62024TC0653
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. BRKAN
представено на 29 октомври 2025 година (
1
)
Дело T‑653/24
Accorinvest,
Société Générale SA
срещу
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция)
„Преюдициално запитване — Хармонизация на данъчните законодателства — Акцизи — Директива 2008/118/ЕО — Електроенергия — Допълнителни косвени данъци — Прехвърляне на данъка върху потребителя“
Въведение
1.
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (ОВ L 9, 2009 г., стр. 12).
2.
Запитването е отправено в рамките на спор между дружествата Accorinvest и Société Générale SA, в качеството им на крайни потребители на електроенергия, и френската държава относно възстановяването на допълнителна такса към акциза върху електроенергията, предвидена във френската правна уредба.
3.
Всъщност във Франция Loi du 9 août 2004 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières a institué une contribution tarifaire d’acheminement (Закон от 9 август 2004 г. относно обществената услуга за електро- и газоразпределение и предприятията за електроенергия и газ) установява такса за пренос (наричана по-нататък „CTA“). По настоящото дело трябва да се разгледа дали CTA може да се квалифицира като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 и дали попада в приложното поле на тази разпоредба.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2008/118
4.
Директива 2008/118 е отменена с Директива 2020/262 (
2
). Въпреки това Директива 2008/118 остава приложима ratione temporis към фактите по спора в главното производство.
5.
Съображение 2 от Директива 2008/118 гласи:
„За да се гарантира правилното функциониране на вътрешния пазар, условията за облагане с акциз от стоките, включени в обхвата на Директива 92/12/ЕИО [на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (ОВ L 76, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129)], наричани по-долу „акцизни стоки“, трябва да останат хармонизирани“.
6.
Член 1 от тази директива предвижда:
„1.   Настоящата директива определя общ режим по отношение на акциза, с който се облага пряко или косвено потреблението на следните стоки (наричани по-долу „акцизни стоки“):
а)
енергийни продукти и електрическата енергия, обхванати от Директива 2003/96/ЕО [на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, 2003 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98)];
[…]
2.   Държавите членки могат да налагат по отношение на акцизните стоки допълнителни косвени данъци със специално предназначение, при условие че тези данъци са в съответствие с данъчните правила на Общността, приложими по отношение на акцизите или данъка върху добавената стойност при определянето на данъчната основа, изчисляването на данъчното задължение, облагането и контрола на данъка, като тези правила не включват разпоредбите, свързани с освобождаването от данъци.
3.   Държавите членки могат да налагат данъци върху:
а)
продуктите, които не са акцизни стоки;
б)
предоставянето на услуги, включително на такива, свързани с акцизни стоки, които не могат да се определят като данъци върху оборота.
[…]“.
Директива 2003/96
7.
Член 4 от Директива 2003/96 предвижда:
„1.   Нивата на облагане с данъци, които държавите членки прилагат за енергийните продукти и електроенергията, изброени в член 2, не могат да бъдат по-малки от минималните нива на облагане с данъци, посочени в настоящата директива.
2.   За целите на настоящата директива „ниво на облагане с данъци“ представлява общо наложените задължения, обхващащи всички косвени данъци (с изключение на ДДС), изчислени пряко или косвено върху количеството енергийни продукти и електроенергия при пускането им за потребление“.
Френското право
8.
Член 18 от Loi no°2004‑803, du 9 août 2004, relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Закон № 2004‑803 от 9 август 2004 г. относно обществената услуга за електро- и газоразпределение и предприятията за електроенергия и газ, наричан по-нататък „Законът от 9 август 2004 г.“) гласи:
„I. Въвежда се такса за услугите по пренос и разпределение на електроенергията в полза на Caisse nationale des industries électriques et gazières (Национална каса на електроенергийната и газовата промишленост) […]
[…]
II. Тази такса се дължи:
1° за електроенергията:
a)
от получаващите я оператори на обществени мрежи за пренос или разпределение, в добавка към тарифата за използване на обществените преносни и разпределителни мрежи, […] за потребителите […], с които тези оператори са сключили договор за достъп до мрежата;
b)
от получаващите я доставчици на електроенергия, в добавка към продажната им цена за потребителите […], когато тези доставчици са сключили договор за достъп до мрежите […], за да захранват тези потребители;
c)
от получаващите я доставчици на електроенергия, в добавка към продажните тарифи […].
III. Таксата се основава:
1° за електроенергията:
–
на фиксираната част от тарифата за използване на обществените електропреносни и електроразпределителни мрежи, преди облагане, когато таксата е дължима на основание параграф II, точка 1, буква a);
–
на фиксираната част от дела, предвиден за използването на мрежите, която е включена в продажната цена на електроенергията, преди облагане, когато таксата е дължима на основание параграф II, точка 1, буква b);
–
на фиксираната част от дела, отнасящ се до използването на мрежите, която е включена в регулираните продажни тарифи на електроенергията, преди облагане, когато таксата е дължима на основание параграф II, точка 1, буква c).
