62021CC0613
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
22 päivänä syyskuuta 2022 (
1
)
Asia C‑613/21 P
Euroopan parlamentti
vastaan
Fernando Carbajo Ferrero
Muutoksenhaku – Henkilöstö – Virkamiehet – Johtajan virkaan nimittämistä koskeva menettely – Ilmoitus avoimesta virasta – Hakijan hakemuksen hylkääminen ja toisen hakijan nimittäminen – Palvelukseenottomenettelyn sääntöjenvastaisuus – Ilmeinen arviointivirhe – Avoimuus – Yhdenvertainen kohtelu – Hakemuksen hylkääminen – Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne
I Johdanto
1.
Johtavassa asemassa olevien virkamiesten palvelukseen ottamisesta säädetään Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavissa henkilöstösäännöissä (jäljempänä henkilöstösäännöt) (
2
) ja tarvittaessa toimielimen sisäisissä erityissäädöksissä. Yleisesti ottaen palvelukseenottomenettelyjen tavoitteena on antaa hallinnolle mahdollisuus tehdä tietoon perustuva valinta siitä, kuka hakija soveltuu parhaiten kyseessä olevaan virkaan, ja varmistaa palvelukseenottomenettelyn avoimuus ja kaikkien hakijoiden yhdenvertainen kohtelu. Nyt käsiteltävä valitus, jolla Euroopan parlamentti riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen 14.7.2021 antaman tuomion Carbajo Ferrero v. parlamentti (T-670/19, ei julkaistu, EU:T:2021:435; jäljempänä valituksenalainen tuomio), koskee EU:n toimielinten korkeiden virkamiesten palvelukseenottomenettelyn erityisiä näkökohtia ja erityisesti niiden perusteiden keskinäistä suhdetta, joita sovelletaan tällaisessa menettelyssä hakijoiden ansioiden vertailussa. Tämä on tärkeä asia, sillä se määrittää hallinnon harkintavallan valintamenettelyn aikana.
II Asian tausta
2.
Asian tausta esitetään valituksenalaisen tuomion 1–18 kohdassa, ja se voidaan nyt käsiteltävässä asiassa tiivistää seuraavasti.
3.
Carbajo Ferrero on virkamies, joka aloitti Euroopan parlamentin palveluksessa 21.4.1986. Hän hoiti parlamentissa erilaisia tehtäviä lehdistön, tiedotuksen, kulttuurin ja tiedotusvälineiden alalla.
4.
Viestinnän pääosaston mediaosaston johtajan (jäljempänä mediajohtaja) viran täyttämiseksi parlamentti julkaisi 27.2.2018 henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen ilmoituksen avoimesta virasta (jäljempänä avointa virkaa koskeva ilmoitus). Hakemusten jättämisen määräaika oli 23.3.2018. Carbajo Ferrero vastasi avointa virkaa koskevaan ilmoitukseen 22.3.2018.
5.
Parlamentti sai kolme hakemusta julkaistun avointa virkaa koskevan ilmoituksen perusteella. Parlamentti julkaisi kuitenkin 27.3.2018 henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisen siirtoilmoituksen (jäljempänä siirtoilmoitus), jotta sillä olisi mahdollisuus valita useiden hakijoiden välillä mediajohtajan virkaan. Lisäksi parlamentti julkaisi 13.4.2018 Euroopan unionin virallisessa lehdessä henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen palvelukseenottoilmoituksen (EUVL 2018, C 132 A, s. 1; jäljempänä palvelukseenottoilmoitus).
6.
Hakemusten jättämisen määräaika oli 27.4.2018, kuten palvelukseenottoilmoituksessa ilmoitettiin. Hakijoita oli kaikkiaan 16, joista kolme vastasi avointa virkaa koskevaan ilmoitukseen, yksi siirtoilmoitukseen ja 12 palveluksenottoilmoitukseen. Näistä hakijoista A jätti 26.4.2018 hakemuksensa vastauksena palvelukseenottoilmoitukseen.
7.
Koska mediaosaston johtajaa ei ollut vielä nimitetty kesäkuussa 2018, Carbajo Ferrerolle annettiin kyseiseen virkaan liittyviä väliaikaisia tehtäviä mediaosaston toiminnan jatkuvuuden varmistamiseksi.
8.
Mediajohtajan nimittämisen yhteydessä perustettiin korkeiden virkamiesten nimittämisestä vastaava neuvoa-antava komitea (jäljempänä neuvoa-antava komitea) korkeiden virkamiesten nimittämismenettelyn vaiheista 16.5.2000 tehdyn parlamentin puhemiehistön (jäljempänä puhemiehistö) päätöksen, sellaisena kuin se on muutettuna 18.2.2008 tehdyllä puhemiehistön päätöksellä, (jäljempänä menettelyn vaiheista tehty päätös) mukaisesti.
9.
Neuvoa-antava komitea hyväksyi 4.10.2018 pitämässään kokouksessa arviointiperusteet hakijoiden ansioiden vertailua varten (jäljempänä vertailuperusteet). Neuvoa-antava komitea laati näiden perusteiden perusteella luettelon hakijoista ja antoi puhemiehistölle suosituksen siitä, ketkä olisi kutsuttava haastatteluun. Puhemiehistö hyväksyi yksimielisesti tämän suosituksen. Haastatteluun kutsuttujen hakijoiden joukossa olivat Carbajo Ferrero, joka oli hakenut avointa virkaa koskevan ilmoituksen perusteella, A, joka oli hakenut palvelukseenottoilmoituksen perusteella, ja B, joka oli ainoa hakija, joka oli hakenut siirtoilmoituksen perusteella.
10.
Ennen hakijoiden tapaamista neuvoa-antava komitea hyväksyi seitsemän aihepiiriä tai teemaa haastattelujen pohjaksi arvioidakseen hakemukset ja asettaakseen hakijat haastattelujen jälkeen paremmuusjärjestykseen.
11.
Haastattelut suoritettiin 19.11.2018.
12.
