Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
RIMVYDO NORKAUS IŠVADA,
pateikta 2026 m. gegužės 7 d.(1)
Byla C‑276/25
RÖSLE GROUP GmbH
prieš
EVROmat a.s.
(Nejvyšší soud (Aukščiausiasis Teismas, Čekijos Respublika) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Direktyva 2004/48/EB – Intelektinės nuosavybės teisių gynimas – Ieškinys dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo – Teisė į informaciją – Apimtis – Teisė ne tik į informaciją, bet ir į atitinkamus dokumentus, įrodančius tokios informacijos tikslumą ir išsamumą “
1.        Pagal Sąjungos teisę siekiama apsaugoti intelektinės nuosavybės teises; jos yra esminis vidaus rinkos sėkmės variklis. Konkreti tokios apsaugos procesinė priemonė – intelektinės nuosavybės teisių turėtojo teisė gauti informaciją apie šias teises pažeidžiančių prekių ar paslaugų kilmę ir platinimo kanalus. Ar ši priemonė leidžia gauti tik informaciją, t. y. pačius duomenis, ar taip pat ir patvirtinamuosius dokumentus, kuriais galima įrodyti tokios informacijos tikslumą ir išsamumą? Būtent į šį klausimą Teisingumo Teismo prašoma atsakyti šioje byloje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
2.        Šioje byloje svarbios Direktyvos 2004/48/EB(2) 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 ir 21 konstatuojamosios dalys ir 1, 3 bei 6–8 straipsniai.
Čekijos teisė
3.        Direktyvos 2004/48 8 straipsnis į Čekijos teisę buvo perkeltas zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví (Įstatymas Nr. 221/2006 dėl pramoninės nuosavybės teisių gynimo) 3 straipsniu. Tame straipsnyje nustatyta:
„1.      Teisių turėtojas gali reikalauti iš trečiojo asmens,
a)      kuris, siekdamas gauti tiesioginės ar netiesioginės turtinės ar komercinės naudos, savo žinioje turėjo teises pažeidžiančias prekes arba
b)      kuris, siekdamas tiesioginės ar netiesioginės turtinės ar komercinės naudos, naudojosi teises pažeidžiančiomis paslaugomis, arba
c)      dėl kurio buvo nustatyta, kad siekdamas gauti tiesioginės ar netiesioginės turtinės ar komercinės naudos jis teikė paslaugas, naudojamas teises pažeidžiančioje veikloje, arba
d)      kurį a, b ar c punktuose nurodytas asmuo nurodė kaip dalyvaujantį gaminant, perdirbant, sandėliuojant ar platinant prekes arba teikiant paslaugas,
pateikti informaciją apie teises pažeidžiančių prekių ar paslaugų kilmę ir platinimo kanalus.
2.      Jeigu 1 dalyje nurodyta informacija nepateikiama laisva valia per protingą terminą, teisę gauti tokią informaciją turintis asmuo gali prašyti teismo įpareigoti ją pateikti byloje dėl teisių pažeidimo. Teismas atmeta prašymą, jeigu jis neproporcingas teisių pažeidimo ar teisių pažeidimo grėsmės sunkumui.
3.      Tokią informaciją sudaro:
a)      teises pažeidžiančių prekių ar paslaugų gamintojo, perdirbėjo, saugotojo, platintojo, tiekėjo ar teikėjo ir kito ankstesnio jų valdytojo vardas ir pavardė arba komercinis pavadinimas, gyvenamosios vietos arba buveinės adresas;
b)      informacija apie pagamintus, perdirbtus, pristatytus, sandėliuotus, gautus ar užsakytus kiekius, taip pat už atitinkamas prekes ar paslaugas gautą kainą.
4.      1 ir 2 dalių nuostatos nepažeidžia specialiųjų nuostatų, visų pirma susijusių su:
a)      teise gauti išsamesnę informaciją;
b)      informacijos panaudojimu civiliniame ar baudžiamajame procese;
c)      atsakomybe už piktnaudžiavimą teise į informaciją;
d)      konfidencialumo pareiga;
e)      teise atsisakyti suteikti informaciją, kuri priverstų 1 dalyje nurodytą asmenį prisipažinti jam pačiam ar jo artimajam dalyvavus darant teisių pažeidimą;
f)      informacijos šaltinių konfidencialumo apsauga arba asmens duomenų tvarkymu.“
Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
4.        Šioje byloje nagrinėjamas ginčas tarp ieškovės – pagal Vokietijos teisę įsteigtos bendrovės RÖSLE GROUP, Bendrijos dizainų Nr. 004702645-0001 ir Nr. 004702645-0002 (abiem 2018 m. vasario 9 d. suteiktas prioritetas) savininkės, kuri šiuos dizainus naudojo savo gaminiams gaminti, ir atsakovės – pagal Čekijos teisę įsteigtos bendrovės EVROmat, kuri, RÖSLE GROUP teigimu, pardavinėjo gaminį (sklendę, kaip lietaus vandens nutekėjimo sistemos dalį), savo forma tapatų pastarosios dizainams.
