62015CC0689
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MELCHIOR WATHELET
1 päivänä joulukuuta 2016 (
1
)
Asia C‑689/15
W. F. Gözze Frottierweberei GmbH ja
Wolfgang Gözze
vastaan
Verein Bremer Baumwollbörse
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberlandesgericht Düsseldorf (Düsseldorfin ylin alueellinen tuomioistuin, Saksa))
”Ennakkoratkaisupyyntö — EU-tavaramerkki — Asetus (EY) N:o 207/2009 — 9 artikla — 15 artikla — Tosiasiallinen käyttö — Tavaramerkin käyttö laatumerkkinä — Käyttölupien haltijoiden säännöllisten laatutarkastusten puuttuminen — Tavaramerkin haltijan oikeuksien menettäminen — Tarkastusmerkki”
I Johdanto
1.
Käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä Oberlandesgericht Düsseldorf (Düsseldorfin ylin alueellinen tuomioistuin, Saksa) pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan yhtäältä Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1) 9 artiklan 1 kohtaa ja 15 artiklan 1 kohtaa ja toisaalta kyseisen asetuksen 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 7 artiklan 1 kohdan g alakohtaa ja 73 artiklan c alakohtaa.
2.
Vastatessaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle unionin tuomioistuin joutuu ottamaan kantaa kysymykseen siitä, voiko laatumerkki – toisin sanoen merkki, jonka tarkoituksena on taata niissä tavaroissa käytetty materiaali, joihin se on kiinnitetty, niiden laatu tai valmistusprosessi – muodostaa yksilöllisen EU-tavaramerkin.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.
Asetuksella N:o 207/2009 on kodifioitu yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1). Kuten unionin tuomioistuin on todennut, asetuksen N:o 40/94 säännöksiin liittyvät tulkinnat ovat sovellettavissa asetukseen N:o 207/2009 silloin, kun merkityksellisiä säännöksiä ei ole muutettu mitenkään merkittävästi niiden sanamuodon, asiayhteyden tai niiden tavoitteen suhteen viimeksi mainittua asetusta annettaessa. (
2
) Asia on näin pääasiassa.
4.
Asetusta N:o 207/2009 on myös äskettäin muutettu yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 muuttamisesta sekä maksuista sisämarkkinoilla toimivalle yhdenmukaistamisvirastolle (tavaramerkit ja mallit) annetun komission asetuksen (EY) N:o 2869/95 kumoamisesta 16.12.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2015/2424 (EUVL 2015, L 341, s. 21).
5.
Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aika, tämän ennakkoratkaisupyynnön tutkinnassa on kuitenkin otettava huomioon asetuksen N:o 207/2009 se versio, joka oli voimassa ennen kyseistä muutosta.
A Asetus N:o 207/2009
6.
Asetuksen N:o 207/2009 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”[EU-]tavaramerkkinä voi olla mikä tahansa merkki, joka voidaan esittää graafisesti, erityisesti sanat, henkilönnimet mukaan lukien, kuviot, kirjaimet, numerot taikka tavaroiden tai niiden päällyksen muoto, jos sellaisella merkillä voidaan erottaa yrityksen tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.”
7.
Saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavia merkkejä ei rekisteröidä:
– –
c)
tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia;
– –
g)
tavaramerkit, jotka ovat omiaan johtamaan yleisöä harhaan esimerkiksi tavaroiden tai palvelujen luonteen, laadun tai maantieteellisen alkuperän suhteen;
– –”
8.
Kyseisen asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin. Tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa:
a)
merkkiä, joka on sama kuin [EU-]tavaramerkki, samoille tavaroille tai palveluille, joille tavaramerkki on rekisteröity;
b)
merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin [EU-]tavaramerkki ja sen vuoksi, että merkki ja [EU-]tavaramerkki tarkoittavat samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran; sekaannusvaara sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä;
– –”
9.
Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos [EU-]tavaramerkin haltija ei viiden vuoden kuluessa rekisteröinnistä ole ottanut [Euroopan unionissa] tavaramerkkiä tosiasialliseen käyttöön tavaroissa tai palveluissa, joita varten se on rekisteröity, tai jos tällainen käyttö on ollut viisi vuotta yhtäjaksoisesti keskeytyneenä eikä käyttämättä jättämiseen ole pätevää syytä, [EU-]tavaramerkkiin sovelletaan tässä asetuksessa säädettyjä seuraamuksia.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua käyttöä on myös:
a)
tavaramerkin käyttö muodossa, joka poikkeaa sen rekisteröidystä muodosta ainoastaan sellaisilta osin, että poikkeaminen ei vaikuta tavaramerkin erottamiskykyyn;
b)
[EU-]tavaramerkin paneminen [unionissa] tavaroihin tai niiden päällyksiin ainoastaan maastavientiä varten.”
10.
Kyseisen asetuksen 51 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”[EU-]tavaramerkin haltijan julistetaan menettäneen oikeutensa virastolle tehdyllä vaatimuksella tai loukkauskanteeseen kohdistuvalla vastakanteella, jos:
a)
viiden vuoden yhtäjaksoisen jakson kuluessa tavaramerkkiä ei ole [unionissa] otettu tosiasialliseen käyttöön tavaroille tai palveluille, joita varten se on rekisteröity eikä käyttämättä jättämiseen ole pätevää syytä – –;
b)
tavaramerkistä on sen haltijan toiminnan tai toimimatta jättämisen vuoksi tullut elinkeinotoiminnassa sellaisesta tavarasta tai palvelusta yleisesti käytetty nimitys, jota varten se on rekisteröity;
c)
se on käytön seurauksena, kun tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, tullut harhaanjohtavaksi, erityisesti tavaroiden tai palvelujen luonteen, laadun tai maantieteellisen alkuperän osalta, niille tavaroille tai palveluille, joita varten se on rekisteröity.”
