62004CJ0084_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑84/04
dėl 2004 m. vasario 20 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo,
Europos Bendrijų Komisija,
atstovaujama A. M. Alves Vieira, vėliau G. Braun, padedamų advogados N. Castro Marques ir F. Costa Leite, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ieškovė,
prieš
Portugalijos Respubliką,
atstovaujamą L. Fernandes, padedamo advogados C. Botelho Moniz ir E. Maia Cadete,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J. Makarczyk, P. Kūris, G. Arestis (pranešėjas) ir J. Klučka,
generalinis advokatas D. Ruiz-Jarabo Colomer,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. sausio 12 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2006 m. vasario 14 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo konstatuoti, kad leisdama Žemės ūkio ir žvejybos plėtros finansavimo ir pagalbos institutui ( Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas, toliau – Institutas) nustatyti Bendrijos struktūrinių fondų finansinės paramos suteikimo procedūrą, kurią sudaro esminiai formalumai, apimantys mokesčių, kurie nėra nei savanoriški, nei neprivalomi ir nėra atlyginimas už suteiktas paslaugas, bet skirti finansuoti Portugalijos valstybės uždavinius, kuriuos atlikti pagal Bendrijos teisę yra jos pareiga, mokėjimą, ir pritardama jos įgyvendinimui, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1988 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 4253/88, nustatantį Reglamento Nr. 2052/88 įgyvendinimo nuostatas dėl įvairių struktūrinių fondų veiklos koordinavimo tarpusavyje ir su Europos investicijų banko operacijomis bei kitais esamais finansiniais instrumentais (OL L 374, p. 1), iš dalies pakeistą 1993 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2082/93 (OL L 193, p. 20, toliau – Reglamentas Nr. 4253/88), taip pat pagal EB 10 straipsnį.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
2. 1988 m. birželio 24 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2052/88 dėl struktūrinių fondų uždavinių, jų efektyvumo bei jų veiklos koordinavimo tarpusavyje ir su Europos investicijų banko operacijomis bei kitais esamais finansiniais instrumentais (OL L 185, p. 9), iš dalies pakeisto 1993 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2081/93 (OL L 193, p. 5, toliau – Reglamentas Nr. 2052/88), 4 straipsnio 1 dalis numato:
„Bendrijos priemonė papildo arba prisideda prie atitinkamos nacionalinės veiklos. Ji yra rengiama esant glaudžiam Komisijos, atitinkamos valstybės narės, kompetentingų institucijų ir įstaigų, valstybės narės paskirtų nacionaliniame, regioniniame, vietos ar kitame lygyje, įskaitant ekonominius ir socialinius partnerius pagal institucijoms taikomų teisės aktų taisykles ir kiekvienoje valstybėje narėje taikomą praktiką, bendradarbiavimui, kai visos šalys yra bendro tikslo siekiantys partneriai. Šis bendradarbiavimas toliau vadinamas „partneryste“. Partnerystė apima priemonių parengimą, finansavimą, taip pat išankstinį įvertinimą, priežiūrą ir įgyvendinimo vertinimą.
Partnerystė įgyvendinama visapusiškai laikantis kiekvieno partnerio atitinkamų institucinių, teisinių ir finansinių galių.“
3. Reglamento Nr. 4253/88 21 straipsnio „Mokėjimai“ 3 dalies antrosios pastraipos turinys yra toks:
„Mokėjimai galutiniams paramos gavėjams turi būti atliekami be atskaitymų ar išskaičiavimų, kurie gali sumažinti finansinės paramos, į kurią jie turi teisę, sumą.“
4. To paties reglamento 23 straipsnio „Finansų kontrolė“ 1 dalies pirmoji pastraipa nustatė:
„Siekdamos užtikrinti viešųjų ar privačių iniciatorių veiksmų sėkmę, įgyvendinant veiksmus valstybės narės imasi priemonių, reikalingų:
– reguliariai tikrinti, kad Bendrijos finansuojamos priemonės vykdomos teisingai,
– užkirsti kelią pažeidimams ir patraukti atsakomybėn už juos,
< … > “
Nacionalinės teisės aktai
5. Pagal Įstatyminio dekreto Nr. 414/93 ( Diário da República  I, A serija, Nr. 298, 1993 m. gruodžio 23 d.) 1 straipsnį, Institutas yra viešosios teisės subjektas, turintis juridinio asmens statusą, administracinę ir finansinę autonomiją ir nuosavą turtą.
