62005CC0392_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Izskatāmajā lietā Tiesai tiek jautāts, kā būtu jāsaprot privātpersonas pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens. Šis jautājums ir radies prāvā starp Alevizosa [ Alevizos ] kungu un Grieķijas Nodokļu pārvaldi par iespējamiem nodokļu atbrīvojumiem par personīgā motorizētā sauszemes transportlīdzekļa ievešanu Grieķijā. Minēto motorizēto sauszemes transportlīdzekli Alevizoss bija ieguvis divus gadus ilgā dienesta laikā Neapolē, kur bija izvietota NATO Dienvideiropas bāze, un, 1997. gadā atgriezdamies Grieķijā, ievedis to šajā valstī.
2. Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens šajā sakarā ir svarīgs tādēļ, ka Direktīvā 83/183 (2) ir paredzēti noteikti privātpersonu privāto lietu ievešanas atbrīvojumi no akcīzes nodokļiem un citiem patēriņa nodokļiem, ja šī ievešana ir saistīta ar šīs personas pastāvīgās dzīvesvietas maiņu no citas dalībvalsts uz dalībvalsti, kurā lietas tiek ievestas. Ņemot vērā šos apstākļus, lietas dalībnieki nav vienisprātis par to, vai Alevizoss divu gadu dienesta laikā NATO ir saglabājis savu pastāvīgo dzīvesvietu Grieķijā, vai arī ieguvis to Itālijā un vēlāk pārcēlies atpakaļ uz Grieķiju. Tikai pēdējā minētajā gadījumā viņam varētu tikt piemērots nodokļa atbrīvojums saskaņā ar Direktīvu 83/183.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienu tiesības
1) Direktīva 83/183
3. Direktīvas 83/183 piemērošanas joma tās 1. pantā tiek noteikta šādi:
“1. Ievērojot turpmāk minētos noteikumus un turpmāk minētajos gadījumos, dalībvalstis piešķir atbrīvojumu no apgrozījuma nodokļiem, akcīzes nodokļiem un citiem patēriņa nodokļiem, kurus parasti piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no citas dalībvalsts.
2. Šī direktīva neattiecas uz īpašām un/vai periodiskiem nodokļiem, kas saistīti ar šo lietu izmantošanu valstī, piemēram, uz nodokļiem par automašīnas reģistrāciju, ceļu nodokļiem un samaksu par televīziju.”
4. Pie personīgajām lietām, kurām saskaņā ar Direktīvu 83/183 ir piemērojami atvieglojumi no nodokļiem, saskaņā ar direktīvas 2. panta 2. un 3. punktu, kā arī 5. panta 2. punktu pieder arī motorizēti sauszemes transportlīdzekļi. Tomēr motorizētiem sauszemes transportlīdzekļiem atbrīvojums no nodokļiem tiek piemērots tikai tad, ja privātpersona “pārceļ savu pastāvīgo dzīvesvietu uz ieveduma dalībvalsti” (Direktīvas 83/183 5. panta 2. punkts, lasot kopā ar 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu) (3) .
5. Direktīvas 83/183 6. panta, kura nosaukums ir “Vispārīgi noteikumi dzīvesvietas noteikšanai”, redakcija ir šāda:
“1. Šīs direktīvas piemērošanai “pastāvīga dzīvesvieta” nozīmē vietu, kur persona uzturas parasti, t.i., vismaz 185 dienas kalendārā gada laikā, privātu vai profesionālu saistību dēļ, vai gadījumā, ja personai nav profesionālu saistību, ‑ privātu saistību dēļ, kas nosaka ciešu saikni ar vietu, kurā šī persona dzīvo.
Personai, kuras profesionālās un privātās saistības ir atšķirīgās vietās un kurai tādēļ pārmaiņus nākas uzturēties dažādās vietās, kas atrodas divās vai vairākās dalībvalstīs, par pastāvīgo dzīvesvietu uzskata to vietu, ar kuru tai ir privātas saistības, ar noteikumu, ka persona tur regulāri atgriežas. Šis pēdējais noteikums nav jāievēro, ja persona atrodas dalībvalstī uz noteiktu laiku, lai veiktu kādu uzdevumu. Mācības universitātē vai skolā neuzskata par pastāvīgās dzīvesvietas maiņu.
2. Privātpersonas pierāda savas pastāvīgās dzīvesvietas atrašanās vietu ar jebkādiem līdzekļiem, jo īpaši ar personas apliecību vai jebkuru citu derīgu dokumentu.
3. Ja ieveduma dalībvalsts kompetentās iestādes apšauba ziņojuma ticamību, kas saskaņā ar 2. punktu iesniegts par pastāvīgo dzīvesvietu, vai arī lai veiktu īpašu pārbaudi, tās var pieprasīt jebkādu informāciju vai papildpierādījumus.”
2) Direktīvas 91/680 un 92/12
6. Šīs lietas ietvaros būtu jānorāda arī uz dažām Direktīvas 91/680 (4), kā arī Direktīvas 92/12 (5) normām.
7. Direktīvas 92/12 1. panta 1. punktā ir paredzēts šādi:
“Šī direktīva nosaka režīmu precēm, kam uzliek akcīzes nodokli un citus netiešos nodokļus, kurus tieši vai netieši uzliek to patēriņam, izņemot pievienotās vērtības nodokli un Kopienas noteiktus nodokļus.”
8. Saskaņā ar Direktīvas 92/12 3. pantu:
“1. Šo direktīvu Kopienas līmenī piemēro šādām precēm, kā tās definētas attiecīgās direktīvās:
– minerāleļļām,
– alkoholam un alkoholiskajiem dzērieniem,
– tabakas izstrādājumiem.
2. Pirmajā punktā uzskaitītajām precēm īpašos nolūkos var uzlikt citus netiešos nodokļus, ja vien šie nodokļi atbilst nodokļu noteikumiem, ko piemēro akcīzes nodoklim un PVN saistībā ar nodokļu bāzes noteikšanu, nodokļa aprēķināšanu, iekasējamību un pārraudzību.
3. Dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus, kurus uzliek tādām precēm, kas nav minētas 1. punktā, tomēr ar nosacījumu, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes.
Ievērojot šo pašu nosacījumu, dalībvalstis patur arī tiesības uzlikt nodokļus pakalpojumu sniegšanai, ieskaitot to, kas saistīti ar akcīzes precēm, ja vien šos nodokļus nevar raksturot kā apgrozījuma nodokļus.”
9. Direktīvas 92/12 V sadaļā “Atbrīvojumi” ietvertajā 23. panta 3. punktā ir noteikts šādi:
“Noteikumi par akcīzes nodokli, kas ietverti šeit nosauktajās direktīvās, zaudē spēku no 1992. gada 31. decembra:
[..]
– Direktīva 83/183/EEK (2),
[..].”
10. Direktīvas 91/680 2. panta 2. punktā paredzēts, ka:
“Noteikumi par pievienotās vērtības nodokli, kas izklāstīti šādās direktīvās, pārstāj būt spēkā 1992. gada 31. decembrī:
[..]
– Direktīvā 83/183/EEK (4), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/604/EEK (5) .”
B – Valsts tiesības
1) Likums Nr. 2127/1993
11. Direktīva 92/12 Grieķijā tika transponēta ar Likumu Nr. 2127/1993 (6) . Tā 75. pants ir šāds:
“Motorizētie transportlīdzekļi un motocikli, kuri atbilst EEK līguma 9. un 10. panta nosacījumiem un kuri valsts teritorijā tiek iesūtīti vai ievesti no citām Kopienas dalībvalstīm, ir apliekami ar īpašu akcīzes nodokli ievestiem vai valsts teritorijā ražotiem transportlīdzekļiem.”
12. Turklāt Likuma Nr. 2127/1993 83. pantā ir noteikts šādi:
“Daļējs vai pilnīgs atbrīvojums no pašlaik spēkā esošajos noteikumos paredzētā īpašā akcīzes nodokļa transportlīdzekļiem, kuri ir galīgi ievesti no trešām valstīm, saskaņā ar tiem pašiem noteikumiem un nosacījumiem ir piemērojams arī 75. pantā minētajiem transportlīdzekļiem.”
2) Rīkojums D.245/11
13. Direktīva 83/183 Grieķijas tiesībās tika transponēta ar Finanšu ministra 1988. gada 1. marta Rīkojumu D.245/11 (7) versijā, kurā grozījumi izdarīti ar Likuma Nr. 2187/1994 (8) 15. panta 1. punktu. Rīkojuma D.245/11 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir ietverta pastāvīgās dzīvesvietas definīcija, kura atbilst Direktīvas 83/183 6. pantā izklāstītajai. Minētā rīkojuma 3. panta 1. punktā ir paredzēts šādi:
“Neskarot 4.–12. pantā paredzēto, muitas un citas nodevas nepiemēro personīgajām lietām, kuras ieved fiziskas personas, kas maina savu pastāvīgo dzīvesvietu no kādas citas valsts uz Grieķiju.”
14. Sākotnēji Rīkojumā D.245/11 bija arī 8. nodaļa, kurā cita starpā bija šāds 25. pants:
“1. Atbrīvojumi, kas uzskaitīti 3. [..] pantā, tiek piemēroti personīgajām lietām, ko ieved Grieķijas pilsoņi, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir Grieķijā, bet kuri bijuši izceļojuši no Grieķijas, lai strādātu ārzemēs, kur viņi bijuši nodarbināti pakļautības kārtībā vai ne vairāk kā divus (2) secīgus gadus un pēc darba attiecību izbeigšanās atgriežas uz pastāvīgu dzīvi Grieķijā.
2. Pie iepriekšējā punktā minētajām personām pieder arī [..] bruņoto spēku virsnieki, apakšvirsnieki un kareivji [..], kuri pildīdami dienestu ir uzturējušies ārzemēs vairāk nekā divus (2) secīgus gadus un kuri, dienestam beidzoties, tiek pārcelti uz Grieķiju vai atgriežas tur pavisam.”
15. Rīkojuma D.245/11 25. pants tomēr tika atcelts ar Likuma Nr. 2459/1997 (9) 6. panta 13. punkta 1. apakšpunktu, sākot ar 1997. gada 1. janvāri (10), “tikai attiecībā uz transportlīdzekļiem”. Turklāt šīs normas 2. teikumā bija ietverts šāds pārejas noteikums:
“Pasažieru transportlīdzekļiem, kuri 1996. gada 31. decembrī piederēja iepriekš minētajām personām, šos transportlīdzekļus apliekot ar muitas maksājumiem, īpašo akcīzes nodokli, pamatojoties uz Likuma Nr. 1882/1990 grozītās versijas 37. pantā paredzēto koeficientu, aprēķina sešu (6) mēnešu laikā kopš šī likuma publicēšanas valdības oficiālajā laikrakstā”.
16. Minētais termiņš vēlāk tika pagarināts līdz 1997. gada 31. decembrim (11) .
III – Fakti un pamata prāva
17. Alevizoss ir šobrīd jau pensionēts Grieķijas gaisa spēku virsnieks. Laikā no 1995. gada 12. jūlija līdz 1997. gada 8. augustam viņš dienēja Neapolē, Itālijā, tur izvietotajā NATO Dienvideiropas bāzē. Šajā laikā arī Alevizosa sieva un abi bērni dzīvoja kopā ar viņu Itālijā, uz kurieni viņi bija pārvākušies ar NATO atļauju un par tās līdzekļiem. 1997. gada 25. jūlijā Grieķijas ģenerālkonsulāts norīkoja Alevizosu un viņa ģimeni atgriezties Grieķijā un turklāt atzina, ka Alevizosam ir piemērojama Rīkojuma D.245/11 8. nodaļa.