Esivalittujen hakijoiden haastattelujen perusteella neuvoa-antava komitea toimitti perustellun kertomuksen puhemiehistölle päätöksentekoa varten. Tässä kertomuksessa hakijat asetettiin ansioituneisuusjärjestykseen, ja sen liitteenä oli suositus niistä hakijoista, jotka olivat sopivimpia mediajohtajan virkaan. Puhemiehistö keskusteli kyseisestä kertomuksesta 10.12.2018 pidetyssä kokouksessa. Kyseisen kokouksen pöytäkirjassa todettiin, että neuvoa-antava komitea oli ehdottanut avoimen viran täyttämiseksi kolmea hakijaa paremmuusjärjestyksessä, jossa A oli ensimmäinen, Carbajo Ferrero toinen ja B kolmas. Nimittävänä viranomaisena puhemiehistö päätti noudattaa neuvoa-antavan komitean suositusta ja nimitti A:n kyseiseen virkaan.
13.
Viestinnän pääosaston pääjohtaja ilmoitti 11.12.2018 pääosaston henkilöstölle, että palvelukseenottomenettely oli saatettu päätökseen, ja kiitti Carbajo Ferreroa väliaikaisista tehtävistä, joita hän oli hoitanut kesäkuusta 2018 alkaen kyseisessä osastossa.
14.
Pääsihteeri ilmoitti 12.12.2018 päivätyllä sähköpostiviestillä Carbajo Ferrerolle päätöksestä hylätä hänen hakemuksensa ja nimittää A mediaosaston johtajan virkaan (jäljempänä riidanalainen päätös).
15.
Carbajo Ferrero teki 8.3.2019 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen riidanalaisesta päätöksestä. Tämä valitus hylättiin.
III Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
16.
Carbajo Ferrero nosti 1.10.2019 unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 270 artiklaan perustuvan kanteen, jolla hän vaati yhtäältä riidanalaisen päätöksen kumoamista ja toisaalta vahingonkorvausta vahingosta, jonka hän väitti kärsineensä.
17.
Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen ja velvoitti parlamentin maksamaan kantajalle 40000 euroa korvauksena aineellisesta vahingosta.
18.
Carbajo Ferrero esitti kanteensa tueksi viisi kanneperustetta. Parlamentti pyysi vastineessaan unionin yleistä tuomioistuinta jättämään kanteen osittain tutkimatta ja osittain hylkäämään sen perusteettomana tai toissijaisesti hylkäämään kanteen perusteettomana.
19.
Valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi aluksi parlamentin esittämän väitteen, joka koski Carbajo Ferreron toisen kanneperusteen tutkittavaksi ottamista. Tämän jälkeen se hylkäsi valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa Carbajo Ferreron toisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koski menettelyn vaiheista tehdyn päätöksen ja palvelukseenottoilmoituksen 6 kohdan lainvastaisuutta. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa myös Carbajo Ferreron ensimmäisen kanneperusteen, joka koski perusteluvelvollisuuden rikkomista.
20.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki Carbajo Ferreron toisen kanneperusteen toisen osan, jossa väitettiin, että valintamenettelyssä rikottiin henkilöstösääntöjen 27 artiklaa sekä loukattiin oikeusvarmuuden, avoimuuden, hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita.
21.
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 111 kohdassa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen virkamiesten valintamenettelyssä edellyttää, että vertailuperusteet vahvistetaan ennen kyseistä palvelukseenottomenettelyä. (
3
)
22.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa, että hakijoiden ansioiden vertailussa käytettävät arviointiperusteet eivät saa muuttua valintamenettelyn aikana, jotta vältettäisiin riski siitä, että näitä perusteita mukautetaan saatujen hakemusten perusteella.
23.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa, että vertailuperusteet on annettava tiedoksi nimittävälle viranomaiselle, jotta tämä on tietoinen siitä, millä tavoin näitä ansioita arvioitiin haastatteluun kutsuttavien hakijoiden luettelon laatimisvaiheessa sekä itse haastatteluvaiheessa.
24.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 114 kohdassa, että vaikka hallinnolla on laaja harkintavalta valintamenettelyn järjestämisessä, unionin tuomioistuinten tehtävänä on varmistaa, että hallinto kohtelee hakijoita yhdenvertaisesti. (
4
)
25.
Näiden toteamusten lisäksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa, että arvioitaessa hakijoiden vastauksia kysymyksiin, jotka neuvoa-antava komitea esitti haastattelujen aikana seitsemän aihepiirin tai teeman luettelon perusteella, ei otettu huomioon kolmea vertailuperustetta, jotka oli asetettu avointa virkaa koskevan ilmoituksen, siirtoilmoituksen ja palvelukseenottoilmoituksen perusteella valintamenettelyn ensimmäisessä vaiheessa.
26.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa, että vaikka hakijoille voidaankin esittää kysymyksiä, näistä kysymyksistä ei saa tulla uusia vertailuperusteita.
27.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa, että puhemiehistölle ei nimittävänä viranomaisena ilmoitettu, että vertailuperusteet korvattiin haastatteluissa käytetyillä seitsemällä aihepiirillä tai teemalla.
28.
Näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisen tuomion 125 kohdassa Carbajo Ferreron kanteen tueksi esitetyn toisen kanneperusteen toisen osan ja totesi, että riidanalainen päätös tehtiin sääntöjenvastaisen palvelukseenottomenettelyn perusteella.
29.
Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 145 kohdassa Carbajo Ferreron kolmannen kanneperusteen toisen osan ja näin ollen tämän kanneperusteen kokonaisuudessaan siltä osin kuin siinä väitettiin, että riidanalaisessa päätöksessä oli ilmeinen arviointivirhe. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan nimittävä viranomainen nimitti A:n virkaan ilman, että sille oli asianmukaisesti ilmoitettu Carbajo Ferreron työkokemuksesta.
30.
Näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin päätti valituksenalaisen tuomion 146 kohdassa kumota riidanalaisen päätöksen tutkimatta kantajan esittämiä muita kanneperusteita.