[…]
IV. Таксата по договорите, сключени от лицата, посочени в параграф II, за извършването на посочените в параграф I услуги, се дължи при получаването на авансовите плащания или цената от задълженото лице или, по негов избор, в момента на дебита; в този случай тя се дължи при всички случаи при получаването на авансовите плащания или на цената, ако тя предшества дебита.
[…]
VII. Редът и условията за прилагането на този член се определят с наредба на Държавния съвет“.
9.
Член 1 от Décret no 2005‑123 du 14 février 2005 relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz naturel (Наредба № 2005‑123 от 14 февруари 2005 г. за таксата за услугите по пренос и разпределение на електроенергия и природен газ), в редакцията му, приложима до 1 август 2017 г., гласи:
„I. Фиксираната част от тарифата за използване на обществените електропреносни и електроразпределителни мрежи, преди облагане, посочена в член 18, параграф III, точка 1 от гореспоменатия закон от 9 август 2004 г., представлява сбор от следните елементи:
–
годишния компонент за управление, както е определен в действащото решение за одобряване на тарифите за използване на обществените мрежи за пренос и разпределение на електроенергия;
–
годишния компонент за измерване, както е определен в действащото решение за одобряване на тарифите за използване на обществените мрежи за пренос и разпределение на електроенергия;
–
фиксираната част от годишния компонент за потребление […];
–
фиксираната част от годишния компонент за допълнително и аварийно захранване […]“.
10.
Съгласно член 1 от Наредба № 2005‑123, в неговата редакция след измененията с Наредбата от 28 юли 2017 г., приложима от 1 август 2017 г.: „[…] фиксираната част от тарифата за използване на обществените електропреносни и електроразпределителни мрежи преди облагане представлява сбор от елементите на тарифата, както са определени в действащото решение за одобряване на тарифите за използване на обществените електропреносни и електроразпределителни мрежи, изброени в точки 1—4:
1°
годишния компонент за управление;
2°
годишния компонент за измерване;
3°
фиксираната част от годишния компонент за потребление. В тази фиксирана част влизат елементите, включени в тарифните формули за този компонент, които зависят от договорените мощности, без месечните компоненти за превишаване на договорените мощности;
4°
фиксираната част от годишния компонент за допълнително и аварийно захранване. В тази фиксирана част влиза годишният компонент за допълнително и аварийно захранване, без частта, свързана с енергията, и месечните компоненти за превишаване на договорените мощности, когато нивото на напрежение на аварийното захранване е различно от това на основното захранване“.
11.
Съгласно член 2 от Наредба № 2005‑123 „[д]оставчикът на електроенергия, който събира таксата в изпълнение на член 18, параграф II, точка 1°, буква b) или c) от горепосочения закон от 9 август 2004 г. включва фиксираната част от дела, отнасящ се до използването на мрежите, преди облагане, в продажната цена или в продажната тарифа в съответствие с член 1“.
Фактите по спора в главното производство и преюдициалните въпроси
12.
Accorinvest и Société Générale SA са дружества по френското право, които в качеството си на крайни потребители на електроенергия заплащат CTA.
13.
В рамките на две отделни производства тези дружества са поискали от Tribunal administratif de Paris (Административен съд Париж, Франция) да осъди френската държава да им изплати обезщетение в размер, съответстващ на сумите, които са платили като CTA съответно за 2016—2018 г. и за 2017 г. и 2018 г. Според тях CTA не е съобразена с член 1, параграф 2 от Директива 2008/118. С две определения от 26 април 2021 г. тези искания са отхвърлени от Tribunal administratif de Paris като предявени пред съд, който не е компетентен да ги разгледа.
14.
С две решения от 17 май 2023 г. Cour administrative d’appel de Paris (Апелативен административен съд Париж, Франция) отменя тези определения, след което отхвърля исканията с мотива, че тъй като липсва пряка и неделима връзка между СТА и потреблението на електроенергия, таксата за пренос не представлява косвен данък, с който се облага пряко или косвено потреблението на електроенергия, и следователно не попада в приложното поле на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118.
15.
Всяко от дружествата, Accorinvest и Société Générale, подава жалба срещу тези решения на Cour administrative d’appel de Paris (Апелативен административен съд Париж) пред запитващата юрисдикция, като твърди, че разглежданата такса представлява косвен данък, с който се облага пряко или косвено потреблението на електроенергия, само поради факта че съществува законоустановен механизъм за прехвърляне на този данък върху крайния потребител. Те поддържат също, че разглежданата такса попада в приложното поле на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, при положение че е налице пряка и неделима връзка между таксата за пренос и потреблението на електроенергия. Те изтъкват по-специално, че договорът за достъп, по който се дължи тази такса, по необходимост е свързан с договор за доставка на електроенергия на краен потребител и че фиксираната част от тарифите за използване на обществените електроенергийни мрежи, на която се основава тази такса, зависи по-конкретно от избраната от самия краен потребител мощност, която обикновено е свързана с профила на неговото потребление.
16.
При тези условия запитващата юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следните два преюдициални въпроса:
„1)
Трябва ли разпоредбите на член 1, параграф 2 от Директива [2008/118] да се тълкуват в смисъл, че наличието на законоустановен механизъм за прехвърляне на данъка върху крайния потребител на акцизна стока само по себе си предполага съществуването на пряка и неделима връзка между този данък и потреблението на тази стока, така че той трябва да се счита за допълнителен косвен данък по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива [2008/118], дори когато този данък се изчислява независимо от количеството реално потребена стока?
