62020CV0001(01)
СТАНОВИЩЕ 1/20 НА СЪДА (четвърти състав)
16 юни 2022 година
„Становище, постановено на основание член 218, параграф 11 ДФЕС — Искане за становище — Проект за модернизиран Договор за Енергийната харта — Член 26 — Механизъм за уреждане на спорове — Допустимост“
В производство за даване на становище 1/20,
с предмет искане на становище на основание член 218, параграф 11 ДФЕС, подадено на 2 декември 2020 г. от Кралство Белгия,
СЪДЪТ (четвърти състав)
състоящ се от: C. Lycourgos, председател на състава, S. Rodin, J.‑C. Bonichot, L. S. Rossi (докладчик) и O. Spineanu-Matei, съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за белгийското правителство, от S. Baeyens, J.‑C. Halleux, C. Pochet и M. Van Regemorter, в качеството на представители,
–
за чешкото правителство, от K. Najmanová, H. Pešková, M. Smolek и J. Vláčil, в качеството на представители,
–
за германското правителство, от J. Möller и D. Klebs, в качеството на представители,
–
за гръцкото правителство, от K. Boskovits и G. Karipsiadis, в качеството на представители,
–
за испанското правителство, от S. Centeno Huerta, A. Gavela Llopis и J. Ruiz Sánchez, в качеството на представители,
–
за френското правителство, от A. Daniel и W. Zemamta, в качеството на представители,
–
за хърватското правителство, от G. Vidović Mesarek, в качеството на представител,
–
за италианското правителство, от G. Palmieri, в качеството на представител, подпомагана от P. Garofoli, avvocato dello Stato,
–
за литовското правителство, от K. Dieninis и R. Dzikovič, в качеството на представители,
–
за унгарското правителство, от M. Z. Fehér и K. Szíjjártó, в качеството на представители,
–
за нидерландското правителство, от M. K. Bulterman и J. M. Hoogveld, в качеството на представители,
–
за полското правителство, от B. Majczyna, в качеството на представител,
–
за словенското правителство, от N. Pintar Gosenca, в качеството на представител,
–
за словашкото правителство, от B. Ricziová, в качеството на представител,
–
за Съвета на Европейския съюз, от B. Driessen и A. Lo Monaco, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от L. Armati, O. Beynet, F. Erlbacher, M. Kellerbauer, T. Maxian Rusche и R. Vidal Puig, в качеството на представители,
след като изслуша генералния адвокат,
постанови настоящото
Становище
1
Искането за становище, внесено в Съда от Кралство Белгия, е формулирано по следния начин:
„Проектът за модернизиран Договор за Енергийната харта съвместим ли е с Договорите, и по-специално с членове 19 ДЕС и 344 ДФЕС:
–
що се отнася до член 26 от посоченото споразумение, ако този член може да се тълкува в смисъл, че допуска прилагането вътре в Европейския съюз на механизма за уреждане на спорове?
–
при положение че, ако член 26 от посоченото споразумение трябва да се тълкува в смисъл, че допуска прилагането вътре в Европейския съюз на механизма за уреждане на спорове, това споразумение не съдържа — по-специално в определенията за инвестиция и за инвеститор в член 1 от предвиденото споразумение — изрично специално правило или изрична изключваща клауза, което/която да предвижда неприложимостта на общия механизъм по член 26 между държавите членки?“.
Правна уредба
2
Договорът за Енергийната харта, подписан в Лисабон на 17 декември 1994 г. (ОВ L 380, 1994 г., стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 1, стр. 126, наричан по-нататък „ДЕХ“), е одобрен от името на Европейските общности с Решение 98/181/ЕО, ЕОВС, Евратом на Съвета и на Комисията от 23 септември 1997 година за сключването от Европейските общности на Договора за Енергийната харта и на Протокола за Енергийната харта относно енергийната ефективност и свързаните екологични аспекти (ОВ L 69, 1998 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 1, стр. 253). Той се състои от преамбюл и осем части, сред които част I, озаглавена „Определения и цел“, която включва членове 1 и 2 от този договор, и част V, озаглавена „Уреждане на спорове“, която включва членове 26—28 от посочения договор.