31.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisen tuomion 173 ja 174 kohdassa osittain Carbajo Ferreron vahingonkorvausvaatimuksen siltä osin kuin se koski riidanalaisesta päätöksestä aiheutunutta aineellista vahinkoa ja velvoitti parlamentin maksamaan hänelle 40000 euroa.
IV Asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
32.
Parlamentti vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion, palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
33.
Toissijaisesti parlamentti vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion, hylkää Carbajo Ferreron kanteen ja velvoittaa hänet korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.
34.
Vastapuoli vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.
V Valituksen arviointi
35.
Vaatimustensa tueksi parlamentti vetoaa kahteen valitusperusteeseen. Ensimmäinen valitusperuste koskee oikeudellisia virheitä ja tosiseikkojen huomioon ottamista vääristyneellä tavalla valintamenettelyn sääntöjenvastaisuuden toteamisen osalta. Toisella kanneperusteella pyritään osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja otti tosiseikat ja näytön huomioon vääristyneellä tavalla todetessaan, että riidanalaisessa päätöksessä on ilmeinen arviointivirhe. Toissijaisesti parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei esittänyt perusteluja ja että se loukkasi suhteellisuusperiaatetta, koska se ei tutkinut riidanalaisen päätöksen kumoamisen seurauksia.
36.
Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tässä ratkaisuehdotuksessa rajoitutaan arvioimaan ensimmäistä valitusperustetta ja toissijaista valitusperustetta.
A
Ensimmäinen valitusperuste: oikeudelliset virheet ja tosiseikkojen huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla valintamenettelyn sääntöjenvastaisuutta koskevan toteamuksen osalta
37.
Ensimmäinen valitusperuste jakaantuu neljään osaan. Arvioin näitä yhdessä, koska ne liittyvät toisiinsa.
38.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen menettelyn vaiheista tehdyn päätöksen tulkinnassa ja että esitetyt perustelut ovat ristiriitaisia. Parlamentti väittää ensinnäkin, että vertailuperusteita käytetään vain valintamenettelyn ensimmäisessä vaiheessa. Riidanalaisen valintamenettelyn yhteydessä neuvoa-antava komitea hyväksyi kolme vertailuperustetta (
5
) ja sen jälkeen seitsemän haastatteluissa käsiteltävää aihepiiriä. (
6
) Parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin arvosteli näin ollen valituksenalaisen tuomion 118 ja 119 kohdassa virheellisesti neuvoa-antavaa komiteaa siitä, että se muutti vertailuperusteita haastatteluvaiheessa. Parlamentti väittää toiseksi, että menettelyn vaiheista tehdyssä päätöksessä ei edellytetä, että neuvoa-antava komitea antaa puhemiehistölle tietoja menettelyn toisessa vaiheessa. Unionin yleinen tuomioistuin teki näin ollen oikeudellisen virheen arvostellessaan valituksenalaisen tuomion 120–124 kohdassa neuvoa-antavaa komiteaa siitä, ettei se ilmoittanut puhemiehistölle vertailuperusteiden muutoksesta haastatteluvaiheessa. Parlamentti väittää kolmanneksi tämän oikeudellisen virheen osalta, että valituksenalaisen tuomion perustelut ovat ristiriitaiset.
39.
Ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tulkinnassa ja soveltamisessa. Parlamentti kyseenalaistaa ensinnäkin tuomion Booss ja Fischer v. komissio (
7
), johon unionin yleinen tuomioistuin vetosi, merkityksellisyyden, kun tämä totesi valituksenalaisen tuomion 111 ja 112 kohdassa, että vertailuperusteet eivät saa muuttua valintamenettelyn aikana. Parlamentti väittää lisäksi, että yleinen kielto muuttaa vertailuperusteita valintamenettelyn aikana ei ole yhteensopiva henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 5 artiklan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen kanssa. Toiseksi parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut sitä, liittyivätkö haastattelussa käsitellyt aihepiirit palvelukseenottoilmoituksessa asetettuihin edellytyksiin ja saivatko jotkut hakijat etua muihin nähden.
40.
Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa parlamentti riitauttaa avoimuusperiaatteen tulkinnan ja soveltamisen unionin yleisessä tuomioistuimessa. Siinä kyseenalaistetaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 120–124 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan neuvoa-antava komitea ei ilmoittanut puhemiehistölle vertailuperusteiden muutoksesta haastatteluvaiheessa. Lisäksi parlamentti väittää, että unionin yleinen tuomioistuin lausui ultra petita, koska kantaja väitti, että avoimuusperiaatetta loukattiin hakijoihin eikä puhemiehistöön nähden.
41.
Parlamentti väittää ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla. Se riitauttaa valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa esitetyn toteamuksen, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että ansioituneisuusjärjestyksen mukainen luokittelu ei voi perustua ”yksinomaan” niihin vastauksiin, jotka hakijat ovat antaneet haastattelun aikana käsiteltyihin seitsemään aihepiiriin tai teemaan. Se väittää, että vaikka vertailuperusteita ei käytettäisikään menettelyn toisessa vaiheessa, unionin tuomioistuimen käytettävissä olevissa tiedoissa ei ole mitään sellaista, joka viittaisi siihen, että näitä perusteita ei olisi otettu huomioon, kun hakijat luokiteltiin ansioituneisuusjärjestykseen.
42.
Carbajo Ferrero toteaa vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen menettelyn vaiheista tehdyn päätöksen tulkinnasta, että vaikka hallinnolla on laaja harkintavalta valintamenettelyn järjestämisessä, sen on noudatettava kaikkien hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Hän väittää, että menettelyn vaiheista tehdyssä päätöksessä ei sallita erilaisten vertailuperusteiden käyttämistä menettelyn vaiheesta riippuen. Avoimuusperiaatteen osalta hän huomauttaa, että kyseisen päätöksen 4 artiklan c kohdassa edellytetään, että neuvoa-antava komitea toimittaa vertailuperusteet puhemiehistölle. Näin ollen parlamentti on väärässä väittäessään, että kyseisessä päätöksessä ei velvoiteta ilmoittamaan nimittävälle viranomaiselle, jos nämä perusteet muuttuvat menettelyn aikana.
