Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ANDREA BIONDI IŠVADA,
pateikta 2026 m. sausio 29 d.(1)
Byla C‑721/24
Vista-Life Pharma SA,
Vista-Life Pharma Belgium SCRL
prieš
Laboratoires S.M.B. SA,
Brussels Reps Pharma SRL
(Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Reglamentas (EB) Nr. 1924/2006 – Reklamuojami maisto papildai – Teiginiai apie susirgimo rizikos sumažinimą – Konkrečios naudojimo sąlygos “
1.        Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) prašo Teisingumo Teismo išaiškinti kai kurių Reglamento Nr. 1924/2006(2) nuostatų taikymą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo, pirma,
nustatyti, kada nuorodos į maisto papildų vartojimo dažnumą ir būdą, atsižvelgiant į tai, kaip jos pateikiamos, gali būti susijusios su sveikata; antra, tiksliau apibrėžti informacinio pranešimo, pridedamo prie teiginio apie pavojaus sveikatai sumažinimą, apimtį ir formą, įskaitant jo vietą tarp ženklinimo ir reklamos.
I.      Teisinis kontekstas
2.        Reglamento Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą 2 straipsnio 2 dalies 1 ir 5 punktuose, be kita ko, nagrinėjant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, svarbios sąvokos apibrėžtos taip: „teiginys“ – bet koks pranešimas arba išraiška, kurie nėra privalomi pagal Bendrijos arba nacionalinės teisės aktus, taip pat vaizdinė, grafinė arba simbolinė bet kokia forma pateikiama išraiška, kuria tiesiogiai ar netiesiogiai teigiama arba užsimenama, kad maisto produktas turi tam tikrų savybių“; „teiginys apie sveikatingumą [sveikumą]“ – teiginys, kuriuo tiesiogiai ar netiesiogiai teigiama ar užsimenama, kad esama ryšio tarp maisto produkto kategorijos, maisto produkto ar vienos jo sudedamųjų dalių ir sveikatos“.
3.        To paties reglamento 14 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „<...> teiginiams apie susirgimo pavojaus sumažinimą, etiketėje arba, jei produktas neturi etiketės, produkto pateikime ar reklamoje taip pat turi būti nurodoma, kad teiginyje minimą susirgimą gali sukelti daug rizikos veiksnių ir kad pakeitus vieną iš šių veiksnių naudingas poveikis sveikatai įmanomas, bet negarantuotas“.
4.        Dėl sąvokos „ženklinimas“ apibrėžties Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 1 dalies d punkte daroma nuoroda į Direktyvos 2000/13/EB 1 straipsnio 3 dalies a punktą, kuris buvo panaikintas ir pakeistas Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 2 dalies j punktu(3). Pastarajame sąvoka „ženklinimas“ apibrėžta kaip „su maisto produktu susiję žodžiai, duomenys, prekės ženklai, registruotasis prekės pavadinimas, vaizduojamoji medžiaga arba simbolis, pateikti ant pakuotės, dokumente, informaciniame lapelyje, etiketėje, žiede ar lankelyje, pridedamuose prie tokio maisto produkto arba jį nurodančiuose“.
5.        Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą tik dėl Reglamento Nr. 1924/2006 išaiškinimo, manau, kad būtina priminti, kaip šis reglamentas buvo perkeltas į Belgijos teisę. Konkrečiai kalbant, pagal Code de droit économique (Ekonominės teisės kodeksas)(4) VI.104 straipsnį, siekiant apsaugoti įmonių profesinius interesus, nesąžininga komercinė veikla yra draudžiama.
II.    Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
6.        Pagrindinės bylos šalys veikia Belgijos farmacijos ir parafarmacijos sektoriuje. Bendrovės Laboratoires S.M.B. SA
ir Brussels Reps Pharma SRL
(toliau kartu – SMB) gamina
vaistus ir maisto papildus bei jais prekiauja. Bendrovės Vista-Life Pharma SA ir Vista-Life Pharma Belgium SCRL (toliau kartu – Vista-Life) taip pat prekiauja maisto papildais, įskaitant „Vista-D3“
ir
„VistaSterol“. SMB ir
Vista-Life yra konkurentės
maisto papildų prekybos sektoriuje.