18. Vēl būdams dienestā NATO Dienvideiropas bāzē, Alevizoss 1996. gada decembrī Vācijā iegādājās privāto transportlīdzekli – 1996. gadā ražotu Mercedes E 200 (12) – un to vispirms reģistrēja Itālijā. Alevizosa atgriešanās Grieķijā dēļ transportlīdzeklis tika pārvests uz turieni, un tā ievešana Grieķijas muitas iestādēs tika deklarēta 1997. gada 12. augustā.
19. Ar 1997. gada 28. augusta lēmumu Alevizosam par šo transportlīdzekli tika aprēķinātas GRD 4 136 413 kā īpašais akcīzes nodoklis Likuma Nr. 2127/1993 75. panta izpratnē (13), vēl GRD 1 470 725 – un papildus GRD 50 – kā papildu īpašā reģistrācijas nodeva. Kopējo summu GRD 5 607 188 apmērā Alevizoss samaksāja Grieķijas Eleusīnas [ Eleusis ] muitas iestādē (14) . Saskaņā ar Alevizosa sniegtajiem datiem 1996. gada 16. decembrī viņa transportlīdzekļa kataloga cena bija GRD 9 286 361 (EUR 27 252,71). Muitas iestāde nodokļa aprēķināšanas nolūkos transportlīdzekļa vērtību 1997. gada 12. augustā esot noteikusi GRD 9 192 029 (EUR 26 975,87) apmērā.
20. Pret 1997. gada 28. augusta lēmumu par aplikšanu ar nodokli Alevizoss cēla prasību tiesā. Tā kā viņš zaudēja prāvu kā pirmajā instancē Dioikitiko Protodikeio Athinon (15), tā arī apelācijas instancē Dioikitiko Efeteio Athinon (16), viņa lietu pašlaik izskata kasācijas instancē Symvoulio tis Epikrateias (17), kas ir iesniedzējtiesa.
IV – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
21. Ar 2005. gada 30. jūnija spriedumu Symvoulio tis Epikrateias tiesvedību apturēja un uzdeva Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai uz ierēdņiem un bruņoto spēku, sabiedriskās drošības spēku un ostas policijas virsniekiem, apakšvirsniekiem un kareivjiem, tāpat kā uz citiem darbiniekiem attiecas Padomes Direktīvas 83/183/EEK 6. panta normas un vai viņi var iegūt “pastāvīgo dzīvesvietu” citā valstī, kur viņi ir dzīvojuši vismaz 185 dienas kalendārā gada laikā, noteiktu laika periodu pildot dienesta uzdevumus, vai arī viņu pastāvīgā dzīvesvieta ir Grieķijā arī laikā, kad viņi norīkoti uz citu valsti, neatkarīgi no tā, vai viņi savas personīgās un profesionālās saiknes ir pārcēluši uz šo otro valsti?”
22. Tiesvedībā Tiesā Alevizoss, Grieķijas valdība un Eiropas Kopienu Komisija sniedza rakstveida un mutvārdu apsvērumus.
V – Vērtējums
23. Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai dalībvalsts bruņotajos spēkos dienošajiem, kuri uz noteiktu laiku ir tikuši norīkoti uz citu dalībvalsti, kurā viņi, pildot dienesta pienākumus, uzturas vismaz 185 dienas kalendārajā gadā, pastāvīgā dzīvesvieta ir pēdējā minētajā dalībvalstī Direktīvas 83/183 6. panta izpratnē.
24. Šis jautājums pamata prāvā ir īpaši svarīgs, jo Grieķijas likumdevējs ir atcēlis agrāk spēkā bijušo speciālo tiesību normu (18), kurā cita starpā bija paredzēts, ka Grieķijas bruņotajos spēkos dienošie, atgriežoties no dienesta ārvalstīs, ir atbrīvoti no muitas un cita veida nodevām, pat ja dienests ārvalstīs ir ildzis vairāk nekā divus gadus, kā arī neatkarīgi no iespējamās pastāvīgās dzīvesvietas maiņas.
25. Tagad Grieķijas gaisa spēku virsnieks kā Alevizoss atbrīvojumu no patēriņa nodokļiem Direktīvas 83/183 izpratnē var iegūt tikai tad, ja viņš dienesta NATO Dienvideiropas bāzē laikā savu pastāvīgo dzīvesvietu ir nomainījis uz Itāliju, bet pēc tam – atpakaļ uz Grieķiju.
26. Lai iesniedzējtiesai sniegtu visas iespējamās norādes, kuras tai varētu noderēt pamata prāvas izspriešanā, ir iepriekš jāpārbauda, vai Alevizosa gadījums vispār ietilpst Direktīvas 83/183 piemērošanas jomā (skat. turpmāk A nodaļā). Tikai tad var izmantot direktīvā paredzēto pastāvīgās dzīvesvietas jēdzienu, kura interpretācija tiek lūgta Tiesai (skat. turpmāk B nodaļā). Nobeigumā ir jāizdara arī dažas piezīmes attiecībā uz pamatbrīvībām (skat. turpmāk C nodaļā).
A – Direktīvas 83/183 piemērošanas joma
1) Piemērošana laikā
27. Tiesā izskatāmās lietas dalībniekiem, pirmām kārtām, ir domstarpības par Direktīvas 83/183 piemērošanu laikā. Alevizoss un Komisija uzskata, ka tāds gadījums kā izskatāmais ietilpst Direktīvas 83/183 ratione temporis, savukārt Grieķijas valdība iebilst, ka šīs direktīvas attiecīgie noteikumi attiecīgajā laikā vairs nemaz nebija spēkā.
28. Konkrētāk, izceļas strīds par 1992. gadā saistībā ar kopīgā tirgus izveidi pieņemtu normu par grozījumiem, proti, Direktīvas 92/12 23. panta 3. punktu, saskaņā ar ko Direktīvas 83/183 “Noteikumi par akcīzes nodokli”, sākot ar 1992. gada 31. decembri, vairs nav spēkā.
