62013CC0596
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
11 päivänä joulukuuta 2014 (
1
)
Asia C‑596/13 P
Euroopan komissio
vastaan
Moravia Gas Storage a.s.
”Muutoksenhaku — Maakaasun sisämarkkinat — Direktiivi 2003/55/EY ja direktiivi 2009/73/EY — Kummankin direktiivin ajallisen soveltamisalan rajaaminen — Taannehtivuuskielto — Toteutuneet tilanteet ja vielä vireillä olevat menettelyt — Uusien menettelysäännösten välitön soveltaminen vireillä oleviin menettelyihin — Maanalaiset kaasuvarastot — Maakaasuyritysten väliaikainen vapauttaminen velvollisuudesta antaa kolmansille pääsy suuriin uusiin maakaasuinfrastruktuureihin — Komission päätös, jolla kansallinen viranomainen velvoitetaan peruuttamaan tekemänsä vapautuspäätös”
I Johdanto
1.
Tämä muutoksenhakumenettely antaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää uusien oikeussäännösten ajallista sovellettavuutta koskevaa oikeuskäytäntöään.
2.
Mitä säännöksiä on sovellettava, kun Euroopan komissiossa vireillä olevan hallinnollisen menettelyn aikana asiaan alun perin sovellettu direktiivi korvataan toisella direktiivillä, jolloin oikeudellinen tilanne tietyiltä osin muuttuu? Onko asiaan alettava välittömästi soveltaa uutta direktiiviä vai onko vireillä olevassa hallinnollisessa menettelyssä sovellettava lähtökohtaisesti vielä vanhan direktiivin säännöksiä?
3.
Nämä kysymykset nousevat esiin käsiteltävässä asiassa, jonka taustalla ovat maakaasun sisämarkkinoita koskevat unionin oikeuden säädökset. Tšekin viranomaiset käyttivät vuonna 2011 mahdollisuuttaan tehdä vapautuspäätös, jonka mukaan erääseen uuden maanalaisen maakaasuvaraston rakentamista suunnittelevaan yritykseen ei sovelleta tiettyjä säännöksiä, joita on tavanomaisesti noudatettava maakaasun sisämarkkinoilla. Unionin lainsäädännön mukaisesti viranomaiset antoivat tämän vapautuspäätöksen komission tutkittavaksi. Pian sen jälkeen, kun hallinnollinen menettely oli aloitettu komissiossa, direktiiviä 2003/55/EY (
2
) (jäljempänä myös toinen kaasudirektiivi) muutettiin direktiivillä 2009/73/EY (
3
) (jäljempänä myös kolmas kaasudirektiivi), minkä seurauksena jotkin asiaan sovellettavat menettelysäännökset muuttuivat.
4.
Komissio alkoi tämän perusteella soveltaa käsiteltävässä asiassa välittömästi uutta direktiiviä. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin ensimmäisenä oikeusasteena 6.9.2013 antamassaan tuomiossa, (
4
) että hallinnollista menettelyä oli jatkettava ja se oli vietävä päätökseen vielä vanhan direktiivin mukaisesti. Kysymyksellä siitä, kumpi näistä näkemyksistä on ensisijainen, on ratkaiseva käytännön merkitys paitsi käsiteltävän asian konkreettisen tilanteen kannalta myös monien unionin oikeuden alojen kannalta.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
5.
Direktiivi 2003/55 kumottiin 3.3.2011 ja korvattiin direktiivillä 2009/73. Jäsenvaltioiden oli tähän päivään mennessä saatettava direktiivi 2009/73 osaksi kansallista lainsäädäntöään. (
5
)
6.
Sekä direktiivin 2003/55 että direktiivin 2009/73 nojalla kolmansille osapuolille on lähtökohtaisesti annettava maksua vastaan pääsy uusiin maakaasuinfrastruktuureihin – myös varastoihin. (
6
) Pääsy on myönnettävä tasapuolisten, avointen ja syrjimättömien perusteiden mukaisesti. (
7
)
7.
Jotta tarvittavista investoinneista ei tehdä kannattamattomia, kolmansilta osapuolilta voidaan – tietyin edellytyksin ja rajatuksi ajaksi – evätä pääsy merkittäviin uusiin kaasuinfrastruktuureihin, myös varastoihin. (
8
)
8.
Kansalliset viranomaiset myöntävät vapautuksen, jota tarvitaan kolmansien osapuolten pääsyn epäämiseksi. Vapautuksesta on ilmoitettava komissiolle viipymättä. (
9
) Komissio tutkii, onko kyseinen vapautus unionin oikeuden säännösten mukainen, ja voi pyytää asianomaisia kansallisia viranomaisia muuttamaan tai peruuttamaan vapautuksen myöntämisestä tehdyn päätöksen direktiiveissä säädetyssä määräajassa. (
10
)
9.
Komissiossa tehtävästä menettelyssä säädettiin lähinnä direktiivin 2003/55 22 artiklan 4 kohdassa seuraavaa:
”Toimivaltaisen viranomaisen on annettava vapautusta koskeva päätös sekä kaikki päätöstä koskevat olennaiset tiedot viipymättä tiedoksi komissiolle. – –
––
Komissio voi kahden kuukauden kuluessa tiedon saamisesta pyytää asianomaista sääntelyviranomaista tai jäsenvaltiota muuttamaan tai peruuttamaan vapautuksen myöntämisestä tehdyn päätöksen. Kahden kuukauden määräaikaa voidaan jatkaa edelleen yhdellä kuukaudella, jotta komissio voi hankkia lisätietoja.
Jos asianomainen sääntelyviranomainen tai jäsenvaltio ei ole toiminut pyynnön mukaisesti neljän viikon kuluessa, lopullinen päätös on tehtävä noudattaen 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä.
Komissio pitää kaupallisesti arkaluonteiset tiedot luottamuksellisina.”
10.
Nämä menettelysäännökset korvannut säännöstö sisältyy direktiivin 2009/73 36 artiklan 8 ja 9 kohtaan:
”(8)   Sääntelyviranomaisen on toimitettava komissiolle jäljennös jokaisesta vapautuspyynnöstä heti, kun pyyntö on vastaanotettu. Sääntelyviranomaisen on annettava päätös sekä kaikki päätöstä koskevat olennaiset tiedot viipymättä tiedoksi komissiolle. – –
– –
(9)   Komissio voi tehdä kahden kuukauden kuluessa ilmoituksen vastaanottamisesta päätöksen, jolla sääntelyviranomaista vaaditaan muuttamaan tai peruuttamaan vapautuksen myöntämistä koskeva päätös. Kahden kuukauden määräaikaa voidaan jatkaa kahden kuukauden lisämääräajalla, jos komissio pyytää lisätietoja. Tämä lisämääräaika alkaa kaikkien tietojen vastaanottamista seuraavasta päivästä. Myös alkuperäistä kahden kuukauden määräaikaa voidaan jatkaa sekä komission että sääntelyviranomaisen suostumuksella.