5.        RÖSLE GROUP, be kita ko, prašė, kad teismas įpareigotų EVROmat susilaikyti nuo nagrinėjamo gaminio gamybos, siūlymo ir pardavimo, pateikti bendrovei RÖSLE GROUP atitinkamą informaciją apie šį gaminį, įskaitant šią informaciją patvirtinančius atitinkamus dokumentus.
6.        Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas, Čekijos Respublika), kaip pirmosios instancijos teismas, visą RÖSLE GROUP ieškinį atmetė. Vis dėlto apeliacinėje instancijoje Vrchní soud v Praze (Prahos aukštasis teismas, Čekijos Respublika) pakeitė pirmosios instancijos teismo sprendimą ir nurodė bendrovei EVROmat, pirma, susilaikyti nuo gaminio gamybos, siūlymo ir pardavimo ir, antra, pateikti bendrovei RÖSLE GROUP šią su gaminiu susijusią informaciją: a) šių prekių gamintojo, perdirbėjo, platintojo, tiekėjo ir kito ankstesnio jo valdytojo vardą ir pavardę arba komercinį pavadinimą, gyvenamosios vietos arba buveinės adresą; ir b) informaciją apie pagamintus, perdirbtus, pristatytus, sandėliuotus, gautus ar užsakytus kiekius, taip pat už šias prekes sumokėtą ir gautą kainą.
7.        Vis dėlto apeliacinės instancijos teismas patvirtino pirmosios instancijos teismo sprendimą atmesti RÖSLE GROUP prašymą pateikti šią informaciją patvirtinančius dokumentus. Apeliacinės instancijos teismas savo sprendimą dėl teisės į informaciją grindė tuo, kad pagal Įstatymo Nr. 221/2006 3 straipsnio 1 dalies a punktą galima įpareigoti pateikti tik informaciją, o ne ją patvirtinančius dokumentus, nes įpareigojimas pateikti atitinkamus dokumentus reikšmingai
išplėstų teisinę pareigą ir, be kita ko, padidintų įpareigotojo asmens išlaidas.
8.        RÖSLE GROUP ir EVROmat pateikė kasacinius skundus dėl apeliacinės instancijos teismo sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam Nejvyšší soud (Aukščiausiasis Teismas, Čekijos Respublika), kaip teisiniu pagrindu remdamosi vertinimo klaida.
9.        Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Teisingumo Teismas iki šiol nėra sprendęs klausimo, „ar iš privataus subjekto, kuriam pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnį arba nacionalinės teisės normą, kuria perkelta teisė gauti informaciją, nustatyta pareiga pateikti informaciją, gali būti reikalaujama įrodyti pateiktos informacijos tikslumą ir išsamumą pateikiant ieškovui atitinkamus dokumentus“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, taikytinos Sąjungos teisės nuostatos nepateikia tokio vienareikšmiško atsakymo į užduotą klausimą, kad nekiltų jokių pagrįstų abejonių, t. y. jos nėra acte clair.
10.      Šiomis aplinkybėmis Nejvyšší soud (Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2004/48] 8 straipsnio 1 ir 2 dalių nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad nacionalinis teismas ieškovo prašymu turi įpareigoti pažeidėją (ar kitą tose nuostatose nurodytą asmenį) ne tik pateikti jose nurodytą informaciją, bet ir įrodyti šios informacijos tikslumą ir išsamumą pateikiant ieškovui atitinkamus dokumentus?“
11.      Teisingumo Teismo kanceliarija 2025 m. kovo 19 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą gavo 2025 m. balandžio 11 d. Rašytines pastabas pateikė ieškovė pagrindinėje byloje – bendrovė RÖSLE GROUP – ir Europos Komisija. Remdamasis savo Procedūros reglamento 76 straipsnio 2 dalimi, Teisingumo Teismas nusprendė nerengti teismo posėdžio.