29. Šī norma noteikti nav labas likumdošanas piemērs. Tādējādi Direktīvas 92/12 23. panta 3. punktā arī netiek ieviesta skaidrība par to, tieši kuras normas tad zaudē spēku minētajā datumā un uz kurām precēm šīs likuma izmaiņas attiecas. Turklāt paliek arī neskaidrs, vai Direktīvai 83/183 turpmāk saglabājas patstāvīga piemērošanas joma, it īpaši tādēļ, ka neilgi pirms tam tika noteikts beigu termiņš tās noteikumiem par pievienotās vērtības nodokli, proti, 1992. gada 31. decembris (19) .
30. Par labu Direktīvas 92/12, ieskaitot šeit apskatīto normu, ar kuru izdarīti grozījumi, – 23. panta 3. punktu –, paplašinātai interpretācijai varētu liecināt atsevišķi formulējumi tās preambulā, uz kuriem it īpaši ir norādījusi Grieķijas valdība. Tajā pavisam vispārīgi ir norādīts uz “preču, tostarp akcīzes preču, brīv[u] aprit[i]” (20) un vēl piebilsts, ka, “atceļot principu par nodokļu uzlikšanu importam attiecībās starp dalībvalstīm, vairs nav piemērojami arī noteikumi par importa atbrīvošanu no nodokļiem un nodokļu atvieglojumiem; tā kā tāpēc šie noteikumi būtu jāatceļ un attiecīgajās direktīvās būtu jāizdara atbilstoši labojumi” (21) . Visbeidzot, preambulā ir teikts, ka “tirdzniecībā starp dalībvalstīm [jā]atceļ[ot] nodokļ[i] importam un atbrīvojum[i] no nodokļiem eksportam” (22) .
31. Apskatot šos apsvērumus izolēti, varētu rasties iespaids, ka Direktīvas 92/12 un īpaši tās 23. panta 3. punkta mērķis ir visu Direktīvas 83/183 normu par patēriņa nodokļiem atcelšana pilnībā, turklāt visiem preču veidiem.
32. Pret to tomēr liecina regulatīva sakarība, kādā norma, ar ko tiek noteikti grozījumi, ir ietverta Direktīvā 92/12. Ar Direktīvas 92/12 3. panta 1. punktu tiek ierobežota visas direktīvas piemērošanas joma tikai uz minerāleļļām, alkoholu un alkoholiskajiem dzērieniem, kā arī tabakas izstrādājumiem. Tādēļ loģiski ir, ka Direktīvas 92/12 23. panta 3. punkts kā norma, ar kuru tiek paredzēti grozījumi, attiecas tikai uz šīm precēm. Panākt, lai tā būtu piemērojama ne tikai minerāleļļām, alkoholam un alkoholiskajiem dzērieniem, kā arī tabakas izstrādājumiem, pat ņemot talkā tikko citēto preambulu, būtu visai grūti. Tādēļ ka Kopienu tiesību akta apsvērumos var būt precizēts tā saturs, bet, pamatojoties uz tiem, tomēr nevar atkāpties no šī tiesību akta normām (23) .
33. Ņemot vērā šo regulatīvo sakarību ar 3. panta 1. punktu, Direktīvas 92/12 23. panta 3. punktā ietvertās normas, ar kuru izdara grozījumus, piemērošana ne tikai minerāleļļām, alkoholam un alkoholiskajiem dzērieniem un tabakas izstrādājumiem, bet arī citām precēm būtu pretrunā tiesiskās drošības principam. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesiskās drošības princips ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas pieprasa, lai tiesiskais regulējums būtu skaidrs un precīzs, lai indivīdi varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un tādēļ atbilstoši rīkoties (24) . Tiesiskās drošības princips ir īpaši stingri jāievēro tāda tiesiskā regulējuma gadījumā, kas var radīt finansiālas sekas (25), kā tas ir šajā gadījumā saistībā ar attiecīgajām Kopienu tiesību normām par patēriņa nodokļiem (26) .
34. No nodokļa maksātājiem un it īpaši no šajā gadījumā skartajām privātpersonām
Direktīvas 83/183 izpratnē pilnīgi noteikti nevar pieprasīt, lai tās Direktīvas 92/12 23. panta 3. punktā ietvertajai normai, ar ko izdara grozījumus, piešķirtu nozīmi, kura pārsniedz šīs direktīvas tiešo piemērošanas jomu. Gluži otrādi – nodokļu maksātāji drīkst paļauties uz to, ka uz citām precēm, izņemot minerāleļļas, alkoholu, alkoholiskos dzērienus un tabakas izstrādājumus, Direktīvas 83/183 normas par patēriņa nodokļiem būs spēkā arī pēc 1992. gada 31. decembra un indivīdi uz tām varēs atsaukties arī turpmāk. Ja Padome būtu vēlējusies Direktīvas 83/183 piemērojamību ierobežot arī attiecībā uz citām preču grupām, ne tikai Direktīvas 92/12 3. panta 1. punktā nosauktajām, tad būtu jāpieņem skaidrs regulējums.
35. Tas, ka Direktīvas 92/12 23. panta 3. punktā ietvertās normas, ar ko izdara grozījumus, saturs attiecas tikai uz tādām preču grupām kā minerāleļļas, alkohols, alkoholiskie dzērieni un tabakas izstrādājumi, turklāt atbilst arī direktīvas jēgai un mērķim. Tādēļ ar Direktīvu 92/12 paredzētie Kopienu noteikumi ir attiecināmi tikai uz tām precēm, kuras visās dalībvalstīs
ir apliekamas ar patēriņa nodokļiem (27) . Ar to nav domātas preces, kas apliekamas ar patēriņa nodokli konkrētā valstī, bet gan tikai Direktīvas 92/12 3. panta 1. punktā konkrēti uzskaitītās preču grupas.