11.
Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”[EU-]tavaramerkki julistetaan mitättömäksi virastolle tehdyllä vaatimuksella tai loukkauskanteeseen kohdistuvalla vastakanteella, jos:
a)
[EU-]tavaramerkki on rekisteröity 7 artiklan säännösten vastaisesti;
– –”
12.
Kyseisen asetuksen 73 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 51 artiklassa säädettyjen menettämisperusteiden lisäksi yhteisön yhteismerkin [nykyisin: EU-yhteisömerkin] haltijan todetaan menettäneen oikeutensa virastolle tehdyllä vaatimuksella tai loukkauskanteeseen kohdistuvalla vastakanteella, jos:
a)
haltija ei toteuta sopivia toimenpiteitä estääkseen käyttömääräyksissä määrättyjen edellytysten vastaisen merkin käytön, kun käyttömääräysten muutos on tarvittaessa mainittu rekisterissä;
– –
c)
käyttömääräysten muutos on mainittu rekisterissä vastoin 71 artiklan 2 kohdan säännöksiä, jollei merkin haltija täytä näillä säännöksillä vahvistettuja vaatimuksia tekemällä uuden muutoksen käyttömääräyksiin.”
B Asetus 2015/2424
13.
Asetuksen 2015/2424 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yhteisön yhteismerkkejä [nykyisin: EU-yhteisömerkkejä] koskevien voimassa olevien säännösten täydentämiseksi ja kansallisten järjestelmien ja EU-tavaramerkkijärjestelmän välillä nykyisin vallitsevan epätasapainon poistamiseksi on tarpeen antaa erityissäännöksiä, joilla suojataan Euroopan unionin tarkastusmerkkejä (”EU-tarkastusmerkkejä”), joiden avulla tarkastuslaitos tai ‑organisaatio voi antaa tarkastusjärjestelmän jäsenille mahdollisuuden käyttää merkkiä tarkastusvaatimusten mukaisissa tavaroissa tai palveluissa.”
14.
Tässä tarkoituksessa asetuksella 2015/2424 on lisätty asetukseen N:o 207/2009 74 a artikla, jonka sanamuoto on seuraava:
”1.   EU-tarkastusmerkki on EU-tavaramerkki, joka on tällä tavalla nimetty hakemusta jätettäessä ja joka voi erottaa merkin haltijan varmentamat tavarat tai palvelut materiaalin, tavaroiden valmistustavan tai palvelujen tarjontatavan, laadun, tarkkuuden tai muiden ominaisuuksien osalta, maantieteellistä alkuperää lukuun ottamatta, tavaroista ja palveluista, joita ei ole varmennettu tällä tavalla.
2.   Kaikki luonnolliset tai oikeushenkilöt, mukaan lukien julkisoikeudelliset laitokset, viranomaiset ja elimet, voivat jättää EU-tarkastusmerkkiä koskevan hakemuksen, edellyttäen, että tällainen luonnollinen tai oikeushenkilö ei harjoita liiketoimintaa, johon liittyy varmennettujen tavaroiden tai palvelujen tarjoaminen.
– –”
15.
Asetuksen 2015/2424 4 artiklan mukaan asetuksen N:o 207/2009 74 a artiklaa sovelletaan 1.10.2017 alkaen.
III Pääasian tosiseikat
16.
Pääasian oikeudenkäynnissä ovat asianosaisina W. F. Gözze Frottierweberei GmbH (jäljempänä Gözze) ja sen toimitusjohtaja Wolfgang Gözze (jäljempänä W. Gözze) ja Verein Bremer Baumwollbörse ‑niminen yhdistys (jäljempänä VBB).
17.
VBB on yhdistys, joka puolustaa puuvillatekstiilialan yritysten etuja. Se on seuraavan EU-tavaramerkiksi rekisteröidyn kuviomerkin haltija (jäljempänä puuvillankukka-tavaramerkki):
18.
Puuvillankukka-tavaramerkkiä on haettu mustavalkoisena ja se on rekisteröity 22.5.2008 muun muassa tekstiilejä varten.
19.
VBB tekee puuvillankukka-tavaramerkkiä koskevia käyttölupasopimuksia tekstiilialan yritysten kanssa. Nämä yritykset sitoutuvat käyttämään tätä tavaramerkkiä ainoastaan puuvillakuiduista valmistetuissa laatutuotteissa. VBB saa valvoa tämän sitoumuksen noudattamista.
20.
Gözze harjoittaa toimintaansa tekstiilialalla ja myy muun muassa käsipyyhkeitä, joihin se kiinnittää ripustettavia merkkilappuja, joiden kääntöpuoli, joka on yleensä painettu vihreällä ja valkoisella, esitetään jäljempänä:
21.
Gözze ei kuulu VBB:n käyttöluvan haltijoihin. Viimeksi mainittu ei ole antanut Gözzelle minkäänlaista suostumusta sellaisen merkin käyttöön, joka on sama tai samankaltainen kuin puuvillankukka-tavaramerkki. Näin ollen VBB nosti loukkauskanteen Gözzeä vastaan toimivaltaisessa EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa Landgericht Düsseldorfissa (Düsseldorfin alueellinen tuomioistuin, Saksa).