6. Įstatyminio dekreto Nr. 414/93 3 straipsnio 2 dalis nustato:
„Sutartiniuose santykiuose su trečiaisiais asmenimis Institutui taikomos privatinės teisės nuostatos, nebent jis veikia turėdamas valdingus įgaliojimus.“
7. Pagal minėto Įstatyminio dekreto 5 straipsnio 2 dalį, Instituto tikslas yra:
„a) bendradarbiauti tiriant ir nustatant finansinės politikos priemones žemės ūkio ir žvejybos sektoriuose, taip pat priemones, remiančias įmones šiuose sektoriuose;
b) užtikrinti Bendrijos ir nacionalinių paramos ir pagalbos žemės ūkio ir žvejybos sektoriams sistemų funkcionavimą kuriant ir vykdant programas ir priimtus reglamentus bei būti vieninteliu nacionaliniu Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Orientavimo skyriaus ir kitų Bendrijos žemės ūkio ir žvejybos orientavimo finansinių instrumentų tarpininku prašymams dėl avansų, kompensacijų, sąskaitų tvarkymo ir atsiskaitymų;
< … >
d) atlikti nacionalinės ir Bendrijos paramos mokėjimus, skirtus programoms ir projektams finansuoti arba atitinkamų gavėjų tam tikslui paimtoms paskolų palūkanoms sumažinti;
e) užtikrinti nacionaline ar Bendrijos parama remiamų programų ir projektų lydimąsias priemones, tikrinimą ir kontrolę;
< … > “
8. 1996 m. gegužės 28 d. Bendru įsakymu ( Diário da República, II, Nr. 136, 1996 m. birželio 14 d.) finansų, žemės ūkio, kaimo plėtros ir žvejybos ministrai nusprendė:
„1. Leisti Institutui rinkti mokestį, neviršijantį 0,9 % nuo vykdomų projektų sumos.
2. Kai Instituto veikla neapima analizės ir sprendimo priėmimo, minėtas tarifas negali viršyti 0,45 %.
< … > “
Bylos aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
9. Institutas buvo sukurtas Portugalijos žemės ūkio, miškų ūkio, gyvulininkystės ir žvejybos sektorių paramai skirtoms kredito linijoms valdyti. Portugalijos valstybė Įstatyminiu dekretu Nr. 414/93 jam pavedė keletą viešųjų užduočių, tarp kurių buvo Bendrijos ir nacionalinės paramos bei pagalbos žemės ūkio ir žvejybos sektoriams mechanizmo veikimo užtikrinimas, todėl Institutas tapo vieninteliu EŽŪOGF Orientavimo skyriaus ir kitų Bendrijos finansinės paramos minėtiems sektoriams instrumentų nacionaliniu tarpininku. Už Instituto veiksmus vykdant šias užduotis atsako Portugalijos valstybė.
10. Vykdant 1993 m. kontrolę vietoje, Komisijos tarnybos konstatavo, kad Institutas rinko iš galutinių EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansinės paramos gavėjų (toliau – gavėjai) mokesčius, kurie atitiko šios finansinės paramos procentinę dalį. Šie mokesčiai, rinkti nuo šaltinio, sudarė 1,5 % nuo visos finansinio projekto sumos. Sutartyje dėl gavėjams siūlomos paramos buvo aiškiai numatyta pareiga mokėti šiuos mokesčius Institutui. Teigdama, kad šie mokesčiai nebuvo suderinami su Bendrijos teise, Komisija nurodė Portugalijos valdžios institucijoms nutraukti šią tiesioginio rinkimo praktiką, taip pat grąžinti paramos gavėjams neteisėtai surinktus mokesčius.