Analizė
12.      Vieninteliu prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti teisės į informaciją, numatytos Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse, apimtį. Pirmiausia reikia nustatyti, ar šis straipsnis,
jeigu tenkinamos jame nurodytos sąlygos, suteikia intelektinės nuosavybės teisių turėtojui, kurio teisės buvo pažeistos, teisę gauti tik jame išvardytą informaciją,
bet taip pat dokumentus, galinčius įrodyti tos informacijos tikslumą ir išsamumą.
13.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, teikia ypatingą svarbą Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse vartojamos sąvokos „informacija“, kuri, jo nuomone, reiškia pačius duomenis, reikšmei ir mano, kad pagal tą straipsnį gali būti nagrinėjamas tik prašymas pateikti šią informaciją. Kita vertus, Komisija ir RÖSLE GROUP iš esmės teigia, kad teisės į informaciją, kaip ji suprantama pagal minėtą straipsnį, apimtis turėtų būti aiškinama plačiai, kaip apimanti ne tik informacijos, bet ir dokumentų, galinčių įrodyti jos tikslumą ir išsamumą, pateikimą.
14.      Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės užtikrina, kad, vykstant teismo procesui dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo ir gavus ieškovo pagrįstą ir proporcingą prašymą, kompetentingos teisminės institucijos galėtų nurodyti, kad informaciją apie prekių ar paslaugų, kuriomis pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, kilmę ir platinimo kanalus pateiktų pažeidėjas ir (arba) bet kuris kitas asmuo, kuris, kaip nustatyta, teikia neteisėtoje veikloje naudojamas paslaugas komerciniu mastu.
15.      Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 2 dalyje patikslinta, kad šio straipsnio 1 dalyje nurodyta informacija, nelygu atvejis, apima prekių gamintojų, platintojų, tiekėjų, paslaugų teikėjų ir kitų prekių ar paslaugų ankstesnių valdytojų, taip pat planuojamų didmenininkų ir mažmenininkų pavadinimus ir adresus ir informaciją apie pagamintus, pristatytus, gautus ar užsakytus kiekius ir už atitinkamas prekes ar paslaugas gautas kainas.
16.      Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse nėra nurodyta, ar valstybės narės privalo užtikrinti, kad jurisdikciją turintys teismai, esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, galėtų įpareigoti atsakovą ne tik pateikti prašomą informaciją, bet ir įrodyti jos tikslumą bei išsamumą. Kitaip tariant, iš šio straipsnio formuluotės negalima daryti išvados, kokia forma turi būti pateikta informacija ar kokios turi būti jos perdavimo sąlygos. Vis dėlto iš minėto 8 straipsnio 1 ir 2 dalių formuluotės taip pat negalima daryti išvados, kad ši informacija negali būti pateikiama kaip dokumentai, kuriais įrodomas jos tikslumas ir išsamumas(3).
17.      Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 dalyje numatyta procedūra dėl intelektinės nuosavybės teisių turėtojo prašymo pateikti informacijos yra savarankiška procedūra, kuri atspindi Sąjungos teisės specifiką(4). Toje 8 straipsnio 1 dalyje numatyta teise gauti informaciją sukonkretinama Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtinta pagrindinė teisė į veiksmingą teisminę gynybą ir užtikrinamas veiksmingas naudojimasis pagrindine teise į nuosavybę, kurios dalis yra intelektinės nuosavybės teisė, saugoma pagal Chartijos 17 straipsnio 2 dalį. Taigi, tokia teisė gauti informaciją intelektinės nuosavybės teisės savininkui suteikia galimybę nustatyti, kas pažeidžia jo teises, ir imtis būtinų veiksmų, pavyzdžiui, pateikti prašymą taikyti Direktyvos 2004/48 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytas laikinąsias priemones arba prašymą priteisti atlyginti šios direktyvos 13 straipsnyje numatytą žalą, taip siekiant apsaugoti minėtą teisę. Neturėdamas visos informacijos apie jam priklausančios intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo apimtį, tokios teisės savininkas negali nustatyti ar tiksliai apskaičiuoti žalos, kurios atlyginimo jis galėtų reikalauti dėl tokio pažeidimo(5). Taigi neabejotina, kad Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta procesinė priemonė, leidžianti intelektinės nuosavybės teisių turėtojui gauti informaciją, kuri padėtų jam sužinoti apie asmenis, susijusius su jo teisių pažeidimu, ir apie šio pažeidimo mastą.