Jos pyydettyjä tietoja ei toimiteta pyynnössä asetetussa määräajassa, ilmoitus on katsottava peruutetuksi, ellei sitä ole ennen määräajan päättymistä joko jatkettu sekä komission että sääntelyviranomaisen suostumuksella tai sääntelyviranomainen ole asianmukaisesti perustellen ilmoittanut komissiolle, että se katsoo ilmoituksen olevan täydellinen.
Sääntelyviranomaisen on noudatettava vapautuspäätöksen muuttamista tai peruuttamista koskevaa komission päätöstä kuukauden kuluessa ja ilmoitettava tästä komissiolle.
Komissio pitää kaupallisesti arkaluonteiset tiedot luottamuksellisina.
– –”
III Riita-asian tausta ja menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa
11.
Globula-niminen yritys, joka on nyttemmin vaihtanut nimeään Moravia Gas Storageksi (jäljempänä MGS), (
11
) teki 14.4.2009 Tšekin kauppa- ja teollisuusministeriölle (
12
) hakemuksen, jossa se pyysi lupaa maanalaisen kaasuvaraston rakentamiseen Dambořiceen (Tšekin tasavalta). Hakemuksessaan se pyysi maanalaisen varaston koko uuden kapasiteetin osalta väliaikaista vapautusta velvollisuudestaan antaa kolmansille neuvotteluihin perustuva pääsy kyseiseen varastoon.
12.
Ministeriö antoi 26.10.2010 tekemällään päätöksellä luvan maanalaisen kaasuvaraston rakentamiseen ja myönsi kantajalle väliaikaisen vapautuksen, joka koski 90 prosenttia uuden varaston kapasiteetista, tämän velvollisuudesta antaa kolmansille neuvotteluihin perustuva pääsy varastoon. Vapautuksen oli tarkoitus olla voimassa 15 vuotta käytön sallimista koskevasta päivästä lähtien.
13.
Tämä vapautuspäätös annettiin komissiolle tiedoksi ministeriön 11.2.2011 päivätyllä kirjeellä, jonka Euroopan komissio vastaanotti 18.2.2011.
14.
Komissio pyysi ministeriöltä lisätietoja 15.4.2011 ja totesi, että jos sen olisi pyydettävä ministeriötä muuttamaan vapautuspäätöstä tai peruuttamaan sen, se esittäisi pyynnön ennen 18.6.2011. Ministeriö vastasi 29.4.2011 komission asettamassa määräajassa.
15.
Komissio lähetti 13.5.2011 ministeriölle toisen lisätietopyynnön ja totesi uudelleen, että jos sen olisi pyydettävä ministeriötä muuttamaan tiedoksiannettua päätöstä tai peruuttamaan sen, se esittäisi pyynnön ennen 18.6.2011. Ministeriö vastasi 20.5.2011 komission asettamassa määräajassa.
16.
Komissio ilmoitti ministeriölle 23.6.2011 päivätyllä kirjeellä, jonka energia-asioista vastaava komission jäsen oli allekirjoittanut, että se antaisi muodollisen päätöksen 29.6.2011 mennessä.
17.
Komissio antoi 27.6.2011 direktiivin 2009/73 nojalla riidanalaisen päätöksen, jolla se velvoitti Tšekin tasavallan peruuttamaan vapautuspäätöksen kuukauden kuluessa. Riidanalainen päätös annettiin 28.6.2011 tiedoksi Tšekin tasavallalle.
18.
MGS (
13
) nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 26.8.2011 toimitetulla kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista. Tšekin tasavalta hyväksyttiin väliintulijaksi oikeudenkäyntiin ensimmäisessä oikeusasteessa käydyssä menettelyssä tukemaan kantajan vaatimuksia.
19.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki 6.9.2013 antamassaan tuomiossa MGS:n kanteen perustana olleista kolmesta kanneperusteesta ainoastaan ensimmäisen. Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi tämän kanneperusteen, joka koski sovellettavan oikeuden määrittämisessä tehdyksi väitettyä virhettä, (
14
) ja kumosi näin ollen riidanalaisen päätöksen, koska sen olisi unionin yleisen tuomioistuimen näkemyksen mukaan pitänyt perustua direktiivin 2009/73 sijasta direktiiviin 2003/55. (
15
) Se perusteli tuomiotaan lähinnä sillä, että direktiivin 2009/73 36 artiklalla käyttöön otetut menettelylliset ja aineelliset muutokset muodostavat ”jakamattoman kokonaisuuden”, jolla ei voida ”katsoa olevan taannehtivaa vaikutusta”. (
16
)
IV Muutoksenhakumenettely sekä asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
20.
Komissio teki 21.11.2013 päivätyllä kirjelmällä unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta nyt käsiteltävän valituksen. Se vaatii, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen antaman tuomion,
—
toteaa, ettei ensimmäinen kanneperuste ensimmäisessä oikeusasteessa käydyssä menettelyssä ole perusteltu, ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen toisen ja kolmannen kanneperusteen tarkastelemiseksi ensimmäisessä oikeusasteessa ja
—
määrää, että oikeudenkäyntikuluista kummassakin oikeusasteessa päätetään myöhemmin.
21.
MGS vaatii puolestaan, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valituksen kokonaisuudessaan ja
—
velvoittaa komission korvaamaan MGS:lle muutoksenhakumenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
22.
Tšekin hallitus vaatii puolestaan, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valituksen perusteettomana ja
—
velvoittaa komission korvaamaan muutoksenhakumenettelystä ja ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
23.
Komission valitusta käsiteltiin kirjallisesti unionin tuomioistuimessa. Koska unionin tuomioistuin sai jo kirjallisessa käsittelyssä riittävät tiedot asian ratkaisemiseen, unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan 2 kohdan nojalla päätettiin, ettei istuntoa asianosaisten ja muiden osapuolten kuulemiseksi pidetä.
V Valituksen tarkastelu
24.
Komissio moittii yhteen ainoaan valitusperusteeseen tukeutuvalla valituksellaan lähinnä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että käsiteltävässä asiassa sovelletaan direktiivin 2009/73 36 artiklan sijasta direktiivin 2003/55 22 artiklaa.
25.