7.        Ginčas pagrindinėje byloje kilo dėl komercinių pranešimų apie du minėtus produktus. Ginčijamos reklamos kampanijos buvo platinamos specializuotuose leidiniuose, skirtuose vaistininkams ir gydytojams.
8.        Produktas „Vista-D3“ buvo reklamuojamas naudojant šiuos teiginius: „stabilus kiekis plazmoje“, „produktas „Vista-D3“ padeda išvengti mirtingumo rizikos padidėjimo“, „produktas „Vista-D3“ padeda išvengti pirmojo perėjimo per kepenis efekto ir fermentinio skaidymo skrandyje“, „kasdieninis vartojimas geriau už vienkartinę dozę“ ir, kiek tai susiję su nuoroda į poliežuvinį vartojimo būdą, „geriausia įmanoma absorbcija visiems pacientams“.
9.        Produktas „VistaSterol“ buvo reklamuojamas
naudojant teiginį „sprendimas cholesterolio kiekiui kontroliuoti“.
10.      Dviem atskirais ieškiniais, pateiktais 2021 m. birželio 9 d. ir 2022 m. gruodžio 9 d., SMB kreipėsi į Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Prancūzų kalba bylas nagrinėjantis Briuselio komercinis teismas, Belgija), ginčydama minėtų teiginių suderinamumą su Reglamentu Nr. 1924/2006. Visų pirma SMB teigia, kad šie teiginiai yra „teiginiai apie sveikatą“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1924/2006, pažeidžiantys šio reglamento 10 straipsnį ir Code de droit économique (Ekonominės teisės kodekso) VI.104 straipsnį. Dėl teiginių apie stabilų kiekį plazmoje ir cholesterolio kiekį SMB teigia, kad jie pažeidžia minėto reglamento 14 straipsnio 2 dalį ir Ekonominės teisės kodekso VI.104 straipsnį.
11.      Dviem 2022 m. balandžio 6 d. ir 2023 m. balandžio 5 d. sprendimais pirmosios instancijos teismas nustatė, kad buvo pažeistas Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnis ir 14 straipsnio 2 dalis bei Ekonominės teisės kodekso VI.104 straipsnis, ir įpareigojo Vista-Life nutraukti pažeidimą.
12.      Vista Life pateikė apeliacinį skundą Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas), o jis bylas
sujungė.
13.      Šiomis aplinkybėmis Cour d’appel de Bruxelles nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 2 dalies 1 ir 5 punktai turi būti aiškinami taip, kad sąvokos „tam tikros savybės“ ir „maisto produkto kategorija, maisto produktas ar viena jo sudedamųjų dalių“ apima teiginius, susijusius su maisto produkto vartojimo dažnumu ir (arba) būdu?
2.      Ar Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, jog pagal ją reikalaujama, kad ženklinant arba, jei produktas neturi ženklinimo, pateikiant produktą ar jo reklamoje būtų pažodžiui pakartojama nuoroda, jog teiginyje minimą susirgimą „gali sukelti daug rizikos veiksnių ir <...> pakeitus vieną iš šių veiksnių naudingas poveikis sveikatai įmanomas, bet negarantuotas“?
3.      Ar Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad reklamoje, kurioje pakartojamas teiginys apie sveikumą, susijęs su rizikos susirgti sumažinimu, turi būti nurodoma, jog „teiginyje minimą susirgimą gali sukelti daug rizikos veiksnių ir kad pakeitus vieną iš šių veiksnių naudingas poveikis sveikatai įmanomas, bet negarantuotas“, jeigu ši nuoroda pateikiama ant produkto pakuotės, informaciniame lapelyje ir (arba) interneto svetainėje?“
14.      Pagrindinės bylos šalys, Belgijos vyriausybė ir Komisija pateikė rašytines pastabas.
III. Analizė
A.      Pirminės pastabos
15.      Reglamentu Nr. 1924/2006 nustatoma visiškai suderinta ir tiesiogiai taikoma sistema, kuria užtikrinamas teisingas vartotojų informavimas ir sąžiningos konkurencijos sąlygos.
