultiin 1.10.2025 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
12.      Ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähinnä tiedustelee, täytyykö verovelvolliselle tietyt menettelylliset takeet antavat kansallisen oikeuden säännökset, joiden mukaan veroulosottomenettely voidaan tietyin edellytyksin keskeyttää, jättää soveltamatta tilanteessa, jossa kansalliseen oikeuteen ei sisälly tapauskohtaisia menettelysäännöksiä ja jossa sääntöjenvastaisen ja sisämarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperimiseksi on aloitettu veroulosottomenettely ja komission takaisinperintää koskevassa päätöksessä asetettu määräaika on päättynyt.
13.      Kyseisissä kansallisen oikeuden säännöksissä säädetään mahdollisuudesta vaatia tällaista keskeyttämistä, jos velka riitautetaan tai täytäntöönpanopäätöksiä vastustetaan tai jos maksu suoritetaan erissä, edellyttäen, että verosaatavan turvaamiseksi annetaan riittävä vakuus tai muu verovelan vakuudeksi soveltuva väline, tai myös ilman tällaista vakuutta, jos verovelvollinen osoittaa, ettei pysty sellaista antamaan. Pääasian asianosaisten kirjallisista huomautuksista ilmenee, että Supremo Tribunal Administrativo (ylin hallintotuomioistuin, Portugali) on toistuvasti ratkaissut riita-asioita, joiden taustalla on ollut veroviranomaisen päätös kieltäytyä edellä mainittujen säännösten mukaisesta keskeyttämisestä, kumoamalla viranomaisen kieltävän päätöksen ja toteamalla, ettei veroviranomaisella ole toimivaltaa muuttaa veroulosottomenettelyä koskevaa oikeudellista järjestelmää jättämällä siihen sisältyvät menettelylliset takeet soveltamatta.(14)
14.      Tämän kysymyksen tarkastelemiseksi on ensinnäkin palautettava mieleen unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka liittyy asetuksen 2015/1589 16 artiklassa jäsenvaltioille asetetun, kielteisen päätöksen kohteena olevien tukien takaisinperintää koskevan velvollisuuden ulottuvuuteen. Kyseisessä oikeuskäytännössä korostetaan tarvetta varmistaa takaisinperinnän tehokkuus ja ripeys takaisinperinnällä tavoiteltujen päämäärien mukaisesti.
15.      Unionin tuomioistuin on selventänyt, että komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi toteaman tuen poistamisella, josta määrätään SEUT 108 artiklan 2 kohdassa, pyritään palauttamaan tuen maksamista edeltänyt tilanne.(15) Tämä edeltäneen tilanteen palauttaminen, joka on välttämätön valtiontukia koskevien perussopimusten määräysten tehokkaan vaikutuksen turvaamiseksi,(16) saavutetaan, kun tuensaaja on palauttanut kysymyksessä olevan valtiontuen viivästyskorkoineen(17) ja menettänyt näin markkinoilla saamansa edun kilpailijoihin verrattuna.(18) Sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintä ei siten ole sanktio(19) eikä sen tarkoituksena ole saatavan suorittaminen tuen maksaneelle yhteisölle, vaan kyseessä on looginen seuraus siitä, että tuki on todettu sääntöjenvastaiseksi,(20) ja vastaus tarpeeseen poistaa kilpailun vääristymä, joka on aiheutunut sääntöjenvastaisesta tuesta saadusta kilpailuedusta.(21) Näiden tavoitteiden mukaisesti unionin tuomioistuin on tähdentänyt, että jäsenvaltion on saatava maksettavaksi tulleet summat perityiksi tehokkaasti takaisin.(22)
16.      Aikataulujen osalta unionin tuomioistuin on selventänyt, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava takaisinperintä viipymättä, toisin sanoen komission päätöksessä asetetussa tai komission myöhemmin asettamassa määräajassa,(23) ja että määräajan jälkeen eli myöhässä tapahtunut takaisinperintä ei täytä EUT-sopimuksen vaatimuksia.(24) Unionin tuomioistuin on myös selventänyt, ettei riitä, että sääntöjenvastaisen tuen takaisin perimiseksi on ryhdytty toimenpiteisiin, muun muassa käynnistämällä tätä koskeva menettely, ellei tosiasiallista palautusta kuitenkaan saada ennen komission päätöksessä asetettua määräaikaa.(25) Unionin tuomioistuin on vielä täsmentänyt, että jos jäsenvaltiolla on takaisinperinnän estäviä vaikeuksia, se voi esittää komissiolle määräajan pidennystä koskevan perustellun pyynnön.(26)
17.      Yhteenvetona edellä 15 ja 16 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä voidaan todeta ilmenevän, että kun jäsenvaltiolle on osoitettu asetuksen 2015/1589 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu takaisinperimistä koskeva päätös, sen velvollisuus toteuttaa kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta on luonteeltaan tulosta koskeva velvoite,(27) jossa tulos on saavutettava komission asettamassa määräajassa.