11. 1999 m. sausio 20 d. laiške minėtos valdžios institucijos pripažino nuo 1993 m. rugpjūčio 3 d. iki 1994 m. gruodžio 31 d. vykdytos praktikos neatitikimą ir įsipareigojo grąžinti surinktas sumas. Šiomis aplinkybėmis Komisija nusprendė, kad minėto laikotarpio atžvilgiu įsipareigojimų nevykdymas buvo nutrauktas.
12. Atsisakydamos tiesioginio mokesčių nuo paramos gavėjams mokėtinų sumų rinkimo schemos, Portugalijos valdžios institucijos nuo 1995 m. sausio mėn. ir ypač po 1996 m. gegužės 28 d. Bendro įsakymo paskelbimo ją pakeitė visos gavėjams skirtos sumos išmokėjimo schema, suderinta su paramos suteikimo procedūra, kuri apima mokesčio, laikomo atlyginimu už Instituto gavėjams suteiktas paslaugas, kurias iš esmės sudaro konsultacijos prieš pateikiant prašymus paramai ir vėlesnė priežiūra, mokėjimą. Pagal informaciją, kurią Komisija gavo per 1999 m. iš minėtų valdžios institucijų, taip pat 2000 m. kovo mėn. jos tarnyboms atliekant kontrolę vietoje, šios atlyginimo sistemos veikimo sąlygos buvo tokios: pasirašant sutartį dėl dotacijos suteikimo gavėjo prašoma Institutui perduoti formuliarą, leidžiantį nuo jo sąskaitos nuskaityti sumą, atitinkančią mokėtiną mokestį, su nuoroda „leidimas, atitinkantis Instituto suteiktas paslaugas, susijusias su minėta sutartimi“ (t. y. su nagrinėjamos dotacijos suteikimu). Neprivalomas ir savanoriškas šio mokėjimo pobūdis buvo išaiškintas per pokalbius su gavėjais.
13. Gavusi šią informaciją, Komisija 2001 m. liepos 25 d. Portugalijos Respublikai išsiuntė oficialų pranešimą. Šiame pranešime Komisija nurodė, kad Portugalijos institucijų nuo 1995 m. sausio 1 d. taikyta procedūra, kurią sudaro esminiai formalumai, apimantys mokesčių, kurie nėra nei savanoriški, nei neprivalomi ir nėra atlyginimas už gavėjams suteiktas paslaugas, mokėjimu, iš tiesų skirta išsaugoti mokesčio, panašaus į tą, kuris buvo renkamas iki tos dienos, surinkimą. Šitaip atskaitomos sumos, atitinkančios procentinę dalį nuo investicijų vertės, buvo tikras privalomas išskaičiavimas, apskaičiuotas kaip procentinė dalis nuo Bendrijos fondų skirtos finansinės paramos sumos ir iš tiesų atitinkantis administravimo mokesčius, skirtus finansuoti Instituto, kaip už minėtos paramos mokėjimą atsakingos institucijos, išlaidas, atsirandančias dėl jam priskirtų vadovavimo užduočių. Tačiau, Komisijos teigimu, tokio administravimo mokesčio rinkimas prieštarauja Bendrijos teisei, o būtent Reglamentui Nr. 4253/88, 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1260/99, nustatančiam bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų (OL L 161, p. 1), taip pat EB 10 straipsniui.