2)
Трябва ли разпоредбите на член 1, параграф 2 от Директива [2008/118] да се тълкуват в смисъл, че данък като таксата за пренос, който се основава на фиксираната част от тарифите за използване на обществените електроенергийни мрежи, без променливата част от тези тарифи, която е единствената, зависеща от потреблението на електроенергия, но се дължи по силата на договорите за достъп до мрежата, сключени от потребителите или техните доставчици, има пряка и неделима връзка с потреблението на електроенергия, така че той трябва да се счита за допълнителен косвен данък по смисъла на тези разпоредби?“.
Анализ
17.
С двата си въпроса, които предлагам да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 трябва да се тълкува в смисъл, че такса като разглежданата по главното производство, която се начислява за използването на електропреносните и електроразпределителните мрежи, определя се въз основа на фиксираната част от тарифата за използване на обществените електроенергийни мрежи и се прехвърля върху потребителя чрез законов механизъм, попада в обхвата на понятието „допълнителни косвени данъци“ по смисъла на тази разпоредба.
18.
За да се отговори на този въпрос, следва първо да се дефинира понятието „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118. Второ, ще разгледам по-специално развития в съдебната практика критерий (
3
) за пряката и неделима връзка между даден данък и потреблението на акцизна стока, и в частност дали съществуващата връзка трябва да е с акт на потребление на електроенергия или с количеството потребена електроенергия. Трето, анализът ще се съсредоточи върху въпроса дали извод за наличието на такава пряка и неделима връзка може да бъде направен само от прехвърлянето на данъка върху потребителя. Четвърто, въз основа на това тълкуване ще трябва да се определи дали СТА може да бъде квалифицирана като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на тази разпоредба.
По понятието „допълнителен косвен данък“
19.
В самото начало следва да се отбележи, че задача на Съда е да даде квалификация на данък, мито или налог с оглед на правото на Съюза в зависимост от обективните характеристики на данъчното облагане, без оглед на квалификацията, която му дава националното право (
4
).
20.
Член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 предвижда, че държавите членки могат да налагат по отношение на акцизните стоки допълнителни косвени данъци със специално предназначение, при условие че тези данъци са в съответствие с данъчните правила на Съюза, приложими по отношение на акцизите или данъка върху добавената стойност (ДДС).
21.
Директива 2008/118 не съдържа определение за понятието „допълнителен косвен данък“ върху електроенергията по смисъла на тази разпоредба. В съответствие с постоянната практика на Съда обаче понятието „допълнителни косвени данъци“ обозначава косвените данъци със специално предназначение, с които се облага потреблението на стоките, изброени в член 1, параграф 1 от тази директива, различни от „акцизите“ по смисъла на последната разпоредба (
5
).
22.
В това отношение от съдебната практика следва, че трябва да съществува пряка и неделима връзка между такъв данък и потреблението на електроенергия (
6
). Това означава, че трябва да се провери дали с този данък се облага елемент, който има пряка и неделима връзка с потреблението на електроенергия, поради което облагането на този елемент трябва да се разглежда като облагане на самото потребление на електроенергия. Всъщност данък, с който не се облага потреблението на електроенергия, не попада в приложното поле на Директива 2008/118 (
7
).
23.
По настоящото дело обаче жалбоподателите в главното производство твърдят, че е достатъчно с разглежданата такса да се облага потреблението на електроенергия и че не е необходимо тя да е свързана с количества електроенергия.
24.
Затова според мен за тълкуването на понятието „допълнителни косвени данъци“ и определянето на приложното поле на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 е необходимо да се изясни дали критерият, въз основа на който се установява наличието на пряка и неделима връзка между даден косвен данък и потреблението на електроенергия, е връзка с акт на потребление на електроенергия, или е необходимо да съществува връзка между данъка и количествата потребена електроенергия.
Трябва ли да съществува пряка и неделима връзка с акт на потребление на електроенергия или с количествата действително потребена електроенергия?
25.
Според постоянната съдебна практика за целите на тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът, в който тя се вписва, и целите на правната уредба, от която тя е част (
8
).
26.
На първо място, текстът на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 не съдържа никакво уточнение по въпроса дали пряката и неделима връзка трябва да съществува с акта на потребление или с потребените количества. Всъщност от точка 20 по-горе е видно, че Директива 2008/118 не съдържа определение на понятието „допълнителни косвени данъци“, а условието за „пряка и неделима връзка с потреблението“ на акцизната стока е развито в практиката на Съда, както следва от точка 22 по-горе. Следователно текстът на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 сам по себе си не позволява да се определи дали пряката и неделима връзка с акта на потребление на електроенергия е достатъчна за квалифицирането като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на тази разпоредба.
27.
При тези условия трябва да се разгледа контекстът, в който се вписва член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, както и преследваните с тази директива цели.
28.