16.      Valstybės narės yra atsakingos už stebėseną ir įgyvendinimą; Komisija kartu su Europos maisto saugos tarnyba (EFSA) atsako už leidžiamų vartoti teiginių sąrašų atnaujinimą, reglamento įgyvendinimo gaires ir koordinavimą atsižvelgiant į ES teisės aktų leidėjo siekiamus tikslus, kaip antai tinkamą vidaus rinkos veikimą ir aukštą vartotojų apsaugos lygį(5). Be vartotojų apsaugos, sveikatos apsauga taip pat yra vienas iš pagrindinių Reglamento Nr. 1924/2006 tikslų(6).
17.      Kaip nusprendė Teisingumo Teismas, siekiant šių tikslų būtina suteikti vartotojams informaciją, kurios reikia, kad jie galėtų priimti informacija pagrįstus sprendimus(7).
18.      Pagal reglamento bendrąjį principą teiginiai apie maisto produktų sveikumą yra draudžiami, išskyrus atvejus, kai jie atitinka reglamentą, yra Komisijos leidžiami ir įtraukti į teiginių sąrašą(8).
19.      Pavojus sveikatai taip pat yra specialių taisyklių dėl teiginių apie sveikumą, o ypač dėl teiginių apie susirgimo pavojaus mažinimą, egzistavimo priežastis. Kai komerciniame pranešime yra teiginių apie maistingumą arba teiginių apie sveikumą, toks pranešimas patenka į reglamento taikymo sritį. Teisingumo Teismas sąvoką „teiginys apie sveikumą“ aiškina plačiai ir funkcionaliai, kaip apimančią ne tik sveikatos būklės pagerėjimą, bet ir neigiamo poveikio, susijusio su maisto vartojimu, nebuvimą ar sumažėjimą, taip pat trumpalaikį poveikį, kaip antai vienkartinio vartojimo poveikį bei pasikartojančio vartojimo poveikį(9).
20.      Sprendime Deutsches Weintor Teisingumo Teismas sąvoką „lengvai virškinamas“ (turėdamas omenyje vyną) apibūdino kaip teiginį apie sveikumą ir pažymėjo, kad iš pranešimo buvo galima spręsti, jog neigiamų pasekmių virškinimo sistemai nėra; taip patvirtinama, kad į sąvoką „teiginiai apie sveikumą“ taip pat patenka teiginiai apie teigiamą poveikį sveikatai, „nepaisant“ tam tikro potencialiai žalingo vartojimo(10). Kitaip tariant, vertinamas bendras poveikis vartotojui ir pranešimo įtikinamumas(11).
21.      Be to, vartotojų ir visuomenės sveikatos apsauga turi būti suderinta su laisve užsiimti verslu(12). Šiuo suderinimu neužkertamas kelias teiginiams apie sveikumą taikyti tam tikras sąlygas, kad vartotojas galėtų priimti informacija pagrįstą sprendimą(13).
22.      Lygindamas informaciją, Teisingumo Teismas remiasi „vidutiniu vartotoju, kuris <...> yra pakankamai gerai informuotas, atidus bei atsargus“(14).
23.      Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalyje pateikta nuoroda siekiama teiginį apie pavojaus sumažinimą perkelti į realistišką aplinką, atkreipiant dėmesį į i) tai, kad aptariamo susirgimo priežasčių yra daug ir ii) tai, kad tik vienos iš šių priežasčių pašalinimas gali neturėti teigiamo poveikio. Tai, kas pasakyta, atitinka sveikatos apsaugą, kurios siekiama reglamentu(15).
24.      Skaitmeninėje aplinkoje, kurioje vartotojai reguliariai ieško informacijos ir perka internetu, būtina užtikrinti teisės aktų veiksmingumą. Reklamoje teiginys apie sveikumą neturi būti izoliuotas nuo Reglamente (EB) Nr. 1924/2006 numatyto teiginio dėl atsargumo: jeigu teiginys apie sveikumą pateikiamas interneto svetainėje, o teiginys dėl atsargumo – etiketėje, gali būti svarstoma galimybė aiškiai nurodyti, kur skelbiamas visas jo tekstas, siekiant užtikrinti jo surandamumą.