43.
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tulkinnan osalta Carbajo Ferrero katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 111 kohdassa perustellusti vedonnut tuomioon Booss ja Fischer v. komissio (
8
). Sitä vastoin hän katsoo, että tuomiolla Mavridis v. parlamentti (
9
) ja tuomiolla Verros v. parlamentti, (
10
) joihin parlamentti vetoaa valituksessaan, ei ole merkitystä. Hän väittää myös, että unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta ei ole henkilöstösääntöjen liitteen III vastainen. Lopuksi Carbajo Ferrero väittää, että parlamentti ei ottanut unionin yleisessä tuomioistuimessa esille kysymystä siitä, ovatko haastatteluvaiheessa käyttöön otetut uudet vertailuperusteet omiaan suosimaan joitakin hakijoita.
44.
Avoimuusperiaatteen tulkinnan osalta Carbajo Ferrero muistuttaa, että unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa hän esitti kanneperusteen, joka koski väitettyä hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei lausunut ultra petita.
45.
Tosiseikkojen ottamista huomioon vääristyneellä tavalla koskevan valituksen osalta Carbajo Ferrero katsoo, että se on perusteeton. Hän väittää tältä osin, että 10.12.2018 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta ilmenee, että neuvoa-antava komitea ehdotti, että kyseiseen virkaan asetettaisiin ehdolle kolme hakijaa ”paremmuusjärjestyksessä” eikä ”suhteessa siihen, miten heidän taitonsa ja pätevyytensä vastaavat täytettävää virkaa”.
46.
Asianosaisten välinen riita koskee lähinnä sitä, tulkitsiko unionin yleinen tuomioistuin menettelyn vaiheista tehtyä päätöstä oikein, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa, että vertailuperusteita ei saa muuttaa valintamenettelyn aikana. Tämän kysymyksen tarkastelun lähtökohta määräytyy korkean tason virkojen osalta menettelyn vaiheista tehdyn päätöksen 4 ja 5 artiklan sanamuodon perusteella. (
11
) Ensimmäisessä vaiheessa neuvoa-antava komitea laatii avointa virkaa koskevan ilmoituksen (
12
) perusteella vertailuperusteet. Toisessa vaiheessa neuvoa-antava komitea vertailee hakijoiden ansioita ja laatii luettelon hakijoista, joita se suosittelee haastateltaviksi. Kolmannessa vaiheessa nimittävänä viranomaisena toimivalle puhemiehistölle annetaan tiedoksi neuvoa-antavan komitean laatima luettelo ja neuvoa-antavan komitean hyväksymät vertailuperusteet. Neljännessä vaiheessa puhemiehistö vahvistaa luettelon haastatteluun kutsuttavista hakijoista. Viidennessä vaiheessa neuvoa-antava komitea suorittaa kyseiset haastattelut ja laatii niistä kertomuksen. Kuudennessa vaiheessa pääsihteeri antaa tämän kertomuksen ja suosituksen parlamentin puhemiehelle ja puhemiehistölle tiedoksi. Menettelyn seitsemännessä ja viimeisessä vaiheessa puhemiehistö tekee päätöksen nimitettävästä hakijasta puhemiehen tekemän ehdotuksen perusteella.
47.
Parlamentti väittää, että kyseisen päätöksen sanamuodosta seuraa, että korkeiden virkamiesten valintamenettely koostuu ensisijaisesti kahdesta vaiheesta. Näistä ensimmäisessä vertaillaan hakijoiden ansioita ja puhemiehistö hyväksyy haastatteluun kutsuttavien hakijoiden luettelon. Toisessa vaiheessa haastatellaan kyseisessä luettelossa mainittuja hakijoita. Parlamentti väittää, että vertailuperusteita käytetään vain menettelyn ensimmäisessä vaiheessa, kun taas toisessa vaiheessa mikään ei velvoita käyttämään samoja perusteita, tai toisin sanoen mikään ei estä uusien perusteiden käyttämistä haastattelussa. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että valintamenettely oli sääntöjenvastainen.
48.
Tältä osin totean, että menettelyn vaiheista tehty päätös koostuu edellä 46 kohdassa kuvatuista eri vaiheista. Kyseisessä päätöksessä vaiheita ei jaeta erityisiin tai erillisiin vaiheisiin. Päinvastoin, kaikki vaiheet liittyvät toisiinsa ja muodostavat yhdessä yhden ainoan valintamenettelyn, jota säännellään avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa (tai tapauksen mukaan palvelukseenottoilmoituksessa). Näiden vaiheiden perimmäinen tavoite on sama kuin kaikissa palvelukseenottomenettelyissä. Tarkemmin esitettynä henkilöstösääntöjen 27 artiklan 1 kohdassa todetaan, että palvelukseen ottamisessa on pyrittävä varmistamaan, että toimielin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia virkamiehiä, jotka otetaan palvelukseen unionin jäsenvaltioiden kansalaisten keskuudesta maantieteellisesti mahdollisimman laajalta alueelta. (
13
)
49.
Menettelyn vaiheiden huolellinen tarkastelu osoittaa, että ensimmäinen vaihe on koko menettelyn, joka päättyy siihen, että kyseiseen virkaan nimitetään sopivin hakija, tukipilari. Neuvoa-antava komitea laatii nimittäin tässä ensimmäisessä vaiheessa vertailuperusteet avointa virkaa koskevan ilmoituksen (tai tapauksen mukaan palvelukseenottoilmoituksen) perusteella. Avointa virkaa koskeva ilmoitus ja vertailuperusteet ovat välttämättömiä tekijöitä, jotta puhemiehistö voi hyväksyä luettelon haastatteluun kutsuttavista hakijoista. Haastattelu suoritetaan vasta sen jälkeen, kun puhemiehistö on hyväksynyt hakijoiden luettelon edellä mainittujen perusteiden perusteella. Hakijoiden esivalinnan ja heidän haastattelujensa välillä on selvä yhteys. Jos nämä vaiheet liittyvät toisiinsa, myös kussakin vaiheessa sovellettavien arviointiperusteiden on liityttävä toisiinsa. Näin ollen parlamentti tekee mielestäni keinotekoisen jaon valintamenettelyn eri vaiheiden välille.