На второ място, що се отнася до контекста на тази разпоредба, следва да се отбележи, че структурата на член 1 от Директива 2008/118 разграничава три положения.
29.
Първо, член 1, параграф 1 от Директива 2008/118 прогласява принципа, че тази директива установява общ режим на акциза, с който се облага пряко или косвено потреблението на някои акцизни стоки, сред които е електроенергията, която е от обхвата на Директива 2003/96.
30.
Второ, член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 разрешава на държавите членки да прилагат други данъци „със специално предназначение“, при условие че те са в съответствие с правилата относно акцизите и ДДС. Така в контраст със задължението на държавите членки да въведат хармонизирания акциз, предвиден в член 1, параграф 1 от Директива 2008/118 за изброените в тази разпоредба акцизни стоки, член 1, параграф 2 от тази директива установява възможност за държавите членки при определени условия да налагат по отношение на акцизните стоки допълнителни косвени данъци със специално предназначение. Съдът уточнява, че признатата на държавите членки възможност има за цел да отчете разликата в традициите на държавите членки в областта на данъчното облагане и честото прибягване до косвени данъци за осъществяването на небюджетни политики (
9
).
31.
Трето, от член 1, параграф 3 от Директива 2008/118 следва, че държавите членки си запазват правото да въвеждат или запазват данъчно облагане на продуктите, които не са акцизни стоки (буква а), както и на предоставянето на услуги, включително на такива, свързани с акцизни стоки, които не могат да се определят като данъци върху оборота (буква б), при условие че тези данъци не водят до формалности при преминаването на граници, когато се осъществява търговия между държавите членки.
32.
Както подчертава Европейската комисия, тълкуване, според което данък, свързан с акт на потребление на електроенергия, но без връзка с действително потребеното
количество, може да се счита за пряко и неделимо свързан с това потребление, би лишило от полезно действие член 1, параграф 3, буква б) от Директива 2008/118. Всъщност тогава всички данъци, свързани с акта на потребление на електроенергия, биха могли да бъдат квалифицирани като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 и да попаднат в обхвата на тази разпоредба, което би обезсмислило член 1, параграф 3, буква б) от тази директива.
33.
При контекстуалното тълкуване следва да се вземе предвид и Директива 2003/96 относно преструктурирането на правната рамка за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, която се споменава в член 1, параграф 1 от Директива 2008/118. Всъщност режимът на облагане с акциз се урежда едновременно от обща директива, която определя общия режим на облагане с акциз (в случая ratione temporis Директива 2008/118 (
10
)), и от няколко специални директиви, които хармонизират данъчната основа и минималните данъчни ставки за акцизните стоки, а именно Директива 2003/96 по отношение на енергийните продукти и електроенергията.
34.
Член 4, параграф 1 от Директива 2003/96 налага на държавите членки задължението да спазват определени минимални нива на данъчно облагане на тези продукти, докато член 4, параграф 2 от нея определя „нивото на облагане с данъци“, прилагани от държавите членки за съответните продукти, като „всички косвени данъци (с изключение на ДДС), изчислени пряко или косвено върху количеството енергийни продукти и електроенергия при пускането им за потребление“ (курсивът е мой). Така, като се има предвид, че се прилагат към общия размер на косвените данъци, тези минимални нива на данъчно облагане включват предвидените в член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 (
11
)„допълнителни косвени данъци“ и се оценяват спрямо действителните нива на потребление на електроенергия.
35.
Така според мен от контекстуалното тълкуване следва, че с данък се облага потреблението на електроенергия и може да бъде квалифициран като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, ако е налице пряка и неделима връзка с количеството потребена електроенергия, а не само с акта на потребление.
36.
На трето място, това тълкуване се потвърждава от преследваните с Директива 2008/118 цели.
37.
В това отношение съгласно съображение 2 от Директива 2008/118 тя има за цел да хармонизира условията за облагане с акциз на стоките, попадащи в нейното приложно поле, за да се гарантира правилното функциониране на вътрешния пазар.
38.
Както следва от точка 29 по-горе, член 1, параграф 1 от Директивата установява хармонизиран акциз за ограничен списък от изброени в тази разпоредба стоки, сред които е електроенергията, обхваната от Директива 2003/96.
39.
От това следва, че член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, който по същество позволява на държавите членки да налагат допълнителни косвени данъци върху акцизните стоки, трябва да се тълкува стриктно като разпоредба, дерогираща принципа за хармонизацията на условията за събиране на акциза върху продуктите, попадащи в нейното приложно поле (
12
). Наистина в съдебната практика по дело Statoil Fuel & Retail (
13
), както и по дело Agenzia delle dogane e dei monopoli (
14
) тази преценка на Съда се отнася до едно от кумулативните условия, предвидени в член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, а именно до понятието „специално предназначение“, а не до самото понятие „допълнителни косвени данъци“. С оглед обаче на постоянната съдебна практика, според която изключенията трябва да се тълкуват стриктно, за да не бъдат лишавани от съдържание общите правила (
15
), ми се струва, че същият подход е приложим и при определянето на приложното поле на предвидената в тази разпоредба дерогация и следователно при тълкуването на понятието „допълнителни косвени данъци“ (
16
).