25.      Nacionalinės institucijos ir teismai turi užtikrinti, kad reglamentas būtų veiksmingas, užtikrindami visapusišką jo taikymą. Kartu Komisija turi atnaujinti teiginių sąrašą, palaikyti veiklos gaires (angl. guidance) ir koordinuoti įgyvendinimą (angl. enforcement), siekdama užtikrinti tikrumą įmonėms ir vartotojų
apsaugą.
B.      Dėl pirmojo prejudicinio klausimo: vartojimo dažnumas ir būdas
26.      Reglamente Nr. 1924/2006 sąvokos „teiginys“ ir „teiginys apie sveikumą“ aiškinamos plačiai ir funkciškai. Šios sąvokos apima bet kokį pranešimą, kuriuo būtų tiesiogiai ar netiesiogiai teigiama arba užsimenama apie maisto produkto (ar vienos iš jo sudedamųjų dalių) ir sveikatos ryšį. Nuoroda į maisto produkto „tam tikras savybes“ aprėpia ne tik jo vidines savybes (sudėtis, turinys, sudedamosios dalys), bet ir elementus, kuriais pagal tai, kaip jie pateikiami vartotojui, apibūdinamas numatomas produkto vartojimo būdas ir sukeliami lūkesčiai dėl jo naudos. Atsižvelgiant į tai, nuorodos į vartojimo dažnumą (pvz., „kasdienis vartojimas geriau už vieną dozę“) ir (arba) būdą (pvz., „poliežuvinis“, nes užtikrina „stabilų kiekį plazmoje“ arba „geresnį pasisavinimą“), gali būti „teiginys“, kaip tai suprantama pagal 2 straipsnio 2 dalies 1 ir 5 punktus, kai jie susiję su teigiamu poveikiu sveikatai.
27.      Tai patvirtina tiek pažodinis, tiek sisteminis, tiek
teleologinis aiškinimas: pažodinis – nes Reglamento 1924/2006 2 straipsnio 2 dalies 5 punkte aiškiai įtraukiami pranešimai, kuriuose „netiesiogiai užsimenama“ apie sveikatos ir maisto santykį; sisteminis – nes,
kaip nurodyta Reglamento 1924/2006 16 konstatuojamojoje dalyje, vidutinio vartotojo kriterijus nėra statistinis kriterijus, o reikia vertinti tipinę vartotojo reakciją kiekvienu konkrečiu atveju; teleologinis – nes siekiant vartotojų ir sveikatos apsaugos tikslo užkertamas kelias tam, kad nauda būtų žadama naudojantis dalinėmis arba techninėmis formuluotėmis, kuriomis būtų apeinama teiginių kontrolė. Jurisprudencijoje įtvirtintas požiūris, kad „teiginiu apie sveikumą“ taip pat laikomas pranešimas, kuriame nežadamas klinikinis pagerėjimas siaurąja prasme, bet kalbama apie neigiamo poveikio nebuvimą arba sumažinimą, taigi atskleidžiama būtent tai, kaip vartotojas supranta visą žinutę ir priima atitinkamą sprendimą(16).
28.      Iš to matyti, kad į „teiginių apie sveikumą“ apibrėžtį patenka teiginiai apie vartojimo būdą ir dažnumą, kuriais, atsižvelgiant į formuluotę, grafinę padėtį, gretutines nuorodas ar vaizdus, šiems būdams priskiriamas teigiamas poveikis sveikatai (pvz.: „stabilus kiekis plazmoje“, „geresnis įsisavinamumas“, „išvengiama pirmojo perėjimo per kepenis efekto“). Kita vertus, į apibrėžtį neįtraukiamos vartojimo instrukcijos, neapimančios įtikinamo turinio, susijusio su sveikata (pvz.: „užsigerti vandeniu“, „po vieną tabletę per dieną“), kai jos nėra lydimos jokios aiškios ar numanomos nuorodos į naudingą poveikį ar pavojų. Taigi svarbu ne tik paminėti vartojimo būdą, bet ir pateikti jį kaip priežastį, dėl kurios gaunama nauda ar sumažėja rizika.