18.      Manau, kad tikrasis pažeidimo mastas ir su juo susiję asmenys gali būti laikomi žinomais tik tuo atveju, jei pateikta informacija yra tiksli ir išsami. Siekiant užtikrinti šios informacijos tikslumą ir išsamumą, teisė į informaciją, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, turi būti aiškinama kaip apimanti ne tik jose nurodytos informacijos, bet ir dokumentų, patvirtinančių jos tikslumą ir išsamumą, pateikimą, kai ieškovas to prašo. Šį požiūrį patvirtina kontekstiniai ir teleologiniai aspektai(6).
19.      Kalbant apie Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalių kontekstą, reikia pažymėti, kad jos 21 konstatuojamojoje dalyje numatyta, jog teisė į informaciją, kuria siekiama užtikrinti aukštą apsaugos lygį, leidžia gauti tikslią informaciją apie teises pažeidžiančių prekių ar paslaugų kilmę, platinimo kanalus ir darant pažeidimą dalyvaujančių trečiųjų šalių tapatybę. Taigi ši konstatuojamoji dalis patvirtina aiškinimą, kad teisė į informaciją, kaip ji suprantama pagal minėto 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, turėtų užtikrinti, kad intelektinės nuosavybės teisės, kuri buvo pažeista, turėtojas gautų tiksliai nustatytus duomenis(7), pagrįstus patvirtinamaisiais įrodymais.
20.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, dokumentų, skirtų pagrįsti teiginiui dėl intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo, pateikimas turėtų būti nacionalinės teisės reglamentuojamos vėlesnio vykdymo proceso dalykas, laikantis Direktyvos 2004/48 6 ir 7 straipsniuose nustatytų principų. Kitaip tariant, procesai, pradėti pagal tos direktyvos 6 bei 7 straipsnius ir pagal jos 8 straipsnį, būtų atskiri, o pastarasis netgi būtų vykdomas anksčiau už procesus, pradėtus pagal 6 ir 7 straipsnius.
21.      Reikia pažymėti, kad Direktyvoje 2004/48 nėra nieko, kas rodytų, jog šios procesinės priemonės privalo būti taikomos tokia chronologine tvarka, kokią siūlo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Reikėtų priminti, kad visos jos išvardytos tos direktyvos II skyriuje „Priemonės, procedūros ir gynybos būdai“, suskirstytame į kelis skirsnius pagal jų procesinę kategoriją.
22.      Direktyvos 2004/48 2 skirsnyje, susijusiame su įrodymais, jos 6 ir 7 straipsniais, kuriuose konkrečiau nustatytos valstybių narių pareigos užtikrinti, kad būtų veiksmingų priemonių įrodymams pateikti ir užtikrinti, siekiama, kad ieškovui ir kompetentingoms teisminėms institucijoms būtų pateikta informacija, reikalinga nustatyti, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, ir, jei taip, kokių
kyla pasekmių(8). Be to, tos direktyvos 20 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama ne tik tai, kad įrodymai yra svarbus elementas intelektinės nuosavybės teisių pažeidimui nustatyti, bet ir tai, kad svarbu užtikrinti, kad egzistuotų įrodymų pateikimo, gavimo ir užtikrinimo priemonės. Vis dėlto teisė į informaciją, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, yra labiau skirta intelektinės nuosavybės teisių turėtojui
informuoti ne apie patį pažeidimo buvimą, o apie jo šaltinį ir mastą.
23.      Be to, Direktyvos 2004/48 6 ir 7 straipsniuose numatytos procesinės priemonės, kiek tai susiję su atitinkama informacija, atrodo, apima platesnę sritį, nei numatyta tos direktyvos 8 straipsnyje. Iš tiesų 8 straipsnio 2 dalyje išsamiai apibrėžiama informacija, kuri gali būti šios procesinės priemonės dalykas, o 6 ir 7 straipsniuose tik bendrai nurodomi įrodymai, neapribojant faktinių aplinkybių, kurios turi būti jais įrodomos. Be to, pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnį leidžiama neapsiriboti informacija, kurią galima gauti iš vieno pažeidėjo, ir taip nustatyti visus tuos, kurie yra pažeidimo „užkulisiuose“, neretai sudarydami sudėtingo platinimo tinklo dalį(9). Šie minėtų procesinių priemonių požymiai, mano nuomone, leidžia daryti išvadą, kad šios priemonės yra savarankiškos, o ne priklauso viena nuo kitos ir nuo jų
taikymo eiliškumo.