22.
Gözze nosti puuvillankukka-tavaramerkin julistamista mitättömäksi tai menetetyksi koskevan vastakanteen. Sen mukaan puuvillankukka-kuviomerkki on puhtaasti kuvaileva ja siis vailla erottamiskykyä. Tätä merkkiä ei voida käyttää osoittamaan alkuperää eikä sitä olisi näin ollen pitänyt rekisteröidä tavaramerkiksi.
23.
Landgericht Düsseldorf hyväksyi VBB:n kanteen ja hylkäsi Gözzen vastakanteen; Gözze on näin ollen tehnyt valituksen Oberlandesgericht Düsseldorfiin.
24.
Viimeksi mainittu tuomioistuin katsoo, että kohdeyleisö ymmärtää, että puuvillankukka-merkki täyttää muuta tehtävää kuin osoittaa pelkästään, että tuotteen valmistuksessa käytetty materiaali on puuvilla. Se katsoo myös, että Gözzen käyttämän puuvillankukka-merkin ja VBB:n puuvillankukka-tavaramerkin huomattavan samankaltaisuuden vuoksi on olemassa sekaannusvaara. Tältä osin se toteaa, että mainittu merkki eroaa kyseisestä tavaramerkistä vain väriltään.
25.
Mainitun tuomioistuimen mukaan tästä ei kuitenkaan välttämättä seuraisi, että loukkauskanne olisi hyväksyttävä. Puuvillankukka-merkki on yleisölle ennen kaikkea todistus tuotteen laadusta. Näissä olosuhteissa voitaisiin katsoa, että puuvillankukka-merkin ja ‑tavaramerkin käyttö ei välitä mitään viestiä tuotteen alkuperästä. Tämä voisi johtaa päättelemään, että VBB:n on katsottava menettäneen oikeutensa ja että Gözze ei loukkaa tavaramerkkiä.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää kuitenkin, että yksilöllisen tavaramerkin käyttöä laatumerkkinä voitaisiin yhteismerkin käytön tapaan pitää tavaramerkille ominaisena käyttönä, jos kohdeyleisö yhdistää tähän merkkiin odotuksen tavaramerkin haltijan suorittamasta laadun valvonnasta.
27.
Tässä tapauksessa kyseisen tavaramerkin käyttö olisi kohdeyleisölle nimittäin osoitus siitä, että tuote on valmistettu tavaramerkin haltijan valvonnassa. Tavaramerkki täyttäisi siten keskeisen tehtävänsä, joka on sen osoittaminen, että tuote on peräisin yritykseltä, jolta edellytetään laadun varmistamista.
28.
Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että olisi mahdollista soveltaa analogian perusteella yhteismerkkejä koskevaa asetuksen N:o 207/2009 73 artiklaa, jonka mukaan tavaramerkki on julistettava menetetyksi, jos haltija ei toteuta sopivia toimenpiteitä estääkseen käyttömääräyksissä määrättyjen edellytysten vastaisen merkin käytön.
29.
Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on katsonut, että oli tarpeen lykätä asian käsittelyä ja pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua.
IV Ennakkoratkaisupyyntö ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
30.
Oberlandesgericht Düsseldorf on näin ollen päättänyt 15.12.2015 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 21.12.2015, esittää SEUT 267 artiklan nojalla unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko yksilöllisen tavaramerkin käyttö laatumerkkinä olla [asetuksen N:o 207/2009] 9 artiklan 1 kohdassa ja 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tavaramerkille ominaista käyttöä niiden tavaroiden osalta, joita varten sitä käytetään?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tällainen tavaramerkki julistettava [asetuksen N:o 207/2009] 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä 7 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, nojalla mitättömäksi tai, kun sovelletaan analogian perusteella asetuksen [N:o 207/2009] 73 artiklan c alakohtaa, menetetyksi, jos tavaramerkin haltija ei takaa merkkiin yleisön keskuudessa liitettyjen laatuodotusten toteutumista käyttöluvan haltijoiden säännöllisillä laatutarkastuksilla?”
31.
Gözze ja W. Gözze, VBB, Saksan hallitus sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Ne kaikki esittivät myös suulliset huomautuksensa 19.10.2016 pidetyssä istunnossa.
V Tapauksen tarkastelu
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
32.
Ensimmäisessä kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lähinnä, onko mahdollista tunnustaa laatumerkille yksinoikeus, joka asetuksessa N:o 207/2009 annetaan yksilöllisen tavaramerkin haltijalle.
33.
Oberlandesgericht Düsseldorfin mukaan VBB:n nostaman kanteen menestyminen riippuu nimittäin siitä, voiko yksilöllisen tavaramerkin käyttö laatumerkkinä olla asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdassa ja 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tavaramerkille ominaista käyttöä. (
3
)
34.
Asetuksessa N:o 207/2009 ei tunnusteta laatumerkkejä sellaisinaan (1 jakso jäljempänä). Tämän vuoksi ongelmaa voidaan käsitellä ainoastaan tavaramerkin tehtävien näkökulmasta (2–4 jakso jäljempänä). Tämä tarkastelu kuuluu loppujen lopuksi kansalliselle tuomioistuimelle (5 jakso jäljempänä).
1. Asetuksessa N:o 207/2009 ei tunnusteta laatumerkkejä EU-tavaramerkkinä
35.