29.      Galiausiai, šis aiškinimas nereikalauja iš įmonių pernelyg didelio formalumo. Veiklos vykdytojas gali pateikti neutralias vartojimo instrukcijas. Jei vartojimo būdas ir dažnumas vis dėlto pristatomi kaip argumentas, kuriuo remiamasi siekiant įtikinti sveikatos klausimais, tokiam pranešimui taikomi Reglamento 1924/2006 14 straipsnio 2 dalyje nustatyti reikalavimai. Nacionalinis teismas turės konkrečiai
patikrinti, ar ginčijamos nuorodos atitinka pirma apibrėžtus kriterijus.
30.      Vadinasi, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad vartojimo dažnumas ir būdas, jei jie pristatomi kaip turintys funkcinę reikšmę sveikatai, yra „tam tikros savybės“, kurios yra „teiginiai apie sveikumą“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 2 dalies 1 ir 5 punktus.
C.      Dėl antrojo prejudicinio klausimo: Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalies pažodinis atkartojimas
31.      Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalyje nenustatyta formuluotė, kuri turėtų būti atkartojama pažodžiui. Joje aprašomas esminis nuorodos turinys, kuriame turi būti nurodyta: i) aptariamo susirgimo priežasčių yra daug ir ii) tik vienos iš šių priežasčių pašalinimas gali neturėti teigiamo poveikio. Pažodinis turinys rodo tai, kas turi būti perduota vartotojui, bet nebūtinai tai, kaip tai turi būti suformuluota.
32.      Tai patvirtina ir kitų to paties reglamento nuostatų analizė. Iš tikrųjų, kai teisės aktų leidėjas ketina nustatyti standartinę formuluotę, jis tai aiškiai nurodo. Žr., pavyzdžiui, Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 2 dalies b punktą(17) ir priedo(18) dalis, kuriose nustatytos tam tikrų teiginių apie maistingumą teksto formuluotės (pvz., reikalavimas tuo atveju, kai sudėtyje natūraliai esama cukrų, šalia nuorodos „nepridėta cukrų“ papildomai įrašyti „produkto sudėtyje yra natūralių cukrų“). 14 straipsnio 2 dalis veikia ne taip, nes joje apibrėžtas įspėjimo tikslas ir turinys, o ne pažodinis tekstas.
33.      Loginis pagrindas aiškus: vengti, kad teiginys apie rizikos mažinimą nebūtų suvokiamas kaip pažadas dėl gydymo. Toks rezultatas pasiekiamas šalia teiginio įrašant tekstą, dėl kurio jo aprėptis įgytų santykinį pobūdį.
34.      Jei tokio reikalavimo nėra, 14 straipsnio 2 dalį atitinka nuoroda, kurioje
yra reikalaujami esminiai elementai: i) susirgimą sukelia keli veiksniai; ii) pašalinus vos vieną iš jų, naudingo poveikio galima ir nepasiekti.
35.      Siūlomas aiškinimas leidžia išvengti nereikalingo griežtumo, kartu užtikrinant aiškius informacinius standartus, skirtus sveikatos apsaugai
(19).
36.      Šiuo atveju iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad 14 straipsnio 2 dalies reikalavimus atitinka nuoroda, kuria perduodama pranešimo esmė, nesant reikalo nuostatos pakartoti pažodžiui. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis bendru vartotojo įspūdžiu, turi patikrinti, ar pasirinkta formuluote būtina informacija perduodama aiškiai ir suprantamai.
D.      Dėl trečiojo prejudicinio klausimo: pareiga atkartoti nuorodą reklamoje, jei ji jau yra pateikta ant pakuotės, informaciniame lapelyje ir (arba) interneto svetainėje
37.      Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad teiginiuose apie susirgimo pavojaus sumažinimą „etiketėje arba, jei produktas neturi etiketės, produkto pateikime ar reklamoje“ turi būti pateikiamas teiginys dėl atsargumo.