50.
Toisin kuin parlamentti väittää, valintamenettelyn ymmärtäminen jatkumona ei tee hakijoiden haastattelua hyödyttömäksi eikä estä hallintoa päättämästä menetelmästä, jolla valintamenettely järjestetään. Hallinnolla on laaja harkintavalta niiden menetelmien osalta, joita se käyttää valintamenettelyn eri vaiheissa arvioidakseen hakijoiden ansioita. Tämä pätee erityisesti korkean tason virkoihin. On kiistatonta, että neuvoa-antava komitea voi esittää kaikki tarpeellisiksi katsomansa kysymykset haastatellessaan hakijoita. On myös mahdollista jäsentää nämä kysymykset eri aihepiirien tai teemojen ympärille. Nimittävää viranomaista ei voida moittia siitä, että se pyytää tällaisiin korkean tason virkoihin hakevia esittämään esimerkiksi käsityksensä kyseisestä virasta (
14
) tai näkemyksensä osastosta.
51.
Yhtäältä on kuitenkin muistutettava, että unionin tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut, että vaikka nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta vertaillessaan hakijoiden ansioita erityisesti avointa virkaa täytettäessä, sen on käytettävä tätä harkintavaltaa avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa itselleen asettamissa rajoissa. (
15
) Lisäksi hallinnon on laajaa harkintavaltaa käyttäessään otettava täysimääräisesti huomioon kaikki asiassa sovellettavat säännöt, mukaan lukien hallinnon antamat sisäiset menettelysäännöt. (
16
) Nyt käsiteltävässä asiassa sovellettava säännös on menettelyn vaiheista tehty päätös.
52.
Toisaalta haastattelussa käytettävät aihepiirit tai teemat on johdettava vertailuperusteista. Toisin sanoen tällaiset aihepiirit tai teemat eivät muuta alkuperäisiä perusteita vaan ohjaavat neuvoa-antavaa komiteaa haastattelun aikana arvioimaan hakijoiden soveltuvuutta kunkin perusteen osalta. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa perustellusti todennut, että haastattelussa esitetyistä kysymyksistä ei saa tulla hakijoiden ansioiden vertailussa käytettäviä ”uusia perusteita”, jotka on hyväksytty valintamenettelyssä haastatteluun kutsuttavien hakijoiden luettelon laatimisen jälkeen.
53.
Unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti hakenut tältä osin ohjausta tuomiosta Booss ja Fischer v. komissio, (
17
) joka puolestaan nojautuu tuomioon Culin v. komissio (
18
) ja tuomioon Grassi v. neuvosto (
19
). Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 111 ja 112 kohdassa tämän oikeuskäytännön perusteella, että hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että vertailuperusteet vahvistetaan ennen palvelukseenottomenettelyn aloittamista ja että näitä perusteita ei pidä mukauttaa tai muuttaa valintamenettelyn aikana.
54.
Parlamentti kiistää kyseisen oikeuskäytännön merkityksellisyyden ja väittää, että se koski henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla julkaistua avointa virkaa koskevaa ilmoitusta, kun taas nyt esillä olevassa asiassa puhemiehistö päätti heittää verkkonsa laajemmalle ja julkaisi palvelukseenottoilmoituksen henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan nojalla. Parlamentti väittää, että kyseisessä säännöksessä säädetään erityismenettelystä, jonka yhteydessä nimittävä viranomainen voi menettelyn aikana soveltaa perusteita, joita ei mainittu avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa. Se vetoaa tältä osin tuomioon Mavridis v. parlamentti (
20
) ja tuomioon Verros v. parlamentti (
21
).
55.
Mielestäni kaksi viimeksi mainittua tuomiota eivät tue parlamentin päätelmää siitä, että vertailuperusteita on mahdollista muuttaa menettelyn aikana. Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdassa säädetyn erityismenettelyn yhteydessä nimittävän viranomaisen ei tarvitse soveltaa henkilöstösääntöjen liitteen III säännöksiä kilpailuilmoituksista. Näin ollen se voi soveltaa menettelyn aikana perusteita, joita ei nimenomaisesti aseteta avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa. Tämä koskee myös valintalautakuntaa, jolle nimittävä viranomainen on siirtänyt valintatoimivaltansa.
56.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan arvostellut neuvoa-antavaa komiteaa siitä, että se oli käyttänyt toimivaltaansa vertailuperusteiden laatimisessa. (
22
) Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään arvostellut sitä, että asetettiin aihepiirejä tai teemoja neuvoa-antavaan komitean ohjaamiseksi haastattelun aikana. Koska parlamentti päätti soveltaa menettelyn vaiheista tehtyä päätöstä, neuvoa-antavan komitean oli ainoastaan asetettava perusteet palvelukseenottoilmoituksen sanamuodon perusteella. Lisäksi kaikkien haastatteluissa käytettävien aihepiirien tai teemojen on saatava ”oikeutuksensa” näistä perusteista ja viime kädessä palvelukseenottoilmoituksesta. Kyseessä olevassa valintamenettelyssä, johon sovelletaan henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohtaa ja sisäisiä menettelytapasääntöjä, palvelukseenottoilmoitus muodostaa koko valintamenettelyn rajat ja perusteet ovat näiden rajojen konkreettinen ilmaus. Haastattelussa käsiteltävät aihepiirit tai teemat eivät näin ollen voi olla täysin erillisiä palvelukseenottomenettelyn alussa asetetuista vertailuperusteista. Niillä täydennetään tai konkretisoidaan näitä perusteita. Neuvoa-antavan komitean tehtävänä on luoda tarvittava yhteys perusteiden ja haastattelussa käytettävien aihepiirien välille.
57.
Näin ollen katson, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa perustellusti, että hakijoiden asettaminen paremmuusjärjestykseen ei voi perustua yksinomaan haastattelussa käsiteltyjä seitsemää aihepiiriä tai teemaa koskeviin vastauksiin, koska tällainen lähestymistapa ei täyttäisi vaatimusta, jonka mukaan vertailuperusteet eivät saa muuttua valintamenettelyn aikana.
