Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Henkinen omaisuus – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2001/29/EY – 3 artiklan 1 kohta – Yleisölle välittäminen – Käsite – Signaalin edelleen lähettäminen vanhainkodin oman kaapeliverkon kautta – Tietty tekninen tapa – Uusi yleisö
Asiassa C‑127/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Bundesgerichtshof (ylin yleinen tuomioistuin, Saksa) on esittänyt 8.2.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 15.2.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA)
vastaan
VHC 2 Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja
F. Biltgen, varapresidentti T. von Danwitz, joka hoitaa ensimmäisen jaoston tuomarin tehtäviä, ja tuomari I. Ziemele (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Şereş,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 2.4.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
–        Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA), edustajanaan T. Winter, Rechtsanwalt,
–        VHC 2 Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH, edustajinaan A. Conrad, R. Grzybowska, T. Schubert ja
W. Spoerr, Rechtsanwälte,
–        Ranskan hallitus, asiamiehinään R. Bénard, P. Boccanfuso, B. Dourthe, B. Fodda ja
E. Timmermans,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään J. Samnadda ja G. von Rintelen,
kuultuaan julkisasiamiehen 4.9.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (EYVL 2001, L 167, s. 10) 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat tekijänoikeuksien yhteishallinnointiyhteisö Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA) ja VHC 2 Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH (jäljempänä VHC 2) ja joka koskee väitettyä velvollisuutta saada lupa yleisradio-ohjelmien edelleen lähettämiseen vanhainkodissa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 4, 9, 10 ja 23 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)      Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudellisten puitteiden yhdenmukaistaminen lisää oikeusvarmuutta ja täyttää henkisen omaisuuden korkeatasoisen suojan vaatimukset sekä edistää siten merkittäviä investointeja luovuuteen ja innovaatioon – – mikä puolestaan johtaa Euroopan teollisuuden kasvuun ja sen kilpailukyvyn parantumiseen – –
– –
(9)      Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhdenmukaistamisen on perustuttava suojan korkeaan tasoon, koska nämä oikeudet ovat ratkaisevan tärkeitä henkisen luomistyön kannalta. Niiden suojaaminen auttaa varmistamaan luovuuden ylläpitämisen ja kehittymisen niin tekijöiden, esittäjien, tuottajien, kuluttajien, kulttuurin, teollisuuden kuin suuren yleisön etujen mukaisesti. Tämän vuoksi henkisen omaisuuden tunnustetaan olevan erottamaton osa omaisuuden käsitettä.
(10)      Voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittäjien on saatava asianmukainen korvaus työnsä käyttämisestä, kuten myös tuottajien voidakseen rahoittaa tällaista työtä. Tuotteiden, kuten äänitteiden, elokuvien tai multimediatuotteiden, sekä esimerkiksi tilauspalvelujen kaltaisten palvelujen tuottamiseen vaadittavat investoinnit ovat merkittäviä. Henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien riittävä oikeudellinen suoja on tarpeen, jotta tämän korvauksen saatavuus voidaan taata ja mahdollistaa näille investoinneille riittävä tuotto.
– –
(23)      Tällä direktiivillä olisi edelleen yhdenmukaistettava tekijän oikeutta välittää teoksia yleisölle. Tämä oikeus tulisi ymmärtää laajasti siten, että se koskee kaikenlaista välittämistä yleisölle, joka ei ole läsnä paikassa, josta välittäminen saa alkunsa. Tämän oikeuden olisi katettava kaikenlainen teoksen siirto ja edelleen siirto yleisölle sekä langallisesti että langattomasti, mukaan lukien yleisradiointi. Tämän oikeuden ei olisi koskettava muita toimia.”
4        Kyseisen direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus välittää yleisölle teoksia ja oikeus saattaa muu aineisto yleisön saataviin”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
– –
3.      Edellä 1 ja 2 kohdassa mainitut oikeudet eivät sammu tässä artiklassa säädetyllä tavalla tapahtuvan yleisölle välittämisen tai yleisön saataviin saattamisen yhteydessä.”
Saksan oikeus
5        Tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista 9.9.1965 annetun lain (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz; BGBl. 1965 I, s. 1273), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä UrhG), 15 §:n 2 momentin 3 kohdan mukaan UrhG:n 15 §:n 2 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuun tekijän yksinoikeuteen välittää teostaan yleisölle sisältyy lähetysoikeus eli UrhG:n 20 §:n mukaan oikeus saattaa teos yleisön saataville muun muassa yleisradioinnin (radio ja televisio), satelliitin, kaapelijakelun tai muun teknisen välineen välityksellä.
