62017CC0234
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
5 päivänä kesäkuuta 2018 (
1
)
Asia C‑234/17
XC,
YB ja
ZA
Generalprokuraturin
osallistuessa asian käsittelyyn
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin oikeuden periaatteet – Menettelyllinen itsemääräämisoikeus – Tehokkuus- ja vastaavuusperiaate – Oikeussuojakeino, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyn silloin, kun Euroopan ihmisoikeussopimusta on rikottu – Velvollisuus ulottaa kyseinen oikeussuojakeino myös unionin oikeuden rikkomistapauksiin – Velvollisuutta ei ole – Unionin perusoikeuskirjan 50 artikla – Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla – Ne bis in idem ‑periaate
I Johdanto
1.
Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta) on esittänyt 23.1.2017 tekemällään päätöksellä unionin tuomioistuimelle pyynnön, jolla pyritään saamaan ennakkoratkaisu unionin oikeuden ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen tulkinnasta.
2.
XC:n, YB:n ja ZA:n (jäljempänä asianosaiset) epäillään syyllistyneen veronkiertoon ja muihin rangaistaviin tekoihin Sveitsin alueella. St. Gallenin kantonin (Sveitsi) syyttäjäviranomainen on Schengenissä (Luxemburg) 19.6.1990 allekirjoitetun ja 26.3.1995 voimaan tulleen tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen (
2
) (jäljempänä yleissopimus Schengenin sopimuksen soveltamisesta) 50 artiklan 1 kappaleen mukaisesti tehnyt Feldkirchin (Itävalta) syyttäjäviranomaiselle useita oikeusapupyyntöjä asianosaisten kuulemiseksi syytettyinä.
3.
Itävallassa toteutetun rikosoikeudenkäynnin jälkeen asianosaiset jättivät ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle hakemuksen, jotta lainvoimaiseksi tulleella tuomiolla päätökseen saatettu rikosasia käsiteltäisiin uudelleen Roomassa 4.11.1950 ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen tai sen jonkin lisäpöytäkirjan (jäljempänä yhdessä Euroopan ihmisoikeussopimus) rikkomisen vuoksi. Tällainen oikeussuojakeino on otettu käyttöön Itävallan oikeudessa, jotta Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisen toteavat Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiot voidaan panna täytäntöön.
4.
Asianosaiset vetoavat kanteessaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun ne bis in idem ‑periaatteen loukkaamiseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää lähinnä, onko unionin oikeutta – ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta – tulkittava siten, että se velvoittaa kansallisen tuomioistuimen arvioimaan käsiteltävän kaltaisen kanteen yhteydessä, onko unionin oikeutta rikottu – ja onko erityisesti perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taattua perusoikeutta loukattu –, kun kansallisessa oikeudessa säädetään tällaisesta uudelleen tutkimisesta vain Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisen osalta.
5.
Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa tähän kysymykseen kieltävästi sen vuoksi, että unionin tuomioistuin on luonut ”perustuslaillisen kehyksen”, (
3
) joka takaa unionin oikeuden tehokkuuden jo ennen kuin kansalliset päätökset ovat tulleet lainvoimaisiksi, eikä Euroopan ihmisoikeussopimusta varten ole luotu samanlaista kehystä.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
6.
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen tarkoituksena on varmistaa tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välinen, Schengenissä 14.6.1985 allekirjoitetun sopimuksen (
4
) soveltaminen.
7.
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 50 artiklan 1 kappaleessa, joka on sopimuksen III osaston 2 luvussa, jonka otsikko on ”Oikeusapu rikosasioissa”, määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet sitoutuvat tarjoamaan 48 artiklassa tarkoitetun yleissopimuksen ja siinä tarkoitetun sopimuksen mukaisesti oikeusapua valmisteveroa, arvonlisäveroa [ALV] ja tulleja koskevien säännösten rikkomisen osalta. – –”
8.
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa, joka on sopimuksen III osaston 3 luvussa, jonka otsikko on ”Ne bis in idem ‑periaatteen soveltamisesta”, määrätään seuraavaa:
”Henkilöä, jota koskevassa asiassa sopimuspuoli on antanut lainvoimaisen tuomion, ei voida syyttää samasta teosta toisen sopimuspuolen toimesta edellyttäen, että tämä henkilö on tuomion saatuaan suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä taikka että sitä ei voida tuomion antaneen sopimuspuolen lain mukaan enää suorittaa.”
B
Itävallan oikeus
9.
Itävallan rikosprosessilakiin (Strafprozessordnung; jäljempänä rikosprosessilaki) lisättiin 1.3.1997 363a §. Kyseisessä pykälässä säädetään seuraavaa:
”(1)
Jos Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen antamassa tuomiossa todetaan, että rikostuomioistuimen antamalla tuomiolla tai päätöksellä rikotaan [Euroopan ihmisoikeussopimusta], asia on käsiteltävä hakemuksesta uudelleen siltä osin kuin ei voida sulkea pois sitä, että rikkomisella on voinut olla sen kannalta, jota asia koskee, kielteinen vaikutus rikostuomioistuimen antaman tuomion sisältöön.
(2)
Ratkaisun asian uudelleen käsittelyä koskevasta hakemuksesta tekee aina Oberster Gerichtshof. Hakemuksen voi tehdä se, jota todettu rikkominen koskee, ja ylin syyttäjä (Generalprokurator) – –. Hakemus on tehtävä Oberster Gerichtshofille. Ylimmän syyttäjän tekemän hakemuksen osalta on kuultava sitä, jota asia koskee, ja sen, jota asia koskee, tekemän hakemuksen osalta on kuultava ylintä syyttäjää – –.”
III Pääasia
10.
St. Gallenin kantonin syyttäjäviranomainen toimitti tutkinnan XC:tä, YB:tä ynnä muita vastaan epäillyn Sveitsin arvonlisäverolain (Mehrwertsteuergesetz) 96 §:n 1 momentin b kohdassa tarkoitetun veronkierron ja muiden rangaistavien tekojen vuoksi. Mainittujen henkilöiden epäiltiin saaneen perusteettomia ALV-palautuksia yhteensä 835374,17 Sveitsin frangia (CHF) (noin 698327,41 euroa) Sveitsin veroviranomaisille annettujen virheellisten tietojen johdosta.
11.
Tämän tutkinnan yhteydessä St. Gallenin kantonin syyttäjäviranomainen teki Feldkirchin (Itävalta) syyttäjäviranomaiselle oikeusapupyynnön.
12.
Oberlandesgericht Innsbruck (Innsbruckin osavaltion ylioikeus, Itävalta) katsoi muutoksenhakutuomioistuimena 15.3.2013 antamallaan päätöksellä väitteiden ja huomautusten esittämisen jälkeen, että YB:tä syytettynä koskevan kuulustelun muodossa annettavaa oikeusapua kantonin tutkintavirastolle (Kantonales Untersuchungsamt, Sveitsi) koskeva pyyntö voitiin ottaa tutkittavaksi. Samalla se hylkäsi Heilbronnin (Saksa) syyttäjäviranomaisen ja Liechtensteinin Fürstliches Landgerichtin (Liechtensteinin ruhtinaskunnan alioikeus) Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan ja vuosia 2011 ja 2012 koskevien menettelyjen päättämisen perusteella esittämät väitteet. Tässä yhteydessä tuotiin nimenomaisesti esiin myös syyte, joka koski tavaroiden vientiä ja ALV-palautuksia 835374,17 Sveitsin frangin (noin 698327,41 euroa) arvoista.
13.