3
Член 1 от ДЕХ, озаглавен „Определения“, дефинира за целите на този договор съвкупност от понятия, сред които в точки 6 и 7 от този член фигурират понятията „инвестиция“ и „инвеститор“.
4
Член 26 от ДЕХ, озаглавен „Уреждане на спорове между инвеститор и договаряща се страна“, гласи:
„1.   Спорове между договаряща се страна и инвеститор от друга договаряща се страна, свързани с инвестиция на последния в зоната на първата, които касаят предполагаемо нарушение на задължение на първата съгласно част III, се решават, ако е възможно, по мирен начин.
2.   Ако такива спорове не могат да бъдат уредени в съответствие с разпоредбите на параграф 1 в срок от три месеца от датата, на която коя да е от страните по спора е поискала мирно решаване, инвеститорът — страна по спора, може да избере да го внесе за разрешаване:
a)
в съдилищата или административните съдилища на договаряща се страна — страна по спора;
или
б)
в съответствие с приложима, предварително договорена процедура за уреждане на спора;
или
в)
в съответствие със следващите параграфи на този член.
3.   a) При условията на букви б) и в), всяка договаряща се страна с настоящето дава безусловното си съгласие за внасяне на спора в международен арбитраж или помирителен орган в съответствие с разпоредбите на този член.
[…]
4.   В случай че инвеститорът избере да внесе спора за разрешаване в съответствие с точка 2, буква в), инвеститорът дава писменото си съгласие за внасяне на спора:
a)
i)
в Международния център за разрешаване на инвестиционни спорове, учреден в съответствие с Конвенцията за уреждане на инвестиционни спорове между държави и граждани на други държави, открита за подписване във Вашингтон на 18 март 1965 г. (наричана по-долу „Конвенция МЦРИС“), ако договарящата се страна на инвеститора и договаряща се страна — страна по спора, са и двете страни по Конвенцията МЦРИС;
или
ii)
в Международния център за уреждане на инвестиционни спорове, учреден в съответствие с Конвенцията, спомената в буква а), i) в съответствие с правилата, регулиращи допълнителен механизъм за администриране на процедурите от секретариата на центъра (наричани по-долу „Правила за допълнителен механизъм“), ако договарящата се страна на инвеститора или договарящата се страна, страна по спора, но не и двете, е страна по Конвенцията МЦРИС;
б)
на едноличен арбитър или в специален арбитражен съд, учреден в съответствие с Арбитражните правила на Комисията по международно търговско право при ООН (наричана по-долу „Унситрал“);
или
в)
за арбитражно разглеждане в Арбитражния институт на търговската палата в Стокхолм.
[…]“.
5
Член 34 от ДЕХ, озаглавен „Конференция за Енергийната харта“, гласи в параграф 1:
„Договарящи се страни заседават периодично на Конференцията за Енергийната харта (наричана по-долу „Конференция за Хартата“), на която всяка договаряща се страна има право на един представител. Редовните заседания се провеждат през интервали, определени от Конференцията за Хартата“.
Предвиденото споразумение
6
Тъй като ДЕХ не е бил обект на съществена ревизия след 16 април 1998 г., датата на влизането си в сила, секретариатът на Енергийната харта предлага той да бъде модернизиран. След обмен на становища по този въпрос, на 27 ноември 2018 г. Конференцията за Хартата приема списък с различни области, отворени за обсъждане, за да бъде поставено началото на преговорите за модернизиране (наричан по-нататък „списъкът с области, отворени за преговори“).
7
Този списък включва следните области:
–
прединвестиционния етап,
–
определението за „Харта“,
–
определението за „икономическа дейност в енергийния сектор“,
–
определението за „инвеститор“,
–
определението за „инвестиция“,
–
правото за въвеждане на регулиране,
–
определението за справедливо и равноправно третиране,
–
клаузата за най-облагодетелствана нация,
–
изясняването на понятието „постоянна максимална закрила и сигурност“,
–
определението за непряка експроприация,
–
обезщетението за загуби,
–
защитната клауза,
–
отказването на предимства,
–
трансферите, свързани с инвестициите,
–
злоупотребите с правото на жалба,
–
прозрачността,
–
обезпечаването на разходите,
–
оценяването на вредите,
–
финансирането от трети страни,
–
устойчивото развитие и социалната отговорност на предприятията,
–
определението за транзитиране,
–
достъпа до инфраструктурата (включително отказа за достъп и разполагаемия капацитет),
–
определението и принципите за определяне на тарифи,
–
организацията за регионална икономическа интеграция (ОРИИ), и
–
изгубилите значение разпоредби.
