62007CC0281
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА E. SHARPSTON
представено на 25 септември 2008 година (
1
)
Дело C-281/07
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
срещу
Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank AG
„Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 — Защита на финансовите интереси на Европейските общности — Член 3 — Връщане на възстановяване при износ — Грешка на националната администрация — Погасителен давностен срок“
1.
Преюдициалното запитване, отправено от German Bundesfinanzhof (Федерален финансов съд), Германия се отнася до тълкуване на Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (
2
).
2.
Запитващата юрисдикция иска да се установи приложимият погасителен давностен срок за връщане на недължимо предоставеното на износител възстановяване при износ в резултат на грешка на националната администрация.
Правна уредба
Регламент № 2988/95
3.
Регламент № 2988/95 влиза в сила на 26 декември 1995 г. (
3
) Той установява редица общи правила относно проверките, административните мерки и санкциите за нередностите в плащанията на бенефициери по общностните политики. По-специално той установява погасителен давностен срок за вземания, възникнали в резултат на недължимо платени възстановявания при износ.
4.
Преди да бъде приет Регламент № 2988/95, не са съществували общи правила, предвиждащи погасителни давностни срокове, приложими към разследването или откриването на нередности и към мерките по възстановяване, които се налагат в резултат на тези нередности.
5.
Третото и четвъртото съображение от регламента са особено релевантни в тази връзка. Третото съображение посочва, че подробните правила, ръководещи администрирането и мониторинга на общностен разход, са предмет на различни подробни разпоредби в съответствие с общностните политики, които се засягат, но че трябва да се противодейства на действията, насочени срещу финансовите интереси на Общността във всички области. Четвъртото съображение посочва, че е необходимо създаването на общ набор от правни средства във всички области, попадащи в обхвата на политиките на Общността, за да бъде борбата с измамите срещу финансовите интереси на Общността ефективна.
6.
Регламентът установява по-нататък общите правила, отнасящи се до проверките и до административните мерки и санкции, касаещи нередностите във връзка с правото на Общността.
7.
Член 1, параграф 1 предвижда:
„За целите на защитата на финансовите интереси на Европейските общности, с настоящото се приемат общи правила, отнасящи се до единните проверки и до административните мерки и санкции, касаещи нередностите по отношение на правото на Общността.“
8.
Член 1, параграф 2 определя като нередност:
„всяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат на действие или бездействие от икономически оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет на Общностите или на бюджетите, управлявани от тях, или посредством намаляването или загубата на приходи, произтичащи от собствени ресурси, които се събират направо от името на Общностите или посредством извършването на неоправдан разход.“
9.
Релевантните разпоредби от член 3 предвиждат:
„1.   Срокът за давност за процедурите е четири години от момента, в който нередността по смисъла на член 1, параграф 1 е извършена. Въпреки това секторните правила могат да предвиждат и по-кратък срок, който не може да бъде по-малък от три години.
[…]
3.
Държавите членки запазват възможността да прилагат срок, който е по-дълъг от този, предвиден в параграфи 1 и 2 съответно.“
Регламент № 3665/87 и Регламент № 800/1999
10.
Регламент № 800/1999 (
4
) е първият регламент, който установява специфична давностни срокове за връщането на недължимо платени възстановявания при износ. Въпреки това член 54 от този регламент гласи:
„[Регламент № 3665/87 (
5
)] продължава да се прилага:
—
за износа на стоки, за който са приети декларации за износ преди прилагането на [Регламент № 800/1999]“.
11.
Член 11, параграф 3 от Регламент № 3665/87, който се отнася до връщане на възстановявания при износ (и на който се основава въпросното искане за връщане в производството пред националния съд), не посочва никакви давностни срокове.
Разпоредбите от националното право
12.
Към момента на фактите по спора в германското законодателство не са съществували специални разпоредби, които установяват погасителен давностен срок за иск за връщане на недължимо предоставени административни облаги.
13.
Германската администрация и германските съдилища прилагат по аналогия погасителния давностен срок, установен в член 195 от Германския граждански законник (Bürgerliches Gesetzbuch; наричан по-нататък „ГГЗ“), за административни действия, насочени към връщане на недължимо платените възстановявания при износ (
6
).
14.
Член 195 от ГГЗ предвижда, че общият погасителен давностен срок за граждански вземания по германското право е тридесет години. Този член е изменен, считано от 1 януари 2002 г. Общият погасителен давностен срок, който се съдържа в тази разпоредба, е намален на три години, като след тази дата не е изменян.
Фактическа обстановка
15.