36. Un vienīgi attiecībā uz minerāleļļām, alkoholu, alkoholiskajiem dzērieniem un tabakas izstrādājumiem ar Direktīvas 92/12 tiesisko regulējumu var panākt, ka pienākums maksāt patēriņa nodokļus visās dalībvalstīs ir paredzēts ar vienādiem nosacījumiem (28) . Ar Direktīvu 92/12 tiek nodrošināts, ka katra no šīm precēm tiek aplikta ar nodokli dalībvalstī, bet tai pat laikā nenotiek dubulta aplikšana ar nodokļiem (29) . Attiecībā uz minerāleļļām, alkoholu, alkoholiskajiem dzērieniem un tabakas izstrādājumiem tādējādi tiek panākts progress saskaņošanā (30), kas turpmāk vecākās Direktīvas 83/183 normām ar tajās paredzētajiem atbrīvojumiem no nodokļiem liek izrādīties sistēmiski neiederīgām.
37. Citādi ir ar pārējām precēm, kurām nav piemērojams Direktīvas 92/12 3. panta 1. punkts. Attiecībā uz tām ar Direktīvu 92/12 nekāda ievērojama saskaņošana netika panākta; drīzāk gan tās 3. panta 3. punktā ir skaidri noteikts, ka dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus ar nosacījumu, ka šie nodokļi nerada robežšķērsošanas formalitātes (31) . Tas, ar kādu patēriņa nodokli konkrētās preces ir apliekamas un ar kādiem nosacījumiem rodas pienākums maksāt nodokli, katrā dalībvalstī var krasi atšķirties. Tikai ar Direktīvu 92/12 gan nevar nodrošināt, lai attiecīgās preces tiktu apliktas ar nodokli tikai vienā, nevis vairākās dalībvalstīs. Šajos apstākļos Direktīvā 83/183 pārējām precēm, kas nav minerāleļļas, alkohols un alkoholiskie dzērieni un tabakas izstrādājumi, paredzētie atbrīvojumi no nodokļiem nav nemaz tik rudimentāri jau no to sākuma.
38. Arī uz šīm precēm attiecināmais ar Direktīvu 92/12 ieviestais aizliegums radīt robežšķērsošanas formalitātes nav šķērslis tam, lai būtu spēkā Direktīvā 83/183 paredzētais nodokļu atbrīvojums privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai. Šādus nodokļu atbrīvojumus vienkāršs aizliegums radīt robežšķērsošanas formalitātes nekādā ziņā neaizstāj, bet gan tikai papildina. Direktīvā 83/183 paredzētais mērķis veicināt personu brīvu pārvietošanos (32) ir spēkā arī turpmāk (EKL 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts), un to būtu krietni grūtāk īstenot, ja turpmāk privātpersonas, mainot savu pastāvīgo dzīvesvietu no vienas dalībvalsts uz citu, vairs nevarētu īstenot Direktīvā 83/183 paredzētos atbrīvojumus no nodokļiem, bet gan tikai būtu atbrīvotas no robežšķērsošanas formalitātēm Direktīvas 92/12 izpratnē. Vairāk nekā ar šādām formalitātēm persona, kura izmanto kādu no savām pārvietošanās brīvībām, tiek apgrūtināta tādējādi, ka tai, kad tā pārvācas uz citu dalībvalsti, ir jāmaksā nodokļi par savām lietām, kā, piemēram, par dzīvošanai nepieciešamo un transportlīdzekli to ievešanas brīdī vai kā šajā gadījumā – atkārtoti ievedot –, uzņemošajā valstī.
39. Arī Tiesa līdz šim nav norādījusi, ka Direktīvas 83/183 normas par patēriņa nodokli citām precēm, izņemot minerāleļļas, alkoholu, alkoholiskos dzērienus un tabakas izstrādājumus, nebūtu turpmāk spēkā. Turklāt tā arī attiecībā uz laiku pēc 1992. gada 31. decembra vairākkārt ir norādījusi uz Direktīvas 83/183 materiālo
piemērojamību (33) .
40. Ņemot vērā šos apstākļus, man nākas secināt, ka tādā gadījumā kā šajā lietā izskatītās Direktīvas 83/183 normas par patēriņa nodokļiem ir spēkā un tādēļ ir piemērojamas ratione temporis .
2) Piemērojamība personām
41. Grieķijas valdība uzskata, ka Direktīvas 83/183 piemērojamība personām nav vairs apspriežama, jo Alevizoss kā Grieķijas bruņoto spēku kareivis nebija darba ņēmējs EKL 39. panta izpratnē. Turklāt viņš bija nodarbināts civildienestā šīs normas 4. punkta izpratnē.
42. Šāds viedoklis mani nepārliecina. Jo, pat ja gribētu pieņemt, ka Direktīvas 83/183 piemērošanas joma ir cieši saistīta ar darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, tad EKL 39. panta 4. punktā paredzētais izņēmums tādā gadījumā kā šis nebūtu piemērojams. Pamatojoties uz to, Grieķijas valsts iestādes gan varētu citu valstu pilsoņiem liegt piekļuvi konkrētiem amatiem savā valstī (34) . Tomēr tas neskar Grieķijas pilsoņu kā darba ņēmēju statusu EKL 39. panta izpratnē, kad viņi, kā savulaik Alevizoss, dodas uz citu dalībvalsti, lai tur strādātu pie kāda cita darba devēja, ne līdzšinējā, proti, tādā starptautiskā organizācijā kā NATO (35) .
43. Neņemot vērā to, Direktīva 83/183 patiesībā attiecas ne tikai uz darba ņēmējiem EKL 39. panta izpratnē, bet tās piemērojamība personām ir attiecināma uz visām privātpersonām . Šis jēdziens ir ļoti plašs. Tas paralēli padotībai darba attiecībās esošajiem var ietvert arī visus patstāvīgi nodarbinātos (kaut arī attiecīgi tikai ārpus to profesionālās darbības) un turklāt attiekties pat uz personām bez konkrētas nodarbošanās. Šādu viedokli apstiprina arī salīdzinājums ar direktīvas citām valodu versijām, kurās arī ir izmantoti plaši [interpretējami] jēdzieni (36) .