40.
Затова според мен понятието „допълнителен косвен данък“ също трябва да се тълкува стриктно, което изключва възможността такса, която има връзка само с акта на потребление на електроенергия, да попада в приложното поле на тази разпоредба.
41.
Както изтъква Комисията в съдебното заседание, ако предвидените в член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 „допълнителни косвени данъци“ включват данъци, с които всъщност не се облага потреблението на електроенергия, тоест без връзка с количеството потребена електроенергия, това би могло да навреди на хармонизационната цел на тази директива, насочена към улесняване на свободното движение на акцизни стоки, тъй като би съществувал риск от възпрепятстване на търговията с акцизни стоки между държавите членки чрез допълнителни данъци. Всъщност Директива 2008/118 има за цел по-специално да хармонизира във всички държави членки правилата относно изискуемостта на акциза (
17
), както и тези относно движението и мониторинга на продукти, подлежащи на облагане с акциз, което позволява да се улесни движението на тези продукти. Предвиденият в член 1, параграф 1 от Директива 2008/118 хармонизиран акциз обаче е данък върху потреблението, основан на количеството акцизни стоки, предлагани за потребление (
18
). Ако съществуват други данъци върху същите стоки, които не са свързани с действителното потребление на тези стоки, това би могло да доведе до допълнителни формалности, свързани с контрола върху тях. Така натрупването на такива данъци наред с хармонизирания акциз би създало опасност от възпрепятстване на търговията с акцизни стоки между държавите членки.
42.
От тези елементи според мен следва, че даден данък може да бъде квалифициран като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118 само ако е налице пряка и неделима връзка между него и количествата потребена електроенергия, а не само с акта на потребление на електроенергия.
43.
Впрочем практиката на Съда потвърждава този акцент върху количествата потребени стоки. Така в решение Kernkraftwerke Lippe-Ems Съдът приема, че няма пряка и неделима връзка с потреблението на електроенергия, що се отнася до данък върху горивните касети в реактори на ядрени централи, тъй като този данък може да се събира поради задействането на самоподдържаща се верижна реакция, без непременно да е налице произведено, а следователно и потребено количество електроенергия (
19
).
44.
По-нататък, в решение Promociones Oliva Park Съдът констатира, че разглежданият по това дело данък се изчислява единствено в зависимост от качеството на производител на електроенергия въз основа на отчасти фиксирани приходи на данъчнозадължените лица, и следователно независимо от количеството електроенергия, действително произведено и включено в електрическата мрежа (
20
). Въз основа на това Съдът прави извода, че не съществува пряка и неделима връзка между този данък и потреблението на електроенергия (
21
).
45.
Според мен от това следва, че пряката и неделима връзка между данъка и потреблението на акцизната стока трябва да съществува с количествата потребена електроенергия, а не само с акта на потребление на електроенергия.
По прехвърлянето на данъка върху крайния потребител
46.
От акта за преюдициално запитване е видно, че по силата на член 18, параграф II от Закона от 9 август 2004 г. CTA се дължи от операторите на обществените електропреносни или електроразпределителни мрежи, или от доставчиците на електроенергия, но те я събират от потребителите.
47.
В това отношение запитващата юрисдикция пита Общия съд дали пълното и прозрачно прехвърляне на CTA върху крайния потребител е достатъчно, за да се приеме, че е налице пряка и неделима връзка с потреблението на електроенергия.
48.
Според мен няколко довода са в подкрепа на отрицателен отговор на този въпрос.
49.
Първо, от точка 45 по-горе следва, че за да може даден данък да се квалифицира като „допълнителен косвен данък“, е необходимо между данъка и потреблението на акцизната стока да съществува пряка и неделима връзка с потребените количества електроенергия. Вследствие на това считам, че само по себе си обстоятелството, че даден данък се прехвърля изцяло върху крайния потребител на електроенергия, макар и чрез установен в закона механизъм, не е достатъчно, за да се направи извод за наличието на пряка и неделима връзка между данъка и потреблението на електроенергия.
50.
Второ, това тълкуване според мен се потвърждава от практиката на Съда.
51.
От една страна, както припомня генералният адвокат Campos Sànchez-Bordona в заключението си по дело Messer France (
22
), в решение IRCCS — Fondazione Santa Lucia (
23
) Съдът посочва три характеристики, присъщи на косвените данъци:
–
законовото задължение за плащането им и компетентността на органите при неплащане да предприемат съответните действия спрямо длъжника,
–
предназначението на събраните суми, които трябва да финансират цели от общ интерес съобразно критериите за разпределение на разходите, въведени от публичните органи,
–
възможността да бъдат начислени на крайния потребител на доставената стока или услуга чрез включването им в издадената му фактура, чиято стойност обикновено е пропорционална на потребените количества продукт или услуга.
52.
Следователно прехвърлянето на данъка върху потребителя несъмнено е една от характерните особености на косвените данъци. Самото прехвърляне на данъка върху потребителя обаче не означава автоматично, че този данък има пряка и неделима връзка с потреблението на електроенергия.
53.