14. Portugalijos Respublika, atsakydama į Komisijos oficialų pranešimą, 2001 m. lapkričio 5 d. ir 2002 m. birželio 13 d. laiškuose tvirtino, kad laikotarpiu nuo 1995 m. iki 1999 m. paramos gavėjų mokėtas mokestis Institutui, kuris daugiausia sudarė nuo 0,45 iki 0,9 % nuo dotuojamos investicijos sumos, neprieštarauja Bendrijos teisei. Priešingai, kalbant apie laikotarpį po 1999 m., atitinkantį Trečiąją Bendrijos paramos sistemą, kurią reglamentuoja Reglamentas Nr. 1260/99, minėta valstybė narė teigė, kad ji iš esmės atsisakė mokesčio rinkimo minėto Instituto naudai, kaip atlyginimo už jo suteiktas paslaugas. Šiomis aplinkybėmis Komisija nutarė, kad laikotarpio po 1999 m. atžvilgiu įsipareigojimų nevykdymas buvo nutrauktas.
15. Komisija, nesutikdama su Portugalijos Respublikos pozicija dėl laikotarpio nuo 1995 m. iki 1999 m., 2002 m. lapkričio 13 d. pateikė pagrįstą nuomonę, kurioje ji pakartojo oficialiame pranešime nurodytus argumentus ir nurodė šiai valstybei narei per du mėnesius nuo šios nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
16. Kadangi 2003 m. sausio 17 d. Portugalijos Respublikos atsakymas į minėtą pagrįstą nuomonę, kuriame buvo pakartota anksčiau išdėstyta šios valstybės narės pozicija, Komisijos nepatenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį, kuriuo siekiama konstatuoti nuo 1995 m. sausio 1 d. darytą Reglamento Nr. 4253/88 ir EB 10 straipsnio pažeidimą, susijusį su programavimo laikotarpiu nuo 1994 m. iki 1999 m., kuris atitinka Antrąją Bendrijos paramos sistemą.
Šalių reikalavimai
17. Komisija Teisingumo Teismo prašo:
– konstatuoti, kad leisdama Institutui nustatyti Bendrijos struktūrinių fondų finansinės paramos suteikimo procedūrą, kurią sudaro esminiai formalumai, apimantys mokesčių, kurie nėra nei savanoriški, nei neprivalomi ir nėra atlyginimas už suteiktas paslaugas, bet skirti finansuoti Portugalijos valstybės uždavinius, kuriuos atlikti pagal Bendrijos teisę yra jos pareiga, mokėjimą, ir pritardama jos įgyvendinimui, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 4253/88 ir EB 10 straipsnį,
– priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
18. Portugalijos Respublika prašo atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
19. Komisijos teigimu, iš Reglamento Nr. 4253/88 21 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos teksto matyti, kad ši nuostata yra vadinamoji „viso mokėjimo“ išlyga. Iš tiesų ji atitinkamai valstybei narei aiškiai nustato pareigą rūpintis, kad gavėjai gautų visą finansinės paramos sumą, į kurią jie turi teisę, ir draudžia daryti bet kokius atskaitymus ar išskaičiavimus iš šių sumų. „Atskaitymais“ ir „išskaičiavimais“ vadinamos operacijos turi būti vertinamos plačiąja prasme, būtent atsižvelgiant į jų įtaką gavėjams.
20. Šiuo klausimu Komisija tvirtina, kad tokios rūšies nuostatų tikslas yra neleisti, kad valstybės narės naudotų Bendrijos fondų, skirtų įvairioms Bendrijos politikos rūšims įgyvendinti, dalį tokio įgyvendinimo išlaidoms finansuoti. Kalbant apie struktūrinę politiką, tokios rūšies nuostatos pateisinamos Bendrijos teisės aktų leidėjo ketinimu užtikrinti, kad Bendrijos parama būtų naudojama EB sutartyje nustatytiems šios politikos tikslams siekti.
21. Kalbant apie Portugalijos Respublikos argumentą, kad gavėjų sumokėtos sumos buvo atlyginimas už Instituto suteiktas paslaugas, kurias gauti jie savanoriškai sutiko pasirašę pagal privatinę teisę sudarytą sutartį, šiam Institutui veikiant be valdingų įgaliojimų, pagal Įstatyminio dekreto Nr. 414/93 3 straipsnio 2 dalį, Komisija teigia, kad ši Instituto taikyta atlyginimo sistema neleidžia atskirti užduočių, kurios yra jam nustatytos kaip vadovaujančiajai ir kontroliuojančiajai institucijai, nuo tų, kurias jis turi kaip paslaugas teikiantis subjektas.