Jää epäselväksi, miksi komissio viittaa tässä yhteydessä SEUT 288 artiklaan ja SEUT 297 artiklan 1 kohtaan, eikä tätä viittausta selvitetä komission valituksen missään kohdassa. Viime kädessä voidaan kuitenkin jättää tutkimatta, mikä merkitys näillä kahdella perussopimuksen määräyksellä (
17
) pitäisi olla käsiteltävässä asiassa. Komission varsinainen väite koskee nimittäin sitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole ottanut unionin oikeuden yleisiä periaatteita huomioon siltä osin kuin ne koskevat uusien säännösten ajallista sovellettavuutta vireillä oleviin asioihin. Perehdyn seuraavassa tähän väitteeseen ja käsittelen aluksi lyhyesti mainittuja periaatteita (ks. A osa) ja sitten niiden soveltamista käsiteltävässä asiassa (ks. B osa).
A Uusien säännösten ajallista sovellettavuutta koskevat periaatteet
26.
Uusien säännösten ajallista sovellettavuutta koskevat periaatteet kuuluvat unionin oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin ja perustuvat viime kädessä jäsenvaltioiden yhteisiin oikeustraditioihin.
27.
Tässä yhteydessä tehdään perinteisesti ero menettelysäännösten ja aineellisten säännösten välillä.
28.
Uusia menettelysäännöksiä katsotaan yleensä voitavan soveltaa välittömästi kaikkiin niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin menettelyihin. (
18
) Uusia aineellisoikeudellisia säännöksiä sitä vastoin tulkitaan tavanomaisesti siten, että ne koskevat ennen niiden voimaantuloa syntyneitä tilanteita vain siltä osin kuin niiden sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että niille on annettava tällainen vaikutus. (
19
)
29.
Uuden aineellisoikeudellisen säännöstön osalta on kuitenkin tunnustettu myös periaate, jonka mukaan uusi säännös koskee välittömästi vanhan säännöksen voimassa ollessa syntyneiden tilanteiden tulevaisuudessa ilmeneviä vaikutuksia. (
20
)
30.
Yhteenvetona näistä vakiintuneessa oikeuskäytännössä vahvistetuista periaatteista voidaan päätellä, ettei uutta oikeutta pidä soveltaa ennen sen voimaantuloa toteutuneisiin tilanteisiin, ellei poikkeustapauksissa ole muuta säädetty. Sen sijaan meneillään olevia tilanteita, joissa ei vielä ole kyse aikaisemman oikeuden aikana syntyneestä ja lopulliseksi tulleesta oikeustilasta, on arvioitava uuden oikeuden nojalla heti tämän voimaatulosta lähtien. (
21
)
31.
Tämä pätee vastaavasti menettelyllisiin ja aineellisoikeudellisiin kysymyksiin.
32.
Uusien säännösten välittömällä soveltamisella tilanteisiin, jotka eivät vielä ole toteutuneet, pyritään auttamaan kulloinkin voimassa olevien lainsäädännöllisten arviointien mahdollisimman nopeaan ja kattavaan täytäntöönpanoon ja myötävaikuttamaan perussopimuksen tavoitteiden mahdollisimman hyvään toteutumiseen.
33.
Vanhoja säännöksiä voidaan soveltaa ainoastaan poikkeuksellisesti jopa tilanteisiin, jotka eivät ole toteutuneet. Ensinnäkin säännellyn asian erityispiirteistä voi seurata, että uusia säännöksiä on – etenkin kun kyse on monitahoisesta uudesta menettelystä tai järjestelmän perustavanlaatuisesta muutoksesta – sovellettava vasta niiden voimaantulon tai tietyn määräajan jälkeen syntyneisiin tilanteisiin. (
22
) Toiseksi luottamuksensuoja voi tarvittaessa edellyttää, että vanhoja säännöksiä sovelletaan tiettyihin menneisyydessä alkaneisiin tilanteisiin. (
23
)
B Periaatteiden soveltaminen käsiteltävässä asiassa
34.
Direktiivi 2003/55 korvattiin direktiivillä 2009/73 3.3.2011 eli muutama päivä sen jälkeen, kun komissio oli käsiteltävässä asiassa tutkinut Tšekissä tehtyä vapautuspäätöstä.
35.
Tosiasia on, että direktiivin 2003/55 22 artiklassa ja direktiivin 2009/73 36 artiklassa säädetyt aineelliset edellytykset, joita sovelletaan kansallisten viranomaisten tekemiin vapautuspäätöksiin ja niiden tutkimiseen komissiossa, eivät eroa sisällöltään toisistaan, ja niiden muotoiluissa on joka tapauksessa vain pieniä merkityksettömiä eroja. Riidanalaista on pelkästään se, onko komission noudatettava vanhemman vai uudemman direktiivin menettelysäännöksiä, kun se käsiteltävässä tapauksessa tutkii Tšekissä tehtyä vapauttamispäätöstä. Tällä on merkitystä etenkin sen suhteen, millainen päätösvalta komissiolla on ja mitkä ovat sen päätöksenteon määräajat.
36.
Vastoin unionin yleisen tuomioistuimen näkemystä (
24
) kyse ei niinkään ole uusien menettelysäännösten taannehtivasta vaikutuksesta vaan pikemminkin vanhojen säännösten vaikutusten jatkumisesta. On tutkittava, onko direktiivin 2003/55 22 artiklan nojalla komissiossa käynnistetty hallinnollinen menettely myös päätettävä tämän säännöksen nojalla, vaikka riidanalaisen päätöksen antamisen ajankohtana direktiivi 2003/55 oli jo kumottu ja voimassa oli sitä seurannut direktiivi 2009/73.
37.
Jos lähtökohdaksi otetaan edellä (
25
) käsittelemäni periaate, jonka mukaan uusia menettelysäännöksiä on yleisesti sovellettava välittömästi kaikkiin niiden voimaantulon ajankohtana vireillä oleviin asioihin, tämä tukee epäilemättä komission väitettä siitä, että sen oli tehtävä riidanalainen päätös uusien menettelysäännösten nojalla.
38.
MGS:n ja Tšekin tasavallan – valituksenalaisessa tuomiossa vahvistettu – vastakkainen näkemys, jonka mukaan käsiteltävässä asiassa perustana on pidettävä edelleen vanhoja menettelysäännöksiä, voi sitä vastoin olla hyväksyttävä ainoastaan, jos direktiivin 2003/55 vaikutusten jatkuminen on välttämätöntä joko säännellyn asian erityispiirteiden (ks. tästä osa 1) tai luottamuksensuojaan perustuvien pakottavien syiden (ks. tästä jäljempänä osa 2) vuoksi.
39.