8
На 6 ноември 2019 г. Конференцията за Хартата създава групата за модернизирането и ѝ възлага да постави начало на преговорите за модернизирането на ДЕХ с цел бързо приключване на този процес. Конференцията уточнява, че преговорите ще вземат предвид списъка с области, отворени за преговори, и политическите опции, предложени от договарящите се страни.
9
Първият цялостен кръг от преговори е проведен от 6 до 9 юли 2020 г., вторият кръг се е състоял от 8 до 11 септември 2020 г., а третият кръг — от 3 до 6 ноември 2020 г.
10
На 15 юли 2019 г. Съветът на Европейския съюз упълномощава Европейската комисия да открие преговори за модернизирането на ДЕХ и приема съответните указания за водене на преговори. През октомври 2019 г. Европейският съюз предлага политически опции за модернизирането, а след това, през май 2020 г. представя предложения за изменения на ДЕХ.
11
Сред предложените от Съюза политически опции и изменения има предложение за изменение на член 26 от ДЕХ, с което се цели да се потвърди още веднъж ангажиментът на Съюза за структурна реформа на механизмите за уреждане на спорове между инвеститори и държави на международно равнище.
12
Секретариатът на Енергийната харта и редица договарящи се страни припомнят обаче, че постигнатото между договарящите се страни споразумение за модернизиране на ДЕХ засяга само областите, отворени за преговори. Така е договорено, че по всяка допълнителна област, освен включените в този списък, договарящите се страни трябва да постигнат консенсус помежду си.
13
По повод втория кръг от преговори Съюзът представя предложения за реформа на механизма за уреждане на спорове между инвеститори и държави, отнасящи се до области, които не са включени в посочения списък. Не е постигнат обаче консенсус за обсъждане на тези предложения.
14
Преговорите за ОРИИ, които са сред областите, включени в същия списък, са в дневния ред на третия кръг от преговори. В рамките на този кръг Република Казахстан предлага неприложимостта на някои разпоредби от ДЕХ да се разшири по отношение на членовете на една и съща ОРИИ, като за тази цел се измени член 26 от ДЕХ и се предвиди изрично, че разпоредбите относно уреждането на спорове в областта на инвестициите няма да се прилагат между членовете на една ОРИИ.
15
Комисията обаче не е упълномощена да подкрепи това предложение. Всъщност Съюзът не е поискал включването на ОРИИ в списъка с области, отворени за преговори, и в указанията на Съвета за водене на преговорите се посочва, че „Европейският съюз не подкрепя изменението на разпоредбата относно ОРИИ в процеса за модернизиране на ДЕХ“.
Производството пред Съда
16
На 2 декември 2020 г. Кралство Белгия подава настоящото искане за становище.
17
На 8 октомври 2021 г. съдията докладчик и генералният адвокат питат Кралство Белгия на основание член 62, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда дали предвид решение от 2 септември 2021 г., Република Молдова (С‑741/19, EU:C:2021:655), и по-конкретно точки 40—66 от него, то поддържа своето искане за становище.
18
С писмо от 10 ноември 2021 г. Кралство Белгия уведомява Съда, че поддържа искането.
По допустимостта на искането за становище
Съображения, изложени от Кралство Белгия
19
Кралство Белгия посочва, че неговото искане за становище се отнася до съвместимостта с Договорите на член 26 ДЕХ, така както е възпроизведен в проекта за модернизиран ДЕХ (наричан по-нататък „член 26 от модернизирания ДЕХ“), и на предвидения в него механизъм за уреждане на спорове, ако се приеме, че последният се прилага към споровете между инвеститор от една държава членка и друга държава членка (наричани по-нататък „вътрешните за Европейския съюз спорове“), както и на понятията „инвестиция“ и „инвеститор“, съдържащи се в предложението за изменение на член 1 от ДЕХ.