18.      ZFM III ‑järjestelystä sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien osalta vuoden 2020 päätöksessä asetettiin kahdeksan kuukauden määräaika päätöksen tiedoksiantamisesta lukien. Kyseisten tukien takaisinperinnän piti siis asetuksen 2015/1589 16 artiklan 3 kohdan ja edellä mainitun oikeuskäytännön perusteella toteutua tässä määräajassa. Belgian hallituksen unionin tuomioistuimelle jättämissään huomautuksissa esittämä tulkinta, jonka mukaan kyseisen määräajan on katsottava tarkoittavan ainoastaan päätöksen täytäntöönpanoa koskevan menettelyn aloittamista, ei sen sijaan ole vakuuttava edellä mainitun oikeuskäytännön valossa.(28) Tämä tulkinta pidentäisi tuensaajien saaman perusteettoman kilpailuedun kestoa, ja se olisi siten ristiriidassa Portugalille asetetun takaisinperintävelvoitteen tavoitteen kanssa ja selvästi vuoden 2020 päätöksen ehtojen ja soveltamisalan vastainen.(29)
19.      Takaisinperimistavan osalta asetuksen 2015/1589 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti. Ellei unioni ole vahvistanut asiaa koskevia sääntöjä, se antaa jäsenvaltioille vapauden valita keinot, joilla ne täyttävät takaisinperintävelvollisuuden;(30) tätä varten säädettyjen eri menettelyjen erityispiirteitä on kuitenkin noudatettava.(31)
20.      Kansallisten menettelyjen soveltaminen edellyttää kuitenkin sitä, että niiden avulla komission päätös voidaan panna täytäntöön välittömästi ja tehokkaasti;(32) kuten unionin tuomioistuin on selventänyt, tämä edellytys ”ilmentää tehokkuusperiaatteen vaatimuksia”.(33) Vapautta valita takaisinperinnän toteuttamiseksi käytettävät keinot ei näin ollen voida pitää absoluuttisena. Valitut toimenpiteet eivät saa vaikuttaa unionin oikeuden ulottuvuuteen ja tehokkuuteen,(34) eivätkä ne saa tehdä kyseisessä oikeudessa edellytettyä takaisinperintää käytännössä mahdottomaksi.(35) Unionin tuomioistuin on tältä osin jo selventänyt, että sellaiset kansalliset säännökset, jotka eivät mahdollista takaisinperintäpäätöksen välitöntä ja tehokasta täytäntöönpanoa, on lähtökohtaisesti jätettävä soveltamatta.(36) Lisäksi unionin tuomioistuin on tähdentänyt, että vaikka kansalliseen oikeusjärjestykseen ei sisältyisi nimenomaista takaisinperimiseen sovellettavaa sääntelyä, ”tämä seikka ei ole esteenä [unionin] oikeuden täydelle soveltamiselle, eikä sillä näin ollen ole vaikutusta kyseisen tuen takaisin perimisen velvollisuuteen”.(37)
21.      Tästä seuraa, että valtiontukien alalla jäsenvaltioille takaisinperintää koskevissa asioissa annettua menettelyllistä autonomiaa rajoittaa tiukasti vaatimus, jonka mukaan takaisinperinnästä vastaavien hallintoviranomaisten toimien tehokkuus on taattava. Tämä merkitsee näiden viranomaisten harkintavallan rajoittamista paitsi takaisinperinnän osalta(38) myös takaisinperinnän toteuttamiseksi käytettävien keinojen osalta.(39) Näillä viranomaisilla, kuten sitä paitsi kansallisilla tuomioistuimillakin, on velvollisuus päätyä takaisinperintää koskevalla päätöksellä tavoitellun päämäärän mukaiseen ratkaisuun(40) eli estää se, että kilpailua vääristävä valtiontuki heikentäisi markkinoiden toimintaa. Kansallista lainsäädäntöä on joka tapauksessa sovellettava siten, että perusoikeuksia ja erityisesti oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, puolustautumisoikeudet mukaan lukien, noudatetaan.(41)
22.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on vastattava näiden periaatteiden mukaisesti.
23.      Aluksi huomautan, että Portugalin oikeuteen ei sisälly erityistä menettelyä sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisinperimiseksi.
