62024TO0178
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (трети състав)
11 февруари 2025 година (
*1
)
„Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документи относно производството на ваксини срещу COVID‑19 — Мълчалив отказ да се предостави достъп — Изрично решение, прието след подаване на жалбата — Липса на основание за произнасяне по същество“
По дело T‑178/24,
Corinne Reverbel, с местожителство в Демю (Франция), представлявана от D. Protat, avocate,
жалбоподател,
срещу
Европейска комисия, представлявана от M. Burón Pérez и K. Herrmann,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (трети състав),
състоящ се от: P. Škvařilová-Pelzl (докладчик), председател, G. Steinfatt и R. Meyer, съдии,
секретар: V. Di Bucci,
постанови настоящото
Определение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателката г‑жа Corinne Reverbel иска да бъде отменен мълчаливият отказ на Европейската комисия от 7 февруари 2024 г. по потвърдителното ѝ заявление за достъп до няколко документа от 15 декември 2023 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
Обстоятелства по спора и факти, настъпили след подаването на жалбата
2
На 1 март 2023 г. на основание член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) жалбоподателката подава заявление за достъп до няколко документа относно производството на ваксини срещу COVID‑19.
3
Комисията отговаря на това заявление на 30 ноември 2023 г.
4
В това решение, на първо място, Комисията уведомява жалбоподателката, че е идентифицирала документ, който попада в обхвата на нейното заявление. Става въпрос за доклад за оценка на Европейската агенция по лекарствата (EMA) от 25 ноември 2021 г. (наричан по-нататък „докладът на EMA“).
5
На второ място, Комисията предоставя частичен достъп до доклада на EMA, тъй като според нея пълното му оповестяване е възпрепятствано от изключенията от правото на достъп, предвидени, първо, в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001, второ, в член 4, параграф 2, първо тире от този регламент и трето, в член 4, параграф 2, трето тире от посочения регламент, като тези изключения са свързани, първо, със защитата на частния живот и личната неприкосновеност, и по-специално в съответствие със законодателството на Европейския съюз относно защитата на личните данни, второ, със защитата на търговските интереси на физическо или юридическо лице, включително по отношение на интелектуалната собственост, и трето, със защитата на целите на дейностите по инспектиране, разследване и одит.
6
С писмо от 15 декември 2023 г., заведено в Комисията на 18 декември 2023 г., жалбоподателката подава потвърдително заявление на основание член 7, параграф 2 от Регламент № 1049/2001, с което иска преразглеждане на позицията на Комисията.
7
С електронно писмо от 17 януари 2024 г. Комисията уведомява жалбоподателката, че отговор на потвърдителното ѝ заявление не може да ѝ бъде предоставен в 15‑дневния срок, предвиден в член 8, параграф 1 от Регламент № 1049/2001, който изтича същия ден. Всъщност според Комисията към тази дата необходимите за извършването на пълен анализ данни все още не са били събрани.
8
С електронно писмо от 7 февруари 2024 г. Комисията уведомява жалбоподателката, че отговорът на потвърдителното ѝ заявление не може да бъде приет, тъй като са в ход вътрешни консултации, и че предвид произхода на искания документ, по силата на член 4, параграф 4 от Регламент № 1049/2001 Комисията трябва да се консултира и с трети страни.
9
Жалбоподателката подава настоящата жалба на 2 април 2024 г.
10
На 4 юни 2024 г. в отговор на потвърдителното заявление на жалбоподателката Комисията приема изрично решение на основание член 8, параграф 1 от Регламент № 1049/2001 (наричано по-нататък „изричното потвърдително решение“). С това решение тя предоставя на жалбоподателката по-широк частичен достъп до доклада на EMA.
11
В изричното потвърдително решение Комисията посочва, че не може да бъде предоставен пълен достъп до доклада на EMA предвид изключенията от правото на достъп, предвидени в член 4, параграф 1, буква а), трето тире от Регламент № 1049/2001 и в член 4, параграф 1, буква б) от същия регламент, които се отнасят, от една страна, до защитата на обществения интерес по отношение на международните отношения и от друга страна, до защитата на частния живот и личната неприкосновеност. Също така в това решение Комисията потвърждава, че не разполага с друг документ, който може да съответства на описанието, дадено в заявлението от 1 март 2023 г. (вж. точка 2 по-горе).
12
На 17 юни 2024 г. Комисията подава молба с искане да се установи липса на основание за произнасяне по същество.
Искания на страните
13
В жалбата си жалбоподателката иска от Общия съд да отмени обжалваното решение.
14
Комисията иска да се приеме, че липсва основание за произнасяне по същество, и моли Общия съд:
–
да установи, че предметът на жалбата е отпаднал и че липсва основание за произнасяне по същество,
–
да осъди всяка от страните да понесе направените от нея съдебни разноски.
15
В становището си по искането на Комисията да се установи липса на основание за произнасяне по същество, жалбоподателката иска от Общия съд да отхвърли това искане, и потвърждава, че иска отмяна на обжалваното решение.