38.      Remiantis šiuo tekstu, galima suformuluoti paprastą taisyklę: teiginys reklamoje reikalingas tik tuo atveju, „jei etiketės nėra“. Jei etiketė yra ir atitinka 14 straipsnio 2 dalies reikalavimus, prievolė įvykdoma šioje pirminėje laikmenoje.
39.      Kitaip tariant: i) jei etiketė yra, teiginys dėl atsargumo turi būti joje; ii) jei etiketės nėra, teiginys turi būti pateikime arba reklamoje. Pagal teisės aktą nereikalaujama automatiškai jo kartoti ant kiekvienos reklaminės laikmenos.
40.      Šiuo atžvilgiu primenu, kad Teisingumo Teismas pasisakė dėl Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalies, kurioje nustatyta, kad nuorodą į bendrą ir nekonkrečią naudą galima daryti „kartu“ pateikiant konkretų teiginį apie sveikumą(20). Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismas paaiškino, kad jei konkretūs teiginiai apie sveikumą negali būti pilnai pateikti toje pačioje pakuotės pusėje, kurioje yra nuoroda, kuriai pagrįsti jie skirti, tiesioginio vizualinio ryšio reikalavimas išimtiniu atveju galėtų būti įvykdytas pateikiant aiškią nuorodą, pavyzdžiui, žvaigždutę, jeigu iš jos vartotojas aiškiai ir visiškai supranta, kad teiginių apie sveikumą turinys erdvės požiūriu atitinka tą nuorodą(21).
Vis dėlto nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar, atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, vizualaus artumo reikalavimas yra įvykdytas susiejant žvaigždute(22).
41.      Pagal analogiją taikant šį argumentą Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 daliai, galima daryti išvadą, kad ženklinimas, pateikimas ar reklama gali atitikti Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalies reikalavimus, darant nuorodą į pagal šį straipsnį reikalaujamą užrašą, pateiktą kitoje vietoje. Vis dėlto nacionalinis teismas turės nuspręsti, ar nuoroda į užrašą yra pakankama visiškam Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalies veiksmingumui užtikrinti.
42.      Kalbant apie pakuotės ir informacinio lapelio sąvokas šioje byloje, reikia pažymėti, kad šios sąvokos neabejotinai patenka į Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 2 dalies j punkte pateiktą „ženklinimo“ apibrėžtį.
43.      Kalbant apie interneto svetainę, reikia pasakyti, kad Reglamentas Nr. 1924/2006 buvo priimtas tuo metu, kai elektroninė prekyba buvo daug mažiau išvystyta nei dabar. Kaip yra pažymėjęs Europos Parlamentas, klaidinančių teiginių prekiaujant maisto produktais pasitaiko tiek internete, tiek ne internete(23). Iš tiesų Parlamentas aiškiai paragino Komisiją parengti išsamias gaires dėl to reglamento įgyvendinimo internete(24).
44.      Skaitmeninis kanalas tapo įprastas tiek ikisutartinei informacijai perduoti, tiek perkant maisto papildus(25).
45.      Šiomis aplinkybėmis reikia nustatyti, ar interneto svetainė yra „su maisto produktu susiję žodžiai, duomenys, prekės ženklai, registruotasis prekės pavadinimas, vaizduojamoji medžiaga arba simbolis, pateikti ant pakuotės, dokumente, informaciniame lapelyje, etiketėje, žiede ar lankelyje, pridedamuose prie tokio maisto produkto arba jį nurodančiuose“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1169/2011 2 straipsnio 2 dalies j punktą.
46.      Šiuo tikslu svarbi yra interneto svetainės funkcija. Jei interneto svetainė veikia kaip produkto reklamos platforma, ji atitinka pateikimo ar reklamos apibrėžtį pagal Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalį. Jei ji veikia kaip produkto pirkimo platforma, galima manyti, kad ji atlieka „dokumento“ arba „pranešimo“, kuris pridedamas prie maisto produkto arba susijęs su juo, funkciją, todėl ji atitinka ženklinimo apibrėžtį pagal Reglamentą Nr. 1924/2006.