44. Sakarība, kurā izmantots privātpersonu jēdziens, kā arī Direktīvas 83/183 jēga un mērķis arī norāda uz to, ka šī regulējuma piemērojamība personām ir saprotama paplašināti. Tādēļ ar Direktīvu 83/183 Eiropas Kopienu pastāvēšana ir jāliek stingrāk aiz auss ne tikai darba ņēmējiem, bet arī visiem dalībvalstu iedzīvotājiem un jāturpina veidot ar iekšējo tirgu saistītās attiecības (37) . Konkrētāk, direktīva kalpo šķēršļu personu brīvai pārvietošanās Kopienā novēršanai (38), ar ko jāsaprot ne tikai darba ņēmēju brīva pārvietošanās, bet gan arī pašnodarbināto brīva pārvietošanās to brīvas pakalpojumu aprites un brīvības veikt uzņēmējdarbību ietvaros un vēl – katrā ziņā pēc mūsdienu izpratnes – arī Savienības pilsoņu, kuriem nav konkrētas nodarbošanās, pārvietošanās brīvība (EKL 18. pants).
45. Arī dalībvalsts bruņotajos spēkos dienošie, kā Alevizoss, pieder pie Kopienu iedzīvotājiem un tādējādi arī pie plašā, Direktīvā 83/183 ietvertā, personu loka (39) .
46. Ņemot vērā šos apstākļus, man jāsecina, ka uz šo gadījumu ir attiecināma arī Direktīvas 83/183 piemērojamība personām.
3) Materiālā piemērojamība
47. Ir jānoskaidro, vai Alevizosam uzliktie nodokļi ietilpst Direktīvas 83/183 materiālās piemērošanas jomā. Tikai tad Alevizoss varētu atsaukties uz nodokļa atbrīvojumiem saskaņā ar šīs direktīvas 1. panta 1. punktu.
48. Izskatāmajā lietā Tiesas rīcībā nav nekādu detalizētu ziņu par to, ar kādiem nosacījumiem saskaņā ar Grieķijas tiesībām tiek uzlikts īpašais patēriņa nodoklis un īpašā transportlīdzekļu reģistrācijas nodeva. Tādēļ arī es Komisijas secinājumu par to, ka šādi nodokļi sākotnēji nemaz nav ietverti Direktīvā 83/183, uzskatu par pārsteidzīgu.
49. Tiesas kompetencē nav prejudiciālā nolēmuma sniegšanas ietvaros sniegt valsts tiesību interpretāciju vai pārbaudīt to piemērojamību konkrētajā gadījumā. Tas ir valsts tiesas pienākums. Tomēr Tiesas kompetencē ir sniegt valsts tiesai visus norādījumus par Kopienu tiesību interpretāciju, kas ļauj tai pašai spriest par valsts tiesību normu saderību ar Kopienu tiesībām (40) .
50. Direktīvas 83/183 materiālā piemērojamība tās 1. pantā tiek ierobežota kā pozitīvi, tā arī negatīvi.
51. Pozitīvā ziņā Direktīvas 83/183 1. panta 1. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis piešķir atbrīvojumu no apgrozījuma nodokļiem, akcīzes nodokļiem un citiem patēriņa nodokļiem, kurus parasti piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no citas dalībvalsts. Ar šo ir saprotami tikai tādi patēriņa nodokļi, kas ir saistīti ar ievešanu kā tādu ; tātad aplikšanas ar nodokļiem pamatā ir attiecīgās lietas ievešana (41) . Tādējādi tiek izteikts Direktīvas 83/183 mērķis novērst nodokļu šķēršļus, kas traucē personu brīvu pārvietošanos, kuras maina savu pastāvīgo dzīvesvietu no vienas dalībvalsts uz citu (42) . Ar direktīvu tiek aizsargātas privātpersonas, kas ir ieguvušas lietas citā dalībvalstī saskaņā ar tur spēkā esošajiem nodokļu noteikumiem un izmanto tās kā personīgās lietas, no tā, lai, šīm personām mainot savu pastāvīgo dzīvesvietu no vienas dalībvalsts uz citu, nenotiktu aplikšana – šajā gadījumā atkārtota – ar nodokļiem.
52. Negatīvā aspektā Direktīvas 83/183 1. panta 2. punktā no atbrīvojuma no nodokļiem tiek izslēgta personīgo lietu izmantošana
neatkarīgi no tā, vai runa ir par “īpašiem” vai “periodiskiem” nodokļiem. Attiecībā uz transportlīdzekļiem no direktīvas piemērošanas jomas piemēru veidā tiek skaidri izslēgtas to reģistrācijas nodevas, kā arī ceļu nodokļi. Tādējādi tiek izteikts princips, ka Kopienu tiesības privātpersonai negarantē, ka dzīvesvietas vai nodarbinātības vietas maiņa uz citu dalībvalsti – neskaitot robežšķērsošanu – saistībā ar aplikšanu ar nodokļiem to neietekmēs; ņemot vērā atšķirības dalībvalstu nodokļu tiesībās, faktiskā dzīve no fiskālā aspekta citā dalībvalstī attiecīgajai personai var izrādīties izdevīgāka vai mazāk izdevīga (43) .
53. Tātad, lai novērtētu, vai patēriņa nodeva ietilpst Direktīvas 83/183 piemērošanas jomā, ir jāņem vērā aplikšanas ar nodokļiem pamatā esošais fakts konkrētajā gadījumā (44) ; nodevas apzīmējums valsts tiesībās kā tāds turpretim nav noteicošs (45) .
54. Ja patēriņa nodeva par transportlīdzekli tiek iekasēta jau šķērsojot robežu vai tūlīt pēc tam, tad tas norāda, ka aplikšanas ar nodokli pamatā ir transportlīdzekļa ievešana, nevis tā turpmākā izmantošana valstī. Šādā gadījumā ir piemērojams Direktīvas 83/183 1. panta 1. punktā paredzētais nodokļa atbrīvojums (46) .
55. Grūtāk novērtējami ir tādi gadījumi, kad patēriņa nodeva tiek uzlikta tikai tuvākajā laikā, skaitot no brīža, kad persona ir mainījusi savu pastāvīgo dzīvesvietu uz attiecīgo dalībvalsti, piemēram, reģistrējot ievesto privāto transportlīdzekli.