22. Galiausiai Komisija pabrėžia, kad šiuo atveju Reglamento Nr. 2052/88 4 straipsnio 1 dalyje numatytas partnerystės principas yra bendro lojalaus bendradarbiavimo principo, numatyto EB 10 straipsnyje, speciali forma. Iš to yra aišku, kad pirmoji nuostata turi būti aiškinama ir taikoma atsižvelgiant į šį bendrąjį principą, o tai reiškia, kad valstybės narės turi rūpintis, kad iš šio reglamento kylančios pareigos būtų teisingai vykdomos, ir todėl turi imtis priemonių, užtikrinančių visišką Bendrijos teisės taikymą ir jos veiksmingumą.
23. Portugalijos Respublikos teigimu, reikia atsižvelgti į tai, kad, be savo viešosios vienintelio EŽŪOGF Orientavimo skyriaus nacionalinio tarpininko veiklos, Institutas šio fondo finansuojamų programų kandidatams ir dalyviams teikia keletą ekonominio pobūdžio konsultacijų paslaugų, kurios viršija griežto minėtos veiklos vykdymo ribas. Šios paslaugos, kurias gali teikti ir kiti ūkio subjektai, nesupainiojamos ir nesutampa su paslaugomis, kurias Institutas turi teikti vykdydamas savo viešąją veiklą Įstatyminio dekreto Nr. 414/93 5 straipsnio ir Reglamento Nr. 4253/88 23 straipsnio prasme. Be to, minėta valstybė narė nurodė, kad šių paslaugų teikimo tikslas yra užtikrinti realų EŽŪOGF Orientavimo skyriaus programų prieinamumą paramos gavėjams.
24. Papildomai minėta valstybė narė pabrėžia, kad mokesčių rinkimas Instituto naudai nereiškia, jog išskaičiavimas ar atskaitymas atliekamas iš Bendrijos fondų. Iš tiesų, pirma, kadangi nuo 75 iki 85 % EŽŪOGF Orientavimo skyriaus programų finansuoja Bendrijos fondai, o nuo 15 % iki 25 % finansuoja Portugalijos valstybės fondai, minėtas mokesti, kuris sudarė daugiausia 0,9 % finansuojamo projekto sumos, niekada neturėjo įtakos Bendrijos paramai. Antra, Reglamento Nr. 4253/88 21 straipsnio 3 dalies antroji pastraipa nebuvo pažeista, nes paramos gavėjai gavo visus Bendrijos asignavimus, į kuriuos jie turėjo teisę.
25. Taip pat papildomai Portugalijos Respublika tvirtina, kad 1998 m. spalio 22 d. Sprendimas Kellinghusen ir Ketelsen
(C‑36/97 ir C‑37/97, Rink. p. I‑6337), taip pat 2001 m. sausio 11 d. Sprendimas Graikija prieš Komisiją
(C‑247/98, Rink. p. I‑1) netaikomi Instituto rinktiems mokesčiams. Iš tiesų yra daug teisinių ir faktinių skirtumų tarp šios bylos ir bylų, kuriose buvo priimti minėti sprendimai.
26. Priešingai, minėta valstybė narė verčiau siūlė taikyti Bendrijos teismo praktiką, nustatytą 1978 m. lapkričio 30 d. Sprendime Bussone
(31/78, Rink. p. 2429), 1982 m. rugsėjo 15 d. Sprendime Denkavit Futtermittel
(233/81, Rink. p. 2933) ir 1983 m. spalio 26 d. Sprendime Samvirkende danske Landboforeninger
(297/82, Rink. p. 3299), priimtame EŽŪOGF Garantijų skyriaus klausimu. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad net bendro rinkos organizavimo valdymo atveju Teisingumo Teismas sutiko, kad nacionalinių institucijų atlikta kontrolė gali pateisinti rinkliavos rinkimą iš atitinkamų įmonių.