Muutoin on pitäydyttävä periaatteessa, jonka mukaan komission päätös ei voi nojautua oikeusperustaan, joka ei enää ollut voimassa päätöksen antamisen ajankohtana. (
26
)
1. Säännellyllä alalla ei ole erityispiirteitä, jotka oikeuttaisivat poikkeamisen menettelysäännösten välitöntä soveltamista koskevasta periaatteesta
40.
Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui valituksenalaisessa tuomiossa hyvin keskeisesti säännellyn asian erityispiirteisiin perustellakseen sen, että käsiteltävässä asiassa on sovellettava vielä direktiivin 2003/55 22 artiklaa eikä jo direktiivin 2009/73 36 artiklaa. Tarkastelen seuraavaksi siten sitä, onko tällaisia erityispiirteitä käsiteltävässä tapauksessa tosiasiassa olemassa. Pohdin aluksi ”Salumi-poikkeusta” (ks. osa a), johon unionin yleinen tuomioistuin vetoaa, ja tutkin sitten MGS:n esittämää ajatusta määräpäiväsääntelystä (ks. jäljempänä osa b) ja Tšekin hallituksen mainitsemaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta (ks. jäljempänä osa c).
a) ”Salumi-poikkeus”: Muodostavatko kolmannen kaasudirektiivin menettelysäännökset ja aineelliset säännökset jakamattoman kokonaisuuden?
41.
Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui Salumi-tuomioon (
27
) todetessaan käsiteltävässä tapauksessa, että direktiivin 2009/73 36 artiklalla käyttöön otetut menettelylliset ja aineelliset muutokset muodostavat ”jakamattoman kokonaisuuden”, minkä vuoksi niillä ei voitu käsiteltävässä tapauksessa ”katsoa olevan taannehtivaa vaikutusta.” (
28
)
42.
Tämä näkemys on oikeudellisesti virheellinen kahdesta syystä.
43.
Ensinnäkin on huomautettava, että sovellettaessa direktiivin 2009/73 36 artiklaa komissiossa vireillä olevaan menettelyyn, kuten käsiteltävässä asiassa Tšekissä tehdyn vapautuspäätöksen tutkimiseen, ei voida puhua ”taannehtivasta vaikutuksesta” sanan varsinaisessa merkityksessä. (
29
) Kyse oli pikemminkin ainoastaan uusien sääntöjen välittömästä soveltamisesta vireillä olevaan, vanhojen oikeussääntöjen perusteella käynnistettyyn menettelyyn eli joka tapauksessa ”epäaidosta taannehtivasta vaikutuksesta.”
44.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin tulkitsee väärin Salumi-tuomiota siihen tukeutuessaan. Kyseisestä tuomiosta ei nimittäin voida missään tapauksessa päätellä, ettei uutta sääntelyä pidä milloinkaan soveltaa, jos se tulee voimaan vireillä olevan hallinnollisen menettelyn aikana ja jos sen sisältämät menettelysäännökset ja aineelliset säännökset muodostavat jakamattoman kokonaisuuden.
45.
Salumi-tuomiossa vahvistettu uusien oikeussääntöjen välitöntä soveltamista koskeva poikkeus on muotoiltu huomattavasti suppeammin. Se koski perustavanlaatuista järjestelmän vaihdosta, jossa erilliset kansalliset järjestelmät korvattiin uudella yhtenäisellä yhteisön järjestelmällä, minkä yhteydessä yhteisön sääntelyyn sisältyneet uudet menettelysäännökset ja aineelliset säännökset muodostivat jakamattoman kokonaisuuden – ”kokonaissääntelyn” – eikä niitä voitu niiden ajallisen vaikutuksen osalta tarkastella erikseen. (
30
)
46.
Siirtymään, joka koskee kolmannen kaasudirektiivin käyttöönottoa, ei liity tällaista perustavanlaatuista järjestelmän vaihdosta. Direktiivillä 2009/73 pikemminkin kehitettiin edelleen maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöksistä koostuvaa jo olemassa olevaa järjestelmää. Oikeuskäytännössä on jo todettu, ettei ”Salumi-poikkeusta” sovelleta tapaukseen, jossa aikaisemmin voimassa olleet unionin oikeuden säännökset toistetaan muuttamalla niitä tietyiltä osin uudessa unionin oikeuden säädöksessä. (
31
)
47.
Käsiteltävässä asiassa on lisäksi niin, että direktiivin 2009/73 36 artiklaa muutettiin ainoastaan joiltakin kohdin sen osalta, mitä menettelyä komission on noudatettava, kun taas aineellisten säännösten sisältö pysyi samana verrattuna direktiivin 2003/55 22 artiklaan. Myös tämä puhuu sitä oletusta vastaan, että kyse olisi ollut samankaltaisesta perustavanlaatuisesta järjestelmän vaihdoksesta kuin tuomiossa Salumi.
48.
Lisäksi se seikka, että menettelysäännöksiä muutettiin vain joiltain kohdin – mahdollisesti kyllä merkityksellisin osin – ei yksinään kerro mitään siitä, liittyvätkö direktiivin 2009/73 36 artiklan menettelysäännökset ja aineelliset säännökset niin erottomasti toisiinsa, että kyse on tuomiossa Salumi tarkoitetusta jakamattomasta kokonaisuudesta.
49.
Valituksenalaisessa tuomiossa ainoastaan esitetään väite siitä, ettei näitä menettelysäännöksiä ja aineellisia säännöksiä voida erottaa toisistaan, eikä unionin yleinen tuomioistuin esitä tälle väitteelle mitään konkreettista tukea. Unionin yleinen tuomioistuin syventyy sen sijaan käsittelemään joitakin menettelyn muutoksia, (
32
) jotka epäilemättä johtuivat direktiivistä 2009/73 ja joilla toki voi olla jonkinlaista merkitystä mutta jotka eivät ole merkityksellisiä käsiteltävässä tapauksessa. (
33
)
50.
Unionin yleinen tuomioistuin on tukeutunut käsiteltävässä asiassa lisäksi virheellisesti ”Salumi-poikkeukseen” perustellakseen, ettei direktiivin 2009/73 36 artiklan soveltamista voida vaatia ja että asiassa olisi edelleen pitänyt soveltaa direktiivin 2003/55 22 artiklaa.
b) Menettelyn aloittamisen ajankohdasta riippuvaista määräpäiväsääntelyä ei ole olemassa
51.