6        UrhG:n 20b §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan lähetysoikeus sisältää oikeuden edelleen lähettämiseen eli oikeuden lähettää uudelleen teos, joka lähetetään ohjelmassa samanaikaisesti, kokonaisuudessaan ja muuttamattomana,
kaapelijärjestelmien tai mikroaaltolähetysjärjestelmien välityksellä.
7        UrhG:n 15 §:n 3 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan välittäminen tehdään yleisölle, jos sen kohteena on monilukuinen yleisö. UrhG:n 15 §:n 3 momentin toisen virkkeen mukaan yleisöön kuuluvat kaikki ne henkilöt, joilla ei ole henkilökohtaisia suhteita teosta hyödyntävään henkilöön tai muihin henkilöihin, jotka vastaanottavat teokset tai joiden käytettävissä teokset ovat aineettomassa muodossa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
8        GEMA on musiikkialan tekijänoikeuksien yhteishallinnointiorganisaatio.
9        VHC 2 on sellaisen vanhainkodin toiminnanharjoittaja, jossa asuu pysyvästi 89 hoidon tarpeessa olevaa vanhusta, jotka saavat siellä kattavaa hoivaa. Tässä laitoksessa on 88 yhden hengen ja kolme kahden hengen huonetta, jotka on jaettu neljään asuinalueeseen, ja siellä on lisäksi erilaisia yhteisiä tiloja kuten ruokasaleja ja oleskelutiloja.
10      VHC 2 vastaanottaa yleisradiolähetyksiä eli televisio- ja radiolähetyksiä oman satelliittivastaanottimensa kautta ja lähettää ne kaapeliverkkonsa välityksellä samanaikaisesti, muuttumattomina ja kokonaisuudessaan asukkaiden huoneissa ja hoitohuoneissa oleviin liitäntöihin.
11      GEMA, joka katsoi, että tämä yleisradio-ohjelmien edelleen lähettäminen edellyttää lupaa, nosti VHC 2:ta vastaan kanteen, jossa se vaati, että sen ohjelmistoon kuuluvien musiikkiteosten lähettäminen lopetetaan. Landgericht Frankenthal (alueellinen alioikeus, Frankenthal, Saksa) hyväksyi kanteen.
12      VHC 2:n kyseisestä tuomiosta tekemän valituksen käsitellyt Oberlandesgericht Zweibrücken (osavaltion ylioikeus, Zweibrücken, Saksa) kumosi mainitun tuomion ja hylkäsi GEMAn kanteen sillä perusteella, että VHC 2:n toteuttama edelleen lähettäminen ei ollut ”yleisölle välittämistä”. Kyseinen tuomioistuin katsoi pääasiallisesti, että vaikka kyseessä on välittämistoimi, välittämistä ei sitä vastoin ole kohdistettu yleisöön, koska se rajoittuu vanhainkodin rajalliseen asukasryhmään, joka on rakenteeltaan hyvin yhtenäinen ryhmä ja muodostuu siellä pysyvästi asuvista henkilöistä, joiden lukumäärä on melko vakaa. Mainitun tuomioistuimen mukaan kyseessä oleva välittäminen rajoittuu näin ollen tiettyihin yksityiseen ryhmään kuuluviin henkilöihin.
13      Bundesgerichtshof (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, käsittelee GEMAn tekemää Revision-valitusta ja pohtii ensinnäkin, muodostavatko VHC 2:n ylläpitämän kaltaisen vanhainkodin asukkaat direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämisen käsitettä koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetun rajoittamattoman määrän potentiaalisia vastaanottajia, vai ovatko he, kuten Oberlandesgericht Zweibrücken on katsonut, tiettyjen henkilöiden yksityinen ja rajoitettu ryhmä.
14      Vaikka toiseksi nyt käsiteltävässä asiassa välittäminen tapahtuu tietyllä teknisellä tavalla, kyseinen tuomioistuin epäilee, onko käytetyn lähetysmenetelmän tyypin huomioon ottaminen yleisesti merkityksellistä toimen luokittelemiseksi ”yleisölle välittämiseksi”. Sen mukaan 16.3.2017 annetusta tuomiosta AKM (C‑138/16, EU:C:2017:218, 26–30 kohta) nimittäin ilmenee, että unionin tuomioistuin ei ottanut huomioon kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa kyseessä olleesta alkuperäisestä välitysmenetelmästä poikkeavaa välitysmenetelmää eli – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – pelkkää antennilla vastaanotetun signaalin edelleen lähettämistä kaapeliverkon välityksellä samanaikaisesti, muuttumattomana ja kokonaisuudessaan, vaan se keskittyi kriteeriin, joka on ratkaiseva ”yleisölle välittämisen” toteamiseksi, eli ”uuden yleisön” olemassaoloon.