Merkin käyttöä tuotteen materiaalin, valmistustavan tai laadun takaamiseksi ei sellaisenaan oteta huomioon asetuksessa N:o 207/2009. EU-tavaramerkkiä koskevan lainsäädännön historiallisesta kehityksestä ilmenee, että kyse oli lainsäätäjän tietoisesta valinnasta.
36.
Komissio nimittäin otti jo yhteisön tavaramerkin luomista koskevissa ensimmäisissä pohdinnoissaan nimenomaisesti huomioon ”tarkastusmerkit” yhteismerkkien rinnalla ”varsinaisten” tavaramerkkien lisäksi. (
4
) Tämän tyyppinen tavaramerkki sisältyi sitä paitsi ehdotuksen neuvoston asetukseksi (ETY) yhteisön tavaramerkistä 86 artiklaan nimityksellä ”yhteisön takuumerkit”. (
5
) Lainsäätäjä ei kuitenkaan säätänyt tämäntyyppisestä tavaramerkistä asetuksessa N:o 40/94 eikä asetuksessa N:o 207/2009.
37.
Ei siis ole mitään epäilystä tämäntyyppisen tavaramerkin jättämisestä asetuksen N:o 207/2009 soveltamisalan ulkopuolelle. Tarpeen vaatiessa niiden olemassaolon tunnustaminen ensimmäisessä direktiivissä 89/104 vahvistaa, että kyseisessä asetuksessa tehty päinvastainen valinta oli harkittu. (
6
)
38.
Tarkastusmerkki on siis mainittu ensimmäisen kerran vasta asetuksessa 2015/2424 EU-tavaramerkkinä.
39.
Lainsäätäjä nimittäin selittää nimenomaisesti tämän uuden asetuksen johdanto-osan 27 perustelukappaleessa, että ”yhteisön yhteisömerkkejä [nykyisin: EU-yhteisömerkkejä] koskevien voimassa olevien säännösten täydentämiseksi ja kansallisten järjestelmien ja EU-tavaramerkkijärjestelmän välillä nykyisin vallitsevan epätasapainon poistamiseksi – –” (
7
) näytti olevan ”tarpeen antaa erityissäännöksiä, joilla suojataan Euroopan unionin tarkastusmerkkejä (”EU-tarkastusmerkkejä”)”.
40.
On siis selvää, että merkin käyttöä tuotteen materiaalin, valmistustavan tai laadun takaamiseksi sellaisenaan ei voida tarkoittaa asetuksessa N:o 207/2009. Kyseessä on uudentyyppinen EU-tavaramerkki, joka on otettu käyttöön asetuksella 2015/2424 nimellä ”tarkastusmerkki”. (
8
)
41.
Tarkoittaako tämä sitä, että tällainen merkki ei voi koskaan saada asetuksella N:o 207/2009 yksilöllisille tavaramerkeille annettua suojaa? Mielestäni näin ei ole.
42.
Jotta merkki, jota käytetään laatumerkkinä, antaisi haltijalleen yksinoikeuden, sen on kuitenkin välttämättä täytettävä tavaramerkin keskeinen tehtävä.
2. Tavaramerkin keskeisen tehtävän täyttämistä koskeva vaatimus
43.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”tavaramerkin keskeisenä tehtävänä on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle, että tavaramerkillä varustetulla tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella erottaa ilman sekaannusvaaraa tavaran tai palvelun muista tavaroista ja palveluista, joilla on toinen alkuperä. Tavaramerkin on nimittäin oltava takeena siitä, että kaikki tavaramerkillä varustetut tavarat tai palvelut on tuotettu tai jaeltu yhden ja saman, niiden laadusta vastaavan yrityksen valvonnassa, jotta tavaramerkki voisi täyttää keskeisen tehtävänsä siinä vääristymättömän kilpailun järjestelmässä, jonka luominen ja ylläpitäminen on [EUT-]sopimuksen tavoitteena”. (
9
)
44.
Tämä tavaramerkin keskeinen tehtävä konkretisoituu sen käytössä, kun asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdassa edellytetään ”tosiasiallista käyttöä”. Unionin tuomioistuin on nimittäin määritellyt tämän ”tosiasiallisen käytön” siten, että ”käytön on oltava tavaramerkin keskeisen tehtävän mukaista, eli sillä on voitava taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle se, että tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella erottaa ilman sekaannusvaaraa kyseisen tavaran tai palvelun muualta peräisin olevista tavaroista ja palveluista”. (
10
)
45.
Tämän tehtävän keskeisestä merkityksestä seuraa, että ”tavaramerkin oletetaan aina täyttävän alkuperän osoittamistehtävänsä, kun taas sen muiden tehtävien täyttyminen riippuu siitä, käyttääkö tavaramerkin haltija sitä tällaiseen tarkoitukseen – –”. (
11
)
46.
Näin ollen tämän oikeuskäytännön perusteella näyttää siltä, että asetuksen N:o 207/2009 järjestelmässä laatumerkin on välttämättä täytettävä alkuperän osoittamista koskeva tavaramerkin tehtävä, jotta sen haltija voisi väittää käyttävänsä yksinoikeutta, joka kyseisen asetuksen 9 artiklassa sille annetaan.
47.
Toisin sanoen, jos merkin käyttö laatumerkkinä ei liity ainoastaan tuotteen laadun osoittamiseen vaan myös ja samanaikaisesti alkuperän osoittamiseen, kyseessä on merkin käyttö unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettuna tavaramerkkinä.
3. Vaatimus vahingon aiheuttamisesta jollekin tavaramerkin tehtävälle
48.