58.
Parlamentin väitteen osalta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 120–124 kohdassa, että valintamenettely oli sääntöjenvastainen, koska neuvoa-antava komitea ei ollut ilmoittanut puhemiehistölle valintaperusteiden muutoksesta, totean, että tämä väite perustuu virheelliseen lähtökohtaan. Kuten edellä on osoitettu, lähtökohta, jonka mukaan vertailuperusteita voidaan muuttaa valintamenettelyn aikana, on virheellinen. Neuvoa-antava komitea voi esittää kysymyksiä, jotka perustuvat ensimmäisessä vaiheessa vahvistettuihin perusteisiin. Neuvoa-antavan komitean on tämän jälkeen puhemiehistölle antamassaan kertomuksessa osoitettava, miten kysymyksiin annetut vastaukset osoittavat hakijoiden soveltuvuuden ottaen asianmukaisesti huomioon nämä perusteet.
59.
Parlamentti on lisäksi väärässä väittäessään, että unionin yleinen tuomioistuin lausui valituksenalaisen tuomion 120–124 kohdassa ultra petita avoimuusperiaatteen loukkaamisen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tätä periaatetta loukattiin, kun rikottiin velvollisuutta tiedottaa puhemiehistölle haastattelussa käsiteltävistä teemoista tai aihepiireistä ja näiden aihepiirien ja vertailuperusteiden välisestä yhteydestä.
60.
Näin ollen parlamentin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 120–124 kohdassa, on hylättävä.
61.
En ole vakuuttunut myöskään parlamentin väitteestä, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion perustelut näissä kohdissa ovat ristiriitaisia. Minusta vaikuttaa siltä, että tämä väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin totesi sen 66–73 kohdassa, että toimielimillä on laaja harkintavalta silloin, kun ne antavat sisäisiä sääntöjä, joissa määrätään menettelystä, jota noudatetaan valittaessa ehdokkaita korkeisiin virkoihin, ja että menettelyn vaiheista tehty päätös toimii valintamenettelyn yleisenä kehyksenä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, ettei ole asianmukaista vahvistaa vertailuperusteita kyseisen päätöksen tekstissä. Unionin yleinen tuomioistuin ei päättelynsä tässä vaiheessa käsitellyt kysymystä valintamenettelyssä sovellettujen perusteiden johdonmukaisuudesta tai vaatimuksesta ilmoittaa asiasta puhemiehistölle. Näin ollen se, että valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa hylätään kanneperuste, joka koskee menettelyn vaiheista tehdyn päätöksen lainvastaisuutta, ei kyseenalaista valituksenalaisen tuomion 120–124 kohdassa esitettyä toteamusta, jonka mukaan valintamenettelyn aikana noudatettu menettely oli sääntöjenvastainen.
62.
Seuraavaksi parlamentti arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta oli loukattu tutkimatta, liittyivätkö haastatteluissa käsitellyt aihepiirit tai teemat palvelukseenottoilmoituksessa asetettuihin edellytyksiin. (
23
) Tältä osin totean, että parlamentti ei pyri osoittamaan yhteyttä haastattelussa esiin tuotujen aihepiirien tai teemojen, menettelyn alussa asetettujen perusteiden ja palvelukseenottoilmoituksen välillä. Parlamentti ei esimerkiksi väittänyt, että haastatteluvaiheessa käytetyt aihepiirit tai teemat konkretisoivat ensimmäisessä vaiheessa esitettyjä perusteita ja palveluksenottoilmoitusta. Sen sijaan se väittää valituksessaan, että haastatteluvaiheessa neuvoa-antava komitea ei ollut enää sidottu alun perin hyväksymiinsä perusteisiin. Parlamentti on näin ollen väärässä valittaessaan siitä, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia sellaisen yhteyden olemassaoloa, jota parlamentti itse pitää tarpeettomana.
63.
Katson, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa aivan oikein, että vertailuperusteiden muuttaminen valintamenettelyn aikana sisältää riskin siitä, että näitä perusteita mukautetaan ottaen huomioon täytettävän viran hakijat. Parlamentti väittää olennaisilta osin, että tämä riski on riittämätön ja että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia, suosivatko haastattelussa käytettäväksi hyväksytyt aihepiirit tai teemat joitakin hakijoita. Väitteensä tueksi parlamentti viittaa tuomioon Vlachou v. tilintarkastustuomioistuin (
24
) ja tuomioon Caturla-Poch ja de la Fuente Pascual v. parlamentti. (
25
) Näistä kahdesta tuomiosta seuraa, että hakijoiden pätevyyden arviointijärjestelmä tai ‑menetelmä ei saa olla objektiivisesti katsoen luonteeltaan sellainen, että tiettyjä hakijoita kohdellaan suotuisasti ja toisia epäsuotuisasti. (
26
) Mielestäni tämä oikeuskäytäntö ei kuitenkaan tue sitä päätelmää, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen toteaminen valintamenettelyssä edellyttää kussakin yksittäistapauksessa sen tutkimista, onko joitakin hakijoita kohdeltu suotuisasti ja toisia epäsuotuisasti. Nyt käsiteltävässä asiassa on lisäksi kyse erilaisesta kysymyksestä, nimittäin asetettujen perusteiden ja haastattelussa käsiteltyjen aihepiirien tai teemojen välisestä suhteesta sopivimman hakijan valitsemiseksi.
64.
Lopuksi katson, että parlamentin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa katsoessaan, että hakijoiden luokittelun ansioituneisuusjärjestyksessä ei pitäisi perustua yksinomaan niihin vastauksiin, joita hakijat antoivat haastattelussa käsiteltyihin seitsemään aihepiiriin tai teemaan, perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Ensinnäkin unionin yleisen tuomioistuimen käyttämä ilmaisu ”yksinomaan” (ranskaksi ”uniquement”) voi selittyä valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa esitetyllä toteamuksella, jonka mukaan haastattelussa esitetyistä kysymyksistä ei saa tulla uusia vertailuperusteita. Se voi selittyä myös unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa esittämällä toteamuksella, jonka mukaan vertailuperusteita ei käytetty haastattelussa. Toiseksi parlamentin on osoitettava, että koko menettelyn aikana käytetyt perusteet ja aihepiirit tai teemat liittyivät toisiinsa ja että nimittävä viranomainen otti ne kokonaisuutena huomioon.