Direktiivi 2009/73 ei sisällä siirtymäsääntelyä, jota sovellettaisiin vireillä oleviin hallinnollisiin menettelyihin. Tällaisen sääntelyn puuttuessa ei voida olettaa, että siirtymälle direktiivistä 2003/55 direktiiviin 2009/73 olisi olemassa sellaista määräpäiväsääntelyä, jonka mukaan ainoastaan vanhaa oikeudellista tilannetta olisi sovellettava ennen 3.3.2011 käynnistettyihin menettelyihin.
52.
Unionin oikeuteen ei sisälly myöskään yleistä oikeusperiaatetta, jonka mukaan asia olisi ratkaistava aina menettelyn käynnistämisen jälkeen voimassa olevien menettelysäännösten nojalla. Kuten edellä on jo mainittu, uusia menettelysäännöksiä sovelletaan päinvastoin yleensä välittömästi, myös jo vireillä oleviin menettelyihin. (
34
) Näin myös esimerkiksi unionin yleinen tuomioistuin itse on toiminut menettelysäännösten muutosten voimaantulon jälkeen. (
35
)
53.
Unionin tuomioistuin on tosin todennut ympäristövaikutusten arviointia koskevista unionin oikeuden säännöksistä, että niitä on sovellettava ainoastaan hankkeisiin, joita koskeva lupahakemus on virallisesti jätetty kunkin jäsenvaltion täytäntöönpanon määräajan päättymisen jälkeen. (
36
)
54.
Se on kuitenkin pitänyt tällaista määräpäiväsääntelyä lähtökohtana ainoastaan siltä osin kuin kyse on ollut aineellisesta kysymyksestä siitä, onko ylipäätään olemassa velvollisuutta tehdä hankkeille ympäristövaikutusten arviointi. Sen sijaan ympäristövaikutusten arviointia koskevasta menettelystä annettujen unionin oikeuden säännösten täsmällisiä muutoksia on sovellettava välittömästi jo vireillä oleviin menettelyihin. (
37
)
55.
Lisäksi mainittu määräpäiväsääntely johtuu ympäristövaikutusten arvioinnin yhteydessä suurelta osin kyseisen menettelyn huomattavasta monitahoisuudesta. (
38
) Myös tämän vuoksi sen soveltaminen ei ole ilman muuta asianmukaista sellaisilla muilla aloilla, jotka eivät ole vastaavalla tavalla monitahoisia.
56.
Jos tätä sovelletaan käsiteltävään asiaan, on korostettava, ettei direktiivin 2009/73 36 artiklalla tehty perustavanlaatuista järjestelmän vaihdosta vaan ainoastaan yksittäisiä muutoksia menettelysäännöksiin, joita komission on noudatettava. Nämä muutokset eivät johtaneet taakan lisääntymiseen tai viipeisiin kansallisten viranomaisten tekemien vapautuspäätösten tutkimisessa vaan päinvastoin menettelyn virtaviivaistumiseen. Komissiolla ei nimittäin ole enää velvollisuutta ennen menettelyn päättävän päätöksen tekemistä esittää jäsenvaltiolle muodollinen vaatimus jäsenvaltion tekemän vapauttamispäätöksen muuttamisesta tai peruuttamisesta (toisin kuin vielä direktiivin 2003/55 22 artiklan 4 artiklan kolmannen kohdan soveltamisaikaan). Direktiivin 2009/73 36 artiklassa tästä välivaiheesta luovutaan, mikä tehostaa menettelyä.
57.
Näissä olosuhteissa direktiivin 2009/73 36 artiklan välitön soveltaminen käsiteltävässä asiassa kyseessä olevaan komission hallinnolliseen menettelyyn olisi asianmukaista myös, jos käsiteltävässä asiassa haluttaisiin saada vaikutteita ympäristövaikutusten arviointia koskevasta oikeuskäytännöstä.
58.
En jaa Tšekin hallituksen huolta siitä, että hallinnollinen menettely suistuisi välittömästi raiteiltaan, jos sen puolivälissä direktiivin 2009/73 36 artikla korvaisi uutena oikeusperustana direktiivin 2003/55 22 artiklan. Juna nimittäin pääsi suunnitelmanmukaiseen määränpäähänsä, kun komissio otti välittömästi oikeusperustaksi uudet menettelysäännökset, vaikka matkasuunnitelma matkan aikana näin hieman muuttuikin. Matkan jatkaminen direktiivin 2003/55 viitoittamaa reittiä olisi mielestäni johtanut menettelyn ajautumiseen sivuraiteelle.
c) Yhdenvertaisen kohtelun periaate
59.
Tšekin hallitus tuo lisäksi esiin ”yhdenvertaisuuden ja oikeudenmukaisuuden periaatteet.” Sen mukaan se, että sovellettavien oikeussääntöjen valinta jätettäisiin komission vapaaseen harkintaan ja että samaan aikaan käynnistetyn hallinnollisen menettelyn tulos riippuisi ainoastaan siitä, milloin komissio kulloinkin tekee päätöksensä, johtaisi perusteettomaan erilaiseen kohteluun.
60.
Tämä väite on niin ikään hylättävä.
61.
Komission vapaassa harkinnassa ei ole se, milloin se antaa päätöksen kansallisen vapautuspäätöksen yhteensopivuudesta maakaasun sisämarkkinoita koskevien säännösten kanssa. Hyvää hallintoa koskevan periaatteen (ks. myös perusoikeuskirjan 41 artikla) nojalla komission on joka tapauksessa toimittava huolellisesti, puolueettomasti ja nopeasti.
62.
Se, että komissio on mahdollisesti antanut päätöksensä tiettyjen kansallisten vapautuspäätösten unionin oikeuden mukaisuudesta ennen 3.3.2011 ja siten vielä vanhan oikeuden nojalla samalla, kun se on antanut päätöksensä muiden kansallisten vapautuspäätösten unionin oikeuden mukaisuudesta vasta tämän päivämäärän jälkeen ja siten uusien säännösten voimassa ollessa, ei yksistään merkitse, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai oikeudenmukaisuuden yleisiä perusteita olisi loukattu. Unionin lainsäätäjän asettama direktiivin 2009/73 voimassaolon alkamisajankohta 3.3.2011 on pikemminkin objektiivinen erotteluperuste.
63.
Ainoastaan jos voidaan osoittaa, että komissio on tietyissä menettelyissä, joissa se on tutkinut kansallisia vapautuspäätöksiä, mielivaltaisesti osin viivästyttänyt ja osin nopeuttanut menettelyn päättävien päätöstensä antamista voidakseen antaa ne osin ennen direktiivin 2009/73 voimaantuloa ja osin sen jälkeen, kyse voi olla hyvää hallintoa ja yhdenvertaista kohtelua koskevien periaatteiden loukkaamisesta sekä viime kädessä harkintavallan väärinkäytöstä. (
39
) Tästä ei kuitenkaan ole viitteitä käsiteltävässä asiassa. Unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksista käy päinvastoin ilmi, että hallinnollinen menettely oli ollut käynnissä vain muutaman päivän, kun oikeudellinen tilanne muuttui 3.3.2011 direktiivin 2009/73 voimaantulon myötä.