От друга страна, следва да се отбележи, че за да определи дали даден данък може да бъде квалифициран като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, Съдът многократно е вземал предвид дали има възможност данъкът да бъде прехвърлен върху потребителя (
24
). Същевременно Съдът винаги е анализирал методите за изчисляване на тези вноски, за да определи дали те представляват допълнителни косвени данъци по смисъла на тази разпоредба (
25
).
54.
Затова от изложеното по-горе ми се струва, че пълното прехвърляне на такса като СТА, която се дължи независимо от нивото на потреблението на електроенергия, само по себе си не е достатъчно, за да се направи изводът, че такава такса представлява допълнителен косвен данък, но е елемент, който трябва да се вземе предвид за квалифицирането като допълнителен косвен данък по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118.
Може ли CTA да бъде квалифицирана като „допълнителен косвен данък“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118?
55.
За да се определи дали СТА може да попадне в обхвата на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, следва да се провери дали с нея се облага пряко или косвено потреблението на електроенергия, посочена в Директива 2003/96.
56.
На първо място, от член 18, параграф I от Закона от 9 август 2004 г. следва, че CTA е такса за преноса и разпределението на електроенергия. Така правопораждащият факт за CTA е сключването от потребителя на договор за достъп до обществената разпределителна мрежа, независимо дали става въпрос за единичен договор, сключен с доставчиците на електроенергия, който обхваща едновременно достъпа до мрежата и доставката на електроенергия, или за договор, отделен от договора за доставка, сключен с операторите на обществените преносни или разпределителни мрежи (
26
). Така правопораждащият факт за CTA, а именно използването на електропреносните и електроразпределителните мрежи, предхожда всяко потребление на електроенергия, дори даден договор за пренос по принцип да е свързан с договор за доставка на електроенергия.
57.
На второ място, що се отнася до начина на изчисляване на CTA, следва да се отбележи, че тя се определя въз основа на фиксираната част от тарифата за използване на обществените електропреносни и електроразпределителни мрежи (TURPE) преди облагане, която по силата на член 1 от Наредба № 2005‑123 от 14 февруари 2005 г. се състои от компонента „управление“ (
27
), компонента „измерване“ (
28
), фиксираната част от компонента „потребление“ (
29
) и фиксираната част от годишния компонент „допълнително и аварийно захранване“ (
30
). Както изтъква Комисията в съдебното заседание, тези компоненти се определят на годишна база и не подлежат на промяна.
58.
Първо, от акта за преюдициално запитване е видно, че компонентът „управление“, компонентът „измерване“ и фиксираната част от годишния компонент „допълнително и аварийното захранване“ не са свързани с потреблението на електроенергия (
31
).
59.
Второ, що се отнася до фиксираната част от годишния компонент „потребление“, тя зависи по-конкретно от нивото на напрежението, от тарифните опции и от договорената от потребителя мощност (
32
). Жалбоподателите по главното производство изтъкват, че фиксираната част от компонента „потребление“ в действителност е променлива, като се има предвид, че тя ще варира в зависимост от мощността и тарифните опции, избрани от потребителя в зависимост от нуждите му, което доказвало, че CTA е свързана с потреблението на електроенергия.
60.
Въпреки това от материалите по делото, с които разполага Общият съд, следва, че тарифните опции и мощността, избрани от потребителя, са свързани с прогнозна оценка за неговото бъдещо потребление на електроенергия, а не с действителното му потребление.
61.
Всъщност потребителят ще избере тарифна опция и мощност преди всяко потребление на електроенергия. По този начин изборът на потребителя ще се основава на неговия профил на потребление и на начина, по който потребява електроенергия, спрямо оценка на неговите нужди, но без пряка връзка с действителния обем на неговото потребление на електроенергия.
62.
В съдебното заседание френското правителство уточнява, че договорената мощност определя максималното количество електроенергия, което може да се използва от потребителя в даден момент (
33
). Така потребителят преценява мощността, от която счита, че ще има нужда в бъдеще, в зависимост от нуждите, свързани с неговите дейности или с електрическите му уреди. Следователно мощността съответства на право на потенциално максимално потребление на електроенергия, което потребителят ще използва в по-голяма или по-малка степен (
34
). Възможно е дори потребителят да не потребява електроенергия през определен период от време, например в случая на ваканционна къща, която не е обитавана през част от годината.
63.
Освен това, както уточняват жалбоподателите по главното производство и френското правителство в съдебното заседание, ако потребителят е избрал много по-голяма мощност от действително използваната, той може да измени договора си, като я намали, за да може избраната от него мощност да съответства на действителните му нужди. В този случай тарифите за използване на обществените електроенергийни мрежи и СТА ще бъдат адаптирани занапред, но няма да се възстановява СТА, платена до този момент от потребителя и изчислена въз основа на мощност, която не отговаря на нуждите му.
64.
Следователно, дори ако, както твърдят жалбоподателите по главното производство, договорената мощност има известна взаимовръзка с бъдещото потребление на електроенергия от потребителя, основата за определяне на CTA не е пряко свързана с действително използвано количество електроенергия и СТА дори може да бъде начислявана, без дадено количество електроенергия да е било пускано в мрежата или използвано от потребителя.
65.