XC ja YB panivat ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireille kyseisen päätöksen uudelleenkäsittelyä koskevan hakemuksen. Kyseinen tuomioistuin kumosi 17.9.2013 antamallaan päätöksellä Landesgericht Feldkirchin (Feldkirchin osavaltion tuomioistuin, Itävalta) 31.12.2012 antaman päätöksen ja Oberlandesgericht Innsbruckin 15.3.2013 antaman päätöksen siltä osin kuin ne eivät koskeneet Sveitsin veroviranomaisia vahingoittavien rikosepäilyjen yhteydessä tehtyä oikeusapupyyntöä. Oikeusapupyyntö hylättiin kyseisten päätösten kumoamisen kattamilta osin. Mainittu tuomioistuin täsmensi perusteluissa siltä osin kuin oli kyse oikeusapupyynnön siitä osasta, jota kumoaminen ei koskenut, että ”kuulustelupyyntö, jota uudelleenkäsittelyä koskevassa hakemuksessa ei vastusteta ja joka liittyy syyttäjäviranomaisen esittämiin Sveitsin veroviranomaisia vahingoittaviin rikosepäilyihin, pannaan täytäntöön”.
14.
Feldkirchin syyttäjäviranomainen jatkoi menettelyä siltä osin kuin se koski Sveitsin veroviranomaisia vahingoittavia rikosepäilyjä. Tässä yhteydessä St. Gallenin kantonin syyttäjäviranomainen pyysi sitä suorittamaan uusia kuulusteluja, ja viimeisin pyyntö koski ZA:ta syytettynä. XC ja YB esittivät väitteitä, jotka Landesgericht Feldkirch hylkäsi sillä perusteella, että asian ratkaisu oli tullut lainvoimaiseksi. Tuomioistuimen muista päätöksistä tehdyt valitukset eivät menestyneet.
15.
Oberlandesgericht Innsbruckin 9.10.2015 antamalla tuomiolla asianosaisten Landesgericht Feldkirchin 13.8.2015 antamasta tuomiosta tekemät valitukset hylättiin. Tuomioistuimen perusteluissa viitattiin siihen, että myös 23.4.2015 tehty oikeusapupyyntö rajattaisiin koskemaan epäilyä Sveitsin veroviranomaista vahingoittaneista rikoksista. Kyseisen tuomioistuimen mielestä mikään ei osoittanut, että ZA:n kuulusteleminen voisi rikkoa Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa.
16.
Oberlandesgericht Innsbruck ratkaisi asian 9.10.2015 antamallaan tuomiolla Itävallan rikosprosessilain nojalla toisena ja viimeisenä oikeusasteena. Kyseinen ratkaisu on näin ollen lainvoimainen.
17.
Asianosaisten ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa 18.4.2016 tekemä asian uudelleen käsittelyä koskeva hakemus kohdistuu kyseiseen tuomioon. Asianosaiset väittävät, että oikeusavun myöntäminen St. Gallenin syyttäjäviranomaiselle merkitsi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan, Euroopan ihmisoikeussopimuksen seitsemännen lisäpöytäkirjan 4 artiklan, perusoikeuskirjan 50 artiklan ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan rikkomista. He vaativat ensisijaisesti, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin käsittelee rikosasian uudelleen ja jättää oikeusapupyynnön tutkimatta.
IV Ennakkoratkaisukysymys
18.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tarkentaa, että Euroopan ihmisoikeussopimus on Itävallassa perustuslain tasolla. Tuomioistuin muistuttaa, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomista koskeva asia voidaan saattaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltäväksi vasta sen jälkeen, kun kaikki kansalliset oikeussuojakeinot on käytetty loppuun. Rikosprosessilain 363a §:n nojalla on siis mahdollista hakea rikosasian uudelleen käsittelyä, jotta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiot, joissa todetaan, että lainvoimainen rikostuomio rikkoo Euroopan ihmisoikeussopimusta, voitaisiin panna täytäntöön.
19.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi 1.8.2007 antamassaan periaatteellisesti merkittävässä ratkaisussa, ettei Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ole välttämättä tarvinnut todeta Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomista, jotta rikosasia voitaisiin käsitellä uudelleen tuomioistuimessa edellä mainitun säännöksen nojalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi siis hyväksyä uudelleenkäsittelyä koskevan hakemuksen todettuaan itse, että alemman oikeusasteen rikostuomioistuimen antamalla tuomiolla tai päätöksellä on rikottu Euroopan ihmisoikeussopimusta.
20.
Näin ollen on mahdollista, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vedotaan suoraan Itävallan laeissa olevien perusoikeuksia sääntelevien säännösten nojalla siihen, että rikosoikeudenkäynnin kuluessa on rikottu Euroopan ihmisoikeussopimusta, jättämällä rikosprosessilain 363a §:n mukainen hakemus, vaikkei Euroopan ihmisoikeustuomioistuin olekaan antanut tuomiota. Sen jälkeen kun edellä mainittu tuomio annettiin, kyseiseen oikeussuojakeinoon on turvauduttu yhä enenevissä määrin.
21.
Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pohtinut sellaisen mahdollisen velvollisuuden olemassaoloa, joka perustuu vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteeseen, sellaisina kuin unionin tuomioistuin niitä tulkitsee, ja jonka mukaan sen on sovellettava rikosasian uudelleenkäsittelyä koskevaa menettelyä myös perusoikeuskirjan tai muiden unionin säännösten väitettyihin rikkomisiin.
22.
Näissä olosuhteissa Oberster Gerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko unionin oikeutta ja erityisesti SEU 4 artiklan 3 kohtaa, kun sitä luetaan yhdessä siitä johdettujen vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen kanssa, tulkittava siten, että sen mukaan [kansallisella tuomioistuimella] on asianomaisen hakemuksesta velvollisuus tutkia uudelleen rikostuomioistuimen antama lainvoiman saanut tuomio unionin oikeuden väitetyn rikkomisen (käsiteltävässä asiassa perusoikeuskirjan 50 artikla ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla) osalta, kun kansallisessa oikeudessa – – säädetään tällaisesta uudelleen tutkimisesta vain Euroopan ihmisoikeussopimuksen tai sen jonkun pöytäkirjan väitetyn rikkomisen osalta?”
V Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
23.
Ennakkoratkaisupyyntö merkittiin unionin tuomioistuimen kirjaamon rekisteriin 4.5.2017.
24.
Itävallan ja Unkarin hallitukset sekä Euroopan komissio esittivät kirjallisia huomautuksia.
25.
Itävallan ja Unkarin hallitukset sekä komissio esittivät suulliset huomautuksensa 20.3.2018 pidetyssä istunnossa.
VI Arviointi
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko unionin oikeutta – ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta – tulkittava siten, että se velvoittaa kansallisen tuomioistuimen ulottamaan unionin oikeuden rikkomisiin ja etenkin perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamisiin kansallisen oikeussuojakeinon, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleella kansallisella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyn, kun Euroopan ihmisoikeussopimusta on rikottu.
27.
Aluksi muistutan, että perusoikeuskirjan 50 artikla ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artikla koskevat perusoikeutta, jonka mukaan ketään ei saa syyttää ja rangaista oikeudenkäynnissä kahdesti samasta rikoksesta, tai ne bis in idem ‑periaatetta.
28.
Kaikki unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneet osapuolet katsovat, että kysymykseen on vastattava kieltävästi. Tämä on myös minun mielipiteeni jäljempänä selostettavista syistä.