24.      Taigi teisė į informaciją yra „kita“ priemonė, kuria siekiama užtikrinti aukštą apsaugos lygį, palyginti su priemonėmis, skirtomis įrodymams pateikti, gauti ir užtikrinti(10). Šiuo klausimu teisė į informaciją ir priemonės įrodymams pateikti bei užtikrinti tam tikrais atvejais vis dėlto gali būti laikomos viena kitą papildančiomis. Iš tiesų, jei teise į informaciją, kaip procesine priemone, siekiama sudaryti sąlygas gauti informaciją, išvardytą Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 2 dalyje, manau, kad šia teise galima pasinaudoti kartu su kitomis procesinėmis priemonėmis, susijusiomis, be kita ko, su įrodymų dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo pateikimu ir gavimu, jeigu pagal tos direktyvos 6 straipsnio 1 dalį tenkinamos šių priemonių taikymo sąlygos.
25.      Direktyvos 2004/48 14 konstatuojamoji dalis leidžia patvirtinti išvadą dėl procesinių priemonių, nurodytų tos direktyvos 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse, ir, be kita ko, 6 straipsnio 1 dalyje, papildomumo. Toje konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad tos pačios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje ir 8 straipsnio 2 dalyje nurodytas priemones reikia taikyti tik komerciniu mastu vykdomai veiklai, bet tai neapriboja valstybių narių galimybių taikyti tas priemones ir kitokiai veiklai(11).
26.      Taip pat,
remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, prašymas suteikti informaciją pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 dalį gali būti pateikiamas tiek prieš pradedant procesą, susijusį su intelektinės nuosavybės teisių pažeidimu(12), tiek tokiam procesui galutinai pasibaigus(13). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo siūloma chronologinė tvarka, pagal kurią pirma turėtų būti pateikiami prašymai dėl informacijos, o vėliau – dėl ją patvirtinančių dokumentų, gali būti nesuderinama su pirma aprašytomis aplinkybėmis.
27.      Be to, chronologinė tvarka, kai prašymas suteikti informaciją nagrinėjamas prieš patikrinant informacijos tikslumą ir išsamumą, gali būti nesuderinama su bendrąja pareiga, numatyta Direktyvos 2004/48 3 straipsnyje, kuris, atsižvelgiant į jo kaip bendrosios nuostatos pobūdį, kaip matyti iš tos direktyvos II skyriaus „Priemonės, procedūros ir gynybos būdai“ 1 skirsnio, kuriame ši pareiga įtvirtinta, pavadinimo, taikytinas visose minėtoje direktyvoje numatytose intelektinės nuosavybės teisių apsaugos srityse(14). Kalbant konkrečiau, jeigu pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalis pateiktos informacijos tikslumas ir išsamumas turėtų būti tikrinami vėlesniame vykdymo procese, tai galėtų be reikalo užvilkinti ir apsunkinti procesą, o gal net padidinti su juo susijusias išlaidas, ypač intelektinės nuosavybės teisės, kuri buvo pažeista, turėtojui(15). Be to, sprendimas atskirti informacijos pateikimą nuo jos tikslumą ir išsamumą patvirtinančių dokumentų pateikimo gali pasirodyti nepagrįstas gero teisingumo vykdymo požiūriu.
28.      Taigi, mano nuomone, šios aplinkybės nesuderinamos su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo siūloma išvada, kad pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalis pateiktos informacijos išsamumo ir tikslumo patikrinimas turėtų būti atliekamas vėlesniame ir atskirame vykdymo procese, laikantis Direktyvos 2004/48 6 ir 7 straipsniuose nustatytų principų, nors intelektinės nuosavybės teisių turėtojas
to paprašė pasinaudodamas teise į informaciją.
29.      Teleologiniu požiūriu išvada, kad intelektinės nuosavybės teisių turėtojo prašymu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, turi būti pateikta ne tik šiame straipsnyje nurodyta informacija, bet ir dokumentai, patvirtinantys jos tikslumą ir išsamumą, atrodo labiausiai atitinkanti Direktyvos 2004/48 tikslą.