24.      Pääasian taustalla olevassa riita-asiassa veroviranomainen oli käynnistänyt Utiledulcia koskevan veroulosottomenettelyn. Kuten edellä on todettu, mainittua menettelyä koskevissa säännöksissä säädetään verovelvollisen mahdollisuudesta saada menettely keskeytettyä oikaisuvaatimuksen, kanteen tai erissä maksamisen yhteydessä edellyttäen, että verovelvollinen asettaa ”riittävän vakuuden”. Nämä säännökset eroavat 5.10.2006 annettuun tuomioon komissio v. Ranska,(42) joka on mainittu unionin tuomioistuimelle esitetyissä huomautuksissa, johtaneessa asiassa tarkastelluista Ranskan oikeuden säännöksistä, joiden mukaan täytäntöönpanomenettely keskeytyi automaattisesti, jos kansallisten viranomaisten antamiin maksuunpanopäätöksiin haettiin muutosta. Kuten istunnossa kävi ilmi, veroviranomaisella ei kuitenkaan ole harkintavaltaa ulosottomenettelyn keskeyttämisen suhteen, jos riittävän vakuuden asettamista koskeva edellytys täyttyy, eikä vakuusvaatimuksesta vapauttamisen suhteen, jos verovelallinen osoittaa, että vakuuden antamisesta voisi aiheutua sille korvaamatonta vahinkoa tai että verovelvollinen on ilmeisen varaton. Keskeyttäminen perustuu näin ollen suoraan Portugalin oikeuden veroulosottomenettelyä koskeviin säännöksiin, ja se on menettelyllinen tae, joka on jokaisen verovelvollisen käytettävissä, jos verovelvollinen pyytää sitä ja täyttää edellytykset. Portugalin järjestelmälle, samoin kuin edellä mainitussa tapauksessa Ranskan järjestelmälle, on siis ominaista systemaattisuus ja automaattisuus.
25.      Kuten edellä 15 kohdassa mainitusta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, sen arvioimiseksi, onko kyseinen järjestelmä yhteensopiva vuoden 2020 päätöksessä asetetun takaisinperintävelvoitteen täytäntöönpanoa koskevan velvoitteen kanssa, on selvitettävä, vaarantaako se kyseisellä velvoitteella tavoitellun päämäärän – nimittäin asianomaisen tuen myöntämistä edeltäneen tilanteen välittömän palauttamisen – saavuttamisen sallimalla tuensaajien perusteettoman kilpailuedun pitkittymisen.
26.      Tällainen vaarantaminen vaikuttaa mielestäni väistämättömältä silloin, kun keskeyttäminen tapahtuu kolmannen osapuolen antamaa takausta tai vakuutta vastaan tai kun kyseessä on Portugalin lainsäädännössä mainittu kiinnitys, koska nämä ovat välineitä, joiden seurauksena tukea ei pidätetä tuensaajan varoista niin, että tuensaaja menettäisi vastaavan edun. Toisin kuin Belgian hallituksen edustaja istunnossa väitti,(43) tällaista seurausta ei nähdäkseni ole siinäkään tapauksessa, että annettu vakuus olisi pankkitakaus,(44) koska tällaisen takauksen kirjanpidolliset seuraukset ja siitä aiheutuvat kustannukset eivät mielestäni ole tuensaajan taloudelliseen tilanteeseen kohdistuvien vaikutusten kannalta rinnastettavissa tuen palauttamiseen.(45) Toisaalta kaikkien näiden välineiden nimenomaisena tavoitteena on toimia velan vakuutena sen aikaa, kun ulosottomenettely on keskeytettynä, mikä eroaa olennaisesti sääntöjenvastaisen tuen takaisinperinnän tavoitteesta. On kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä arvioida, voidaanko, siltä osin kuin kyseisissä säännöksissä vakuuden, erityisesti pankkitakauksen, antaminen säädetään takaisinperintämenettelyn keskeyttämisen edellytykseksi, mainituilla säännöksillä välttää kyseisen tuen tehokkaan takaisinperinnän viivästyminen poistamalla tuensaajalta siihen liittyvä kilpailuetu.
27.      Siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta vapauttaa verovelallinen vakuusvaatimuksesta, on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuensaajan taloudellinen tilanne ei vaikuta takaisinperintävelvollisuuteen. Asianomaisen jäsenvaltion on tapauksen mukaan vaadittava tukea saaneen yhtiön selvittämistä, merkityttävä saatavansa yhtiön velkoihin tai toteutettava kaikki muut toimenpiteet, jotka mahdollistavat tuen maksamisen takaisin, mukaan luettuna yhtiön toiminnan lopullinen päättyminen, jos mainitunlainen takaisinperintä on mahdotonta konkurssimenettelyn kuluessa.(46) Tuen takaisinmaksusta aiheutuvaa taloudellista haittaa koskevat näkökohdat eivät näin ollen ole perusteena takaisinperintämenettelyn keskeyttämiselle.