65.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen.
B
Toissijainen valitusperuste: oikeudellinen virhe suhteellisuusperiaatteen tulkinnassa riidanalaisen päätöksen kumoamisen seurausten osalta
66.
Toissijaisesti parlamentti väittää, että sen päätöksen kumoamisessa, jolla A nimitettiin mediajohtajan virkaan, tehtiin oikeudellinen virhe siltä osin kuin perustelut puuttuivat ja suhteellisuusperiaatetta loukattiin. Parlamentti toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin kumosi päätöksen, joka oli tehty kolmannen osapuolen eli A:n hyväksi. Parlamentti vetoaa unionin yleisen tuomioistuimen antamaan tuomioon Spadafora v. komissio (
27
) ja katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia punnitsemalla kaikki vastakkaiset intressit, oliko kumoamisseuraamus kohtuuton.
67.
Carbajo Ferrero toteaa, ettei A voinut vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, koska päätös, jolla hänet nimitettiin kyseiseen virkaan, oli riitautettu, ja väittää joka tapauksessa, että päätöksen kumoaminen ei ollut liiallinen seuraamus kyseisen sääntöjenvastaisuuden osalta.
68.
Katson, että parlamentti väittää perustellusti, että unionin yleinen tuomioistuin kumosi valituksenalaisen tuomion 146 kohdassa riidanalaisen päätöksen tutkimatta, oliko tämä kumoaminen oikeasuhteista. Unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa Spadafora v. komissio (
28
) esitetään perustelut, jotka ovat selvästi merkityksellisiä nyt käsiteltävän riidan kannalta. Kyseisessä tuomiossa todettiin, että hakija on lähtökohtaisesti palautettava siihen tilanteeseen, jossa hän oli ennen valintamenettelyn sääntöjenvastaisuuden tapahtumista. Jos aikaisemman tilanteen palauttaminen edellyttää kuitenkin sellaisten toimien kumoamista, jotka on osoitettu kolmansille osapuolille ja jotka ovat näille suotuisia, on tutkittava, onko kumoaminen kohtuuton seuraamus kyseisestä sääntöjenvastaisuudesta. Tässä yhteydessä on tarpeen ottaa huomioon tehdyn lainvastaisen toimen luonne, kantajan etu, kolmansien osapuolten etu ja yksikön etu.
69.
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen kumoaminen voi selvästi vaikuttaa A:han, joka on nimitetty kyseiseen virkaan. Tällaisessa tilanteessa nimityksen kumoaminen edellyttää, että arvioidaan ennakolta kumoamisen oikeasuhteisuutta, mikä puolestaan edellyttää kaikkien asianomaisten etujen punnintaa. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se valituksenalaisen tuomion 146 kohdassa päätti kumota riidanalaisen päätöksen tekemättä tällaista arviointia.
70.
On muistutettava kuitenkin, että unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen unionin oikeuden vastaisuus ei johda kyseisen ratkaisun kumoamiseen, jos sen tuomiolauselmaa voidaan muiden oikeudellisten perustelujen vuoksi pitää perusteltuna; tässä tapauksessa virheelliset perustelut on korvattava uusilla perusteluilla. (
29
)
71.
Näin on nyt käsiteltävässä asiassa. Kaikkien asianomaisten etujen punninnan pitäisi todellakin johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hallinnon velvollisuutta löytää A:n kannalta kohtuullinen ratkaisu. Tarkemmin sanottuna palvelukseenottomenettelyssä tapahtui merkittävä sääntöjenvastaisuus. Kuten olen edellä ensimmäisen valitusperusteen tarkastelun yhteydessä todennut, neuvoa-antavan komitean ei pitäisi muuttaa vertailuperusteita valintamenettelyn aikana. Carbajo Ferreron edun mukaista on riidanalaisen päätöksen kumoaminen, jotta kanne voi tuottaa hänelle hyötyä. Hallinnon osalta en näe, että yksikön edulle olisi aiheutunut haittaa. Riidanalaisen päätöksen kumoaminen ei korvaa hallintoviranomaisen arviota siitä, kuka hakija nimitetään kyseiseen virkaan. Parlamentin on aloitettava menettely uudelleen ja jätettävä valituksenalaisessa tuomiossa todetut sääntöjenvastaisuudet pois. Tämän uuden valintamenettelyn päätteeksi se voi vapaasti valita kyseiseen virkaan parhaiten sopivan hakijan. A:n tilanne on erilainen. Riidanalaisen päätöksen kumoaminen aiheuttaa A:lle riskin menettää virka, johon hänet on nimitetty. Lisäksi A ei ole vastuussa tästä sääntöjenvastaisuudesta. Vaikka A ei voinut jättää huomiotta sitä, kuten Carbajo Ferrero toteaa, että hänen nimityksensä ei ollut lopullinen, kun unionin yleisessä tuomioistuimessa oli vireillä kanne, joka koski hänen nimitystään koskevaa päätöstä, A ei kuitenkaan tehnyt mitään väärää.
72.
Se, että tämä vaikuttaa A:n etuihin, ei kuitenkaan merkitse sitä, että unionin tuomioistuimen olisi jätettävä riidanalaisen päätöksen kumoaminen vahvistamatta, kun otetaan huomioon kyseessä oleva sääntöjenvastaisuus. Hallinnon on kuitenkin pyrittävä etsimään tilanteeseen tasapuolinen ratkaisu suhteessa kolmanteen, jota asia koskee. Tarkemmin sanottuna, jos uuden valintamenettelyn päätteeksi kyseiseen virkaan nimitetään toinen henkilö, parlamentti on velvollinen turvaamaan A:n etuja.