30.      Iš tiesų šia direktyva Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė užtikrinti aukštą, vienodą ir vieningą intelektinės nuosavybės apsaugos lygį vidaus rinkoje, suderindamas valstybių narių teisės aktus(16), ir taip minimaliai suderinti intelektinės nuosavybės teisių apsaugą apskritai(17). Intelektinės nuosavybės apsauga yra esminis vidaus rinkos sėkmės elementas. Tokia apsauga visų pirma svarbi ne tik naujovių ir kūrybingumo skatinimui, bet ir užimtumo plėtrai bei konkurencijos tobulinimui(18).
31.      Intelektinės nuosavybės teisių gynimo priemonės yra nepaprastai svarbios vidaus rinkos sėkmei(19). Šiuo klausimu Direktyvoje 2004/48 numatytos priemonės, procedūros ir gynybos būdai intelektinės nuosavybės teisių gynimui
užtikrinti(20). Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad šios direktyvos nuostatos skirtos reglamentuoti ne visiems intelektinės nuosavybės teisių aspektams, o tik tiems, kurie susiję su, pirma, šių teisių gynimu ir, antra, su jų pažeidimais, ir jomis reikalaujama užtikrinti, kad egzistuotų veiksmingi teisių gynimo būdai užkirsti kelią bet kokiam esamos intelektinės nuosavybės teisės pažeidimui, jam nutraukti ar atkuriamosioms priemonėms taikyti(21).
32.      Taigi, Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta teisė gauti informaciją yra procesinė teisė, skirta veiksmingai intelektinės nuosavybės apsaugai užtikrinti, o jos tikslas yra tam tikru mastu suvienodinti skirtingą informacijos, kurią turi atitinkamai tariamas intelektinės nuosavybės teisės pažeidėjas ir jos savininkas, lygį(22). Taigi, kaip ir Komisija, manau, kad informacijos, kurią galima gauti pasinaudojus šia teise į informaciją, tikslumas ir išsamumas yra būtini siekiant užtikrinti minėtos teisės veiksmingumą ir apskritai intelektinės nuosavybės teisių apsaugą, kurios siekiama Direktyvoje 2004/48 numatytomis priemonėmis.
33.      Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad Sprendime Knor nagrinėdamas reikalavimus, kuriuos ieškovas turi įvykdyti, siekdamas įrodyti, kad jis, pateikdamas prašymą suteikti informaciją pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 dalį, yra intelektinės nuosavybės teisių turėtojas, Teisingumo Teismas nusprendė, kad siekiant patikslinti įrodymų, pateiktų vykstant procesui dėl prašymo pateikti informacijos, pakankamumą, reikia atsižvelgti į intelektinės nuosavybės teisės pobūdį ir galimus specialius formalumus, nuo kurių priklauso šios teisės turėjimas, ir kad pareiga išnagrinėti, ar ieškovas pateikė pakankamai įrodymų, kad jis yra intelektinės nuosavybės teisės turėtojas, tenka prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui(23).
34.      Ar šiuo klausimu nebūtų tikslinga apsvarstyti, ar Direktyva 2004/48 reglamentuojamoje intelektinės nuosavybės teisių apsaugos, užtikrinamos jos 8 straipsnio 1 dalyje numatyta procesine priemone,
srityje gali būti reikalingi lygiagretūs reikalavimai? Visų pirma, jei ieškovas, siekdamas gauti informaciją apie jo intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo mastą, privalo pateikti pakankamai įrodymų, kad jis yra tos teisės turėtojas, kodėl pažeidėjas ar bet kuris trečiasis asmuo turėtų būti atleistas nuo pareigos pateikti dokumentus, kurie patvirtintų šiame procese pateiktos informacijos išsamumą ir tikslumą?
35.      Šis reikalavimas pateikti ne tik pačią informaciją, bet ir ją patvirtinančius dokumentus man atrodo dar labiau pagrįstas dėl to, kad teisė į informaciją, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2004/48 8 straipsnį, nėra absoliuti. Iš tiesų ji yra ribota, nes netoleruojamas joks piktnaudžiavimas šia teise(24). Kalbant konkrečiai, nustatęs, kad prašymas leisti pasinaudoti teise į informaciją pateiktas piktnaudžiaujant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi jį atmesti(25). Taip pat savaime suprantama, kad, kai iš pažeidėjo ar bet kurio trečiojo asmens pagal minėtą 8 straipsnį reikalaujama intelektinės nuosavybės teisių turėtojui pateikti informaciją, įskaitant ją patvirtinančius dokumentus, taikytinas
bendrasis Sąjungos teisės principas, kad „niekas negali būti įpareigotas daryti to, kas neįmanoma“(26). Visų pirma turėtų būti reikalaujama pateikti tik tuos informaciją patvirtinančius dokumentus, kurie yra pagrįstai prieinami, ir tai turėtų būti daroma pagal nacionalinėje teisėje
nustatytą tvarką, kuri turi būti pritaikyta taip, kad būtų galima pasiekti Direktyvos 2004/48 tikslus, be kita ko, užtikrinant, kad procesinė priemonė, t. y. teisė į informaciją(27), būtų veiksminga ir proporcinga, kartu užtikrinant proceso šalių teisių ir pareigų pusiausvyrą.