15      Unionin tuomioistuin on samoin 7.12.2006 antamassaan tuomiossa SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, 37–47 kohta), 4.10.2011 antamassaan tuomiossa Football Association Premier League ym. (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 197–199 kohta), 27.2.2014 antamassaan tuomiossa OSA (C‑351/12, EU:C:2014:110, 27–33 kohta) ja 31.5.2016 antamassaan tuomiossa Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, 57 kohta) tutkinut ainoastaan viimeksi mainittua kriteeriä ottamatta huomioon käytettyä teknistä lähetysmenetelmää.
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että oikeuskirjallisuudessa esitetyn tulkinnan mukaan unionin tuomioistuimen tämän oikeuskäytännön mukaan näyttää siltä, että tietty tekninen menetelmä oikeuttaa katsomaan, että kyseessä on yleisölle välittäminen, vain siinä tapauksessa, kun alun perin antennin, satelliitin tai kaapelin välityksellä vastaanotettujen sisältöjen edelleen lähettäminen tapahtuu internetin kautta.
17      Kolmanneksi kyseinen tuomioistuin pohtii, täyttääkö pääasiassa kyseessä olevan kaltainen edelleen lähettäminen uuden yleisön kriteeriä koskevan edellytyksen. Se pohtii myös sitä, mikä vaikutus tältä osin voisi olla sillä, että kyseisen laitoksen asukkaat voivat tästä edelleen lähettämisestä riippumatta vastaanottaa itse radio- ja televisio-ohjelmia antennin välityksellä omassa huoneessaan, ja sillä, että oikeudenhaltijat ovat jo saaneet korvauksen alkuperäisestä lähetyksestä.
18      Tässä tilanteessa Bundesgerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko kaupallisessa tarkoituksessa toimivan vanhainkodin asukkaat, joilla on huoneissaan televisio- ja radioliitännät, joihin vanhainkodin toiminnanharjoittaja lähettää kaapeliverkkonsa välityksellä oman satelliittivastaanottimensa kautta vastaanottamiaan yleisradio-ohjelmia samanaikaisesti, muuttumattomina ja kokonaisuudessaan, direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa olevassa ’yleisölle välittämisen’ määritelmässä tarkoitettu ’rajoittamaton määrä potentiaalisia vastaanottajia’?
2)      Onko unionin tuomioistuimen tähän asti käyttämä määritelmä, jonka mukaan direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi ’yleisölle välittämiseksi’ luokitteleminen edellyttää, että ’suojattu teos on välitettävä tietyllä teknisellä tavalla, joka poikkeaa siihen asti käytetyistä tavoista, tai, jos näin ei ole, [uudelle yleisölle] eli yleisölle, jota tekijänoikeuden haltijat eivät ole ottaneet huomioon silloin, kun ne antoivat luvan teoksensa alkuperäiseen yleisölle välittämiseen’, edelleen yleisesti voimassa, vai onko käytetyllä tekniikalla merkitystä enää vain silloin, kun alun perin antennin, satelliitin tai kaapelin välityksellä vastaanotettuja sisältöjä siirretään avoimeen internetiin?
3)      Onko kyseessä direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa olevassa ’yleisölle välittämisen’ määritelmässä tarkoitettu ’uusi yleisö’ silloin, kun vanhainkodin voittoa tavoitteleva toiminnanharjoittaja lähettää oman satelliittivastaanottimensa kautta vastaanottamiaan yleisradio-ohjelmia samanaikaisesti, muuttumattomina ja kokonaisuudessaan kaapeliverkkonsa välityksellä asukkaiden huoneissa oleviin televisio- ja radioliitäntöihin?