2. Vanhojen säännösten voimassaolon jatkumiseen ei ole olemassa perusteltua luottamusta
64.
Lopuksi on hyvä vielä tarkastella sitä, oliko direktiivin 2003/55 vaikutusten jatkuminen käsiteltävässä tapauksessa välttämätöntä luottamuksensuojaa koskevien pakottavien syiden vuoksi.
65.
Etenkin MGS mutta myös Tšekin hallitus on vedonnut tähän vaatimukseen unionin tuomioistuimessa käytävässä muutoksenhakumenettelyssä.
66.
Niiden perustelut nojautuvat tosin paikkansapitämättömään olettamaan siitä, että tilanne oli toteutunut siitä alkaen, kun Tšekin viranomaiset tekivät vapautuspäätöksen, ja ettei sitä pitänyt siten enää kyseenalaistaa soveltamalla myöhemmin annettuja uusia oikeussäännöksiä, kuten direktiivin 2009/73 36 artiklaa.
67.
Kuten unionin tuomioistuin on kuitenkin jo todennut, luottamuksensuojan periaatetta ei voi laajentaa sellaiseksi, että yleisesti estetään uuden oikeussäännön soveltaminen aikaisemman säännöstön voimassa ollessa syntyneen tilanteen tuleviin vaikutuksiin. (
40
)
68.
Tämä pätee etenkin käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiseen menettelylliseen asiayhteyteen. Direktiivin 2003/55 22 artiklassa säädetty menettely, joka koskee maakaasun sisämarkkinoita koskevista säännöksistä vapauttamista, on nimittäin, kuten sitä seuraavan direktiivin 2009/73 36 artiklassa säädetty menettely, jakamaton menettely siitä huolimatta, että se koostuu kahdesta vaiheesta, joista toinen toteutetaan kansallisella tasolla ja toinen unionin tasolla.
69.
Unionin yleinen tuomioistuin on ottanut perustellusti lähtökohdaksi valituksenalaisessa tuomiossa sen, (
41
) että kyse on tällaisesta jakamattomasta menettelystä, mutta se ei ole tehnyt siitä tarpeellisia päätelmiä siinä vireillä olleen asian kannalta.
70.
Unionin yleisen tuomioistuimen olisi tosiasiassa pitänyt päätellä jakamattoman – kahdesta vaiheesta koostuvan – menettelyn olemassaolosta, ettei oikeustilaa voida pitää lopulliseksi tulleena (
42
) milloinkaan pelkästään sen perusteella, että kansalliset viranomaiset ovat tehneet vapautuspäätöksen. Nimittäin on ensinnäkin niin, että Tšekissä tehty vapautuspäätös merkitsi vasta jakamattoman hallinnollisen menettelyn ensimmäisen vaiheen päättymistä. Toiseksi muista menettelytyypeistä – kuten MGS:n esiin tuomasta julkisia hankintoja koskevasta menettelystä – (
43
) poiketen direktiivien 2003/55 ja 2009/73 mukainen vapautusmenettely perustuu nimenomaan siihen, että ensimmäisessä vaiheessa tehty päätös voidaan kyseenalaistaa toisessa vaiheessa.
71.
Saattaa olla, että kansallisen viranomaisen tekemää vapautuspäätöstä voidaan soveltaa tilapäisesti siihen saakka, kunnes komissio on ratkaissut, onko päätös yhteensopiva maakaasun sisämarkkinoita koskevien säännösten kanssa. Kenelläkään ei kuitenkaan ole perusteltua luottamusta siihen, että kansallisten viranomaisten tekemä vapauttamispäätös pysyy voimassa, ennen kuin komissio on antanut menettelyn päättävän päätöksen. (
44
)
72.
Kuten MGS painottaa, voi kiistatta käydä niin, ettei komissio konkreettisessa tilanteessa vaadi kansallisia viranomaisia muuttamaan tai peruuttamaan vapauttamispäätöstä. Tämä on kuitenkin joka tapauksessa vain mahdollisuus, johon kyseiset yritykset eivät missään tapauksessa voi luottaa. Niiden on pikemminkin varauduttava siihen, että komissio vaatii vielä muuttamaan tai jopa peruuttamaan kyseisen vapautuspäätöksen ottaen huomioon sekä direktiivin 2003/55 että direktiivin 2009/73 soveltamisalan.
73.
Näissä olosuhteissa ei ole olemassa luottamuksensuojasta johtuvia pakottavia syitä, joiden perusteella direktiivin 2009/73 säännöksiä ei voitaisi soveltaa esillä olevassa tilanteessa.
C Yhteenveto
74.
Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen jättänyt ottamatta huomioon säännösten ajallista sovellettavuutta koskevat unionin oikeuden yleiset periaatteet. Valituksenalaisessa tuomiossa on siten oikeudellinen virhe, minkä vuoksi se on kumottava (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäinen virke).
D Täydentävät huomautukset määräpäivää koskevasta problematiikasta
75.
MGS on väittänyt unionin tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä, ettei komissiolla ole toimivaltaa antaa riidanalaiseen päätökseen sisältyvän kaltaista ratkaisua, koska sen käytettävissä ollut määräaika oli jo päättynyt.
76.
Tämä väite perustuu olettamaan siitä, että esillä olevan menettelyn perustana oli oltava direktiivin 2003/55 mukainen vanha oikeudellinen tilanne. Kuten edellä on kuitenkin todettu, päätöksentekoon sovelletaan käsiteltävässä tapauksessa jo uutta direktiivin 2009/73 mukaista oikeudellista tilannetta, ja komissio on noudattanut sen määräaikoja täysin kiistattomasti. Tämän vuoksi MGS:n väite, jonka mukaan riidanalainen päätös on annettu asiaan sovellettavan määräajan päätyttyä, on merkityksetön.
77.