29.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun asiaa koskevia unionin säännöksiä ei ole annettu, menettelysäännöt, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, mukaan lukien oikeusvoiman periaatteen täytäntöönpanoa koskevat menettelysäännöt, annetaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa koskevan periaatteen nojalla kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä. Nämä säännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäisiä tilanteita (vastaavuusperiaate), eikä niillä saa tehdä unionin oikeusjärjestyksessä myönnettyjen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (tehokkuusperiaate). (
5
)
30.
Käsiteltävässä asiassa on selvää, ettei unionissa ole annettu säännöksiä pääasian taustalla olevan kaltaisesta oikeussuojakeinosta eli oikeussuojakeinosta, joka antaa asianosaisille mahdollisuuden väittää, että lainvoiman saaneella ratkaisulla loukataan perusoikeutta – tässä tapauksessa Euroopan ihmisoikeussopimuksella taattua perusoikeutta –, ja tarvittaessa saada riidanalainen rikosasia uudelleen käsiteltäväksi.
31.
Näin ollen ja edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti on syytä tarkastella, loukataanko sillä, että tällaisesta oikeussuojakeinosta on säädetty Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomistapauksia varten ulottamatta sitä koskemaan unionin oikeuden rikkomistapauksia, vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta, sellaisina kuin unionin tuomioistuin niitä tulkitsee. Tarkastelen näitä kahta näkökohtaa erikseen jäljempänä B ja C osassa.
32.
Aluksi selitän, miksi Itävallan hallituksen esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä (A osa).
A
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
33.
Itävallan hallitus on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön osalta. Kyseisen hallituksen mukaan on kyseenalaista, kuuluvatko pääasian taustalla olevat oikeudelliset tilanteet unionin oikeuden soveltamisalaan, kun otetaan huomioon, että rikosprosessilain 363a §:ssä säädetään oikeussuojakeinosta nimenomaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisen eikä unionin oikeuden rikkomisen osalta.
34.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. (
6
)
35.
Itävallan hallituksen ensimmäisestä väitteestä muistutan, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus oli alun perin Euroopan unionin sääntelykehyksen ulkopuolinen valtioiden välinen sopimus. Vasta Amsterdamin sopimuksen myötä Schengenin säännöstö sisällytettiin tähän sääntelykehykseen. (
7
) Näin ollen, ja kuten julkisasiamies Kokott aiheellisesti toi esiin asiassa E, (
8
) Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdystä yleissopimuksesta on tullut unionin oikeuden erottamaton osa, jota Schengen-alueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden on sovellettava.
36.
Näin ollen silloin, kun jäsenvaltion viranomaiset hyväksyvät Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehtyyn yleissopimukseen perustuvan oikeusapupyynnön, kuten käsiteltävässä asiassa, niiden on katsottava soveltavan unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tämä tulkinta saa tukea tuomiosta M, jossa unionin tuomioistuin tarkensi, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa on tulkittava perusoikeuskirjan 50 artiklan valossa, (
9
) ja tuomiosta Spasic, jossa unionin tuomioistuin tarkasteli Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan pätevyyttä perusoikeuskirjan 50 artiklan kannalta. (
10
)
37.
Itävallan hallitus on tuonut myös esiin, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ole esittänyt täsmällisesti niitä syitä, jotka ovat saaneet sen epäilemään unionin oikeuden tulkintaa ja katsomaan tarpeelliseksi esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymys. Tästä jälkimmäisestä väitteestä olen sitä mieltä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on selittänyt selkeästi epäilynsä siitä, onko sillä mahdollisesti velvollisuus ulottaa rikosprosessilain 363a §:ssä säädetty oikeussuojakeino koskemaan unionin oikeuden rikkomisia ja erityisesti perusoikeuskirjassa tai Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyssä yleissopimuksessa taattujen perusoikeuksien loukkaamisia.
38.
Lisään vielä, että tämä kysymys voi vaikuttaa pääasian ratkaisuun, sillä perusoikeuskirjalla voidaan sen 53 artiklan nojalla antaa laajempaa suojaa kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksella. Juuri näin on myös tehty pääasiassa esiin tuodun ne bis in idem ‑periaatteen osalta. Kuten perusoikeuskirjaan liittyvistä selityksistä ilmenee, (
11
) Euroopan ihmisoikeussopimuksen seitsemännessä pöytäkirjassa olevan 4 artiklan 1 kappaleessa määrätyn ne bis in idem ‑periaatteen soveltamisala rajoittuu kunkin valtion alueeseen erikseen, (
12
) mutta perusoikeuskirjan 50 artiklassa kyseinen periaate on ulotettu koskemaan unionin aluetta yhtenä kokonaisuutena tarkasteltuna. (
13
) Perusoikeuskirjan 50 artiklan tavoin Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan alueellinen soveltamisala muodostuu kaikkien Schengenin alueeseen osallistuvien valtioiden alueesta yhtenä kokonaisuutena tarkasteltuna.
39.
Edellä esitetyn perusteella ei mielestäni ole epäilystä siitä, että ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa käsiteltäväksi.
B
Unionin oikeuden mukaista tehokkuusperiaatetta ei ole loukattu
40.
Unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen loukkaamisen arvioimiseksi on määriteltävä, tekeekö se, ettei lainvoiman saanutta rikostuomiota voida kyseenalaistaa unionin oikeuden ja erityisesti perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamisen perusteella, unionin oikeusjärjestyksessä myönnettyjen oikeuksien käyttämisen käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
41.
Mielestäni unionin oikeuskäytännöstä ilmenee, että unionin oikeuden tehokkuusperiaate ei – poikkeustapauksia lukuun ottamatta – edellytä, että unionin oikeuden vastaisten kansallisten tuomioiden oikeusvoima voidaan kyseenalaistaa muun muassa ottamalla käyttöön erityinen oikeussuojakeino. Tämän oikeuskäytännön taustalla vaikuttaa ajatus siitä, että unionin tuomioistuin on luonut perustuslaillisen kehyksen, jolla taataan unionin oikeuden tehokkuus jo ennen kuin kansalliset ratkaisut tulevat lainvoimaisiksi (1 osa).
42.
Unionin tuomioistuin on toki lieventänyt kansallisten tuomioiden oikeusvoiman kunnioittamista koskevaa periaatetta niissä tapauksissa, joissa yksityisellä ei ole ollut mahdollisuutta käyttää oikeuksia, jotka hänelle unionin oikeuden mukaan kuuluvat. Tämä lievennys ei kuitenkaan ole merkityksellinen pääasian olosuhteissa (2 osa).
1 Periaate: kansallisten tuomioiden oikeusvoiman kunnioittaminen
43.
Unionin tuomioistuin on jo moneen kertaan todennut tehokkuusperiaatteesta, että kaikkia sellaisia tapauksia, joissa on kyse siitä, tekeekö kansallinen menettelysäännös unionin oikeuden soveltamisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, on tarkasteltava siten, että huomioon otetaan kyseisen säännöksen merkitys koko menettelyssä, sen kulku sekä sen erityispiirteet eri kansallisissa elimissä. Tältä kannalta kattaen on otettava tarvittaessa huomioon kansallisen oikeussuojajärjestelmän perustana olevat periaatteet, joita ovat muun muassa puolustautumisoikeuksien suojaaminen, oikeusvarmuuden periaate sekä oikeudenkäyntimenettelyn moitteeton kulku. (
14
)
44.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin myös korostanut useasti oikeusvoiman periaatteen tärkeyttä sekä unionin oikeusjärjestyksessä että kansallisissa oikeusjärjestyksissä. Sekä oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden että hyvän lainkäytön varmistamiseksi on näet tärkeää, että käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen käytön tai näitä oikeussuojakeinoja varten säädettyjen määräaikojen päättymisen jälkeen lainvoimaisiksi tulleita tuomioistuinratkaisuja ei voida enää saattaa kyseenalaisiksi. (
15
)
45.