Viimeksi mainitussa tapauksessa – toisin sanoen tilanteessa, jossa merkkiä käytetään yhteydessä tuotteen laadun osoittamiseen ja alkuperän osoittamiseen, olisi vielä määritettävä, loukkaako se, että kolmas käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin rekisteröity EU-tavaramerkki, tavaramerkin haltijan oikeuksia tai voiko se loukata tämän oikeuksia.
49.
Tältä osin unionin tuomioistuin on omaksunut erityisen selvän kannan 22.9.2011 antamansa tuomion Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604) 39 kohdassa: ”tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävä ei ole sen ainoa tehtävä, jota on suojattava kolmansien loukkauksia vastaan – –”. Unionin tuomioistuin on kuitenkin nimenomaisesti todennut tavaran alkuperän takaamisen kuuluvan näihin muihin tehtäviin. (
12
)
50.
Unionin tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty yksinoikeus annetaan tavaramerkin haltijalle sen varmistamiseksi, että tavaramerkki pystyy täyttämään omat tehtävänsä. Näin ollen tätä oikeutta saadaan käyttää ainoastaan niissä tilanteissa, joissa se, että kolmas käyttää merkkiä, aiheuttaa tai voi aiheuttaa vahinkoa tavaramerkin tehtäville ja erityisesti sen keskeiselle tehtävälle, joka on tavaran alkuperän takaaminen kuluttajille. (
13
)
51.
Toisin sanoen tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää tällainen käyttö, jos tämä voi aiheuttaa vahinkoa jollekin tavaramerkin tehtävistä, olipa kyse sitten alkuperän osoittamistehtävästä tai jostakin muusta tehtävästä. (
14
)
52.
Siten vastakohtaispäätelmän nojalla merkin käyttö puhtaasti kuvaileviin tarkoituksiin ei kuulu asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan piiriin. (
15
)
53.
On kuitenkin tärkeä korostaa, että unionin tuomioistuin rajoittaa mahdollisuuden kieltää jonkin tavaramerkin tehtävän vahingoittaminen tilanteeseen, jossa EU-tavaramerkin kanssa samanlaista merkkiä käytetään sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, toisin sanoen direktiivin 2008/95 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan tai asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan.
54.
Unionin tuomioistuin on nimenomaisesti korostanut tätä eroa 25.3.2010 antamassaan tuomiossa BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163) seuraavasti:
—
asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa, ”jossa kolmas käyttää tavaramerkin kanssa samanlaista tai samankaltaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää tämä käyttö, jos se voi aiheuttaa vahinkoa jollekin tavaramerkin tehtävistä”, (
16
)
—
toisessa tilanteessa, jota tarkoitetaan asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa”ja jossa kolmas käyttää tavaramerkin kanssa samanlaista tai samankaltaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää kyseisen merkin käyttö vain, jos on olemassa sekaannusvaara”. (
17
)
55.
Tämä ero johtuu asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan sanamuodosta. Tämän asetuksen 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa annettu suoja on nimittäin laajempi kuin suoja, joka annetaan saman artiklan 1 kohdan b alakohdassa, koska tämän soveltaminen edellyttää nimenomaisesti sekaannusvaaran olemassaoloa, kun kyse on samankaltaisuudesta, päinvastoin kuin ensin mainitussa kohdassa. (
18
)
4. Välipäätelmä
56.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella katson, että merkin käyttö laatumerkkinä voi olla tavaramerkille ominaista käyttöä, joka on omiaan takaamaan tavaramerkin haltijalle niiden oikeuksien säilymisen, jotka asetuksen N:o 207/2009 15 artiklassa tarkoitettu EU-tavaramerkki antaa sille, sillä edellytyksellä, että kyseisen merkin käyttö täyttää samanaikaisesti alkuperän osoittamista koskevan tavaramerkin keskeisen tehtävän.
57.
Tässä tilanteessa asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan sellaisen EU-tavaramerkin haltijalle, joka vastaa laatumerkkiä, oikeus kieltää kilpailijaa käyttämästä samanlaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, jos tämä käyttö voi aiheuttaa vahinkoa jollekin tavaramerkin tehtävistä, kuten tavaran laadun osoittamiselle.
58.
Jos kolmas sitä vastoin käyttää tavaramerkin kanssa samanlaista tai samankaltaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan EU-tavaramerkin haltijalle oikeus kieltää kyseisen merkin käyttö vain siinä tapauksessa, että on olemassa sekaannusvaara.
5. Kansallisen tuomioistuimen tehtävä
59.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on ensinnäkin arvioida, täyttääkö puuvillankukka-tavaramerkki tavaramerkin keskeisen tehtävän, ja toiseksi, aiheutuuko tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävälle tai jollekin muulle tavaramerkin tehtävälle vahinkoa tai voiko tällaista vahinkoa aiheutua. (
19
)
a) Alkuperän osoittamista koskeva keskeinen tehtävä
60.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kohdeyleisölle tämän merkin käyttö antaa tietoa tuotteen laadusta. (
20
)
61.
Vaikka – kuten totesin edellä – tuotteen laadun takaamista voidaan suojella tavaramerkin tehtävänä, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen korostamasta laadun osoittamisesta ei seuraa automaattisesti, että kyseessä oleva tavaramerkki ei voi samalla täyttää myös alkuperän osoittamistehtävää.
62.
Olen päinvastoin samaa mieltä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kanssa siitä, että merkillä, jonka yleisö yhdistää tavaramerkin haltijan valvonnassa olevaan tavaraan, erotetaan tällä tavoin merkitty tavara sellaisten muiden yritysten tavarasta, jota ei valvota näin. (
21
)
63.