Teisingumo Teismo vertinimas
27. Pirmiausia svarbu pažymėti, kad neginčytina, kaip yra aišku ir iš šios bylos dokumentų, jog per programavimo laikotarpį nuo 1994 m. iki 1999 m. Portugalijos Respublika leido Institutui iš paramos gavėjų rinkti mokesčius, kurie sudarė tam tikrą procentinę dalį nuo bendros finansuojamo projekto sumos ir dėl to proporcingai sumažino gavėjų iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus gautas finansinės paramos sumas.
28. Siekiant įvertinti Komisijos ieškinio pagrįstumą, reikia nuspręsti, ar toks rinkimas yra suderinamas su Bendrijos teise.
29. Reikia priminti, kad, pagal Reglamento Nr. 4253/88 21 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą, „mokėjimai galutiniams gavėjams turi būti atliekami be atskaitymų ar išskaičiavimų, kurie gali sumažinti finansinės paramos sumą, į kurią jie turi teisę“.
30. Iš šios nuostatos teksto, be abejonių, yra aišku, kad neleidžiami jokie atskaitymai nuo gavėjams suteiktų dotacijų.
31. Reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus nuostatų, kurios, kaip ir Reglamento Nr. 4253/88 21 straipsnio 3 dalies antroji pastraipa, reikalauja išmokėti visą paramą. Jis išaiškino 1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1765/92, nustatančio paramos sistemą tam tikrų lauko kultūrų augintojams (OL L 181, p. 12), 15 straipsnio 3 dalį ir 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo (OL L 148, p. 24), iš dalies pakeisto 1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2066/92 (OL L 215, p. 49, toliau – Reglamentas Nr. 805/68) 30a straipsnį.
32. Nepaisant tam tikrų skirtumų tarp EŽŪOGF Garantijų ir Orientavimo skyrių, Teisingumo Teismo praktikoje nustatyti principai, susiję su EŽŪOGF Garantijų skyriaus reglamentavimo nuostatomis, kurios reikalauja visos paramos išmokėjimo, kaip teigia generalinis advokatas savo išvados 67–70 punktuose, yra taikytini nagrinėjamai bylai, nes šių dviejų skyrių specifinės savybės yra mažiau svarbios nei bendri bruožai, t. y. jų finansavimas iš Bendrijos biudžeto, o tai leidžia jiems skirti finansinę paramą dotacijų forma priemonėms, susijusioms su atitinkama jų kompetencijos sritimi. Tokiai paramai, kurios finansavimo šaltinis yra tas pats, yra taikomos tos pačios mokėjimo taisyklės, pavyzdžiui, numatančios, kad gavėjo gauta suma turi atitikti jam skirtą sumą.
33. Taigi kalbant apie EŽŪOGF Garantijų skyrių, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsnio 3 dalimi ir Reglamento Nr. 805/68 30a straipsniu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad šios nuostatos draudžia nacionalinėms institucijoms iš sumokėtų sumų atskaityti arba reikalauti sumokėti administravimo išlaidas, susijusias su prašymais ir sumažinančias paramos sumą (minėto sprendimo Kellinghusen ir Ketelsen
21 punktas).
34. Tačiau šiuo atveju Portugalijos Respublika tvirtina, kad Instituto rinkto mokesčio tikslas nebuvo padengti šio Instituto patirtas administravimo išlaidas, bet buvo atlyginimas už pastarojo suteiktas paslaugas, kurios iš esmės buvo konsultacijos gavėjams prieš pateikiant prašymus paramai ir vėlesnė priežiūra.
35. Su tokiu pagrindimu negalima sutikti. Draudimas atskaityti neturėtų būti aiškinamas tik formaliai, kaip taikomas tik iš tiesų atliktiems atskaitymams nuo sumokėtų sumų. Todėl draudimas atskaityti turi būti taikomas visiems mokesčiams, tiesiogiai ir neatskiriamai susijusiems su išmokėtomis sumomis (žr. pagal analogiją EŽŪOGF Garantijų skyriaus klausimu 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Švedija prieš Komisiją, C‑312/02, Rink. p. I‑9247, 22 punktą).