20
В това отношение Кралство Белгия уточнява, че доколкото понастоящем няма консенсус за евентуално изменение на член 26 от ДЕХ, то предполага, че този член 26 ще остане непроменен.
21
Според Кралство Белгия настоящото искане за становище обаче е допустимо, доколкото се отнася до „споразумение“, което е „предвидено“, и искането не е преждевременно.
22
Кралство Белгия изтъква най-напред, че доколкото проектът за модернизиран ДЕХ е ангажимент, поет от субекти на международното право, който има обвързващо действие, той представлява „споразумение“ по смисъла на член 218, параграф 11 ДФЕС. По-специално, обстоятелството, че този проект формално не е нов договор, а представлява изменение на по-ранен договор, не променяло неговата същност на „споразумение“. Всъщност от съдебната практика, и по-специално от становище 1/03 (Нова конвенция от Лугано) от 7 февруари 2006 г. (EU:C:2006:81), се установявало, че Съдът вече се е сблъсквал с ревизирането на съществуващ договор, без това да е повдигнало въпроси относно допустимостта на искането за становище във връзка с новия договор, чието сключване е било предвидено.
23
По-нататък Кралство Белгия твърди, че проектът за модернизиран ДЕХ е „предвидено“ споразумение по смисъла на практиката на Съда. В това отношение било необходимо да се изтъкне, от една страна, че този проект все още не бил сключен, поради което превантивната цел на процедурата за даване на становище била изпълнена. От друга страна, допустимостта на настоящото искане за становище не била засегната от обстоятелството, че в решението на Съвета, с което се разрешавало откриването на преговорите, включително указанията за тяхното водене, не се разглеждала приложимостта на ДЕХ като цяло, и по-конкретно на механизма за уреждане на спорове по член 26 от него, към вътрешните за ЕС спорове. Всъщност от съдебната практика, по-специално след решение от 5 ноември 2002 г., Комисия/Дания (C‑467/98, EU:C:2002:625, т. 39), следвало, че при предоговарянето на дадено споразумение в неговата цялост, страните потвърждават ангажиментите, произтичащи от първоначалния договор, които не са част от предоговарянето или са предмет на несъществени изменения. С оглед на това настоящото предоговаряне на ДЕХ засягало този договор като цяло и предполагало потвърждаването на член 26 от него. Във всеки случай настоящото искане за становище засягало също така определенията за „инвеститор“ и за „инвестиция“ по член 1 от ДЕХ, които изрично подлежали на изменение в съответствие със списъка на областите, отворени за преговори.
24
Накрая, настоящото искане за становище не било преждевременно. По-специално, както съдържанието на засегнатите разпоредби от предвиденото споразумение, така и контекстът на преговорите за това споразумение били достатъчно известни, за да позволят на Съда да даде полезен отговор на това искане. Всъщност, първо, предложението за изменение, направено от Съюза и неговите държави членки, било в достатъчно напреднал етап, който позволявал да се установи, че в него няма яснота относно приложимостта на член 26 от модернизирания ДЕХ към вътрешните за Европейския съюз спорове. Второ, предвид протичането на втория кръг от преговори не се очертавало да се постигне консенсус за включването на всички предложения на Съюза в модернизирания ДЕХ. Трето, макар по време на третия кръг от преговори Република Казахстан да представя предложение за изясняване на съществуващите правни отношения между ОРИИ, които са страни по ДЕХ, и техните членове от гледна точка на този договор, пълномощията за преговори на Комисията не ѝ позволявали да обсъжда това предложение. При тези условия според Кралство Белгия модернизираният ДЕХ няма да съдържа пояснения относно приложимостта на член 26 от него към вътрешните за Европейския съюз спорове, което можело да се тълкува като потвърждение на настоящото положение.
Кратко изложение на основните становища, представени пред Съда
25
Всички държави членки, участвали в писмената фаза на производството, с изключение на Унгария, и Комисията считат, че настоящото искане за становище е допустимо. Някои от тези държави, по-специално Чешката република и Република Словения, подчертават, че становището на Съда е необходимо, за да се разсее всякакво двусмислие при тълкуването на член 26 от ДЕХ. Това е така, защото, първо държавите членки не били единодушни при тълкуването на този член в смисъл, че той не се прилага към вътрешните за Европейския съюз спорове. На следващо място, повечето арбитражни производства, образувани на основание на този член, се отнасяли именно до вътрешните за Европейския съюз спорове. Накрая, при тези производства арбитрите системно отказвали да приемат, че не са компетентни, дори и след произнасяне на решението от 6 март 2018 г.Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158).