47.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirma nurodytų kriterijų, taikytinų interneto svetainėms, taikymas priklauso nuo jos atliekamos funkcijos: a) kai svetainėje pristatomas ar reklamuojamas produktas (produktų aprašymai, parodomieji puslapiai, reklaminės kampanijos), ji atitinka pristatymo ar reklamavimo apibrėžtį pagal Reglamentą Nr. 1924/2006; b) kai svetainėje kartu vykdomas nuotolinis pardavimas (pirkimo tinklalapis) ir prieš pirkimą pateikiama privaloma informacija, pagal Reglamento Nr. 1169/2011 14 straipsnį reikalaujama, kad ši informacija būtų prieinama nuotolinės prekybos priemonėje: atsižvelgiant į šią funkciją, tinklalapis in concreto gali būti laikomas prie maisto papildo pridėtu „dokumentu“ arba „informaciniu lapeliu“, taigi ir ženklinimu, kaip tai suprantama pagal Reglamente Nr. 1169/2011 pateiktą plačią apibrėžtį.
48.      Tai, kas išdėstyta, padėtų išvengti bendro ženklinimo sąvokos išplėtimo visam internetui, užtikrinant, kad nuotolinės prekybos kanaluose teiginys dėl atsargumo
prieš pirkimą būtų pasiekiamas vienu klavišo paspaudimu.
49.      Vadinasi, nėra pagrindo reikalauti, kad ūkio subjektas platintų teiginį dėl atsargumo visomis pranešimų perdavimo formomis.
Taikant funkcinį kriterijų, teiginys dėl atsargumo turėtų būti pateiktas ten, kur jis atlieka informacinę funkciją ir yra lengvai pastebimas vartotojui, kuris nusprendžia pirkti.
Šiuo atžvilgiu neatmetu galimybės, kad nuotolinės prekybos atveju, kai
atitinkamame puslapyje yra teiginys dėl atsargumo, internetinėje reklamoje gali būti pateikta nuoroda (pvz., saitas) į tą pardavimo puslapį.
50.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi konkrečiai patikrinti, ar ūkio subjekto pasirinktu sprendimu vartotojui užtikrinama galimybė susipažinti su teiginiu prieš nusprendžiant pirkti.
51.      Taigi, pagal Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalį iš esmės nereikalaujama, kad teiginys būtų pakartotas reklamoje, jei jis yra tinkamai pateiktas ženklinant.
IV.    Išvada
52.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą
2 straipsnio 2 dalies 1 ir 5 punktai turi būti aiškinami taip, kad sąvokos „tam tikros savybės“ ir „maisto produkto kategorija, maisto produktas ar viena jo sudedamųjų dalių“ apima teiginius, susijusius su maisto produkto vartojimo dažnumu ir (arba) būdu.
Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nereikalaujama, jog ženklinant arba, jei produktas neturi ženklinimo, pateikiant produktą ar jo reklamoje būtų pažodžiui pakartojama nuoroda, jog teiginyje minimą susirgimą „gali sukelti daug rizikos veiksnių ir <...> pakeitus vieną iš šių veiksnių naudingas poveikis sveikatai įmanomas, bet negarantuotas“.
Reglamento Nr. 1924/2006 14 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad reklamoje, kurioje pakartojamas teiginys apie sveikumą, susijęs su rizikos susirgti sumažinimu, turėtų būti nurodoma, jog „teiginyje minimą susirgimą gali sukelti daug rizikos veiksnių ir kad pakeitus vieną iš šių veiksnių naudingas poveikis sveikatai įmanomas, bet negarantuotas“, jeigu ši nuoroda pateikiama ant produkto pakuotės, informaciniame lapelyje ir (arba) interneto svetainėje.
1      Originalo kalba: italų.
2      2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą
(OL L 404, 2006, p. 9), iš dalies pakeistas
2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 107/2008, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą, kiek tai susiję su Komisijai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais
(OL L 39, 2008, p. 8);
2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 109/2008, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą (OL L 39, 2008, p. 14); 2010 m. vasario 9 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 116/2010, kuriuo iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1924/2006 teiginių apie maistingumą sąrašas (OL L 37, 2010, p. 16); 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams (OL L 304, 2011, p. 18);
2012 m. lapkričio 8 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1047/2012, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maistingumą sąrašo (OL L 310, 2012, p. 36).