36.      Galiausiai praktiniu požiūriu reikėtų priminti, kad tarp informacijos, kurią patvirtinančių įrodymų prašo bendrovė RÖSLE GROUP, yra informacijos apie pagamintus, perdirbtus, pristatytus, sandėliuotus, gautus ar užsakytus kiekius, taip pat apie už šias prekes sumokėtą ir gautą kainą.
37.      Vis dėlto, kalbant apie tokią informaciją, pirmiausia apie kiekius ir už prekes sumokėtą ir gautą kainą, sunku įsivaizduoti, kad, Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, būtų pakakę, kad pažeidėjas ar bet kuris trečiasis asmuo, kuriam taikoma Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 dalis, pateiktų tik informaciją, t. y. atitinkamus duomenis, be ją patvirtinančių dokumentų, pavyzdžiui, užsakymų, gavimo patvirtinimų arba sąskaitų faktūrų. Atsižvelgiant į tai ir, be kita ko, į aukštą apsaugos lygį, kurį teisės aktų leidėjas siekė užtikrinti Direktyva 2004/48, būtų sunku įsivaizduoti informacijos apie intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo mastą pateikimo atskyrimą nuo šią informaciją patvirtinančių dokumentų pateikimo. Iš tiesų, be dokumentų, patvirtinančių pateiktą informaciją, intelektinės nuosavybės teisės, kuri buvo pažeista, turėtojas neturėtų jokios galimybės patikrinti, ar ši informacija yra klaidinga, netiksli ar neišsami. Tokiomis aplinkybėmis įpareigoti jį pradėti dar vieną procesą siekiant gauti patvirtinamuosius dokumentus aklai, neturint jokių duomenų dėl pateiktos informacijos tikslumo, būtų nepriimtina, atsižvelgiant į Direktyva 2004/48 siekiamą užtikrinti aukštą intelektinės nuosavybės teisių apsaugos lygį.
38.      Atsižvelgdamas į visus pirma išdėstytus motyvus, manau, kad į šioje byloje pateiktą prejudicinį klausimą reikia atsakyti teigiamai. Konkrečiai kalbant, Direktyvos 2004/48 8 straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad intelektinės nuosavybės teisės turėtojo prašymu, kaip tai suprantama pagal tą straipsnį, turi būti pateikta ne tik jose nurodyta informacija, bet ir atitinkami dokumentai, galintys patvirtinti jos tikslumą ir išsamumą.
Išvada
39.      Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Nejvyšší soud (Aukščiausiasis Teismas, Čekijos Respublika) pateiktą prejudicinį klausimą:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo 8 straipsnio 1 ir 2 dalys
turi būti aiškinamos taip:
nacionalinis teismas pagrįstu ir proporcingu ieškovo prašymu turi galėti įpareigoti pažeidėją arba kitą tame straipsnyje nurodytą asmenį ne tik pateikti jame nurodytą informaciją, bet ir įrodyti šios informacijos tikslumą ir išsamumą pateikiant ieškovui atitinkamus dokumentus.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (OL L 157, 2004, p. 45; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32).
3      Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad sąvoka „informacija“ yra labai plati ir įprasta prasme reiškia bet kokius duomenis, nepriklausomai nuo laikmenos – įskaitant rašytines laikmenas, – kurioje jie yra pateikti. Taigi, ar nebūtų nenatūralu jau teksto lygmeniu atskirti pačius duomenis nuo dokumentų, kuriuose jie yra? Be to, kitame nei Direktyvos 2004/48 kontekste, kuris, žinoma, yra labai specifinis, pavyzdžiui, konkurencijos teisės srityje, kai renkama su tyrimo dalyku susijusi informacija, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad dėl 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101 ir 102 straipsniuose], įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 t., 2 sk., p. 205) 19 straipsnio 1 dalyje vartojamos sąvokos „informacija“ bendro pobūdžio ši nuostata vienodai taikoma tiek „duomenų“, tiek „įrodymų“ kategorijoms (2023 m. kovo 9 d. Sprendimas Intermarché Casino Achats / Komisija (C‑693/20 P, EU:C:2023:172, 103–108 punktai)).