През 1995 г. LAGRA Import Export GmbH (наричано по-нататък „LAGRA“) подава искане за възстановявания при износ за 31 говеда, или общо за 21413 кг, предназначени за износ в Турция. Главната данъчна служба (наричана по-нататък „Hauptzollamt“) уважава искането за възстановявания при износ за 31 животни.
16.
Едно от животните обаче умира в Trieste, на път за Турция. LAGRA уведомява Hauptzollamt за смъртта му и моли заявлението му за възстановяване при износ да бъде изменено съответно от 31 на 30 животни (следователно от 21413 kg на 20715 kg). Hauptzollamt изглежда пропуска да вземе предвид това искане. На 19 април 1996 г. тя предоставя възстановяване при износ за всичките 31 животни (
7
).
17.
На 5 август 1999 г. Hauptzollamt издава известие за поправка, с което иска връщане на сумата, предоставена за умрялото животно (
8
).
18.
През юли 2000 г. срещу LAGRA е образувано производство по несъстоятелност. Имуществото му явно е прехвърлено на банка — Bayerischen Hypotheken- und Wechselbank AG. Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank AG (наричана по-нататък „Bayerische“) понастоящем е правоприемник на всички права на Bayerischen Hypotheken- und Wechselbank AG.
19.
LAGRA не връща възстановяването при износа за умрялото животно, докато е в производство по несъстоятелност. На 28 август 2000 г. Hauptzollamt приема решение за принудително събиране на тази сума срещу правоприемника на имуществото на LAGRA. След като разбира, че първоначалният правоприемник е престанал да съществува като самостоятелен правен субект, Hauptzollamt оттегля това решение. На Hauptzollamt издава известие за плащане на Bayerische (
9
).
20.
Bayerische оспорва известието за плащане пред Finanzgericht, който постановява, че искането на Hauptzollamt за връщане, основано на член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95, е просрочено.
21.
Hauptzollamt подава ревизионна жалба пред Bundesfinanzhof, който поставя на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Прилага ли се член 3, параграф 1, първа алинея, първо изречение от [Регламент № 2988/95] за връщането на недължимо изплатено на износител възстановяване при износ дори когато последният не е извършил никаква нередност?
При утвърдителен отговор на този въпрос:
2)
Прилага ли се посочената по-горе разпоредба mutatis mutandis за връщането на такива облаги от лицето, на което износителят е прехвърлил претенцията си за възстановяването при износ?“
22.
Писмено становище е представено единствено от страна на Комисията. Устна фаза на производството не се провежда, тъй като страните не представят искане в този смисъл.
Предварителни бележки
23.
В заключението ми по дело Vosding и др. направих извода, че член 3, параграф 1, първа алинея, първо изречение от Регламент № 2988/95 се прилага също за производства, по които е била извършена или прекратена нередност, преди същият да влезе в сила. Този погасителен давностен срок се прилага както за санкции, така и за административни мерки, каквото е връщането на възстановявания при износ, предоставени в резултат на нередност.
24.
Достигнах също до заключение във връзка с член 3, параграф 3 от този регламент, че държава членка може да приложи по-дълъг погасителен давностен срок, който е предвиден в националното право още преди приемането на регламента. Въпреки това възприех становището, че такъв дълъг срок не може да бъде приложен, ако е уреден само в обща разпоредба от гражданското право на съответната държава членка, отнасяща се до погасителните давностни срокове за всички категории искания, които не са предмет на специална уредба.
25.
Поради тази причина заключих, че член 195 от ГГЗ, когато се прилага само по аналогия към спорове от административен характер за връщане на недължимо платени суми, не е достатъчно специален, за да попадне в приложното поле на член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95.
26.
В този контекст ще разгледам отправените по делото въпроси. Ако Съдът не приеме някоя част от заключението, което представих по делото Vosding., той непременно ще достигне до извода, че на първия въпрос на Bundesfinanzhof трябва да се отговори отрицателно. Поради това той не би трябвало да отговаря на втория отправен въпрос.
По първия въпрос
27.
Член 11 от Регламент № 3665/87, който се отнася до връщането на възстановявания при износ, не определя никакви погасителни давностни срокове. Въпреки че член 54 от Регламент № 800/1999 запазва приложението на Регламент № 3665/87 към такива искове, няма разпоредба, която да решава въпроса какъв погасителен давностен срок трябва да се приложи. Следователно към иск за връщане на възстановяване при износ, което е предоставено в резултат на декларация за износ, приета преди 24 април 1999 г. (
10
), трябва да се приложи или давностният срок по член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95, или давностният срок по националното право.
28.
Първият въпрос на запитващата юрисдикция се отнася до това дали установеният в член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 погасителен давностен срок трябва да се приложи към искане за връщане на недължимо предоставено на износител възстановяване при износ, въпреки че последният не е извършил никаква нередност.