28.      Siltä osin kuin kyse on veroulosottomenettelyn keskeyttämisestä tilanteessa, jossa saatava maksetaan erissä, huomautan, että – kuten komissio on takaisinperintää koskevassa tiedonannossaan todennut –(47) tällainen maksutapa, jos se johtaisi takaisinperinnän määräajan ylittymiseen, ei ole sovitettavissa yhteen takaisinperintävelvoitteen viivytyksetöntä täyttämistä koskevan tarpeen kanssa riippumatta siitä, onko vakuutta annettu.
29.      Utiledulci vetoaa Supremo Tribunal Administrativon edellä 13 kohdassa mainittuihin ratkaisuihin ja katsoo, että nyt kyseessä olevia menettelyllisiä takeita on sovellettava, koska Portugalin oikeudessa ei ole asiaa koskevia erityisiä säännöksiä eikä veroviranomainen voi ”muokata” veroulosottoa koskevaa oikeudellista järjestelmää mukauttaakseen sen sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisinperinnän vaatimuksiin, varsinkaan kun tämä perustuisi komission tiedonantoon, jolla ei ole sitovaa vaikutusta.
30.      Tältä osin muistutan, että jäsenvaltioiden velvollisuus poistaa sääntöjenvastainen tuki on vahvistettu EUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa ja velvollisuus varmistaa tällaisen tuen välitön ja tehokas periminen takaisin tuensaajalta asetuksessa 2015/1589 sekä komission päätöksessä, jossa kyseinen tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi. Takaisinperintää koskevan tiedonannon osalta on todettava, että vaikka se ei velvoitakaan kansallisia tuomioistuimia, näiden on kuitenkin vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti otettava se huomioon niiden käsiteltäväksi saatettujen asioiden arvioinnissa.(48) Sama koskee takaisinperinnästä vastaavia kansallisia viranomaisia.
31.      Sekä näillä viranomaisilla että kansallisella tuomioistuimella on velvollisuus taata komission tekemän sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintäpäätöksen täysi tehokkuus,(49) riippumatta siitä, mitä menettelyä sen täytäntöönpanemiseksi noudatetaan. Kuten edellä on todettu, se, että jokin jäsenvaltio on menettelyllisen autonomiansa rajoissa jättänyt antamatta erityistä sääntöjenvastaisen tuen takaisinperimistä koskevaa sääntelyä, ei saa olla esteenä unionin oikeuden tavoitteiden saavuttamiselle eikä heikentää valtiontukia koskevien säännösten tehokkuutta.
32.      Utiledulci ja Belgian hallitus väittävät myös, että veroulosottomenettelyyn kuuluvien menettelyllisten takeiden soveltamatta jättäminen johtaisi verovelvollisten erilaiseen kohteluun, jota ei voida sallia, ja että se olisi vastoin yhdenvertaisuusperiaatetta. Tältä osin pidän riittävänä todeta, että valtiontuen takaisinperintämenettelyllä on omat tavoitteensa ja erityispiirteensä, eivätkä yritykset, jotka ovat saaneet tällaisen menettelyn kohteena olevaa, luonteeltaan verotuksellista tukea, ole samassa tilanteessa kuin mikä tahansa verovelvollinen, jonka osalta veroviranomainen ryhtyy toimiin minkä tahansa verosaatavan perimiseksi. Belgian hallituksen tässä yhteydessä esittämä viittaus vastaavuusperiaatteeseen ei mielestäni ole merkityksellinen. Mainitulla periaatteella – jonka mukaan menettelysäännöt, jotka koskevat sellaisia oikeussuojakeinoja, joilla pyritään turvaamaan kussakin jäsenvaltiossa unionin oikeuteen perustuvat yksilön oikeudet, eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia oikeuksia –(50) ei ole merkitystä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on kyse siitä, ovatko kansallisen oikeuden tavanomaiset menettelylliset takeet, kun niitä sovelletaan menettelyyn, joka on pantu vireille unionin oikeudesta johtuvan velvoitteen täytäntöönpanemiseksi, esteenä kyseisen oikeuden täysimääräiselle soveltamiselle. Nähdäkseni samoin merkitystä vailla on Belgian hallituksen viittaus oikeuskäytäntöön, jonka mukaan luonteeltaan verotuksellisen tuen saajat voivat vedota kansallisessa oikeudessa säädettyihin vähennyksiin tai alennuksiin, jos osoitetaan, että tuensaajilla oli tosiasiallisesti oikeus hyötyä niistä, kun otetaan huomioon konkreettisesti toteutetut liiketoimet.(51) Kyseinen oikeuskäytäntö nimittäin koskee sen verotusjärjestelmän rekonstruointia, jota tuensaajaan olisi sovellettu, ellei sääntöjenvastaista tukea olisi ollut, jotta perittävä määrä voidaan määrittää ja aiempi tilanne palauttaa.(52) Se ei vaikuta takaisinperintäkeinojen valintaan, eikä sen perusteella voida katsoa, että takaisinperinnän on välttämättä tapahduttava veroulosoton muodossa ja että siihen olisi sovellettava samoja menettelyllisiä takeita, joihin veroulosottomenettelyn kohteena olevalla verovelvollisella on oikeus, elleivät nämä takeet mahdollista edellä kuvattujen tavoitteiden saavuttamista.