Onko tämän arvioinnin kannalta merkitystä sillä, voivatko asukkaat vastaanottaa televisio- ja radio-ohjelmia huoneissaan antennin välityksellä kaapelilähetyksestä riippumatta? Onko tämän arvioinnin kannalta merkitystä lisäksi sillä, saavatko oikeudenhaltijat jo korvauksen alkuperäiseen lähetykseen antamastaan luvasta?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Toinen ja kolmas kysymys
19      Toisella ja kolmannella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä ja ensimmäiseksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu käsite ”yleisölle välittäminen” kattaa sen, että vanhainkodin toiminnanharjoittaja edelleen lähettää satelliittivastaanottimen kautta vastaanottamiaan yleisradio-ohjelmia samanaikaisesti, muuttumattomina ja kokonaisuudessaan vanhainkodin sisäisen kaapeliverkon välityksellä asukkaiden huoneissa oleviin televisio- ja radioliitäntöihin.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii erityisesti selvittämään, kuuluuko tällainen edelleen lähettäminen tämän käsitteen soveltamisalaan joko välittämisenä ”tietyllä teknisellä tavalla” tai välittämisenä ”uudelle yleisölle”.
21      Tässä yhteydessä on muistutettava, että direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
22      Kuten unionin tuomioistuin on toistuvasti katsonut, tekijöillä on kyseisen säännöksen nojalla luonteeltaan ehkäisevä oikeus, jonka perusteella he voivat puuttua sellaiseen yleisölle välittämiseen, johon heidän teostensa mahdolliset käyttäjät saattaisivat ryhtyä, ja kieltää tällaisen välittämisen (tuomio 15.3.2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, 75 kohta ja tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 17 kohta).
23      Direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu käsite ”yleisölle välittäminen” on, kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 23 perustelukappaleessa todetaan, ymmärrettävä laajasti siten, että se koskee kaikenlaista välittämistä yleisölle, joka ei ole läsnä paikassa, josta välittäminen saa alkunsa, ja siten kaikenlaista teoksen siirtoa ja edelleen siirtoa yleisölle sekä langallisesti että langattomasti, mukaan lukien yleisradiointi. Mainitun direktiivin johdanto-osan neljännestä, yhdeksännestä ja kymmenennestä perustelukappaleesta näet ilmenee, että direktiivin päätavoitteena on suojan saattaminen korkealle tasolle tekijöiden hyväksi, mikä mahdollistaa sen, että nämä saavat teostensa käytöstä asianmukaisen korvauksen erityisesti silloin, kun teoksia välitetään yleisölle (ks. vastaavasti tuomio 7.12.2006, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, 36 kohta ja tuomio 11.4.2024, Citadines, C‑723/22, EU:C:2024:289, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24      Tältä osin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisessä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa yleisölle välittämisen käsitteessä yhdistyy kaksi kumulatiivista tekijää, eli teoksen välittäminen ja teoksen välittäminen yleisölle, ja se edellyttää yksilöllistä arviointia (tuomio 22.6.2021, YouTube ja Cyando, C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503, 66 kohta ja tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 21 kohta).
25      Tällaisessa arvioinnissa on otettava huomioon useita toisiaan täydentäviä, epäitsenäisiä ja keskenään riippuvaisia arviointiperusteita. Koska näiden arviointiperusteiden intensiteetti voi erilaisissa todellisissa tilanteissa olla hyvin vaihteleva, niitä on sovellettava sekä erikseen että vuorovaikutuksessa toistensa kanssa (tuomio 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, 35 kohta ja tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 22 kohta).
26      Näistä kriteereistä unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta kyseessä voisi olla ”yleisölle välittäminen”, suojattu teos on välitettävä tietyllä teknisellä tavalla, joka poikkeaa siihen asti käytetyistä tavoista, tai, jos näin ei ole, uudelle yleisölle eli yleisölle, jota tekijänoikeuden haltija ei ottanut huomioon silloin, kun se antoi luvan alkuperäiseen yleisölle välittämiseen (tuomio 8.9.2016, GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, 37 kohta ja tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 43 kohta).
27      Nyt käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin todettava, että – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset perustuvat olettamukseen, jonka mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lähetysten edelleen lähettäminen toteutetaan tietyllä teknisellä tavalla, joka poikkeaa alkuperäisen välittämisen tavasta.
28      On kuitenkin huomautettava, että unionin tuomioistuin on vahvistaakseen tämän kriteerin merkityksen tilanteessa, jossa operaattorin toimi luokitellaan direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yleisölle välittämiseksi, tukeutunut muun muassa kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohtaan, jonka mukaan lupa sisällyttää suojattuja teoksia yleisölle välittämiseen ei sammuta oikeutta sallia tai kieltää näiden teosten muu yleisölle välittäminen (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2013, ITV Broadcasting ym., C‑607/11, EU:C:2013:147, 23 kohta).