26
Според Федерална република Германия, макар, за да се направи извод за недопустимостта на искане за становище, да е достатъчно то да се отнася до разпоредба, чието съдържание не е засегнато от споразумението за изменение, още от етапа на проверката за допустимост на това искане се повдигат трудни въпроси за разграничаването между „старите“ и „новите“ разпоредби на разглежданото споразумение.
27
Френската република изтъква, че искането за становище не може да се счита за недопустимо, с мотива че се отнася до вече сключено споразумение. Всъщност, от една страна, на Съда бил поставен въпрос за липсата на клауза, която изрично да изключва вътрешните за Европейския съюз спорове от механизма, предвиден в член 26 от модернизирания ДЕХ. Отсъствието на такава клауза в този договор можело да е в основата на нарушението на правото на Съюза от други клаузи от посоченото споразумение, които нямало да противоречат на правото на Съюза при наличие на такава специална клауза. От друга страна, настоящото искане за становище се отнасяло до предоговарянето на споразумение в неговата цялост, доколкото обхватът на предоговарянето включвало всички съществени части от ДЕХ. Освен това било възможно проектът за модернизиран ДЕХ в крайна сметка да приеме формата на цялостно ново споразумение, което да замени сега действащия ДЕХ. Така Съюзът щял да бъде призван да потвърди своите ангажименти по отношение на ДЕХ като цяло, поради което и проектът за модернизиран ДЕХ, по-конкретно що се отнася до неговия механизъм за уреждане на спорове, щял да представлява предвидено, а не вече сключено споразумение.
28
Комисията отбелязва, че не било изключено въпросът относно прилагането на механизма за уреждане на спорове към вътрешните за Европейския съюз спорове да е поставен в контекста на областите, които са отворени за преговори и които са тясно свързани с поставените в настоящото искане за становище въпроси. Освен това сключването на модернизирания ДЕХ, без да бъде променен член 26 от ДЕХ или без неговото тълкуване да бъде определено в инструмент на международното публично право, който позволява да бъдат обвързани арбитражните съдилища, би могло да се тълкува от тези арбитражни съдилища в смисъл, че Съюзът и държавите членки потвърждават в ново международно споразумение приложимостта на член 26 от модернизирания ДЕХ към вътрешните за Европейския съюз спорове.
29
В този контекст Комисията припомня, че искане за становище, чието приложно поле е относително широко, може да е ръководено от легитимната цел на институция или държава членка да разбере обхвата на компетентността съответно на Съюза и на държавите членки, преди да се реши да подпише и сключи предвиденото споразумение. Обстоятелството, че член 26 от ДЕХ не се променя, можело обаче да се разтълкува като съгласие международната отговорност на държавите членки да е в състояние да бъде пряко ангажирана в област, която е от изключителната компетентност на Съюза. Това би означавало държавите членки да нарушат задължението си да осигурят на своя територия прилагането и спазването на правото на Съюза, като позволят упражняването на национална компетентност, която има предимство пред компетентността на Съюза и прерогативите на Съда, произтичащи от член 19 ДЕС и от член 344 ДФЕС.
30
Комисията изтъква, че становището на Съда би имало обвързващо действие за институциите и държавите членки при по-нататъшното развитие на провежданите понастоящем преговори за модернизиран ДЕХ. В зависимост от съдържанието на това становище или тълкуването на Съда ще трябва да намери отражение inter se в споразумението между държавите членки и Съюза относно тълкуването на член 26 от модернизирания ДЕХ, или Съветът ще трябва по мотивирана препоръка на Комисията да разшири обхвата на пълномощията за водене на преговори.