33.      Utiledulci väittää huomautuksissaan myös, että se, että veroviranomainen kieltäytyy soveltamasta veroulosottomenettelyn keskeyttämistä koskevia kansallisia säännöksiä tilanteessa, jossa kyseisessä menettelyssä tehdyistä päätöksistä on valitettu, loukkaa tehokkaan oikeussuojan periaatetta.(53)
34.      Tältä osin muistutan, että unionin tuomioistuin on selventänyt, että kansalliset tuomioistuimet voivat keskeyttää kansallisten takaisinperintämääräysten täytäntöönpanon sillä edellytyksellä, että muun muassa 21.2.1991 annetussa tuomiossa Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest(54) ja 9.11.1995 annetussa tuomiossa Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym. (I)(55) esitetyt ehdot täyttyvät. Keskeyttäminen on muun muassa perusteltava sen suhteen, miksi kyseinen päätös pitäisi todeta pätemättömäksi,(56) eikä se lähtökohtaisesti voi perustua yksinomaan tuensaajalle aiheutuvan taloudellisen vahingon uhkaan.(57)
35.      Vaikka en sulje ennalta pois mahdollisuutta, että kansallinen tuomioistuin voi – poikkeuksellisissa olosuhteissa ja ottaen huomioon unionin edun sekä kilpailijoiden oikeuden siihen, että kilpailua vääristävä seikka poistetaan – päättää keskeyttää kansallisen takaisinperintämääräyksen täytäntöönpanon siinäkin tapauksessa, ettei yhtiö, jota kohtaan kyseinen määräys on annettu, välittömästi tai välillisesti riitauta komission päätöksen lainmukaisuutta,(58) tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että olisi mahdollista oikeuttaa sellainen nyt tarkasteltavassa asiassa kyseessä olevilla kansallisilla säännöksillä säädetyn kaltainen järjestelmä, jonka mukaan kansallinen viranomainen voi systemaattisesti keskeyttää takaisinperintämenettelyn komission asettamaa määräaikaa pidemmäksi ajaksi.
36.      Jos takaisinperintäpäätökseen sovelletaan oikeussuojakeinoja, asianomainen jäsenvaltio voi hyväksyä väliaikaisen takaisinperinnän, jolla taataan, että kilpailun vääristyminen saadaan poistettua kokonaan, esimerkiksi siten, että tuensaaja maksaa tuen määrän korkoineen sulkutilille.(59) Tällaisen sulkutilin ansiosta tuensaajalla ei lähtökohtaisesti ole enää käytettävissään tukea vastaavaa rahamäärää, joka poistuu – tosin väliaikaisesti – tuensaajan varallisuudesta.
37.      Utiledulci on lisäksi väittänyt, että viive, jolla veroviranomainen käynnisti takaisinperintämenettelyn, sai Utiledulcin vakuuttuneeksi siitä, ettei se itse olisi takaisinperintämääräyksen saajien joukossa. Tältä osin muistutan, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden soveltamisesta huolehtivan kansallisen viranomaisen toiminta, joka on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, ei voi perustaa perusteltua luottamusta.(60) Vaikka unionin tuomioistuin onkin todennut, että sääntöjenvastaisesti myönnetyn tuen saajalla on mahdollisuus vedota poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden perusteella se on voinut perustellusti luottaa tuen sääntöjenmukaisuuteen ja joiden perusteella se voi kieltäytyä tuen palauttamisesta,(61) unionin tuomioistuimen asiakirja-aineistosta tai Utiledulcin huomautuksista ei kuitenkaan ilmene, että yritys olisi vedonnut tällaisiin olosuhteisiin.
38.      Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset kansalliset säännökset vaikuttavat olevan ristiriidassa sisämarkkinoille soveltumattomaksi todetun sääntöjenvastaisen tuen poistamista koskevien tavoitteiden ja tuen takaisinperinnästä tehtyjen päätösten välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon varmistamisen tarpeen kanssa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin vielä selvitettävä.