Näiden kahden periaatteen välillä on kuitenkin kiistattomasti tietty jännite. Mahdottomuus kyseenalaistaa lainvoiman saanut kansallinen ratkaisu, vaikka se olisi selkeästi unionin oikeuden vastainen, heikentää näet käytännössä väistämättä unionin oikeuden tehokkuutta.
46.
Tällainen vaikutus ei silti itsessään merkitse unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, loukkaamista. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan näet unionin oikeudessa ei edellytetä, että kansallisen tuomioistuimen olisi jätettävä soveltamatta kansallisia menettelysääntöjä, joiden perusteella tuomioistuimen ratkaisu on oikeusvoimainen, vaikka siten olisi mahdollista lopettaa unionin oikeuden rikkominen. (
16
)
47.
Unionin tuomioistuin on erityisesti sulkenut pois unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen loukkaamisen tilanteissa, joissa oikeusvoiman periaate on estänyt kansallista tuomioistuinta tarkastelemasta välitystuomioiden pätevyyttä SEUT 101 artiklan (
17
) tai kuluttajasopimusten kohtuuttomia ehtoja koskevien unionin sääntöjen kannalta. (
18
) Samaten unionin tuomioistuin on hyväksynyt sen, että oikeusvoiman periaate estää kansallista tuomioistuinta tarkastelemasta tuomioistuinratkaisujen pätevyyttä kansallisten tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa, (
19
) julkisia rakennusurakoita (
20
) tai SEUT 110 artiklaa (
21
) koskevien unionin sääntöjen kannalta.
48.
Näin ollen unionin oikeuden tehokkuusperiaate ei pääsääntöisesti velvoita jäsenvaltioita kyseenalaistamaan kansallisten ratkaisujen oikeusvoimaa muun muassa ottamalla käyttöön rikosprosessilain 363a §:ssä säädetyn kaltaisen erityisen oikeussuojakeinon Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomistapauksia varten.
49.
Mielestäni tämän oikeuskäytännön taustalla vaikuttaa perustuslaillinen kehys, jossa vahvistetaan suuri osa unionin oikeuden erityispiirteistä (
22
) ja jolla taataan unionin oikeuden tehokkuus jo ennen kuin kansalliset ratkaisut tulevat lainvoimaisiksi.
50.
Ensinnäkin unionin oikeuden velvoittavilla säännöksillä voidaan luoda välittömästi oikeuksia yksityisille. (
23
) Tämä välittömän oikeusvaikutuksen periaate tarkoittaa, ettei unionin oikeudessa säännellä vain valtioiden välisiä suhteita vaan sillä luodaan yksityishenkilöille oikeuksia, joihin he voivat vedota kaikkien valtion viranomaisten edessä ja erityisesti kaikissa kansallisissa tuomioistuimissa.
51.
Unionin tuomioistuin on hiljattain tuomiossa Garlsson Real Estate ym. (
24
) korostanut pääasiassa kyseessä olevasta perusoikeudesta, että perusoikeuskirjan 50 artiklassa taatulla ne bis in idem ‑periaatteella taataan yksityisille välittömästi sovellettava oikeus.
52.
Toiseksi unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate velvoittaa kaikki kansalliset tuomioistuimet varmistamaan välittömästi sovellettavien unionin säännösten täyden oikeusvaikutuksen niin, että ne tarvittaessa jättävät omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkia unionin oikeuden kanssa ristiriidassa olevia säännöksiä – myös myöhemmin annettuja – ilman, että niiden olisi pyydettävä tai odotettava, että nämä kansalliset säännökset ensin poistetaan lainsäädäntöteitse tai jossain muussa perustuslaillisessa menettelyssä. (
25
)
53.
Unionin oikeuden välittömän oikeusvaikutuksen ja ensisijaisuuden yhteisestä vaikutuksesta seuraa, että pääasiaa käsittelevällä Itävallan tuomioistuimella oli velvollisuus puuttua perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun ne bis in idem ‑periaatteen loukkaamiseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tältä osin selkeästi todennut, että rikosprosessilaissa asianosaisille annetaan lukuisia mahdollisuuksia vedota heille unionin oikeusjärjestyksessä annettuihin oikeuksiin – mukaan lukien perusoikeuskirjan 50 artiklaan perustuvaan oikeuteen – rikosprosessissa. Lisäksi kyseisen tuomioistuimen esittämästä tosiseikkojen kuvauksesta ilmenee, että asianosaisilla on tosiasiallisesti ollut mahdollisuus nostaa useita kanteita heihin kohdistuneen rikosprosessin aikana ja vedota muun muassa unionin oikeuden säännösten, kuten Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklan, rikkomiseen. (
26
)
54.
Kolmanneksi SEUT 267 artiklan toisesta kohdasta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, seuraa, että kansallisilla tuomioistuimilla on rajoittamaton oikeus saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jos ne katsovat, että niiden käsiteltävänä olevassa asiassa on kysymys unionin oikeuden säännösten tai määräysten tulkinnasta tai pätevyyden arvioinnista, mistä niiden on annettava ratkaisu. (
27
) Kansallinen tuomioistuin voi siis pyytää unionin tuomioistuimelta sitovaa tulkintaa unionin oikeudesta ennen kuin se ratkaisee käsiteltävänään olevan riita-asian. SEUT 267 artiklan kolmannen kohdan nojalla tämä mahdollisuus on jopa velvollisuus – ellei ole kyse täysin selvästä asiasta (acte clair) (
28
) – silloin, kun kysymys on esitetty sellaisen kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa, jonka ratkaisuihin ei voi kansallisen oikeuden nojalla hakea muutosta. (
29
)
55.
Mielestäni tämä perustuslaillinen kehys takaa lähtökohtaisesti jokaiselle kohtuullisen huolelliselle henkilölle mahdollisuuden käyttää hänelle unionin oikeusjärjestyksessä annettuja oikeuksia jo ennen kuin hänen osaltaan on annettu oikeusvoimainen ratkaisu. Tämä kehys takaa täten unionin oikeuden tehokkuuden tarvitsematta säätää oikeussuojakeinosta, jonka avulla lainvoimaiseksi tulleet kansalliset ratkaisut voidaan kyseenalaistaa.
56.
Lisään vielä, että tätä perustuslaillista kehystä täydentää jäsenvaltioiden velvollisuus ottaa käyttöön oikeussuojakeino, jonka avulla valtio voidaan saattaa vastuuseen siitä, että se on loukannut unionin oikeutta oikeusvoimaisella ratkaisulla. (
30
) Edellä kuvailluista kolmesta perustuslaillisesta periaatteesta poiketen tämä velvollisuus tulee voimaan sen jälkeen, kun kansallisesta ratkaisusta on tullut lainvoimainen. Unionin tuomioistuin on tältä osin tarkentanut, että oikeusvoiman periaate ei estä tunnustamasta periaatetta, jonka mukaan valtio on vastuussa asiaa ylimpänä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen ratkaisusta. (
31
)
57.
Edellä esitetyn perusteella se, että pääasian olosuhteissa lainvoimaiseksi tullutta rikostuomiota ei voida kyseenalaistaa vetoamalla unionin oikeuden rikkomiseen ja etenkin perusoikeuskirjan 50 artiklan ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamiseen, ei merkitse unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen loukkaamista.