73.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella toissijainen valitusperuste on hylättävä tehottomana.
VI Ratkaisuehdotus
74.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen ja toissijaisen valitusperusteen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Euroopan talousyhteisön ja Euroopan atomienergiajärjestön virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta annettu asetus N:o 31 (ETY), 11 (Euratom) (EYVL.1962, 45, s. 1385).
(
3
)	Ks. vastaavasti tuomio 3.3.1993, Booss ja Fischer v. komissio, T-58/91, EU:T:1993:15, 67 kohta.
(
4
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.3.2008, Giannini v. komissio, T-100/04, EU:T:2008:68, 132 ja 133 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
5
)	Nämä vertailuperusteet olivat seuraavat: ”(1) erityiskokemus avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa tai palvelukseenottoilmoituksessa mainituilla aloilla: tiedotusvälineiden, lehdistön ja televiestinnän alalla toimivan merkittävän yksikön johtaminen; (2) hallinto tai johtaminen: kokemus johtamisesta (henkilöstöhallinnon, johtamisen, talousarvion, rahoituksen jne. kaltaisilla aloilla); (3) kansainvälinen kokemus: työkokemus EU-ympäristössä ja/tai kansainvälisessä ympäristössä” (valittajan huomautusten vapaa käännös alkuperäisestä ranskankielisestä tekstistä).
(
6
)	Nämä aihepiirit olivat seuraavat: ”(1) Viran hakemisen syyt sekä osaston strateginen visio ja toimintasuunnitelma; (2) Miten varmistetaan, että kaikkia viestintäkanavia käytetään johdonmukaisen viestin välittämiseen strategisen täytäntöönpanokehyksen (SEF) mukaisesti; (3) Viestinnän painopisteet seuraavana vaalivuonna; (4) Miten lisätään korkean tason vierailujen, tärkeiden lainsäädäntöasiakirjojen ja täysistuntojen vaikutusta tiedotusvälineiden näkökulmasta; (5) Sukupuolten tasa-arvopolitiikan edistäminen; (6) Toiminnan lopettamiseen liittyvät haasteet ja negatiivisten painopisteiden määrittäminen; (7) Miten hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla mahdollisuuksia muuttaa AST-virat AD-viroiksi korkean tason tehtävien ja resurssien niukkuuden yhteydessä” (valittajan huomautusten vapaa käännös alkuperäisestä ranskankielisestä tekstistä).
(
7
)	Tuomio 3.3.1993, T-58/91, EU:T:1993:15.
(
8
)	Tuomio 3.3.1993, T-58/91, EU:T:1993:15.
(
9
)	Tuomio 19.5.1983, 289/81, EU:C:1983:142.
(
10
)	Tuomio 19.5.1983, 306/81, EU:C:1983:143.
(
11
)	Kyseisen päätöksen teksti on esitetty valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa.
(
12
)	Menettelyn vaiheista tehdyn päätöksen tekstissä viitataan ainoastaan avointa virkaa koskevaan ilmoitukseen. Nyt käsiteltävässä asiassa, kuten valituksenalaisen tuomion 50 kohdasta ilmenee, kyseistä päätöstä sovellettiin kuitenkin myös palvelukseenottoilmoituksen perusteella toteutettuun palveluksenottomenettelyyn.
(
13
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 67 kohta.
(
14
)	Ks. vastaavasti tuomio 13.12.1990, Kalavros v. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin, T-160/89 ja T-161/89, EU:T:1990:86, 37 kohta.
(
15
)	Ks. vastaavasti tuomio 7.2.1990, Culin v. komissio, C-343/87, EU:C:1990:49, 19 kohta.
(
16
)	Ks. tuomio 28.9.2017, Hristov v. komissio ja EMA, T‑495/16 RENV I ja T‑495/16 RENV II, ei julkaistu, EU:T:2017:676, 139 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
17
)	Tuomio 3.3.1993, Booss ja Fischer v. komissio, T-58/91, EU:T:1993:15, 67 kohta.
(
18
)	Tuomio 7.2.1990, Culin v. komissio, C-343/87, EU:C:1990:49, 19 kohta.
(
19
)	Tuomio 30.10.1974, Grassi v. neuvosto, 188/73, EU:C:1974:112.
(
20
)	Tuomio 19.5.1983, 289/81, EU:C:1983:142, 16 kohta.
(
21
)	Tuomio 19.5.1983, 306/81, EU:C:1983:143, 16 kohta.
(
22
)	Valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin päinvastoin vahvisti toimielinten laajan harkintavallan henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohtaan perustuvassa palvelukseenottomenettelyssä.
(
23
)	Parlamentti viittaa useisiin seikkoihin, jotka se esitti vastineessaan ja vastauskirjelmässään ensimmäisessä oikeusasteessa. Näillä seikoilla ei kuitenkaan pyritä osoittamaan yhteyttä eri perusteiden ja valintamenettelyn aikana käsiteltyjen aihepiirien välillä. Vastauskirjelmässä on yksi väite, joka saattaa olla merkityksellinen, ja siinä parlamentti toteaa, että ”työkokemus” voidaan liittää palvelukseenottoilmoituksen 4 ja 5 kohdassa mainittuihin eri tekijöihin. Se ei kuitenkaan kehitellyt tätä väitettä kirjelmissään eikä väitä, että haastattelussa käsitellyt aihepiirit liittyisivät palvelukseenottomenettelyn alussa asetettuihin perusteisiin.
(
24
)	Tuomio 6.2.1986, 143/84, EU:C:1986:55.
(
25
)	Tuomio 13.7.1989, 361/87 ja 362/87, EU:C:1989:317.
(
26
)	Tuomio 6.2.1986, Vlachou v. tilintarkastustuomioistuin, 143/84, EU:C:1986:55, 17 ja 19 kohta.
(
27
)	Tuomio 5.12.2017, T‑250/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:866, 110 kohta.
(
28
)	Ibid.
(
29
)	Tuomio 10.2.2021, RFA International v. komissio, C‑56/19 P, EU:C:2021:102, 61 kohta.