Siinäkin tapauksessa, että oletettaisiin, että vanhan direktiivin 2003/55 mukainen oikeudellinen tilanne olisi edelleen voimassa käsiteltävässä tapauksessa, ei olisi välttämättä lähdettävä siitä, ettei komissiolla ole enää päätöksentekovaltaa määräajan päättymisen vuoksi. Tosin unionin oikeuteen kuitenkin sisältyy yksittäisiä aloja, joilla komission vaikeneminen tietyn määräajan kulussa tulkitaan hyväksynnäksi ja komissio menettää valtuutensa toimia. (
45
) Tällaiset tapaukset ovat kuitenkin harvinaisia ja perustuvat säännönmukaisesti unionin lainsäätäjän vahvistamaan nimenomaiseen sääntöön, (
46
) jollaista ei ole direktiivissä 2003/55 eikä direktiivissä 2009/73.
78.
Käsiteltävässä asiassa ei näin ollen voida välttämättä olettaa ”giljotiini-vaikutusta”, jonka perusteella komissiolla ei olisi valtuuksia antaa päätöstä määräajan päättymisen vuoksi. (
47
) Kuitenkin se, että komissio ylittää määräajan ilman pätevää syytä direktiivin 2003/55 22 artiklan tai direktiivin 2009/73 36 artiklan yhteydessä, saattaa synnyttää unionin sopimuksen ulkopuolisen vastuun, jos SEUT 340 artiklan toisen kohdan edellytykset täyttyvät.
VI Valituksenalaisen tuomion kumoaminen ja asian palauttaminen unionin yleiseen tuomioistuimeen
79.
Jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion, se voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen ensimmäinen vaihtoehto).
80.
Käsiteltävässä asiassa oikeusriita on osittain ratkaisukelpoinen.
81.
Kuten edellä on todettu, unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että käsiteltävässä tapauksessa sovelletaan direktiiviä 2003/55. Komissio on todellisuudessa perustanut riidanalaisen päätöksensä täysin oikeutetusti kokonaisuudessaan direktiiviin 2009/73. Tämän vuoksi ensimmäinen kanneperuste, johon MGS perusti kumoamiskanteensa unionin yleisessä tuomioistuimessa, on perusteeton. Unionin tuomioistuin voi ratkaista asian tältä osin lopullisesti.
82.
Unionin yleinen tuomioistuin ei sen sijaan tutki valituksenalaisessa tuomiossaan toista eikä etenkään kolmatta kanneperustetta, johon MGS on niin ikään perustanut kumoamiskanteensa. Asianosaisten ja osapuolten ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät kirjelmät sisältävät kuitenkin huomautuksia myös tästä. En ole myöskään varma, onko unionin tuomioistuimella jo tämän perusteella riittävästi tietoa, jotta se voisi ratkaista unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kumoamiskanteen lopullisesti.
83.
Tässä tilanteessa vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta palauttaa asia unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee MGS:n esittämät toisen ja kolmannen kanneperusteen (Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen toinen vaihtoehto).
VII Oikeudenkäyntikulut
84.
Koska valitus on perusteeton ja unionin tuomioistuin palauttaa asian – käsiteltävässä asiassa tekemäni ehdotuksen mukaisesti – unionin yleiseen tuomioistuimeen, oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin (vastakkaispäätelmä työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdasta).
VIII Ratkaisuehdotus
85.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio Globula vastaan komissio (T‑465/11, EU:T:2013:406) kumotaan.
2)
Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä voi ratkaista Euroopan komission 27.6.2011 tekemästä päätöksestä K(2011) 4509 nostetun kumoamiskanteen toisen ja kolmannen kanneperusteen.
3)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/55/EY (EUVL L 176, s. 57).
(
3
)	Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55 kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/73/EY (EUVL L 211, s. 94).
(
4
)	Tuomio Globula v. komissio (T-465/11, EU:T:2013:406), jäljempänä valituksenalainen tuomio tai unionin yleisen tuomioistuimen tuomio.
(
5
)	Ks. tästä direktiivin 2009/73 53 artikla ja 54 artiklan 1 kohta.
(
6
)	Direktiivin 2003/55 18 ja 19 artikla ja direktiivin 2009/73 32 ja 33 artikla.
(
7
)	Direktiivin 2003/55 19 artiklan 1 kohdan toinen virke ja direktiivin 2009/73 33 artiklan 1 kohdan toinen virke.
(
8
)	Direktiivin 2003/55 22 artiklan 1 kohta ja direktiivin 2009/73 36 artiklan 1 kohta. Näiden kahden säännöksen saksankielisessä sanamuodossa olevaa ilmaisujen ”großen neuen Erdgasinfrastrukturen” (direktiivin 2009/73 36 artiklan 1 kohta) ja ”größeren neuen Erdgasinfrastrukturen” (direktiivin 2003/55 22 artiklan 1 kohta) erilaista muotoilua ei sisälly useimpiin muihin kielitoisintoihin, kuten ranskankieliseen ja englanninkieliseen toisintoon.
(
9
)	Direktiivin 2003/55 22 artiklan 4 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta ja direktiivin 2009/73 36 artiklan 8 kohta.
(
10
)	Direktiivin 2003/55 22 artiklan 4 kohdan kolmas ja neljäs alakohta ja direktiivin 2009/73 36 artiklan 9 kohta.
(
11
)	Yritykseltä itseltään saatujen tietojen mukaan Globula a.s. ‑yhtiö alkoi 5.8.2013 alkaen käyttää nimeä Moravia Gas Storage a.s. (MGS). Yksinkertaisuuden vuoksi käytän jäljempänä yrityksestä kaikkialla nimeä MGS.
(
12
)	Jäljempänä ministeriö.
(
13
)	MGS allekirjoitti tuolloin kirjelmän vielä Globulana.
(
14
)	MGS:n toinen kanneperuste koski luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista ja kolmas tosiseikkojen ilmeistä arviointivirhettä.
(
15
)	Valituksenalaisen tuomion 24–39 kohta.
(
16
)	Valituksenalaisen tuomion 36 kohta luettuna yhdessä 25 kohdan kanssa.
(
17
)	Ensin mainitussa määräyksessä määritellään, mitä säädöksiä toimielimet antavat käyttäessään unionin toimivaltaa, ja kuvaillaan muun muassa direktiivin tehtävää. Toisessa määräyksessä käsitellään säädösten valmistelua, julkistamista ja voimaantuloa.
(
18
)	Tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270, 9 kohta); tuomio Pokrzeptowicz-Meyer (C-162/00, EU:C:2002:57, 49 kohta); tuomio Molenbergnatie (C-201/04, EU:C:2006:136, 31 kohta) ja tuomio komissio v. Espanja (C-610/10, EU:C:2012:781, 45 kohta); ks. myös ratkaisuehdotukseni Gruber (C-570/13, EU:C:2014:2374, 17 kohta).