2 Poikkeus: kansallisten ratkaisujen oikeusvoiman kyseenalaistaminen silloin, kun yksityisellä ei ole ollut mahdollisuutta vedota unionin oikeudessa myönnettyihin oikeuksiin
58.
Minun on kuitenkin korostettava, että unionin tuomioistuin on vahvistanut poikkeuksen kansallisten ratkaisujen oikeusvoiman periaatteeseen siinä tapauksessa, että kyseisen periaatteen noudattamisella tehtäisiin koskemattomaksi sellainen kansallinen menettely, jonka tietyt rakenteelliset erityispiirteet tekevät unionin oikeusjärjestyksessä myönnettyjen oikeuksien käyttämisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
59.
Tältä osin unionin tuomioistuin on erityisesti todennut tehokkuusperiaatteen vastaiseksi kansallisen oikeussäännön, jonka mukaan verotusta koskevissa oikeusriidoissa jossakin toisessa asiassa annetulla lainvoimaisella tuomiolla, jossa on ratkaistu sellainen keskeinen seikka, joka on yhteinen tälle ja muille oikeudenkäyntiasioille, on sitova oikeusvaikutus tämän seikan osalta. Tällainen oikeussääntö olisi nimittäin johtanut siihen, että ensimmäisessä tuomiossa omaksuttu tulkinta – esimerkiksi siitä, että kyseessä on ALV:hen liittyvä väärinkäytös – sitoo kaikkia ilman, että mahdollista unionin oikeuden virheellistä tulkintaa olisi voitu korjata. (
32
)
60.
Eräässä toisessa asiassa unionin tuomioistuin tarkensi, että unionin oikeuden tehokkuusperiaate on myös ristiriidassa sellaisen kansallisen oikeussäännön soveltamisen kanssa, joka estää kansallista tuomioistuinta määrittämästä kaikkia seurauksia SEUT 108 artiklan 3 kohdan kolmannessa virkkeessä määrätyn valtiotukien toteuttamiskiellon rikkomisesta, koska lainvoimaisella kansallisella tuomioistuinratkaisulla näiden sopimusten on todettu olevan edelleen voimassa, joskaan siinä ei ole tutkittu sitä, onko sopimuksilla otettu käyttöön valtiontuki. Kyseessä olevassa asiassa tällainen oikeussääntö olisi estänyt kaiken edellä mainitun kiellon noudattamisen valvonnan. (
33
)
61.
Tarkennan kuitenkin, ettei pelkkä huolimattomuus unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käytössä riitä saattamaan kansallisten ratkaisujen oikeusvoimaa kyseenalaiseksi. (
34
) Toisin sanoen kyseinen periaate voidaan kyseenalaistaa unionin oikeuden tehokkuuden turvaamiseksi vain silloin, kun menettelyyn liittyy tiettyjä rakenteellisia erityispiirteitä, jotka tekevät unionin oikeusjärjestyksessä myönnettyjen oikeuksien käyttämisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
62.
Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelle esitetyssä asiakirja-aineistossa ei ole mitään sellaista, mikä antaisi syytä epäillä, että tämä olisi tilanne pääasian menettelyssä. (
35
)
63.
Edellä esitetyn perusteella unionin oikeuden tehokkuusperiaatetta on mielestäni tulkittava siten, ettei se velvoita kansallista tuomioistuinta ulottamaan unionin oikeuden rikkomisiin ja etenkin perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamisiin kansallista oikeussuojakeinoa, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleella kansallisella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyn silloin, kun Euroopan ihmisoikeussopimusta on rikottu, siltä osin kuin yksityisellä on ollut mahdollisuus vedota hänelle unionin oikeudessa myönnettyihin oikeuksiin kyseisen rikosprosessin aikana.
C
Vastaavuusperiaatetta ei ole loukattu
64.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen vastaamiseksi on vielä selvitettävä, onko vastaavuusperiaatetta loukattu sillä, että otetaan käyttöön kansallinen oikeussuojakeino, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleella kansallisella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyn silloin, kun Euroopan ihmisoikeussopimusta on rikottu, ulottamatta kyseistä oikeussuojakeinoa unionin oikeuden rikkomisiin ja erityisesti perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamisiin.
65.
Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan vastaavuusperiaate edellyttää, että menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat verovelvollisten oikeudet, eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia luonteeltaan jäsenvaltion sisäisiä oikeussuojakeinoja.
66.
Seuraavaksi esitän, miksi vastaavuusperiaate ei mielestäni velvoita jäsenvaltioita ulottamaan unionin oikeuteen pääasian kohteena olevan kaltaista oikeussuojakeinoa.
67.
Ensinnäkään Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuva oikeussuojakeino ei ole edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettu ”samankaltainen luonteeltaan jäsenvaltion sisäinen oikeussuojakeino”, sillä se ei koske jäsenvaltion sisäisten oikeussääntöjen rikkomista. Riippumatta siitä, mikä asema normihierarkiassa Euroopan ihmisoikeussopimukselle on jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä myönnetty, (
36
) ilmaisulla ”jäsenvaltion sisäinen” viitataan mielestäni ainoastaan oikeussääntöihin, joita asianomaisen jäsenvaltion toimielimet voivat muuttaa tai jotka ne voivat poistaa. Toisin sanoen ilmaisulla ”jäsenvaltion sisäinen” viitataan yksinomaan oikeussääntöihin, joiden lähteenä on asianomaisen jäsenvaltion oikeusjärjestys. Euroopan ihmisoikeussopimus ei selvästikään sisällä tällaisia oikeussääntöjä, kuten ei mikään muukaan kansainvälisen oikeuden säädös.
68.
Tämä tulkinta on vastaavuusperiaatteen tavoitteen mukainen, sillä kyseisenä tavoitteena on estää jäsenvaltioita soveltamasta menettelyihin protektionistisia käytäntöjä myöntämällä kyseisen valtion oikeussäännöille etuoikeusasema unionin oikeudelle annettuun asemaan nähden. Tuomiossa Târşia unionin tuomioistuin tarkensi tältä osin, että vastaavuusperiaate edellyttää, että kahta samankaltaista vaatimusta, joista toinen perustuu kansallisen oikeuden ja toinen unionin oikeuden rikkomiseen, kohdellaan samalla tavalla. (
37
)
69.
Sitä, että Euroopan ihmisoikeussopimukselle, eli kansainvälisten oikeussääntöjen kokoelmalle, myönnetään etuoikeusasema, ei kuitenkaan voida pitää edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuna syrjintänä. Toisin sanoen Euroopan ihmisoikeussopimukselle myönnetty asema ei ole vastaavuusperiaatteen soveltamisen kannalta merkityksellinen vertailukohta. Jos tämä asema otettaisiin huomioon, vastaavuusperiaate muuttuisi ”edullisimman säännön” lausekkeeksi, jonka nojalla tietyssä jäsenvaltiossa säädetty edullisin menettelyllinen kohtelu – suositaanpa sillä sitten jäsenvaltion sisäisiä tai kansainvälisiä oikeussääntöjä –, olisi automaattisesti ulotettava koskemaan unionin oikeutta.
70.
Vaikka toiseksi oletettaisiin, että Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuva oikeussuojakeino on rinnastettava jäsenvaltion sisäiseen oikeussuojakeinoon, vastaavuusperiaatetta ei silti voitaisi katsoa loukatun pääasian olosuhteissa, sillä Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuva oikeussuojakeino ei ole ”samankaltainen” kuin unionin oikeuteen perustuva oikeussuojakeino.