29.
По мое мнение на този въпрос може да се отговори правилно само отрицателно.
30.
Член 3, параграф 1 се прилага към „нередности“ съгласно дефиницията им в член 1, параграф 2. Ако обаче няма нередност, член 3, параграф 1 не може да се приложи.
31.
Нередността е дефинирана в член 1, параграф 2 като „всяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат на действие или бездействие от икономически оператор […]“. Текстът на тази дефиниция не включва действие или бездействие на националната администрация, отговорна за предоставянето на възстановяване при износ.
32.
Наличието на „нередност“ е съществено за начина, по който е формулирана дефиницията за погасителен давностен срок и се отразява върху избора на законодателя на отправна точка, от която давностният срок започва да тече. Член 3, параграф 1, първо изречение предвижда, че погасителният давностен срок започва да тече от момента, в който нередността е извършена. Ако няма нередност, началният момент на давностния срок не може да бъде установен.
33.
По настоящото дело е установено, че надплащането на възстановяването при износа се дължи единствено на грешка от страна на Hauptzollamt. Износителят LAGRA надлежно е уведомил Hauptzollamt, че 31-то животно е умряло. Въпреки това Hauptzollamt предоставя и изплаща възстановяване при износ за 31 животни вместо за 30. Ясно е, че надплащането „се дължи“ на грешката на Hauptzollamt и на нищо друго. Търсенето на доводи в противен смисъл би означавало да се изопачи смисълът на текста на член 1, параграф 2 (
11
) и на обичайния анализ на причинно-следствената зависимост.
34.
Актът за преюдициално запитване се основава на идеята, че следователно нередността не е настъпила по вина на износителя.
35.
Доколкото може да се установи от преписката по делото, LAGRA наистина в нито един момент не е предприело каквото и да е действие, за да се установи допуснатата от Hauptzollamt грешка. По-интересният въпрос е дали има „бездействие“, дължащо се на LAGRA, за което може да се счита, че е довело до възникване на нередността в конкретния случай. Би могло да се твърди, че когато плащането е направено, LAGRA би следвало да провери размера на плащането и като установи, че е платено за 31 животни, вместо за 30, отново да повдигне въпроса пред Hauptzollamt (
12
). Води ли тази липса на действие до „бездействие“? Със сигурност то „[…] би имало за резултат нарушаването на общия бюджет на Общностите“ (
13
).
36.
Ако Съдът е длъжен да се произнесе въз основа на акта за преюдициално запитване, то струва ми се, че националният съд може все пак да преразгледа фактите по делото и въз основа на това, което току-що изтъкнах, да достигне до заключението, че LAGRA е извършило нередност поради бездействие, като е пропуснало да провери дали в действителност му е била платена точната сума на възстановяването при износ.
37.
Не мисля за възможно да се каже, че установеният в член 3, параграф 1 погасителен давностен срок може да се прилага по аналогия към положение, в което действието или бездействието, което е причинило нередността, е на националната администрация. Формулировка, която обосновава подобен прочит, просто не може се открие в текста. Струва ми се, че не следва Съдът да пренаписва дефиницията за нередност в член 1, параграф 2, така че тя да включва действия или бездействия на националните администрации.
38.
Поради тази причина достигам до заключението, че установеният в член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 погасителен давностен срок не може да бъде приложен, ако износителят не е извършил нередност.
39.
Ако член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 не намира приложение, погасителният давностен срок ще бъде определен от съответните разпоредби на националното право. Преди да влезе в сила Регламент № 2988/95, германските съдилища прилагат по аналогия установения в член 195 от ГГЗ погасителен давностен срок, който към момента на фактите по делото е 30 години. Следователно изглежда логично националният съд да приложи същия погасителен давностен срок към положение, което излиза извън приложното поле на регламента. Означава ли това, че за износител, който не е извършил нередност, може да се приложи тридесетгодишният погасителен давностен срок, докато износители, които са извършили нередности, могат да се ползват от установения в член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 четиригодишен давностен срок? По мое мнение не е необходимо Съдът да достига до този извод. Нито трябва да го прави.
40.
В заключението ми по дело Vosding и др. възприех становището (отговаряйки на третия отправен въпрос), че член 195 от ГГЗ не е достатъчно специален, за да попадне в приложното поле на член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95, но че — ако попада в тази разпоредба — националният съд би следвало да изследва дали продължителността на давностния срок, която тя установява, съответства на общите принципи на общностното право.
41.