31
За сметка на това Унгария счита, че настоящото искане за становище е недопустимо. Тя отбелязва, че за да можело Съдът да се произнесе по съответствието на разпоредбите на предвидено споразумение с Договорите, било необходимо той да разполага с достатъчно данни за самото съдържание на посоченото споразумение. В случая въз основа на достъпните понастоящем документи и информация и на етапа, на който се намират преговорите, не били на разположение нито пълният, нито частичният текст на проекта за модернизиран ДЕХ и не било възможно да се предвиди изходът от водените преговори. Всъщност, първо, преговорите били само в начален етап и освен това подалата настоящото искане държава членка приложила към искането само действащия понастоящем текст на ДЕХ. Второ, списъкът с области, отворени за преговори, не бил изчерпателен и той можело да се допълва. Трето, съображенията относно политическите опции на договарящите се страни били формулираните преди първия официален кръг от преговори.
32
Съветът също изразява съмнения относно допустимостта на настоящото искане за становище по-специално поради несигурността относно съдържанието на предвиденото споразумение и евентуалното изменение на член 26 от ДЕХ, поради липсата на последици от евентуално отрицателно становище на Съда и поради факта, че съдебната практика след решение от 5 ноември 2002 г., Комисия/Дания (C‑467/98, EU:C:2002:625) не била релевантна в случая, тъй като тази практика била формирана в рамките на иск за установяване на неизпълнение на задължение по член 258 ДФЕС.
33
Въпреки това Съветът не оспорва релевантността на изложените от Кралство Белгия доводи в подкрепа на допустимостта на настоящото искане за становище и счита, че не е изключено преговорите в крайна сметка да обхванат член 26 от ДЕХ. В такъв случай в указанията на Съвета за водене на преговорите би трябвало да се предвиди Комисията да следи за това резултатът от тях да съответства на правото на Съюза.
Становище на Съда
34
Съгласно член 218, параграф 11 ДФЕС държава членка, Европейският парламент, Съветът или Комисията може да поиска становището на Съда относно съвместимостта на предвидено споразумение с Договорите.
35
Съгласно постоянната практика на Съда тази разпоредба има за цел да предотврати усложненията, които биха възникнали от оспорване по съдебен ред на съвместимостта с Договорите на ангажиращи Съюза международни споразумения. Всъщност съдебно решение, с което след сключването на ангажиращо Съюза международно споразумение евентуално се приеме за установено, че с оглед на неговото съдържание или на приетата за неговото сключване процедура последното е несъвместимо с разпоредбите на Договорите, не би могло да не доведе до сериозни затруднения за Съюза не само във вътрешен план, но и от гледна точка на международните отношения и би създало опасност от причиняване на вреди на всички заинтересовани страни, включително на третите държави (становище 1/19 (Истанбулска конвенция) от 6 октомври 2021 г., EU:C:2021:832, т. 193 и цитираната съдебна практика).
36
Наистина възможността за подаване на искане за становище по член 218, параграф 11 ДФЕС не изисква като предварително условие да се постигне окончателно споразумение между съответните институции (становище 1/19 (Истанбулска конвенция) от 6 октомври 2021 г., EU:C:2021:832, т. 204 и цитираната съдебна практика).
37
Следователно Съдът може да бъде сезиран с искане за становище, когато предметът на подготвяното споразумение е известен, дори все още да съществува известен брой възможни алтернативи и различия във връзка с редакцията на въпросните текстове (становище 1/09 (Споразумение за създаване на унифицирана система за патентно съдопроизводство) от 8 март 2011 г., EU:C:2011:123, т. 53).
38
В частност това е напълно възможно, когато искането за становище се отнася единствено до въпроса дали Съюзът има компетентност да сключи предвидено споразумение (вж. в този смисъл становище 2/94 (Присъединяване на Общността към ЕКПЧ) от 28 март 1996 г., EU:C:1996:140, т. 13—18).
39
Въпреки това, когато искането за становище се отнася до въпроса за съвместимостта на разпоредбите на това споразумение с Договорите, Съдът трябва да разполага с достатъчно данни за самото съдържание на това споразумение (становище 2/94 (Присъединяване на Общността към ЕКПЧ) от 28 март 1996 г., EU:C:1996:140, т. 19 и становище 2/13 (Присъединяване на Съюза към ЕКПЧ) от 18 декември 2014 г., EU:C:2014:2454, т. 147).