От правна страна
16
Съгласно член 130, параграфи 2 и 7 от Процедурния правилник на Общия съд, ако някоя от страните поиска това, Общият съд може да установи, че предметът на делото е отпаднал и че не следва да се произнася по същество.
17
Тъй като Комисията е поискала да се установи, че предметът на делото е отпаднал и че няма основание за произнасяне по същество, Общият съд решава да се произнесе по това искане, без да провежда докрай производството, като счита, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката.
18
Следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда предметът на спора трябва да продължава да съществува, също както и правният интерес, до обявяването на съдебното решение, тъй като иначе няма да има основание за постановяване на съдебно решение по същество. Това предполага жалбата да може чрез резултата си да донесе полза на страната, която я е подала (решение от 4 септември 2018 г., ClientEarth/Комисия, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, т. 43).
19
В случая, с решението от 30 ноември 2023 г., посочено в точка 3 по-горе, Комисията частично отхвърля заявлението за достъп до документи, подадено от жалбоподателката на 1 март 2023 г. След това решение жалбоподателката подава потвърдително заявление.
20
Безспорно е, че Комисията е приела изричното потвърдително решение след подаването на настоящата жалба. С това решение тя предоставя по-широк частичен достъп до доклада на EMA, а в останалата част изрично потвърждава отказа по потвърдителното заявление на жалбоподателката.
21
На първо място, що се отнася до изричния отказ по потвърдителното заявление, следва да се припомни, че с приемането на изрично решение за отхвърляне на потвърдително заявление за достъп до документи институцията оттегля мълчаливия отказ по това заявление (вж. в този смисъл решения от 2 октомври 2014 г., Strack/Комисия, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, т. 88 и 89, от 2 юли 2015 г., Typke/Комисия, T‑214/13, EU:T:2015:448, т. 37, от 26 март 2020 г., ViaSat/Комисия, T‑734/17, непубликувано, EU:T:2020:123, т. 16 и 17, и от 29 септември 2021 г., AlzChem Group/Комисия, T‑569/19, EU:T:2021:628, т. 27).
22
Това оттегляне на оспорвания акт, като се има предвид неговият ретроактивен характер (вж. в този смисъл решение от 17 април 1997 г., de Compte/Парламент, C‑90/95, EU:C:1997:198, т. 35), води до отпадане на предмета на спора (вж. в този смисъл решения от 7 юни 2007 г., Wunenburger/Комисия, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, т. 48 и 49, от 4 септември 2018 г., ClientEarth/Комисия, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, т. 45, и от 21 януари 2021 г., Leino-Sandberg/Парламент, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, т. 33).
23
В подобна хипотеза разглеждането на жалба срещу мълчалив отказ не може да бъде обосновано нито с целта да се избегне възпроизвеждането на твърдяното неправомерно положение, нито с целта да се улеснят евентуални искове за обезщетение, тъй като посочените цели могат да бъдат постигнати чрез разглеждането на жалбите срещу изричните решения (вж. в този смисъл решение от 10 декември 2010 г., Ryanair/Комисия, T‑494/08—T‑500/08 и T‑509/08, EU:T:2010:511, т. 46 и цитираната съдебна практика).
24
В случая, приемането на изричното потвърдително решение, доколкото с него се отхвърля заявлението на жалбоподателката, е довело до частично оттегляне на обжалваното решение и следователно е премахнало в това отношение предмета на настоящата жалба за отмяна на последното решение.
25
Този извод не може да бъде поставен под съмнение от доводите на жалбоподателката относно изричния отказ по нейното заявление.
26
Така жалбоподателката поддържа, че изричният отказ по потвърдителното ѝ заявление е нищожен и не поражда правно действие поради необичайно дългия срок за разглеждане, след изтичането на който той е бил приет, и че следователно не ѝ е „противопоставим“.
27
В това отношение следва да се отбележи, че частичният отказ по заявлението на жалбоподателката неизбежно поражда последици за нейното положение, тъй като поради този отказ тя няма достъп до разглежданите документи.
28
Освен това, дори да се предположи, че жалбоподателката оспорва законосъобразността на изричния отказ по потвърдителното ѝ заявление и че тази евентуална незаконосъобразност може да се отрази на противопоставимостта на отказа, нейният довод във всички случаи следва да се отхвърли.
29
Всъщност, първо, що се отнася до приемането на изричен отказ извън предвидените в член 8 от Регламент № 1049/2001 срокове за отговор, Съдът е постановил, че в случай на неспазване от институция на предвидените в посочения член срокове за отговор тази институция е длъжна да предостави, макар и със закъснение, мотивиран отговор на заявлението на заинтересованото лице. Съдът постановява също, че в подобна хипотеза съгласно член 8, параграфи 1 и 3 от Регламент № 1049/2001 заинтересованото лице може да прибегне до два вида производство. То може, от една страна, да подаде жалба до Европейския омбудсман съгласно член 228 ДФЕС или от друга страна, да предяви пред Общия съд иск за обезщетение на основание член 340 ДФЕС за поправяне на евентуалните вреди, причинени от неспазването на сроковете за отговор (решение от 14 юли 2016 г., Sea Handling/Комисия, C‑271/15 P, непубликувано, EU:C:2016:557, т. 85—87).