V       Ratkaisuehdotus
39.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchalin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 16 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että
tilanteessa, jossa jäsenvaltio perii sisämarkkinoille soveltumattomaksi todetun sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisin veroulosottomenettelyllä, kyseinen kohta on esteenä sellaisten kansallisten säännösten soveltamiselle, jotka antavat täytäntöönpanon kohteena olevalle verovelvolliselle tietyin edellytyksin oikeuden menettelyn keskeyttämiseen, sikäli kuin kyseisten säännösten soveltaminen ei mahdollista takaisinperintää koskevan komission päätöksen välitöntä ja tehokasta täytäntöönpanoa, jolla tuensaajalta poistettaisiin tukeen liittyvä kilpailuetu kyseisessä päätöksessä asetettuun tai komission myöhemmin vahvistamaan määräaikaan mennessä tai, jos kyseiset määräajat ovat päättyneet, ilman enempää viivytystä. Tilanteessa, jossa tällainen täytäntöönpano estyy, sekä kansallisilla tuomioistuimilla että toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla ensin mainittujen valvonnassa on velvollisuus jättää asianomaiset kansalliset säännökset soveltamatta.
1      Alkuperäinen kieli: italia.
2      Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (kodifikaatio) 13.7.2015 annettu neuvoston asetus (EU) 2015/1589 (EUVL 2015, L 248, s. 9).
3      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt samankaltaisia kysymyksiä asiassa C‑792/24.
4      Diário da República nro 290/1998, Série I-A de 1998-12-17.
5      EUVL L 225, s. 10.
6      Koodeksi hyväksyttiin 26.10.1999 annetulla asetuksella (Decreto-Lei) nro 433/99, ja se tuli voimaan 1.1.2000 (Diário da República nro 250/1999, Série I-A de 1999-10-26).
7      Kattavuuden vuoksi huomautan, että unionin tuomioistuimen oikeudenkäyntiasiakirjoista ilmenee, että koodeksin 169 §:n 11 kohta, jonka mukaan kyseistä pykälää ei sovellettu unionin varoista peräisin oleviin saataviin, on kumottu lailla nro 7/2021.
8      Komission päätös 4.12.2020 tukiohjelmasta SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), jonka Portugali on myöntänyt Zona Franca da Madeiralle (ZFM) – Järjestely III (EUVL 2022, L 217, s. 49).
9      Komission päätös 27.6.2007 tukiohjelmasta N 421/2006 (EUVL 2007, C 240, s. 1) ja komission päätös 2.7.2013 tukiohjelmasta SA.34160 (2011/N) (EUVL 2013, C 220, s. 1).
10      Ks. tuomio 21.9.2022, Portugali v. komissio (Zona Franca da Madeira) (T‑95/21, EU:T:2022:567) ja tuomio 21.6.2023, Região Autónoma da Madeira v. komissio (T‑131/21, EU:T:2023:348).
11      Ks. tuomio 4.7.2024, Portugali v. komissio (Zona Franca da Madeira) (C‑736/22 P, EU:C:2024:579) ja tuomio 16.1.2025, Região Autónoma da Madeira v. komissio (Zona Franca da Madeira) (C‑547/23 P, EU:C:2025:22). Eräät yritykset ovat myös nostaneet kumoamiskanteita vuoden 2020 päätöksestä, ja osa näistä lukuisista riita-asioista on vielä vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa, ks. viimeksi tuomio 13.11.2025, AFG v. komissio (C‑13/24 P, EU:C:2025:884) ja tuomio 13.11. 2025, Sonasurf Internacional ym. v. komissio (C‑9/24 P, EU:C:2025:883), joissa unionin tuomioistuin hylkäsi valituksen määräyksistä, joilla unionin yleinen tuomioistuin oli hylännyt kanteet ilmeisen perusteettomina,
12      Utiledulcin unionin tuomioistuimelle toimittamista huomautuksista ilmenee, että vuoden 2023 aikana yhtiö sai kaikkiaan neljä maksuunpanopäätöstä, jotka koskivat vuosien 2012–2015 yhteisöveroja korkoineen.
13      EUVL 2019, C 247, s. 1 (jäljempänä takaisinperintää koskeva tiedonanto).
14      Ks. mm. Supremo Tribunal Administrativon 7.3.2024 antama tuomio 033/24.1BEFUN. Nyt tarkasteltavan asian oikeudenkäyntiasiakirjoista ilmenevien tietojen perusteella Supremo Tribunal Administrativo on ennakkoratkaisupyynnön esitettyään lykännyt vielä vireillä olevien asioiden käsittelyä.