Unionin tuomioistuin on nimittäin täsmentänyt, että ”tavaramerkin on – – oltava takeena siitä, että kaikki tavaramerkillä varustetut tavarat tai palvelut on tuotettu tai jaeltu yhden ja saman, niiden laadusta vastaavan yrityksen valvonnassa, jotta tavaramerkki voisi täyttää keskeisen tehtävänsä siinä vääristymättömän kilpailun järjestelmässä, jonka luominen ja ylläpitäminen on [EUT-]sopimuksen tavoitteena”. (
22
)
64.
Jos siis laadun takaamista voidaan suojella tavaramerkin tehtävänä, tämä on mahdollisesti alkuperän osoittamistehtävän seuraus. Laadun takaaminen on sidottu sen alkuperään. (
23
)
65.
On nimittäin järkevää ajatella, että jos alkuperän osoittamistehtävällä on merkitystä, se johtuu siihen liitetyistä vaikutuksista. Se, mitä kuluttaja odottaa tuotteelta, johon on kiinnitetty tavaramerkki, jonka hän tunnistaa tai tuntee, on muuttumaton laatu. Tämän tavaramerkin luoman laatuodotuksen perusteella sen haltija pystyy säilyttämään ja vahvistamaan huomion kiinnittämistä laatuun kuluttajaan nähden tulevan myyntinsä lisäämiseksi. (
24
)
66.
Lisäksi viittausta ”yhteen ja samaan yritykseen”, joka olisi vastuussa tavaran tai palvelun laadusta, ei pidä ymmärtää kirjaimellisesti.
67.
Vaikuttaa siltä, että kyse voisi olla tavaramerkin haltijasta mutta myös tähän ”taloudellisesti sidoksissa” olevista yrityksistä, koska unionin tuomioistuin on erityisesti todennut, että tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävälle aiheutettiin vahinkoa, kun mainos, jota tavaramerkin kanssa samanlaisen avainsanan käyttö ehdotti internetin hakukoneessa, oli sellainen, että ”tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen internetin käyttäjä ei voi sen perusteella saada selville tai voi sen perusteella vain hankalasti saada selville, ovatko mainoksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut peräisin tavaramerkin haltijalta tai tähän taloudellisesti sidoksissa olevasta yrityksestä vai kolmannelta”. (
25
)
68.
Samansuuntaisesti totean, että unionin tuomioistuin on myös määrittäessään sitä, onko tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävälle aiheutunut vahinkoa, viitannut tavaramerkin haltijan hyväksyttyihin jälleenmyyjiin (
26
) tai kuulumiseen samaan verkostoon. (
27
)
69.
Jos siis ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy siihen, että puuvillankukka-tavaramerkistä johtuva laatutieto viittaa myös VBB:hen tai johonkin sen käyttöluvan haltijoista, tavaramerkki täyttäisi myös alkuperän osoittamistehtävän.
70.
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sitä vastoin katsoisi, että luottamus sellaisen tuotteen laatuun, johon on kiinnitetty puuvillankukka-merkki, liittyy pelkästään käytettyyn materiaaliin riippumatta sen valmistajasta tai yhdistyksestä, joka myöntää kyseisen laatumerkin, olisi siis todettava, että edellä mainittu merkki ei täytä tavaramerkin keskeistä tehtävää.
b) Vahingon tai vahingonvaaran aiheutuminen tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävälle tai jollekin sen tehtävistä
71.
Siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyisi siihen, että puuvillankukka-merkki täyttää alkuperän osoittamistehtävän, olisi vielä määritettävä, loukkaisiko se, että kolmas käyttää samanlaista tai samankaltaista merkkiä, tai voisiko se loukata VBB:n oikeuksia.
72.
Käsiteltävässä asiassa puuvillankukka-tavaramerkkiä ja Gözzen käyttämää merkkiä ei voida mielestäni pitää samanlaisina, kun otetaan huomioon kyseisten merkkien erilainen väri. Merkki on näet sama kuin tavaramerkki silloin, kun merkissä toistetaan ilman muutoksia tai lisäyksiä kaikki tavaramerkin muodostavat osatekijät tai kun se kokonaisuutena tarkasteltuna poikkeaa niin vähän tavaramerkistä, että on mahdollista, ettei keskivertokuluttaja huomaa eroja merkin ja tavaramerkin välillä. (
28
)
73.
Myös tässä kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin arvioitava, onko Gözzen käyttämä merkki samanlainen tai samankaltainen kuin puuvillankukka-tavaramerkki. Ensiksi mainitussa tapauksessa VBB:llä olisi oikeus kieltää sellaisen merkin käyttö, joka voi aiheuttaa vahinkoa jollekin sen tavaramerkin tehtävistä, kuten tavaran laadun osoittamiselle (asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltaminen). Jälkimmäisessä tapauksessa VBB voisi kieltää kyseisen merkin käytön vain, jos on olemassa sekaannusvaara tavaran alkuperän suhteen (asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltaminen).
B Toinen ennakkoratkaisukysymys
74.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan g alakohdan perusteella mahdollista julistaa mitättömäksi yksilöllinen tavaramerkki, jota käytetään laatumerkkinä, tai kun sovelletaan soveltuvin osin kyseisen asetuksen 73 artiklan c alakohtaa, menetetyksi, jos tavaramerkin haltija ei takaa merkkiin kohdeyleisön keskuudessa liitettyjen laatuodotusten toteutumista käyttöluvan haltijoiden säännöllisillä laatutarkastuksilla.