40
От една страна, настоящото искане за становище не се отнася обаче до компетентността на Съюза да сключи модернизирания ДЕХ, а до съвместимостта на последния, и по-специално на член 26 от него, с Договорите.
41
От друга страна, самото Кралство Белгия признава, че при подаването на настоящото искане за становище не съществува документ, който да съдържа текста на ДЕХ в модернизираната му редакция или текста на член 26 от него.
42
Според Кралство Белгия това обстоятелство не би трябвало да засегне допустимостта на това искане за становище, доколкото на този етап на преговорите било общоизвестно обстоятелството, че не се предвижда изменение на член 26 в модернизираната редакция на ДЕХ. Всъщност преговорите за модернизирането на ДЕХ били открити единствено с оглед на списъка с области, отворени за преговори, който не включвал механизма за уреждане на спорове, предвиден в този член.
43
Все пак данните, представени на Съда, не позволяват да се приеме, че член 26 от ДЕХ няма да е предмет на изменения в резултат от тези преговори.
44
Всъщност, първо, макар Конференцията за Хартата да е съставила списък с области, открити за преговори, и този списък да не включва механизма за уреждане на спорове по член 26 от ДЕХ, към датата на подаване на настоящото искане за становище преговорите са били на много ранен етап и решение от 2 септември 2021 г., Република Молдова (C‑741/19, EU:C:2021:655) все още не е било обявено. Следователно между договарящите се държави все още е можело и може да се постигне консенсус в посочения списък да се включи областта, в която се намира този член. Ето защо изходът от евентуалните преговори по тази област не е достатъчно предвидим и не може да се изключи възможността за изменение на член 26 от ДЕХ.
45
Второ, както изтъква самото Кралство Белгия, открити са преговори относно определението на понятията „инвестиция“ и „инвеститор“ по смисъла на член 1 от ДЕХ, като от тези понятия зависи обхватът на механизма за уреждане на спорове, предвиден в член 26 от ДЕХ. На този етап не само не е съставен текст за изменение на посочения член 1, но и породените вследствие на евентуалните изменения на тези понятия последици за този механизъм за уреждане на спорове не биха могли да се преценят поради липса на каквито и да са данни, които да позволят да се разбере с известна точност съдържанието на разпоредбите, регламентиращи посочения механизъм.
46
Предвид тези неясноти Съдът не разполага с достатъчно данни за съдържанието, и по-конкретно за приложното поле на член 26, който ще бъде включен в модернизирания ДЕХ, макар именно приложното поле да е предмет на настоящото искане за становище. Ето защо изглежда, че последното е преждевременно.
47
Накрая е важно да се посочи в допълнение, че що се отнася до съображенията за целесъобразност, припомнени в точка 25 от настоящото становище, с които се обосновава произнасянето на становище от Съда по въпроса за съвместимостта на член 26 от ДЕХ с Договорите, е достатъчно да се посочи, от една страна, че такива съображения са чужди на целта на производството за даване на становище, припомнена в точка 35 от настоящото становище, тъй като тази разпоредба вече е в сила. От друга страна, Съдът във всеки случай вече се е произнесъл по този въпрос. Това е така, защото от решение от 2 септември 2021 г., Република Молдова (C‑741/19, EU:C:2021:655), и по-специално от точки 40—66 от последното, ясно следва, че спазването на принципа на автономия на правото на Съюза, прогласен в член 344 ДФЕС, налага член 26, параграф 2, буква в) от ДЕХ да се тълкува в смисъл, че е неприложим към споровете между държава членка и инвеститор от друга държава членка по повод инвестиция, извършена от последния в първата държава членка.
48
От всички гореизложени съображения следва, че Съдът не разполага с достатъчно данни за самото съдържание на предвиденото споразумение, поради което настоящото искане за становище трябва да се приеме за недопустимо поради неговата преждевременност.
Предвид изложеното Съдът (четвърти състав) приема следното становище:
Искането за становище, подадено от Кралство Белгия на 2 декември 2020 г., е недопустимо.
Lycourgos Rodin Bonichot
Rossi Spineanu-Matei
Съставено в Люксембург на 16 юни 2022 година.
Секретар Председател на четвърти състав
A. Calot Escobar C. Lycourgos