15      Ks. mm. tuomio 14.9.1994, Espanja v. komissio (C‑278/92–C‑280/92, EU:C:1994:325, 75 kohta), tuomio 29.7.2024, Koiviston Auto Helsinki v. komissio (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79 ja 80 kohta) ja tuomio 9.10.2025, On Air Media Professionals ja Different Media (C‑416/24 ja C‑417/24, EU:C:2025:765, 56 kohta).
16      Ks. tuomio 19.10.2023, Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
17      Ks. tuomio 4.4.1995, komissio v. Italia (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22 kohta).
18      Ks. mm. tuomio 4.4.1995, komissio v. Italia (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22 kohta), tuomio 11.12.2012, komissio v. Espanja (C‑610/10, EU:C:2012:781, 105 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 29.7.2024, Koiviston Auto Helsinki v. komissio (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79 kohta).
19      Ks. tuomio 17.6.1999, Belgia v. komissio (C‑75/97, EU:C:1999:311, 65 kohta).
20      Ks. mm. tuomio 21.3.1990, Belgia v. komissio (C‑142/87, EU:C:1990:125, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 12.2.2015, komissio v. Ranska (C‑37/14, EU:C:2015:90, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21      Ks. tuomio 30.4.2020, Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, 42 kohta) ja tuomio 19.10.2023, Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47 kohta).
22      Ks. tuomio 16.1.2025, Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23      Ks. tuomio 12.2.2015, komissio v. Ranska (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55 ja 56 kohta) ja tuomio 29.4.2021, komissio v. Espanja (TNT en Castille-La Manche) (C‑704/19, EU:C:2021:342, 50 kohta).
24      Ks. mm. tuomio 13.10.2011, komissio v. Italia (C‑454/09, EU:C:2011:650, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 13.11.2025, komissio v. Bulgaria (Metsämaiden vaihtaminen II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Ks. vastaavasti tuomio 22.12.2010, komissio v. Slovakia (C‑507/08, EU:C:2010:802, 47 kohta), tuomio 12.2.2015, komissio v. Ranska (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55–60 kohta), tuomio 17.9.2015, komissio v. Italia (C‑367/14, EU:C:2015:611, 40 ja 42 kohta) ja tuomio 13.11.2025, komissio v. Bulgaria (Metsämaiden vaihtaminen II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64 kohta). Ks. myös tuomio 14.2.2008, komissio v. Kreikka (C‑419/06, EU:C:2008:89, 38 ja 61 kohta), jossa unionin tuomioistuin totesi, ettei Helleenien tasavalta ollut noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan, vaikka se oli käynnistänyt takaisinperintämenettelyt takaisinperintäpäätöksessä asetetun määräajan päättymiseen mennessä.
26      Ks. vastaavasti mm. tuomio 17.1.2018, komissio v. Kreikka (C‑363/16, EU:C:2018:12, 46–48 kohta).
27      Ks. tuomio 13.11.2025, komissio v. Bulgaria (Metsämaiden vaihtaminen II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Ranskan hallitus esitti vastaavan tulkinnan asiassa, joka johti 5.10.2006 annettuun tuomioon komissio v. Ranska (C‑232/05, EU:C:2006:651, jäljempänä tuomio komissio v. Ranska, 40 kohta); tällöin yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi sen.
29      Ks. analogisesti tuomio 22.12.2010, komissio v. Slovakia (C‑507/08, EU:C:2010:802, 48 kohta).
30      Ks. vastaavasti tuomio 14.4.2011, komissio v. Puola (C‑331/09, EU:C:2011:250, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Ks. vastaavasti tuomio 22.12.2010, komissio v. Slovakia (C‑507/08, EU:C:2010:802, 52 kohta).
32      Ks. mm. tuomio 14.4.2011, komissio v. Puola (C‑331/09, EU:C:2011:250, 58 ja 59 kohta), tuomio 24.1.2013, komissio v. Espanja (C‑529/09, EU:C:2013:31, 91 ja 92 kohta), tuomio 11.9.2014, komissio v. Saksa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 40 ja 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 17.1.2018, komissio v. Kreikka (C‑363/16, EU:C:2018:12, 34 ja 35 kohta).
33      Ks. tuomio komissio v. Ranska, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
34      Ks. tuomio 20.5.2010, Scott ja Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 21 kohta).
35      Ks. vastaavasti tuomio 13.2.2014, Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, 34 kohta).
36      Ks. tuomio 5.10.2006, komissio v. Ranska (C‑232/05, EU:C:2006:651, 51–53 kohta), tuomio 30.4.2020, Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, 52 kohta) ja viimeisimpänä ja ZFM III ‑järjestelystä myönnettyjen tukien takaisinperimiseen liittyen määräys 31.10.2025, Mission – Trading (C‑24/25, EU:C:2025:862, 25 kohta). Ks. myös tuomio 11.9.2014, komissio v. Saksa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 55 kohta) ja tuomio 20.3.1997, Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 30–38 kohta).