30
Ето защо следва да се констатира, че неспазването на предвидените в член 8 от Регламент № 1049/2001 срокове е без значение за законосъобразността на изричното потвърдително решение.
31
Второ, що се отнася до приемането на решение за оттегляне след изтичането на прекалено дълъг срок, вярно е, че съгласно съдебната практика оттеглянето с обратна сила на незаконосъобразен административен акт, пораждащ субективни права, трябва да се направи в разумен срок (вж. решение от 16 декември 2010 г., Athinaïki Techniki/Комисия, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, т. 59 и цитираната съдебна практика).
32
При все това обжалваното решение, което представлява отказ по заявлението на жалбоподателката, не е акт, който създава права за нея. При това положение цитираната в точка 31 по-горе съдебна практика не е релевантна в случая (вж. в този смисъл решение от 16 декември 2010 г., Athinaïki Techniki/Комисия, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, т. 60).
33
Освен това условието, подчиняващо оттеглянето на акт на неговата незаконосъобразност, се прилага в области, в които следва да се избегне възможността такова оттегляне да позволи на институция да избегне всякакъв съдебен контрол върху действията ѝ (вж. в този смисъл решения от 16 декември 2010 г., Athinaïki Techniki/Комисия, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, т. 68—71, и от 11 юли 2013 г., BVGD/Комисия, T‑104/07 и T‑339/08, непубликувано, EU:T:2013:366, т. 80). Приемането на изрично потвърдително решение обаче не води до такъв риск. Напротив, то позволява на заявителя да се запознае с мотивите за отказа на институцията.
34
Следователно жалбоподателката вече няма интерес от отмяната на мълчаливия отказ по потвърдителното ѝ заявление за достъп до документи, доколкото този мълчалив отказ впоследствие е потвърден с изричен отказ.
35
На второ място, що се отнася до предоставения от Комисията по-широк частичен достъп до доклада на ЕМА, следва да се припомни, че самото предоставяне на достъп до спорните документи след отхвърлянето на заявление, без институцията да признае грешката си с приемането на изрично оттегляне, не може да се счита за оттегляне (вж. в този смисъл решения от 30 април 2020 г., Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Комисия, C‑560/18 P, EU:C:2020:330, т. 72—75, и от 22 март 2018 г., De Capitani/Парламент, T‑540/15, EU:T:2018:167, т. 31—33).
36
В това отношение обезсилването на обжалваните решения, възникнало след предявяването на жалбата, не налага само по себе си задължение за Общия съд да обяви липсата на основание за постановяване на съдебно решение по същество поради липса на предмет или на правен интерес към датата на произнасяне на съдебното решение (вж. в този смисъл решения от 7 юни 2007 г., Wunenburger/Комисия, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, т. 47, от 4 септември 2018 г., ClientEarth/Комисия, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, т. 45, от 21 януари 2021 г., Leino-Sandberg/Парламент, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, т. 33, и от 20 юни 2024 г., EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, т. 59).
37
Следователно жалбоподателката може да запази интереса си от отмяната на обжалваното решение с оглед на евентуален иск за отговорност, доколкото по-широк частичен достъп до доклада на EMA ѝ е предоставен едва към момента на приемане на изричното потвърдително решение.
38
Жалбоподател обаче не може да обоснове наличието на правен интерес само като се позове на възможността да предяви в бъдеще иск за обезщетение за вреди, без да посочи конкретни обстоятелства относно последиците от твърдяната незаконосъобразност за неговото положение и естеството на вредата, която твърди, че е претърпял, и чието обезщетяване би имал за цел този иск (вж. в този смисъл решение от 30 април 2020 г., Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Комисия, C‑560/18 P, EU:C:2020:330, т. 74, и определение от 28 септември 2021 г., Airoldi Metalli/Комисия, T‑611/20, непубликувано, EU:T:2021:641, т. 68 и 69).
39
В случая обаче жалбоподателката не представя никакво конкретно доказателство.
40
Следователно тя не може да се противопостави на установяването на липса на основание за произнасяне по същество с мотива, че евентуално установяване на незаконосъобразността на обжалваното решение би ѝ позволило впоследствие да предяви иск за обезщетение за вредите, които ѝ е причинило това решение.
41
С оглед на всичко изложено по-горе следва да се установи, че настоящата жалба е останала без предмет и че липсва основание за произнасяне по същество.
По съдебните разноски
42
Съгласно член 137 от Процедурния правилник, когато липсва основание за произнасяне по същество, Общият съд определя съдебните разноски по своя преценка.
43
Предвид обстоятелствата в конкретния случай, следва да се постанови, че всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (трети състав)
определи:
1)
Липсва основание за произнасяне по същество по жалбата.
2)
Г‑жа Corinne Reverbel и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.
Съставено в Люксембург на 11 февруари 2025 година.
Секретар
V. Di Bucci
Председател
P. Škvařilová-Pelzl
(
*1
)	Език на производството: френски.