4      2023 m. balandžio 27 d. Sprendimas Castorama Polska ir Knor (C‑628/21, EU:C:2023:342, 40 ir 45 punktai;
toliau – Sprendimas Knor).
5      Žr. 2017 m. sausio 18 d. Sprendimą
NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
6      Pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr. Sprendimo
Knor 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
7      Dėl prancūzų k. sąvokos „précis“ (preciziškas),
kaip termino „exact“ (tikslus) sinonimo, reikšmės žr. Centre national de ressources textuelles et lexicales (Nacionalinis tekstų ir leksikos išteklių centras)
(CNRTL) svetainę: https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3%A9cis
8      Šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 29 d. Komisijos komunikatą Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui „Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo tam tikrų aspektų taikymo gairės“ (COM(2017) 708 final, p. 29).
Manau, kad termino „informacija“ vartojimas šiame komunikate, atsižvelgiant į Direktyvos 2004/48 6 ir 7 straipsnius, patvirtina mintį, kad aiškiai atskirti informaciją ir įrodymus nėra tikslinga. Iš tiesų niekas netrukdo pateikti informaciją tuose įrodymuose.
9      2010 m. gruodžio 22 d. Komisijos ataskaita Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo taikymas“ (SEC(2010) 1589 final, p. 11).
10      Direktyvos 2004/48 21 konstatuojamoji dalis, siejama su jos 20 konstatuojamąja dalimi.
11      Remiantis Direktyvos 2004/48 14 konstatuojamąja dalimi, „[k]omerciniu mastu vykdoma veikla – tai veikla, vykdoma tiesioginei ar netiesioginei ekonominei ar komercinei naudai gauti; į ją paprastai neįeina veikla, kurią gera valia vykdo galutiniai vartotojai“.
12      2021 m. birželio 17 d. Sprendimas M.I.C.M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, 84 ir 96 punktai).
13      2017 m. sausio 18 d. Sprendimas NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, 28 punktas).
14      Pagal šią nuostatą priemonės, procedūros ir gynybos būdai, būtini intelektinės nuosavybės teisių, įskaitant Direktyvos 2004/48 8 straipsnyje nurodytą teisę į informaciją, vykdymui
užtikrinti, turi būti sąžiningi ir teisingi, neturi būti komplikuoti ar brangūs, ar sukelti nepagrįstą vėlavimą ar delsimą (to straipsnio 1 dalis). Be to, tos priemonės, procedūros ir gynybos būdai taip pat turi būti veiksmingi, proporcingi ir atgrasantys; jie turi būti taikomi tokiu būdu, kad nebūtų sukuriamos kliūtys teisėtai prekybai ir numatytų apsaugos priemones nuo piktnaudžiavimo jomis (minėto straipsnio 2 dalis).
15      Šiuo klausimu pažymėtina, kad, nors pažeidėjui ar bet kuriam trečiajam asmeniui, dalyvaujančiam darant pažeidimą, tenkančios išlaidos gali būti didesnės, tai, mano nuomone, problemų nekelia, nes šios išlaidos gali būti vertinamos kaip atgrasymo nuo intelektinės nuosavybės teisių pažeidimų priemonė, kaip numatyta Direktyvos 2004/48 3 straipsnio 2 dalyje.
16      Žr. Direktyvos 2004/48 10 konstatuojamąją dalį ir 2019 m. gruodžio 18 d. Sprendimą IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, 38 punktas).
17      2020 m. liepos 9 d. Sprendimas Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, 36 punktas).
18      Direktyvos 2004/48 1 konstatuojamoji dalis.
19      Direktyvos 2004/48 3 konstatuojamoji dalis.
20      Direktyvos 2004/48 1 straipsnis.
21      Žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 73 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato P. Cruz Villalón išvadą byloje Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, 24 punktas).
23      Sprendimas Knor (46, 47 ir 51 punktai).
24      Direktyvos 2004/48 3 straipsnio 2 dalis.
25      Žr. Sprendimą Knor (53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Žr. 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 79 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27      Direktyvos 2004/48 3 straipsnio 2 dalis.