37      Ks. tuomio 21.3.1991, Italia v. komissio (C‑303/88, EU:C:1991:136, 60 kohta).
38      Ks. vastaavasti tuomio 20.3.1997, Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 34 kohta).
39      Ks. tuomio 11.9.2014, komissio v. Saksa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 53 ja 55 kohta).
40      Ks. tuomio 20.5.2010, Scott ja Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29 kohta).
41      Ks. tuomio 11.9.2014, komissio v. Saksa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 39 kohta) ja tuomio 16.1.2025, Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 55 kohta).
42      C‑232/05, EU:C:2006:651.
43      Belgian hallituksen mukaan pankkitakaus voi neutraloida tuesta saadun edun, koska tällaisen takauksen määrä kirjattaisiin tuensaajan taseessa velaksi, jolloin sitä ei voitaisi käyttää. Pankkitakauksen ottamisesta ja voimassa pitämisestä aiheutuu lisäksi kuluja, jotka vaikuttaisivat tuensaajan taloudelliseen tilanteeseen.
44      Ks. vastaavasti myös takaisinperintää koskeva tiedonanto, 119 kohta.
45      Veroviranomainen sitä paitsi selvensi istunnossa, että Portugalin oikeuden mukaan takauksiin sovelletaan vanhentumisaikaa. Tämä merkitsee sitä, että tietyn ajan kuluttua takaus raukeaisi automaattisesti.
46      Ks. tuomio 6.12.2007, komissio v. Italia (C‑280/05, EU:C:2007:753, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), tuomio 17.1.2018, komissio v. Kreikka (C‑363/16, EU:C:2018:12, 36 ja 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 12.3.2020, komissio v. Italia (Sardinian hotellialalle myönnetyt sääntöjenvastaiset tuet) (C‑576/18, EU:C:2020:202, 99 kohta). Mainittujen toimien tarkoituksena on välttää tilanne, jossa – kuten takaisinperintää koskevassa tiedonannossa (127 kohta) korostetaan – tuensaaja, joka ei voi maksaa takaisin saamaansa tukea ja maksettavaksi määrättyä takaisinperintäkorkoa, on edelleen markkinoilla vain saamansa tuen ansiosta.
47      Ks. takaisinperintää koskevan tiedonannon 126 kohta.
48      Ks. tuomio 16.1.2025, Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 48 kohta).
49      Ks. tuomio 20.5.2010, Scott ja Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29 kohta) sekä vastaavasti tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 90–92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      Ks. mm. tuomio 23.1.2019, Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, 72 kohta).
51      Ks. tuomio 15.9.2022, Fossil (Gibraltar) (C‑705/20, EU:C:2022:680, 43 kohta).
52      Ks. tuomio 15.12.2005, UniCredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774, 118 ja 119 kohta).
53      Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei selvennä, minkä perusteen nojalla Utiledulci vaatii veroulosottomenettelyn keskeyttämistä. Kansallisesta oikeudenkäyntiaineistosta ilmenee, että yritys on pyytänyt vapautusta vakuuden asettamisesta, mutta siitä ei selviä, onko yrityksen tarkoituksena nostaa kanne ulosoton kohteena olevan velan lainmukaisuuden riitauttamiseksi.
54      Tuomio 21.2.1991, Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest (C‑143/88 ja C‑92/89, EU:C:1991:65).
55      Tuomio 9.11.1995, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym. (I) (C‑465/93, EU:C:1995:369).
56      Ks. mm. tuomio 12.3.2020, komissio v. Italia (Sardinian hotellialalle myönnetyt sääntöjenvastaiset tuet) (C‑576/18, EU:C:2020:202, 103 kohta).
57      Ks. tuomio 29.3.2012, komissio v. Italia (C‑243/10, EU:C:2012:182, 53 kohta).
58      Muun muassa siinä tapauksessa, että yhtiö riitauttaa takaisinperittävän tuen määrän tai kuulumisensa tukijärjestelmän tuensaajien joukkoon, kun asiaan sovelletaan komission päätöksessä mainittuja perusteita.
59      Ks. tästä takaisinperintää koskevan tiedonannon 118 kohta.
60      Ks. vastaavasti tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 104 ja 105 kohta) ja tuomio 9.10.2025, On Air Media Professionals ja Different Media (C‑416/24 ja C‑417/24, EU:C:2025:765, 60 ja 61 kohta).
61      Ks. tuomio 20.9.1990, komissio v. Saksa (C‑5/89, EU:C:1990:320, 16 kohta) ja tuomio 9.10.2025, On Air Media Professionals ja Different Media (C‑416/24 ja C‑417/24, EU:C:2025:765, 63 kohta).