29      Unionin tuomioistuin on päätellyt tästä, että säännellessään tilanteita, joissa tiettyä teosta käytetään useisiin tarkoituksiin, unionin lainsäätäjä on tarkoittanut, että teoksen tekijän on periaatteessa sallittava erikseen asianomaisen teoksen kukin lähettäminen tai edelleen lähettäminen, jossa käytetään erityistä tekniikkaa (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2013, ITV Broadcasting ym., C‑607/11, EU:C:2013:147, 24 kohta).
30      Tällä perusteella unionin tuomioistuin on katsonut, että on erotettava toisistaan yhtäältä tilanteet, joissa toimija tarkoituksellisesti toimimalla antaa suojattuja teoksia sisältävän lähetyksen sellaisen uuden yleisön saataville, jota asianomaiset tekijät eivät olleet ottaneet huomioon antaessaan luvan kyseiseen lähetykseen, ja toisaalta tilanteet, joissa kaksi lähettämistä toteutetaan erityisissä teknisissä olosuhteissa eri siirtotapaa noudattaen ja kumpikin on tarkoitettu yleisölle (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2013, ITV Broadcasting ym., C‑607/11, EU:C:2013:147, 38 ja 39 kohta).
31      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja erityisesti 7.3.2013 annetusta tuomiosta ITV Broadcasting ym. (C‑607/11, EU:C:2013:147) ilmenee, että tällaisen toimen voidaan katsoa olevan toteutettu tämän tuomion 26 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tietyllä teknisellä tavalla vain, jos teknisen tavan käyttäminen edellyttää alkuperäisestä välittämisestä itsenäisen lähetysten uudelleen lähettämisen tai edelleen lähettämisen toteuttamista.
32      Kuten myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, tämä koskee erityisesti maanpäällisen televisiolähetyksen internetin välityksellä tapahtuvaa edelleen lähettämistä (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2013, ITV Broadcasting ym., C‑607/11, EU:C:2013:147, 26 kohta ja tuomio 29.11.2017, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, 14, 46 ja 48 kohta). Unionin tuomioistuin on sitä vastoin katsonut, että tilanteen, joka johti 7.12.2006 annettuun tuomioon SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764), kaltainen tilanne eli signaalin lähettäminen televisiovastaanottimien välityksellä hotellin huoneisiin sijoittautuneille asiakkaille ei kuulu tämän tilanteen vaan tämän tuomion 30 kohdassa mainitun ensimmäisen tapauksen soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2013,
ITV Broadcasting ym., C‑607/11, EU:C:2013:147, 37 ja 38 kohta).
33      Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 20 kohdassa, viimeksi mainittu tilanne vastaa pääasiassa kyseessä olevaa tilannetta, jossa – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – vanhainkodin toiminnanharjoittaja, kuten hotellin toiminnanharjoittaja, lähettää oman satelliittiantenninsa avulla vastaanottamiaan lähetyksiä laitoksensa sisäisen kaapelijärjestelmän välityksellä tämän laitoksen eri alueille.
34      Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lähetysten edelleen lähettämisen ei voida katsoa tapahtuvan tämän tuomion 26 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla ”tietyn teknisen tavan” mukaisesti.
35      Tämän oikeuskäytännön mukaan on toiseksi tarkistettava, onko kyseinen edelleen lähettäminen kohdistettu ”uuteen yleisöön”, joka poikkeaa siitä yleisöstä, johon alkuperäiset lähetykset on kohdistettu.
36      Tässä yhteydessä on huomattava, että tekijä, joka antaa luvan teoksensa yleisradiointiin, ottaa huomioon vain välittömät käyttäjät eli televisiovastaanottimien haltijat, jotka yksittäin taikka yksityis- tai perhepiirissä ottavat vastaan lähetyksiä (ks. vastaavasti tuomio 7.12.2006, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, 41 kohta ja tuomio 4.10.2011, Football Association Premier League ym., C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 198 kohta).
37      Unionin tuomioistuin on näin ollen todennut, että hotellin tai kahvila-ravintolan asiakkaat, terveyskylpylän tai kuntoutuskeskuksen potilaat sekä lyhytaikaisesti vuokratun vuokra-asuntokiinteistön, muun muassa matkailumajoitukseen vuokratun asunnon, vuokralaiset, muodostavat tällaisen uuden yleisön (ks. vastaavasti tuomio 7.12.2006, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, 42 kohta; tuomio 4.10.2011, Football Association Premier League ym., C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 199 kohta; tuomio 27.2.2014, OSA, C‑351/12, EU:C:2014:110, 32 kohta; tuomio 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, 61 kohta ja tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 44 kohta).