(
19
)	Tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270, 9 kohta); tuomio Pokrzeptowicz-Meyer (C-162/00, EU:C:2002:57, 49 kohta); tuomio Molenbergnatie (C-201/04, EU:C:2006:136, 31 kohta) ja tuomio Kuso (C-614/11, EU:C:2013:544, 24 kohta).
(
20
)	Tuomio Brock (68/69, EU:C:1970:24, 6 kohta); tuomio Licata v. WSA (270/84, EU:C:1986:304, 31 kohta); tuomio Pokrzeptowicz-Meyer (C-162/00, EU:C:2002:57, 50 kohta); tuomio Monsanto Technology (C-428/08, EU:C:2010:402, 66 kohta) ja tuomio Kuso (C-614/11, EU:C:2013:544, 25 kohta).
(
21
)	Tuomio Gemeinde Altrip ym. (C-72/12, EU:C:2013:712, 22 kohta).
(
22
)	Ks. vastaavasti tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270, 11 ja 12 kohta) ja tuomio Gemeinde Altrip ym. (C-72/12, EU:C:2013:712, 25 ja 26 kohta).
(
23
)	Vastaavasti tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270, 10 ja 14 kohta); tuomio Pokrzeptowicz-Meyer (C-162/00, EU:C:2002:57, 49 kohta) ja tuomio Kuso (C-614/11, EU:C:2013:544, 24 kohta).
(
24
)	Unionin yleisen tuomioistuimen näkemys esitetään erityisesti valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa.
(
25
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.
(
26
)	Määräys Cantiere navale De Poli v. komissio (C‑167/11 P, EU:C:2012:164, 53 kohta); ks. myös tuomio ArcelorMittal Luxembourg v. komissio ja tuomio komissio v. ArcelorMittal Luxembourg ym. (C‑201/09 P ja C‑216/09 P, EU:C:2011:190, 75 kohta) ja tuomio ThyssenKrupp Nirosta v. komissio (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 88 kohta).
(
27
)	Tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270).
(
28
)	Valituksenalaisen tuomion 36 kohta luettuna yhdessä 25 kohdan kanssa.
(
29
)	Ks. tästä vielä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta.
(
30
)	Tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270, 11 ja 12 kohta) ja tuomio Molenbergnatie (C-201/04, EU:C:2006:136, 32 kohta).
(
31
)	Tuomio Molenbergnatie (C-201/04, EU:C:2006:136, erityisesti 33 kohta).
(
32
)	Ks. tästä valituksenalaisen tuomion 28–34 kohta.
(
33
)	Tämä on ilmeistä etenkin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistoimiston (ACER) toimivallan tapauksessa, mutta käsiteltävässä asiassa ei ylipäätään ole kyse sen toimista. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin itse myöntää, ettei käsiteltävä tapaus koske infrastruktuuria, joka ulottuisi useamman kuin yhden jäsenvaltion alueelle (ks. valituksenalaisen tuomion 34 kohta).
(
34
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.
(
35
)	EY 68 artiklassa määrätyn, kansallisten tuomioistuinten ennakkoratkaisupyyntöjen esittämisoikeutta koskevan rajoituksen poistumisesta vireillä olevan ennakkoratkaisumenettelyn aikana ks. tuomio Weryński (C-283/09, EU:C:2011:85, 27–32 kohta); vuoden 2012 työjärjestyksen soveltamisesta myös ennen sen voimaantuloa vireille pantuihin asioihin ks. mm. tuomio komissio v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, 123 kohta).
(
36
)	Tuomio komissio v. Saksa (C-431/92, EU:C:1995:260, 29 ja 32 kohta); tuomio Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C-81/96, EU:C:1998:305, 23 kohta); tuomio Križan ym. (C-416/10, EU:C:2013:8, 94 kohta) ja tuomio Gemeinde Altrip ym. (C-72/12, EU:C:2013:712, 25 kohta).
(
37
)	Vastaavasti tuomio Gemeinde Altrip ym. (C-72/12, EU:C:2013:712, 27–30 kohta).
(
38
)	Tuomio Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C-81/96, EU:C:1998:305, 24 kohta); tuomio Križan ym. (C-416/10, EU:C:2013:8, 95 kohta) ja tuomio Gemeinde Altrip ym. (C-72/12, EU:C:2013:712, 26 kohta).
(
39
)	Vastaavasti tuomio komissio v. Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 89 kohta).
(
40
)	Tuomio Tomadini (84/78, EU:C:1979:129, 21 kohta), tuomio komissio v. Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, 43 kohta) ja tuomio Stadt Papenburg (C-226/08, EU:C:2010:10, 46 kohta).
(
41
)	Valituksenalaisen tuomion 32 kohta.
(
42
)	Ks. tästä vielä tuomio Gemeinde Altrip ym. (C-72/12, EU:C:2013:712, 22 kohta).
(
43
)	MGS vetoaa tässä yhteydessä tuomioon komissio v. Ranska (C-337/98, EU:C:2000:543, 35–42 kohta).
(
44
)	Samankaltaista problematiikkaa käsiteltiin valtiontukien osalta vastaavasti tuomiossa Centre d’exportation du livre français (C-199/06, EU:C:2008:79, 66 ja 67 kohta) ja tuomiossa komissio v. Freistaat Sachsen (C-334/07 P, EU:C:2008:709, 53 kohta).
(
45
)	Esimerkkejä unionin oikeuden säännöstöstä, jossa toimielimen vaikenemisen katsotaan merkitsevän hyväksyntää tai hylkäämistä, ks. ratkaisuehdotukseni Housieaux (C-186/04, EU:C:2005:70, 35 kohta).
(
46
)	Harvinainen poikkeus, jossa unionin tuomioistuin on johtanut komission päätöksentekovaltuuksien puuttumisen pelkästään siitä, ettei komissio ole noudattanut määräaikaa, liittyy rakennerahastoihin (tuomio Espanja v. komissio, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, 103 kohta ja tuomio Espanja v. komissio, C‑429/13 P, EU:C:2014:2310, 34 kohta). Sama pätee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisten jakosuunnitelmien tutkimiseen unionin ympäristönsuojelupolitiikan yhteydessä (tuomio komissio v. Latvia, C‑267/11 P, EU:C:2013:624, 46 ja 58 kohta).
(
47
)	Pelkkänä sivuhuomautuksena todettakoon, ettei myöskään direktiivin 2009/73 36 artiklaan sisälly tämänkaltaista sääntelyä. Pikemminkin kyseisen artiklan 9 kohdan toisesta alakohdasta voidaan tehdä vastakkaispäätelmä, jonka mukaan sen seuraamuksena, että komissio jättää noudattamatta määräaikaa, ei pidä jatkossakaan olla päätöksentekovaltuuksien poistaminen.