3      2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinama Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (OL L 304, 2011, p. 18).
2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą (OL L 109, 2000, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 75).
4      2013 m. kovo 29 d.
Moniteur belge, p. 19975, iš dalies pakeistas 2013 m. gruodžio 21 d.
Loi portant insertion du titre VI “Pratiques du marché et protection du consommateur” dans le Code de droit économique et portant insertion des définitions propres au livre VI, et des dispositions d'application de la loi propres au livre VI, dans les Livres Ier et XV du Code de droit économique (Įstatymas dėl VI skirsnio „Rinkos praktika ir vartotojų apsauga“ įtraukimo į Ekonominės teisės kodeksą ir dėl VI skyriaus apibrėžimų bei VI skyriaus teisės įgyvendinimo nuostatų įtraukimo į Ekonominės teisės kodekso I ir XV skyrius
(2013 m. gruodžio 30 d.
Moniteur belge, p. 103506).
5      Žr. Reglamento Nr. 1924/2006 31, 33, 34 ir 36 konstatuojamąsias dalis ir 1 straipsnio 1 dalį.
6      2025 m. balandžio 30 d. Sprendimas
Novel Nutriology (C‑386/23, EU:C:2025:304, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
7      2025 m. balandžio 30 d. Sprendimas
Novel Nutriology (C‑386/23, EU:C:2025:304, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
8      Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 1 dalis. Taip pat žr. 2009 m. spalio 21 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 983/2009 dėl leidimo vartoti ir nesutikimo leisti vartoti teiginius apie maisto produktų sveikatingumą – susirgimo rizikos mažinimą ir apie vaikų vystymąsi bei sveikatą (OL L 277, 2009, p. 3) ir 2012 m. gegužės 16 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 432/2012 dėl tam tikrų leidžiamų vartoti teiginių apie maisto produktų sveikumą, išskyrus teiginius apie susirgimo rizikos mažinimą, vaikų vystymąsi ir sveikatą, sąrašo sudarymo (OL L 136, 2012, p. 1).
9      2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimas
Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 33–36 punktai).
10      Ten pat,
35 punktas.
11      Ten pat,
370 punktas.
12      Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 15 ir 16 straipsniai (OL C 202, 2016, p. 389).
13      Generalinio advokato A. Rantos išvada byloje Novel Nutriology (C‑386/23, EU:C:2024:897, 43 punktas).
14      Reglamento Nr. 1924/2006 16 konstatuojamoji dalis ir 2020 m. sausio 30 d. Sprendimas
Dr. Willmar Schwabe (C‑524/18, EU:C:2020:60, 47 punktas).
15      Šis tikslas primenamas ir 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendime
Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 45 punktas).
16      2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimas
Deutsches Weintor (C 544/10, EU:C:2012:526, 35 punktas).
17      4 straipsnio „Teiginių apie maistingumą ir sveikatingumą vartojimo sąlygos“ 2 dalies b punkte nurodyta: „<...>
Pareiškimas yra toks: „Daug“.
18      Priedo „Teiginiai apie maistingumą ir jiems taikomos sąlygos“ dalyje „Nepridėta cukrų“ nurodyta: „Jei maisto produkte natūraliai yra cukrų, ant ženklinimo turi būti ši nuoroda: „PRODUKTO SUDĖTYJE YRA NATŪRALIŲ CUKRŲ“.
19      Pagal analogiją taip pat žr. generalinio advokato G. Hogan išvadą byloje Dr. Willmar Schwabe, (C‑524/18, EU:C:2019:727, 60–66 punktai).
20      2020 m. sausio 30 d. Sprendimas Dr. Willmar Schwabe (C 524/18, EU:C:2020:60).
21      Ten pat. 48 punktas.
22      Ten pat. 49 punktas.
23      2024 m. sausio 18 d. Europos Parlamento rezoliucijos dėl Reglamento (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą įgyvendinimo (OL C, C/2024/5729, 2024 10 17) 1 punktas.
24      Ten pat. 23 punktas.
25      Pagal analogiją žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimą
Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664, 73 punktas).