56. Šādos gadījumos izšķiroši ir tas, vai patēriņa nodeva ir saistīta ar transportlīdzekļa ievešanu vai tikai ar tā lietošanu valstī. Citiem vārdiem, ir jānoskaidro, vai patēriņa nodeva tiek uzlikta tikai no ārvalstīm ievestiem transportlīdzekļiem vai arī visiem attiecīgajā dalībvalstī reģistrētajiem transportlīdzekļiem. Pirmajā gadījumā privātpersonas saskaņā ar Direktīvas 83/183 1. panta 1. punktu ir jāatbrīvo no attiecīgās patēriņa nodevas, pēdējā – nē (47) .
4) Starpsecinājums
57. Var izdarīt šādu starpsecinājumu:
Direktīva 83/183 – arī attiecībā uz laiku pēc 1992. gada 31. decembra – ir piemērojama visiem akcīzes nodokļiem un citiem patēriņa nodokļiem, ar kuriem privātpersonas personīgajā lietošanā esošu transportlīdzekli apliek gadījumos, kad privātpersona maina pastāvīgo dzīvesvietu no vienas dalībvalsts uz citu, ja vien attiecīgā nodeva ir saistīta ar transportlīdzekļa ievešanu, nevis tā lietošanu attiecīgajā valstī. Tas ir attiecināms arī uz dalībvalsts bruņotajos spēkos dienošajiem.
B – Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens Direktīvas 83/183 izpratnē
58. Gadījumā, ja no Alevizosa Grieķijā iekasētais īpašais patēriņa nodoklis un īpašais reģistrācijas nodoklis vai viens no šiem abiem faktiski bija saistīts ar viņa transportlīdzekļa ievešanu Grieķijā, atliek noskaidrot pastāvīgās dzīvesvietas jēdzienu Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkta izpratnē. Tiesības saņemt nodokļa atbrīvojumu saskaņā ar šīs direktīvas 1. panta 1. punktu saistībā ar tās 5. panta 2. punktu un 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu pastāv tikai tad, ja Alevizosa pastāvīgā dzīvesvieta visu viņa dienesta laiku NATO būtu bijusi Itālijā un viņš to būtu mainījis uz Grieķiju, atgriežoties turp.
59. Pastāvīgā dzīvesvieta ir Kopienu tiesību jēdziens, kura saturu dalībvalstis nevar mainīt (48) . Ar šo jēdzienu saskaņā ar judikatūru ir jāsaprot personas interešu pastāvīgais centrs ; lai to noteiktu, ir jāizvērtē visi konkrētā gadījuma apstākļi kopumā, ņemot vērā visus konkrētajā normā paredzētos kritērijus (49) .
60. Personas dzīvesvieta Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkta izpratnē ir vieta, kurā persona dzīvo profesionālu vai privātu saistību dēļ. Šī vieta par pastāvīgo
dzīvesvietu kļūst tad, ja persona tajā dzīvo vismaz 185 kalendārā gada dienas.
61. Tā kā pēdējā minētā laika komponente šajā gadījumā tiek izpildīta bez problēmām, ir jānoskaidro tuvāk tikai pirmais minētais kvalitatīvais kritērijs (50), t.i., jautājums par personīgajām un profesionālajām saistībām.
62. No Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkta pirmās daļas izriet, ka personas dzīvesvieta pamatā ir vieta, ar kuru tā ir saistīta kā personīgi, tā arī profesionāli. Abu veidu saistības var aplūkot arī kumulatīvi (51) . Tas turklāt atbilst arī šīs normas jēgai un mērķim – noteikt personas interešu pastāvīgo centru (52) .
63. Turklāt nav nepieciešams, lai personai ar konkrēto vietu būtu visas personīgās un profesionālās saistības. Tas ir saprotams jau no Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkta redakcijas vien. Saskaņā ar to attiecīgajai personai ir jāuzturas konkrētajā vietā “privātu vai profesionālu saistību dēļ”, kas neizslēdz to, ka personai šādas saistības ir arī ar citām vietām citās dalībvalstīs (53) . Ja persona izlieto savas EK līgumā paredzētās tiesības uz brīvu pārvietošanos, tad tai parasti – vismaz noteiktu pārejas periodu laikā – ir ciešas saistības kā ar savu izcelsmes valsti, tā arī ar uzņēmējvalsti.
64. Dzīvesvietai kā personas interešu centra izpratnei atbilstoši šai vietai būtu jāpiešķir uzsvars gadījumā, ja personai personīgas un profesionālas saistības ir ar vairākām vietām vienlaikus (54) . Pretēji Direktīvas 83/183 mērķim būtu izveidot iekšējā tirgus attiecības un atvieglot personu brīvu pārvietošanos (55), ja personas pastāvīgās dzīvesvietas uzņēmējā dalībvalstī pierādīšanai tiktu paredzētas pārlieku stingras prasības un tiktu pieprasīts, lai turp tiktu pārceltas visas
personīgās un profesionālās saistības.
65. Spriedumā lietā Louloudakis Tiesa kā piemēru tika uzskaitījusi virkni faktoru, ar kuriem var izskaidrot privātpersonas interešu pastāvīgo centru. To starpā ietilpst “attiecīgās personas, viņas ģimenes locekļu fiziska klātbūtne, dzīvesvietas iekārtošana, fakts, ka bērni apmeklē skolu, profesionālo darbību veikšanas vieta, vieta, ar kuru saistītas īpašuma intereses un vieta, ar kuru pastāv pārvaldes attiecības ar valsts iestādēm un sabiedriskajām organizācijām, ciktāl ar šiem faktoriem tiek izteikta attiecīgās personas griba vietai, ar kuru pastāv šīs saistības, pamatojoties uz dzīves paražu un normālu sociālu un profesionālu attiecību rezultātā radušos t urpinātību, piešķirt zināmu pastāvību” (56) . Ja šos faktorus piesaista personīgo vai attiecīgi profesionālo saistību kritērijiem un attiecina uz tādu situāciju kā izskatāmā, tad paveras šāda aina.