75.
Tämä kysymys on ymmärrettävissä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen lähtökohdan johdosta. Se katsoo, että jotta laatumerkki voitaisiin tunnustaa EU-tavaramerkiksi, kohdeyleisön pitäisi yhdistää laatumerkki merkin haltijan harjoittamaan laadunvalvontaan. Jotta tällaiselle merkille siis tunnustettaisiin EU-tavaramerkkiin liittyvä suoja, olisi taattava, että tällaisen laatumerkin kohdeyleisölle antama vaikutelma ”valvotusta laadusta” todella taataan. (
29
)
76.
Vaikka olenkin samaa mieltä päättelyn lähtökohdasta, en ole samaa mieltä siitä tehdystä päätelmästä.
77.
Jos nimittäin – kuten olen edellä todennut – laatumerkki voi kuulua asetuksen N:o 207/2009 järjestelmään, se ei voi kuulua siihen takuu- tai tarkastusmerkkinä – jonka menettämisen edellytykset voisivat muistuttaa yhteismerkkiin sovellettavia edellytyksiä (
30
) – vaan ainoastaan yksilöllisenä tavaramerkkinä.
78.
Vaikka ajatus siitä, että tavaramerkin käyttöä valvotaan, voi mahdollisesti johtua asetuksen N:o 207/2009 73 artiklasta, on kuitenkin todettava, että asetuksessa N:o 207/2009 ei aseteta mitään tämäntyyppistä edellytystä yksilöllisille tavaramerkeille.
79.
Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelun yhteydessä esittämäni päättelyn mukaisesti laatumerkin on välttämättä – ja ainoastaan – täytettävä tavaramerkin alkuperän osoittamistehtävä, jotta sen haltija voisi väittää käyttävänsä yksinoikeutta, joka asetuksen N:o 207/2009 9 artiklassa sille annetaan.
80.
Tässä yhteydessä mahdollisuus valvoa tavaran laatua voi olla seikka, jonka perusteella tavara voidaan yhdistää johonkin valmistajaan ja siihen taloudellisesti sidoksissa oleviin yrityksiin. Kyseisen valvonnan tehokkuutta ei sitä vastoin edellytetä. Tärkeää ei nimittäin ole valvonnan tosiasiallinen toteutuminen vaan se, että laadun voidaan katsoa johtuvan määrätystä yrityksestä ja siihen liitetystä valvontamahdollisuudesta.
81.
Näin ollen katson, ettei asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 7 artiklan 1 kohdan g alakohdassa eikä 73 artiklan c alakohdassa sallita sellaisen EU-tavaramerkin julistamista mitättömäksi tai menetetyksi, joka on myös laatumerkki, jos tämän tavaramerkin haltija ei takaa merkkiin kohdeyleisön keskuudessa liitettyjen laatuodotusten toteutumista käyttöluvan haltijoiden tosiasiallisilla tai säännöllisillä laatutarkastuksilla.
VI Ratkaisuehdotus
82.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberlandesgericht Düsseldorfin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Merkin käyttö laatumerkkinä voi olla tavaramerkille ominaista käyttöä, joka on omiaan takaamaan Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 15 artiklassa tarkoitettujen oikeuksien säilymisen, sillä edellytyksellä, että kyseessä olevan merkin käyttö täyttää samanaikaisesti tavaramerkin alkuperän osoittamista koskevan keskeisen tehtävän.
Tässä tilanteessa asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan sellaisen EU-tavaramerkin haltijalle, joka vastaa laatumerkkiä, oikeus kieltää kilpailijaa käyttämästä samanlaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, jos tällainen käyttö voi aiheuttaa vahinkoa jollekin tavaramerkin tehtävistä, kuten tavaran laadun osoittamiselle.
Jos kolmas sitä vastoin käyttää tavaramerkin kanssa samanlaista tai samankaltaista merkkiä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity, asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan EU-tavaramerkin haltijalle oikeus kieltää kyseisen merkin käyttö vain, jos on olemassa sekaannusvaara.
2)
Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 7 artiklan 1 kohdan g alakohdassa ja saman asetuksen 73 artiklan c alakohdassa ei sallita sellaisen EU-tavaramerkin julistamista mitättömäksi tai menetetyksi, joka on myös laatumerkki, jos tämän tavaramerkin haltija ei takaa merkkiin kohdeyleisön keskuudessa liitettyjen laatuodotusten toteutumista käyttöluvan haltijoiden tosiasiallisilla tai säännöllisillä laatutarkastuksilla.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Ks. vastaavasti tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 4 kohta). Samassa tuomiossa unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaan liittyvä oikeuskäytäntö on myös merkityksellistä asetuksen N:o 40/94 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinnan kannalta. Tällainen tulkinta ”on toistettu useaan otteeseen, ja sitä on sovellettu myös asetuksen N:o 40/94 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaan” (ks. tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 38 kohta)). Asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto on samanlainen kuin asetuksen N:o 40/94 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto.
(
3
)	Ks. ennakkoratkaisupyynnön 7 kohta.
(
4
)	Ks. komission muistio yhteisön tavaramerkin luomisesta (Sec(76) 2462), Euroopan yhteisöjen tiedote, täydennysosa 8/76, 69 kohta (ks. myös 53 ja 71 kohta).
(
5
)	Komission 25.11.1980 neuvostolle esittämä ehdotus neuvoston asetukseksi (ETY) yhteisön tavaramerkistä (KOM(1980) 635 lopullinen) (EYVL 1980, C 351, s. 5).