В настоящото дело става въпрос за недължимо платено на износителя възстановяване при износ от националните администрации въз основа на общностното право (
14
). Надплащането има отрицателно въздействие върху общия бюджет на Общностите. Следователно надплатеното и неговото връщане без съмнение попадат в обхвата на общностното право. В резултат на това дори приложимият погасителен давностен срок да трябва да се изведе от националното право, националният съд трябва да се увери, че този погасителен давностен срок съответства на основните принципи на общностното право.
42.
Установеният в член 195 от ГГЗ тридесетгодишен погасителен давностен срок, който се прилага по аналогия към спорове от административен характер за връщането на недължимо платени суми, по мое мнение е явно несъразмерен в светлината на установения в член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 четиригодишен давностен срок.
43.
Националното право относно погасителните давностни срокове ще се приложи ex hypothesi за исковете за връщане на недължимо платени възстановявания при износ, когато износителят не е извършил нередност. В такива случаи ми се струва, че погасителен давностен срок, който отговаря на изискването за пропорционалност, задължително би бил този, който не надвишава установения в член 3, параграф 1 от Регламент № 2899/95 погасителен давностен срок в случаите, когато износителят е извършил нередност.
По втория въпрос
44.
Тъй като на първия въпрос трябва да се отговори отрицателно, вторият въпрос не се поставя.
Заключение
45.
Поради това предлагам на първия въпрос, отправен от Bundesfinanzhof, да се отговори по следния начин:
„Член 3, параграф 1, първа алинея, първо изречение от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности не може да се приложи към искане за връщане на недължимо предоставено на износител възстановяване при износ, когато последният не е извършил никаква нередност. Тъй като задължението за връщане на недължимо предоставено възстановяване при износ възниква по силата на общностното право, националният съд, прилагайки установения в националното право погасителен давностен срок, трябва въпреки това да изследва дали този давностен срок отговаря на основните принципи на общностното право, и по-специално на изискването за пропорционалност.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166.
(
3
)	От акта за преюдициално запитване не става ясно дали конкретният износ на животни, във връзка с който е подадено заявлението за възстановяване при износ, е осъществен преди или след влизането в сила на Регламент № 2988/95. Недължимото надплащане на износителя е извършено след тази дата. В заключението ми по съединени дела Vosding и др. (C-278/07—C-280/07, висящи пред Съда, точки 23—41) обяснявам защо по мое мнение член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 е процесуална разпоредба, която може да бъде приложена с обратна сила към положения, които попадат в неговото приложно поле.
(
4
)	Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 102, стр. 11; Специално издание на български език, глава 3, том 27, стр. 187).
(
5
)	Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година относно общите правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 351, стp. 1).
(
6
)	Вж. заключението ми по дело Vosding и др., посочено по-горе (бележка под линия 3), точка 14.
(
7
)	От преписката по делото на националния съд е видно, че Hauptzollamt прави това, въпреки че решението ѝ от 19 април 1996 г. изрично препраща към писмото на LAGRA от Все пак от този документ е възможно да се направи изводът, че е налице надплащане, защото теглото на животните (означено във формуляра като „Warenmenge“) е (както първоначалното) 21413 kg, а не 20715 kg.
(
8
)	1137,58 DM (приблизително 582 EUR).
(
9
)	Актът за преюдициално запитване посочва, че не е доказано, че известието за плащане е връчено на BHV до май 2004 г.
(
10
)	Вж. точки 10 и 11 по-горе.
(
11
)	Глаголите, използвани в текстовете на различните езици на Регламент № 2988/95, варират от „resulting from“, „résultant de“, „als Folge“ в текстовете съответно на английски, френски и немски език през „derivante da“ в текста на италиански език и стигат до по-леките „correspondiente a“ и „bestaat in“ в текстовете съответно на испански и нидерландски език. Въпреки това всички тези текстове подкрепят моето разбиране, че за да има „нередност“, нарушението на общностното право не трябва да бъде извършено преди действието или бездействието на въпросния икономически оператор.
(
12
)	Изглежда логично предположението, че даден износител ще провери дали не е пропуснато да му се плати. По същата логика изглежда справедливо да се предположи, че е длъжен да провери дали няма надплатено. Разбира се могат да съществуват случаи, при които износителят не може да установи, че е налице надплащане. Конкретният случай обаче не изглежда да е такъв.
(
13
)	Член 1, параграф 2 от Регламент № 2988/95.
(
14
)	Към момента на фактите правото на износителя на възстановяване при износ на говеда произтича от Регламент № 3665/87, който препраща към Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета от 27 юни 1968 година относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (ОВ L 148, стр. 24). Прилагането на възстановяване при износ е надлежно извършено в съответствие с изискванията на формуляр T5, уреден в членове 471—495 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията oт за определяне на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 253, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58).