71.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vastaavuusperiaate näet edellyttää, että kahta ”samankaltaista” vaatimusta, joista toinen perustuu kansallisen oikeuden ja toinen unionin oikeuden rikkomiseen, kohdellaan samalla tavalla. (
38
) Näin ollen tätä periaatetta ei voida tulkita siten, että se velvoittaa jäsenvaltion ulottamaan edullisimman kansallisen sääntelynsä koskemaan kaikkia tietyllä oikeudenalalla nostettuja kanteita (
39
) tai kaikkia unionin oikeuden rikkomiseen perustuvia vaatimuksia. (
40
)
72.
Kyseisen oikeuskäytännön mukaan kyseisten oikeussuojakeinojen samankaltaisuus on tarkastettava niiden kohteen, perusteen ja olennaisten seikkojen perusteella ottamalla tarvittaessa huomioon asianomaisten sääntöjen samankaltaisuus, kun tarkastellaan kyseessä olevien sääntöjen merkitystä koko oikeudenkäynnin kannalta, oikeudenkäynnin kulkua ja näiden sääntöjen erityispiirteitä. (
41
)
73.
Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuvia vaatimuksia ja unionin oikeuteen perustuvia vaatimuksia ei kuitenkaan voida pitää samankaltaisina, etenkään kun tarkastellaan näiden oikeussääntöjen merkitystä kansallisen oikeudenkäynnin kannalta edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
74.
Kuten olen edellä korostanut, unionin oikeudelle on ominaista, että siihen kuuluu perustuslaillinen kehys, joka velvoittaa jäsenvaltiot takaamaan unionin oikeuden tehokkuuden jo ennen kuin kansalliset ratkaisut tulevat lainvoimaisiksi. (
42
)
75.
Sen sijaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 35 artiklan 1 kappaleen mukaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuin voi ottaa asian käsiteltäväkseen vasta, kun siinä on turvauduttu kaikkiin kansallisiin oikeussuojakeinoihin. Tämä vaatimus edellyttää väistämättä, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin voi antaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisen toteavan tuomion vasta sen jälkeen, kun asiaa ylimpänä oikeusasteena käsitellyt kansallinen tuomioistuin on tehnyt ratkaisun, joka on oletusarvoisesti oikeusvoimainen. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on korostanut, rikosprosessilain 363a §:ssä säädetyllä oikeussuojakeinolla on nimenomaan tarkoitus antaa keino panna tällainen tuomio täytäntöön.
76.
Mielestäni tämä unionin oikeuden ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen välinen objektiivinen ero tarkoittaa, ettei kansallisia oikeussuojakeinoja, jotka perustuvat näihin kahteen säännöstöön ja koskevat lainvoimaiseksi tulleiden kansallisten ratkaisujen pätevyyttä, voida pitää samankaltaisina.
77.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen antamien tuomioiden, joissa todetaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkominen, tehokkuus edellyttää joka tapauksessa asianomaisen jäsenvaltion toimia, jotka toteutetaan sen jälkeen, kun kaikki kansalliset oikeussuojakeinot on käytetty loppuun, muun muassa ottamalla käyttöön rikosprosessilain 363a §:ssä säädetyn kaltainen oikeussuojakeino, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleiden ratkaisujen valvonnan.
78.
Unionin oikeuden ja erityisesti unionin tuomioistuimen tuomioiden tehokkuus ei edellytä sen sijaan tällaisen oikeussuojakeinon käyttöön ottamista, sillä perustuslaillinen kehys, johon kuuluu välitön oikeusvaikutus, ensisijaisuus ja ennakkoratkaisumenettely, takaa unionin oikeuden tehokkuuden jo ennen kuin kansalliset ratkaisut tulevat lainvoimaisiksi.
79.
Tässä yhteydessä haluan todeta, kuten unionin tuomioistuin korosti lausunnossa 2/13, että unionin tuomioistuinjärjestelmän kantavana voimana on ennakkoratkaisumenettely, jolla – ottamalla käyttöön tuomioistuinten välinen vuoropuhelu nimenomaan unionin tuomioistuimen ja jäsenvaltioiden tuomioistuimien välillä – on tavoitteena varmistaa, että unionin oikeutta tulkitaan yhtenäisesti, jolloin voidaan siis varmistaa sen johdonmukaisuus, täysi vaikutus ja itsenäisyys sekä viime kädessä perussopimuksilla luodun oikeuden ominaisluonne. (
43
)
80.
Haluan korostaa, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen kuudennentoista pöytäkirjan (jäljempänä kuudestoista pöytäkirja) voimaantulo 1.8.2018, nyt kun Ranskan tasavalta ratifioi sen viime huhtikuun 12. päivänä, (
44
) heikennä tätä samankaltaisuuden puuttumisen toteamusta. Itävallan tasavalta ei sitä paitsi kuulu kyseisen pöytäkirjan allekirjoittajavaltioihin. (
45
)
81.
Lisäksi olen joka tapauksessa sitä mieltä, ettei kuudestoista pöytäkirjan todennäköisesti lisää edes allekirjoittajavaltioiden osalta Euroopan ihmisoikeussopimuksen tehokkuutta niin, että se olisi yhtä tehokas kuin unionin oikeus ennen kuin kansalliset ratkaisut ovat tulleet lainvoimaisiksi.
82.
Kuudennessatoista pöytäkirjassa toki vahvistetaan mahdollisuus pyytää Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelta neuvoa-antavia lausuntoja periaatteellisesti merkittävistä kysymyksistä, jotka koskevat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa tai sen pöytäkirjoissa määriteltyjen oikeuksien ja vapauksien tulkintaa tai soveltamista. Kyseisen mekanismin ja SEUT 267 artiklalla luodun mekanismin välillä on kuitenkin kolme merkittävää eroa. Ensinnäkin edellä mainittu mahdollisuus on kyseisen pöytäkirjan 1 artiklan nojalla varattu sopimuspuolten ”ylimmän oikeusasteen tuomioistuimille”. Toiseksi mainitun pöytäkirjan 2 artiklan mukaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuin suodattaa tällaiset pyynnöt. Kolmanneksi kuudennentoista pöytäkirjan 5 artiklassa tarkennetaan, että tällä tavoin annettavat neuvoa-antavat lausunnot eivät ole sitovia.
83.
Edellä esitetyn perusteella katson, että kansallisia oikeussuojakeinoja, jotka perustuvat unionin oikeuteen, ja kansallisia oikeussuojakeinoja, jotka perustuvat Euroopan ihmisoikeussopimukseen, ja jotka molemmat koskevat lainvoimaiseksi tulleiden kansallisten ratkaisujen pätevyyttä, ei voida pitää samankaltaisina. Näin ollen vastaavuusperiaate ei voi velvoittaa ulottamaan unionin oikeuteen sellaista rikosprosessilain 363a §:ssä säädetyn kaltaista oikeussuojakeinoa, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleiden ratkaisujen valvonnan Euroopan ihmisoikeussopimuksen kannalta.
84.
Se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi itse todeta Euroopan ihmisoikeussopimuksen rikkomisen rikosprosessilain 363a §:ään perustuvan hakemuksen yhteydessä ilman, että sen tarvitsee odottaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiota, ei mitenkään saata tätä samankaltaisuuden puuttumista kyseenalaiseksi. (
46
) Toki tämä mahdollisuus lisää Euroopan ihmisoikeussopimuksen tehokkuutta, kun yksityinen voi pyytää lainvoimaiseksi tulleella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyä tarvitsematta saattaa asiaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltäväksi. Unionin oikeuden ja erityisesti unionin tuomioistuimen tuomioiden tehokkuudesta poiketen Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioiden tehokkuutta ei kuitenkaan ole taattu ennen kuin kansalliset ratkaisut ovat tulleet lainvoimaisiksi.