36. Portugalijos Respublika pripažįsta, kad surinkti mokesčiai, kurie buvo skirti atlyginti už Instituto suteiktas paslaugas, buvo mokėtini dėl paramos prašymo pateikimo ir atitiko iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus skirtos paramos finansuojamo projekto procentinę dalį.
37. Portugalijos Respublika neturėtų tvirtinti, kad ginčijami mokesčiai, pirma, buvo atlyginimas už Instituto suteiktas paslaugas ir, antra, kad juos paramos gavėjai mokėjo savanoriškai. Iš tiesų, jei minėti mokesčiai būtų laikomi atlyginimu, jų suma turėtų būti nustatoma pagal suteiktas paslaugas, o ne iš anksto. Taip pat pripažinus savanorišką mokesčių pobūdį, visiems paramos gavėjams suteiktų paslaugų išlaidas padengtų tik mokantys šiuos mokesčius gavėjai, o tai prieštarautų jų atliekamai atlyginimo funkcijai.
38. Esant tokioms sąlygoms reikia konstatuoti, kad, pirma, buvo tiesioginis ryšys tarp gavėjų pateiktų paramos prašymų ir mokesčių rinkimo ir, antra, mokesčiai sumažindavo iš tiesų gavėjų gautą paramos sumą.
39. Iš to yra aišku, kad 1996 m. gegužės 28 d. Bendru įsakymu nustatytų mokesčių rinkimas yra nesuderinamas su Reglamento Nr. 4253/88 21 straipsnio 3 dalies antrąja pastraipa, ir todėl reikia konstatuoti, kad Portugalijos Respublika pažeidė šią nuostatą. Šiuo klausimu įsipareigojimų neįvykdymas turi būti laikomas įrodytu.
40. Tačiau negalima konstatuoti EB 10 straipsnyje nustatytų bendrų pareigų nevykdymo, kuris skiriasi nuo pirmiau minėto Portugalijos Respublikai pagal Reglamentą Nr. 4253/88 nustatytų specialių įsipareigojimų Bendrijai neįvykdymo.
41. Atsižvelgiant į pateiktus įvertinimus, Komisijos pareikštas ieškinys turi būti laikomas pagrįstu.
42. Todėl reikia konstatuoti, kad leisdama Institutui nustatyti Bendrijos struktūrinių fondų finansinės paramos suteikimo procedūrą, kurią sudaro esminiai formalumai, apimantys mokesčių, kurie nėra nei savanoriški, nei neprivalomi ir nėra atlyginimas už suteiktas paslaugas, bet skirti finansuoti Portugalijos valstybės uždavinius, kuriuos atlikti pagal Bendrijos teisę yra jos pareiga, mokėjimą, ir pritardama jos įgyvendinimui, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 4253/88.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
43. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Portugalijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1. Leisdama Žemės ūkio ir žvejybos plėtros finansavimo ir pagalbos institutui ( Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas ) nustatyti Bendrijos struktūrinių fondų finansinės paramos suteikimo procedūrą, kurią sudaro esminiai formalumai, apimantys mokesčių, kurie nėra nei savanoriški, nei neprivalomi ir nėra atlyginimas už suteiktas paslaugas, bet skirti finansuoti Portugalijos valstybės uždavinius, kuriuos atlikti pagal Bendrijos teisę yra jos pareiga, mokėjimą, ir pritardama jos įgyvendinimui, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1988 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 4253/88, nustatantį Reglamento Nr. 2052/88 įgyvendinimo nuostatas dėl įvairių struktūrinių fondų veiklos koordinavimo tarpusavyje ir su Europos investicijų banko operacijomis bei kitais esamais finansiniais instrumentais, iš dalies pakeistą 1993 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2082/93.
2. Priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.