По-нататък, както изтъква Комисията в съдебното заседание, ценообразуването на фиксираната част от компонента „потребление“ отчита и разходите, направени от операторите на обществени електропреносни и електроразпределителни мрежи, спрямо максималното потенциално потребление на потребителите и разпределянето му във времето, което е свързано с потенциалното потребление на потребителя, но не и с действителното потребление на електроенергия от потребителя.
66.
На трето място, несъмнено е вярно, че СТА се прехвърля изцяло върху крайния потребител на електроенергия (
35
). Въпреки това, както е видно от точка 49 по-горе, считам, че само по себе си обстоятелството, че даден данък се прехвърля изцяло върху посочения краен потребител, не е достатъчно, за да се заключи, че е налице пряка и неделима връзка между данъка и потреблението на електроенергия. От точки 58—64 по-горе обаче следва, че правопораждащият факт за CTA предхожда всяко потребление на електроенергия и че размерът на CTA се изчислява независимо от действително използваното от потребителя количество електроенергия.
67.
При това положение не може да се приеме, че е налице пряка и неделима връзка между СТА и потреблението на електроенергия. Вследствие на това, тъй като СТА не представлява косвен данък, с който се облага пряко или косвено потреблението на електроенергия, посочена в Директива 2003/96, според мен тази такса не може да попадне в обхвата на член 1, параграф 2 от Директива 2008/118.
Заключение
68.
С оглед на всички гореизложени съображения предлагам на Общия съд да отговори на поставените от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция) въпроси по следния начин:
„Член 1, параграф 2 от Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО
трябва да се тълкува в смисъл, че
такса като разглежданата по главното производство, която се начислява за използването на електропреносните и електроразпределителните мрежи, определя се въз основа на фиксираната част от тарифата за използване на обществените електроенергийни мрежи и се прехвърля върху потребителя чрез установен в закона механизъм, не попада в обхвата на понятието „допълнителни косвени данъци“ по смисъла на тази разпоредба“.
Мaja Brkan
Представено в открито съдебно заседание в Люксембург на 29 октомври 2025 година.
Подписи
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Директива на Съвета от 19 декември 2019 година за определяне на общия режим на облагане с акциз (ОВ L 58, 2020 г., стр. 4).
(
3
)	Вж. в този смисъл решение от 10 юни 1999 г., Braathens (C‑346/97, EU:C:1999:291, т. 22 и 23).
(
4
)	Вж. в този смисъл решение от 3 март 2021 г., Promociones Oliva Park (C‑220/19, EU:C:2021:163, т. 45 и цитираната съдебна практика).
(
5
)	Вж. решение от 19 юни 2025 г., Hera Comm (C‑645/23, EU:C:2025:454, т. 38 и цитираната съдебна практика).
(
6
)	Вж. в този смисъл решение от 10 юни 1999 г., Braathens (C‑346/97, EU:C:1999:291, т. 22 и 23).
(
7
)	Решение от 20 септември 2017 г., Elecdey Carcelen и др. (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 и C‑221/16, EU:C:2017:705, т. 63).
(
8
)	Решения от 17 ноември 1983 г., Merck (292/82, EU:C:1983:335, т. 12), и от 30 април 2025 г., Generalstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (Износ на пари в брой в Русия), (C‑246/24, EU:C:2025:295, т. 18 и цитираната съдебна практика).
(
9
)	Решение от 19 юни 2025 г., Hera Comm (C‑645/23, EU:C:2025:454, т. 41 и цитираната съдебна практика).
(
10
)	Впоследствие Директива 2008/118 е отменена и заменена с Директива (ЕС) 2020/262 на Съвета от 19 декември 2019 година за определяне на общия режим на облагане с акциз (ОВ L 58, 2020 г., стр. 4).
(
11
)	Този извод следва по-конкретно от решение от 4 юни 2015 г., Kernkraftwerke Lippe-Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354, т. 65), от заключението на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело IRCCS - Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287, т. 40), както и от заключението на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Messer France (C‑103/17, EU:C:2018:170, т. 54).
(
12
)	Решение от 5 март 2015 г., Statoil Fuel -Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, т. 39 и цитираната съдебна практика), и определение от 9 ноември 2021 г., Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta (C‑255/20, непубликувано, EU:C:2021:926, т. 32).
(
13
)	Решение от 5 март 2015 г., Statoil Fuel -Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149, т. 39 и цитираната съдебна практика).
(
14
)	Определение от 9 ноември 2021 г., Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta (C‑255/20, непубликувано, EU:C:2021:926, т. 32).
(
15
)	Решение от 22 април 2010 г., Комисия/Обединено кралство, C‑346/08, EU:C:2010:213, т. 39 и цитираната съдебна практика.
(
16
)	За подобен подход, що се отнася до член 3, параграф 2 от Директива 92/12, чието съдържание по същество не се различава от член 1, параграф 2 от Директива 2008/118, вж. заключението на генерален адвокат Saggio по дело EKW и Wein Co (C‑437/97, EU:C:1999:342, т. 38) и заключението на генерален адвокат Wahl по дело Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2013:694, т. 16).
(
17
)	Съображение 8 от Директива 2008/118.