85.
Edellä todetusta huolimatta se, ettei ole olemassa velvollisuutta ulottaa kyseinen oikeussuojakeino koskemaan unionin oikeuden rikkomisia, ei mielestäni tarkoita, että tällainen soveltamisalan laajentaminen olisi kielletty. Jokaisella jäsenvaltiolla on nimittäin menettelyllisen itsemääräämisoikeutensa (
47
) puitteissa oikeus ottaa käyttöön oikeussuojakeino, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleiden kansallisten ratkaisujen kyseenalaistamisen unionin oikeuden rikkomisen vuoksi.
86.
Pääasian olosuhteissa ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on siis oikeus soveltaa unionin oikeutta rikosprosessilain 363a §:ssä säädetyn oikeussuojakeinon yhteydessä. Itävallan hallituksen kirjallisista ja suullisista huomautuksista käy tältä osin ilmi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut kyseisen menettelyn aikana annetulla tuomiolla, että Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklaa oli rikottu.
87.
Haluan kuitenkin tarkentaa, että tällaisen mahdollisuuden käyttämisestä ei seuraa velvollisuutta jatkaa unionin oikeuden soveltamista kyseisen oikeussuojakeinon yhteydessä, ainakaan unionin oikeuden ja erityisesti vastaavuusperiaatteen näkökulmasta. Tällainen olosuhde ei nimittäin voi muuttaa edellä esitettyä perustelua, jonka mukaan oikeussuojakeinoja, jotka perustuvat unionin oikeuteen, ja oikeussuojakeinoja, jotka perustuvat Euroopan ihmisoikeussopimukseen, ei voida pitää samankaltaisina.
88.
Edellä esitetyn perusteella katson, että vastaavuusperiaatetta on tulkittava siten, ettei se velvoita kansallista tuomioistuinta ulottamaan unionin oikeuden rikkomisiin ja erityisesti perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamisiin kansallista oikeussuojakeinoa, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleella kansallisella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyn silloin, kun Euroopan ihmisoikeussopimusta on rikottu.
VII Ratkaisuehdotus
89.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Unionin oikeutta – ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta – on tulkittava siten, ettei se velvoita kansallista tuomioistuinta ulottamaan unionin oikeuden rikkomisiin ja etenkin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenissä (Luxemburgissa) 19.6.1990 allekirjoitetun ja 26.3.1995 voimaan tulleen tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa taatun perusoikeuden loukkaamisiin kansallista oikeussuojakeinoa, joka mahdollistaa lainvoimaiseksi tulleella kansallisella ratkaisulla päätökseen saatetun rikosasian uudelleenkäsittelyn silloin, kun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyä yleissopimusta tai sen jotakin lisäpöytäkirjaa on rikottu, siltä osin kuin yksityisellä on ollut mahdollisuus vedota hänelle unionin oikeudessa myönnettyihin oikeuksiin kyseisen rikosprosessin aikana.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EYVL 2000, L 239, s. 19.
(
3
)	Unionin tuomioistuin käytti tätä ilmausta 18.12.2014 annetussa lausunnossa 2/13 (unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen) (EU:C:2014:2454, 158 ja 177 kohta).
(
4
)	EYVL 2000, L 239, s. 13.
(
5
)	Ks. erityisesti tuomio 16.3.2006, Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, 21 ja 22 kohta); tuomio 26.10.2006, Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, 24 kohta); tuomio 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, 24 kohta); tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 27 kohta) ja tuomio 18.2.2016, Finanmadrid EFC(C‑49/14, EU:C:2016:98, 40 kohta).
(
6
)	Ks. erityisesti tuomio 7.12.2017, López Pastuzano (C‑636/16, EU:C:2017:949, 19 kohta) ja tuomio 23.1.2018, F. Hoffmann-La Roche ym. (C‑179/16, EU:C:2018:25, 45 kohta).
(
7
)	Ks. pöytäkirja N:o 19 osaksi Euroopan unionia sisällytetystä Schengenin säännöstöstä.
(
8
)	Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus E (C‑240/17, EU:C:2017:963, 82 kohta).
(
9
)	Tuomio 5.6.2014 (C‑398/12, EU:C:2014:1057, 35 kohta). Ks. myös tuomio 29.6.2016, Kossowski (C‑486/14, EU:C:2016:483, 31 kohta).
(
10
)	Tuomio 27.5.2014 (C‑129/14 PPU, EU:C:2014:586, 51–74 kohta).
(
11
)	EUVL 2007, C 303, s. 17.
(
12
)	”Ketään ei saa saman valtion tuomiovallan nojalla tutkia uudelleen tai rangaista oikeudenkäynnissä rikoksesta, josta hänet on jo lopullisesti vapautettu tai tuomittu syylliseksi kyseisen valtion lakien ja oikeudenkäyntimenettelyn mukaisesti.” Ks. hiljattain Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 20.2.2018, Krombach v. Ranska (CE:ECHR:2018:0220DEC006752114, 34–41 kohta).
(
13
)
(
14
)	Ks. erityisesti tuomio 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, 27 kohta); tuomio 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, 39 kohta); tuomio 14.6.2012, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 49 kohta); tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 36 kohta); tuomio 11.11.2015, Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, 41 kohta) ja tuomio 18.2.2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 43 kohta).
(
15
)	Ks. erityisesti tuomio 30.9.2003, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, 38 kohta); tuomio 16.3.2006, Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, 20 kohta); tuomio 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, 22 kohta); tuomio 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, 35 ja 36 kohta); tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 58 kohta); tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 28 kohta) ja tuomio 11.11.2015, Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, 38 kohta).
(
16
)	Ks. erityisesti tuomio 1.6.1999, Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, 47 kohta); tuomio 16.3.2006, Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, 21 kohta); tuomio 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, 23 kohta); tuomio 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, 37 kohta); tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 59 kohta); tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 29 kohta) ja tuomio 11.11.2015, Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, 39 kohta).
(
17
)	Tuomio 1.6.1999, Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, 43–48 kohta).
(
18
)	Tuomio 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, 39–48 kohta).
(
19
)	Tuomio 16.3.2006, Kapferer (C‑234/04, EU:C:2006:178, 19–24 kohta).
(
20
)	Tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, 58–61 kohta).
(
21
)	Tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 36–41 kohta).
(
22
)	Ks. erityisesti lausunto 2/13 (Unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen), 18.12.2014 (EU:C:2014:2454, 166 kohta): ”Kuten unionin tuomioistuin on useaan otteeseen korostanut, unionin oikeudelle on ominaista sen perustuminen itsenäiseen, perussopimuksista muodostuvaan oikeuslähteeseen, sen ensisijaisuus jäsenvaltioiden oikeuteen nähden – – ja lukuisien niiden kansalaisiin ja niihin itseensä sovellettavien säännösten ja määräysten välitön oikeusvaikutus – –.” Ks. myös tuomio 6.3.2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, 33 kohta).