38      Tällaisissa tilanteissa unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut lähinnä, että lähetyksen vastaanottajat muodostavat ”uuden yleisön”, jos he lähtökohtaisesti nauttivat suojatusta teoksesta ainoastaan kyseisen laitoksen toiminnanharjoittajan väliintulon ansiosta, jolloin toiminnanharjoittaja antaa täysin tietoisena toimintansa seurauksista heille pääsyn teokseen, kun he ovat sen lähetyksen peittoalueen sisäpuolella.
39      Unionin tuomioistuin on sen sijaan todennut, että näin ei ole asuntokiinteistön asuntojen vuokralaisten osalta, joita ei puolestaan voida pitää tämän tuomion 26 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuna ”uutena yleisönä” (ks. vastaavasti tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 45 kohta).
40      Tämä tilanne on rinnastettavissa pääasiassa kyseessä olevaan tilanteeseen, jossa – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – vanhainkodin asukkaat asuvat siellä pysyvästi. On siis katsottava, että tällaiset asukkaat eivät ole tällainen ”uusi yleisö”.
41      Tätä päätelmää ei horjuta väite, jonka mukaan vuokralle antamansa asunnon omistajasta poiketen vanhainkodin toiminnanharjoittaja tarjoaa asukkaille useita palveluja, koska nämä asukkaat ovat vähemmän itsenäisiä. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 37–39 kohdassa, molemmissa tapauksissa kyseisten lähetysten edelleen lähettämisen vastaanottajat, jotka ovat vastaanottimien haltijoita ja jotka ottavat nämä lähetykset vastaan yksityispiirissään, kuuluvat tekijänoikeuksien haltijoiden kohdeyleisöön silloin, kun nämä ovat antaneet luvan teostensa välittämiseen alkuperäiselle yleisölle yleisradiolähetysten muodossa.
42      Näin ollen on todettava, että tällaisen vanhainkodin toiminnanharjoittaja ei toteuta direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yleisölle välittämistä, kun hän lähettää satelliittivastaanottimensa kautta vastaanottamiaan yleisradio-ohjelmia kaapeliverkkonsa välityksellä vanhainkodin asukkaiden huoneisiin.
43      Tältä osin se ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsema seikka, että tällaisen toiminnanharjoittajan toiminta on voittoa tavoittelevaa, ei ole ratkaiseva. Tämä voiton tavoittelu ei tosin ole merkityksetöntä, mutta se ei kuitenkaan välttämättä ole väistämätön edellytys, joka ratkaisee sen, onko kyseessä tällainen välittäminen (ks. vastaavasti tuomio 20.6.2024, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44      Lopuksi on lisättävä, että tällainen tulkinta ei ole ristiriidassa tämän tuomion 23 kohdassa mainittujen direktiivin 2001/29 tavoitteiden kanssa. Kuten julkisasiamies on nimittäin todennut ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ”yleisölle välittämisen” olemassaolo johtaisi siihen, että tekijänoikeuksien haltijoille myönnettäisiin perusteeton korvaus, vaikka – kuten direktiivin 2001/29 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa nimenomaisesti todetaan – kyseisen direktiivin nojalla heille olisi taattava vain asianmukainen korvaus teostensa käytöstä (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2011, Football Association Premier League ym., C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 108 kohta).
45      Edellä esitetyn perusteella toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu yleisölle välittämisen käsite ei kata sitä, että vanhainkodin toiminnanharjoittaja lähettää satelliittivastaanottimen kautta vastaanottamiaan yleisradio-ohjelmia samanaikaisesti, muuttumattomina ja kokonaisuudessaan vanhainkodin sisäisen kaapeliverkon välityksellä asukkaiden huoneissa oleviin televisio- ja radioliitäntöihin.
Ensimmäinen kysymys
46      Kun otetaan huomioon toiseen ja kolmanteen kysymykseen annettu vastaus, ensimmäiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
47      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 3 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
kyseisessä säännöksessä tarkoitettu yleisölle välittämisen käsite ei kata sitä, että vanhainkodin toiminnanharjoittaja lähettää satelliittivastaanottimen kautta vastaanottamiaan yleisradio-ohjelmia samanaikaisesti, muuttumattomina ja kokonaisuudessaan vanhainkodin sisäisen kaapeliverkon välityksellä asukkaiden huoneissa oleviin televisio- ja radioliitäntöihin.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: saksa.