(
18
)	Вж. в този смисъл решение от 28 януари 2016 г., BP Europa (C‑64/15, EU:C:2016:62, т. 32).
(
19
)	Решение от 4 юни 2015 г., Kernkraftwerke Lippe-Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354, т. 63).
(
20
)	Решение от 3 март 2021 г., Promociones Oliva Park (C‑220/19, EU:C:2021:163, т. 57—58).
(
21
)	Решение от 3 март 2021 г., Promociones Oliva Park (C‑220/19, EU:C:2021:163, т. 59).
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, точка 31.
(
23
)	Решение от 18 януари 2017 г. (C‑189/15, EU:C:2017:17).
(
24
)	Вж. решения от 4 юни 2015 г., Kernkraftwerke Lippe-Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354, т. 64), от 20 септември 2017 г., Elecdey Carcelen и др. (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 и C‑221/16, EU:C:2017:705, т. 50), и от 3 март 2021 г., Promociones Oliva Park (C‑220/19 EU:C:2021:163, т. 54).
(
25
)	Решения от 18 януари 2017 г., IRCCS — Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, т. 38), от 20 септември 2017 г., Elecdey Carcelen и др. (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 и C‑221/16, EU:C:2017:705, т. 49—51), и от 3 март 2021 г., Promociones Oliva Park (C‑220/19, EU:C:2021:163, т. 55).
(
26
)	Вж. член 18, параграф IV от Закона от 9 август 2004 г. и заключението на публичния докладчик, г‑жа Céline Guibe, по делата в главното производство пред Conseil d’État (Държавен съвет) (дела № 476000 и № 476009). Това заключение е приложено към решението на Conseil d’État (Държавен съвет) от 29 ноември 2024 г. по делата в главното производство и е достъпно на уебсайта на тази юрисдикция: https://www.conseil-etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024‑11‑29/476000.
(
27
)	В становището си френското правителство се позовава на уебсайта на Commission de régulation de l’énergie (Комисия за енергийно регулиране) (CRE) (https://www.cre.fr/electricite/reseaux-delectricite/tarif-dacces.html), раздел „Tarif d’accès“ („Тарифа за достъп“). Според CRE компонентът „управление“„покрива разходите за управление на клиентела, поемани от мрежовите оператори“. Освен това от акта за преюдициално запитване (т. 12) е видно, че този компонент „се фактурира под формата на фиксирана ставка за точка на свързване и за договор, приложима за всички потребители в зависимост от нивото им на напрежение на присъединяване (високо, средно или ниско) и от договорното им споразумение, оформено като договор за достъп до обществената разпределителна мрежа или като единичен договор“.
(
28
)	В становището си френското правителство се позовава на уебсайта на CRE, цитиран в бележка под линия 27 от настоящото заключение, раздел „Tarif d’accès“ („Тарифа за достъп“). Според CRE „компонентът „измерване“ покрива разходите за измерване, контрол, отчитане, предаване на данни за фактурирането, разходите, свързани с процеса на възстановяване на потоците, както и евентуално разходите за наем и поддръжка на измервателните уреди“. Освен това от акта за преюдициално запитване (т. 13) е видно, че този компонент „зависи от собствеността на електромера, от нивото на напрежението, от договорената мощност на потребление или от максималната отдавана мощност, нейния контрол и измерени количества“.
(
29
)	В становището си френското правителство се позовава на уебсайта на CRE, цитиран в бележка под линия 27 от настоящото заключение, раздел „Tarif d’accès“ („Тарифа за достъп“). Според CRE компонентът „потребление“ обхваща основно оперативните и капиталовите разходи, свързани с мрежовата инфраструктура, както и разходите за закупуване на загубите. По-нататък, от акта за преюдициално запитване (т. 14) е видно, че фиксираната част от компонента „потребление“ зависи от нивото на напрежението, от тарифата, която мрежовите оператори са избрали, за да фактурират използването на мрежите, и от договорената мощност, или, за тарифите, предлагащи времево разграничение в зависимост от сезона или от часа на денонощието — от договорените мощности. Единствено променливата част от компонента „потребление“ зависи от потребената енергия.
(
30
)	От акта за преюдициално запитване (т. 15) е видно, че „фиксираната част от годишния компонент „допълнително и аварийно захранване“ зависи главно от дължината и вида на присъединяването, а именно дали то се осъществява по въздух или под земята“.
(
31
)	Това е видно от бележки под линия 27, 28 и 30, в които се посочва как се определят тези компоненти.
(
32
)	Препращам към бележка под линия 30 по-горе.
(
33
)	Това е видно и от заключението на публичния докладчик, цитирано в бележка под линия 26 от настоящото заключение.
(
34
)	От заседанието на CRE от 18 декември 2024 г., на което е прието решение относно условията и реда за развитие на мощността на електрическото свързване в близост до инсталациите и относно условията за обезщетяване (вж. JORF, бр. 0304 от 24 декември 2024 г., текст № 99), е видно, че CRE прави разграничение между договорените и използваните от потребителите мощности.
(
35
)	Вж. член 18, параграф II от Закона от 9 август 2004 г.