(
6
)	Direktiivin 1 artiklan mukaan sitä sovellettiin ”kaikkiin tavaroita tai palveluja varten oleviin tavaramerkkeihin, jotka on rekisteröity jäsenvaltiossa varsinaisiksi tavaramerkeiksi taikka yhteisömerkeiksi taikka takuu- tai tarkastusmerkeiksi tai joiden rekisteröimiseksi tällaiseksi merkiksi on tehty hakemus jäsenvaltiossa taikka jotka on rekisteröity tai joiden rekisteröimiseksi on tehty hakemus Beneluxin tavaramerkkivirastoon tai joiden kansainvälinen rekisteröinti on voimassa jäsenvaltiossa” (kursivointi tässä, ks. myös 15 artikla, jonka otsikko on ”Yhteisömerkkejä, takuumerkkejä ja tarkastusmerkkejä koskevat erityissäännökset”). Takuu- tai tarkastusmerkit otettiin edelleen huomioon jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/95/EY (EUVL 2008, L 299, s. 25) ja käsite määriteltiin jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 27 artiklassa (EUVL 2015, L 336, s. 1).
(
7
)	Kursivointi tässä.
(
8
)	Ks. vastaavasti Rodhain, Ph., ”La nouvelle marque de l’Union européenne: version 2.0 ou simple mise à jour?”, Revue Lamy droit de l’immatériel, 2016, nro 127, s. 45–51, erityisesti s. 49.
(
9
)	Tuomio 12.11.2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
10
)	Tuomio 11.3.2003, Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, 36 kohta).
(
11
)	Tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 40 kohta). Kursivointi tässä.
(
12
)	Ks. vastaavasti tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 58 kohta); tuomio 23.3.2010, Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 77 kohta) ja tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 38 kohta). Ks. näiden tavaramerkin uusien tehtävien tunnustamisesta Bonet, G., ”Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice”, Propriétés intellectuelles, 2012, nro 43, s. 154–160.
(
13
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.11.2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 51 kohta); tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 58 kohta) ja tuomio 23.3.2010, Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 77 kohta).
(
14
)	Ks. vastaavasti tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 65 kohta) ja tuomio 23.3.2010, Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 79 kohta).
(
15
)	Ks. vastaavasti direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan osalta tuomio 12.11.2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 54 kohta). Unionin tuomioistuin on määritellyt puhtaasti kuvailevassa tarkoituksessa tehdyn maininnan sellaiseksi, jonka tarkoituksena on tavaran ominaisuuksien tietoon saattaminen (tuomio 14.5.2002, Hölterhoff, C‑2/00, EU:C:2002:287, 16 kohta).
(
16
)	Tuomion 21 kohta (direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan suhteen).
(
17
)	Tuomion 22 kohta (direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan suhteen).
(
18
)	Ks. vastaavasti tuomio 23.3.2010, Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 78 kohta). Asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan sanamuodon mukaista tulkintaa vahvistaa tämän asetuksen johdanto-osan kahdeksas perustelukappale. Tässä nimittäin otetaan huomioon tavaramerkin ”ehdoton” suoja, jos tavaramerkki ja merkki ovat samat ja tavarat tai palvelut ovat samat, mutta ei tarkastella tavaramerkin suojaa samankaltaisuustapauksissa kuin suhteessa sekannusvaaraan (ks. vastaavasti direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan osalta tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym., C‑487/07, EU:C:2009:378, 59 kohta).
(
19
)	Ks. vastaavasti tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 63 kohta); tuomio 23.3.2010, Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 88 kohta) ja tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 46 kohta).
(
20
)	Ks. ennakkoratkaisupyynnön 9 kohta.
(
21
)	Ks. ennakkoratkaisupyynnön 12 kohta. Valvonnan toteutumisen vaikutus on toisen kysymyksen kohteena.
(
22
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.11.2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
23
)	Ks. vastaavasti Bonet, G., ”Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice”, Propriétés intellectuelles, 2012, nro 43, s. 154–160, erityisesti s. 159. Jotkut kirjoittajat väittävät jopa, ettei tavaramerkillä ole mitään itsenäistä laadun takaamistehtävää. Vaikka tavaramerkillä olisi tämä tehtävä, näin olisi saman alkuperän takaamistehtävän kautta”ja alkuperän muuttumattomuus takaisi lähtökohtaisesti muttei kuitenkaan välttämättä laadun muuttumattomuuden” (ks. Passa, J., ”Les nouvelles fonctions de la marque dans la jurisprudence de la cour de justice: Portée? Utilité?”, Cahiers de droit de l’entreprise, tammikuu 2012, erikoisartikkeli 5). Tästä näkökulmasta laatua koskeva tehtävä muodostaa saman alkuperän takaamistehtävän näkökohdan tai osan.
(
24
)	Ks. vastaavasti Riehle, G., Trade Mark Rights and Remanufacturing in the European Community, ICC Studies, nide 22, Verlag C.H. Beck, München, 2003, s. 50.
(
25
)	Ks. tuomio 23.3.2010, Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 84 kohta). Kursivointi tässä.
(
26
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.11.2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 59 kohta).
(
27
)	Ks. vastaavasti tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 51 kohta).
(
28
)	Ks. vastaavasti tuomio 25.3.2010, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163, 25 kohta).
(
29
)	Ks. ennakkoratkaisupyynnön 12 ja 13 kohta.
(
30
)	Kuten on asianlaita asetuksessa 2015/2424.