(
23
)	Asetuksella voidaan luonteensa sekä sen tehtävän perusteella, joka sillä on unionin oikeuslähdejärjestelmässä, perustaa yksityisille oikeuksia, joiden turvaaminen on kansallisten tuomioistuinten velvollisuus (ks. erityisesti tuomio 14.12.1971, Politi, 43/71, EU:C:1971:122, 9 kohta ja tuomio 17.9.2002, Muñoz ja Superior Fruiticola, C‑253/00, EU:C:2002:497, 27 kohta). Primaarioikeuden määräyksillä, joissa asetetaan täsmällisiä ja ehdottomia velvollisuuksia, jotka eivät edellytä mitään myöhempiä unionin viranomaisten tai kansallisten viranomaisten toimia niiden soveltamiseksi, luodaan suoraan oikeuksia (ks. erityisesti tuomio 5.2.1963, van Gend & Loos, 26/62, EU:C:1963:1, 24 ja 25 kohta ja tuomio 20.3.2018, Garlsson Real Estate ym., C‑537/16, EU:C:2018:193, 65 kohta). Aina, kun direktiivin säännökset ovat sisältönsä osalta ehdottomia ja riittävän täsmällisiä, yksityiset voivat kansallisissa tuomioistuimissa vedota niihin jäsenvaltiota vastaan, jos jäsenvaltio ei ole saattanut direktiiviä osaksi kansallista oikeusjärjestystä määräajassa tai jos direktiivi on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä virheellisesti (ks. erityisesti tuomio 4.12.1974, van Duyn, 41/74, EU:C:1974:133, 11–15 kohta ja tuomio 15.1.2014, Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, 31 kohta).
(
24
)	Tuomio 20.3.2018 (C‑537/16, EU:C:2018:193, 64–68 kohta).
(
25
)	Ks. erityisesti tuomio 15.7.1964, Costa (6/64, EU:C:1964:66, 1158–1160 kohta); tuomio 9.3.1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, 21–24 kohta); tuomio 22.10.1998, IN. CO. GE.’90 ym. (C‑10/97–C‑22/97, EU:C:1998:498, 20 ja 21 kohta); tuomio 11.9.2014, A (C‑112/13, EU:C:2014:2195, 36 ja 37 kohta) ja tuomio 6.3.2018, SEGRO ja Horváth (C‑52/16 ja C‑113/16, EU:C:2018:157, 46 kohta).
(
26
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 12–16 kohta. Korostan tässä yhteydessä, ettei asiakirja-aineistossa ole mitään sellaista, mikä antaisi syytä epäillä, että SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattua tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevaa perusoikeutta olisi loukattu (ks. tuomio 27.2.2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, 34–36 kohta). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole myöskään kysynyt unionin tuomioistuimelta tästä asiasta. Haluan vielä tuoda esiin, ettei unionin tuomioistuin ole koskaan – erityisesti tässä osassa mainituissa lukuisissa tuomioissa – tulkinnut tämän perusoikeuden sisältävän mahdollisuuden kyseenalaistaa kansallisen ratkaisun oikeusvoima unionin oikeuden rikkomisen perusteella.
(
27
)	Ks. erityisesti tuomio 11.9.2014, A (C‑112/13, EU:C:2014:2195, 35 kohta) ja tuomio 5.4.2016, PFE (C‑689/13, EU:C:2016:199, 31–36 kohta).
(
28
)	Ks. erityisesti tuomio 6.10.1982, Cilfit ym. (283/81, EU:C:1982:335, 16–21 kohta) ja tuomio 28.7.2016, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, 47–53 kohta).
(
29
)	Tämän velvollisuuden laiminlyönnistä voidaan tarvittaessa nostaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne: ks. tältä osin komission nostama kanne asiassa komissio v. Ranska (C‑416/17).
(
30
)	Ks. erityisesti tuomio 30.9.2003, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, 34–36 kohta) ja tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 40 kohta).
(
31
)	Tuomio 30.9.2003, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, 40 kohta).
(
32
)	Tuomio 3.9.2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, 26–32 kohta).
(
33
)	Tuomio 11.11.2015, Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, 42–46 kohta).
(
34
)	Tuomiossa 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, 47 ja 48 kohta), jossa oli kyse lopullisen välitystuomion pakkotäytäntöönpanoa koskevasta hakemuksesta, unionin tuomioistuin totesi, ettei tehokkuusperiaate edellytä, että asiaa käsittelevä tuomioistuin tutkii viran puolesta, onko välityslauseke kohtuuton, jos kuluttaja ei ole nostanut välitystuomiota koskevaa kumoamiskannetta. Sen sijaan välitystuomion kumoamista koskevaa kannetta käsittelevän tuomioistuimen on kumottava kohtuuttoman ehdon sisältävä välityssopimus, silloinkin kun kuluttaja ei ole vedonnut välityssopimuksen mitättömyyteen välimiesmenettelyssä, vaan vasta kumoamiskanteessa (tuomio 26.10.2006, Mostaza Claro, C‑168/05, EU:C:2006:675, 30–39 kohta). Samaten tehokkuusperiaate edellyttää, että maksamismääräyksen täytäntöönpanoa käsittelevän tuomarin on voitava arvioida viran puolesta, onko riidanalaisen saatavan perustana olevaan sopimukseen sisältyvä ehto kohtuuton, kun maksamismääräyshakemusta käsitelleellä viranomaisella ei ole toimivaltaa tällaiseen arviointiin (tuomio 18.2.2016, Finanmadrid EFC, C‑49/14, EU:C:2016:98, 50–55 kohta).
(
35
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohta.
(
36
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tarkentanut, että Euroopan ihmisoikeussopimus on Itävallassa perustuslain tasolla. Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohta.
(
37
)	Tuomio 6.10.2015 (C‑69/14, EU:C:2015:662, 34 kohta).
(
38
)	Tuomio 6.10.2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, 27 ja 32 kohta).
(
39
)	Ks. erityisesti tuomio 29.10.2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, 45 kohta); tuomio 26.1.2010, Transportes Urbanos y Servicios Generales (C‑118/08, EU:C:2010:39, 34 kohta); tuomio 8.7.2010, Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, 27 kohta) ja tuomio 19.7.2012, Littlewoods Retail ym. (C‑591/10, EU:C:2012:478, 31 kohta).
(
40
)	Ks. vastaavasti tuomio 15.9.1998, Edis (C‑231/96, EU:C:1998:401, 36 ja 37 kohta); tuomio 15.9.1998, Spac (C‑260/96, EU:C:1998:402, 20 ja 21 kohta); tuomio 17.11.1998, Aprile (C‑228/96, EU:C:1998:544, 20 ja 21 kohta) ja tuomio 9.2.1999, Dilexport (C‑343/96, EU:C:1999:59, 27 ja 28 kohta).
(
41
)	Tuomio 29.10.2009, Pontin (C‑63/08, EU:C:2009:666, 45 ja 46 kohta) ja tuomio 19.7.2012, Littlewoods Retail ym. (C‑591/10, EU:C:2012:478, 31 kohta).
(
42
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 49–55 kohta.
(
43
)	Ks. lausunto 2/13 (Unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen), 18.12.2014 (EU:C:2014:2454, 176 kohta) ja tuomio 6.3.2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, 37 kohta).
(
44
)	Ks. lehdistötiedote CEDH 143 (2018), 12.4.2018, ”La France ratifie le [protocole no 16] et déclenche son entrée en vigueur” ([kuudestoista pöytäkirja] voi tulla voimaan nyt, kun Ranska on ratifioinut sen), on saatavilla osoitteessa http://hudoc.echr.coe.int/fre-press?i=003-6057606-7791962
(
45
)	Pöytäkirjan N:o 16 allekirjoitus- ja ratifiointitilanne on saatavilla osoitteessa https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list/-/conventions/treaty/214/signatures?p_auth=JHVZ7Jke
(
46
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 19 ja 20 kohta.
(
47
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.