66. Grieķijas bruņoto spēku kareivis, kurš ar sava darba devēja atļauju pilda dienestu Itālijā tādā starptautiskā organizācijā kā NATO Dienvideiropas bāzē, ar Itāliju ir saistīts profesionāli. Atkarībā no viņa dienesta attiecību struktūras var arī būt, ka viņam profesionālās attiecības saglabājas savā dzimtenē Grieķijā. Grieķijas valdība apgalvo, ka attiecīgajai personai saskaņā ar Grieķijas [militārā] dienesta tiesībām par ārzemēs nodienēto laiku pienākas nesamaksāts atvaļinājums un ka viņam saglabājas pienākums veikt iemaksas Grieķijas sociālā nodrošinājuma sistēmā. Tiesvedībā Tiesā turklāt izskanēja apgalvojums, ka Alevizosu – kaut arī saskaņā ar viņa paša vēlēšanos – viņa darba devējs “nosūtīja” uz NATO. Šīs tīri administratīvā rakstura saistības ar viņa izcelsmes valsti nav ne tuvu tik izteiktas kā attiecīgās personas saistība ar viņa jauno dienesta vietu, kurā ir nepieciešama viņa personīgā klātbūtne un faktiska dienesta pildīšana. Attiecīgās personas profesionālo saistību galvenais punkts dienesta ārvalstu dienesta laikā tādēļ nav viņa izcelsmes valstī Grieķijā, bet gan uzņēmējvalstī Itālijā.
67. Attiecībā uz personas personīgajām saistībām
vispirms jānorāda uz viņa saistību ar fiziskām personām, t.i., konkrētiem indivīdiem. Ja attiecīgā persona dienesta laikā dzīvo kopā ar savu sievu un mazgadīgajiem bērniem uzņēmējvalstī, tad to var uzskatīt par pārliecinošu argumentu tam, ka viņa personīgās saistības ir pārceltas uz turieni. Personīgas saistības viņam var būt arī dzimtenē, piemēram, ar pārējiem ģimenes locekļiem. Viņa personīgās saistības tomēr ir svarīgākas attiecībā uz personām, ar kurām viņš ilgstoši dzīvo vienā mājsaimniecībā.
68. Paralēli tam Tiesa, kā jau tika minēts, par iespējamajiem kritērijiem personas interešu centra noteikšanai ir atzinusi arī “pārvaldes attiecības ar valsts iestādēm un sabiedriskajām organizācijām”; tas tomēr ir piemērojams tikai tiktāl, ciktāl ar šiem faktoriem tiek pausta attiecīgās personas griba šādām attiecībām pamatoties uz turpinātību un dzīves paradumiem piešķirt zināmu pastāvīgumu (57) . Parasti nebūtu pareizi, nosakot attiecīgās personas personīgo saistību galveno punktu, par prioritāriem
uzskatīt šādus faktorus, nevis personas saistības ar konkrētiem indivīdiem, ar kuriem tā dzīvo kopīgā mājsaimniecībā. Tādēļ es neuzskatu Grieķijas valdības norādes uz Alevizosa turpināto saistību ar savu darba devēju Grieķijā, ar viņa saistībām pret Grieķijas sociālā nodrošinājuma sistēmu un īpaši uz viņa Grieķijas pilsonību par noderīgām, lai izvērtētu viņa personīgo interešu centru .
69. Personas, kas atrodas Alevizosa situācijā, kā personīgo, tā arī profesionālo saistību centrs ārvalstu dienesta laikā vairs neatrodas dzimtenē, bet gan drīzāk uzņēmējvalstī. Tātad pastāvīgās dzīvesvietas maiņa Direktīvas 83/183 izpratnē notiek kā stājoties dienestā ārvalstīs, tā arī atgriežoties dzimtenē.
70. Tikai it kā starp citu ir ticis minēts, ka šādā gadījumā Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkta otrā daļa – pretēji Grieķijas valdības viedoklim – nav piemērojama. Ar šo normu tiek izvirzīts priekšnoteikums, ka personas profesionālās saistības ir citā vietā nekā viņas personīgās saistības un tādēļ tai ir pārmaiņus jāuzturas dažādās vietās dažādās dalībvalstīs. Tikai tad, nosakot pastāvīgo dzīvesvietu, personīgās attiecības varētu atzīt par prioritārām (58) . Turpretī šī [punkta] daļa neattiecas uz tādām personām kā Alevizoss, kuru personīgo un profesionālo saistību centrs ir apvienots vienuviet.
71. Tā kā minētā otrā daļa tādā gadījumā kā izskatāmais nav piemērojama, nav arī svarīgi, vai persona kā Alevizoss uz ārvalstīm ir devusies tikai konkrēta uzdevuma izpildei uz noteiktu laiku . Jo šim kritērijam varētu būt nozīme vispār tikai otrās daļas ietvaros. Citādi ir svarīgi tikai tas, vai attiecīgā persona konkrētā vietā personīgu un profesionālu saistību dēļ pavada vismaz 185 kalendārā gada dienas (Direktīvas 83/183 6. panta 1. punkta pirmā daļa).
72. Tādēļ kopsavilkums ir šāds:
Pirmās dalībvalsts bruņoto spēku kareivim, kurš ar sava darba devēja atļauju divus gadus pilda dienestu starptautiskajā organizācijā otrā dalībvalstī, kur viņš ar savu laulāto un bērniem dzīvo vismaz 185 dienas kalendārajā gadā, otrajā dalībvalstī dienesta ārvalstīs laikā ir pastāvīgā dzīvesvieta Direktīvas 83/183 6. panta izpratnē.
C – Par pamatbrīvību nozīmi izskatāmajā lietā
73. Tiesā mutvārdu procesa laikā Komisija papildinoši apgalvoja, ka izskatāmā lieta ir jāvērtē, arī ņemot vērā EKL normas par brīvu pārvietošanos. Kaut arī iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav norādījusi uz pamatbrīvībām, Tiesai ir tiesības savā spriedumā tās ņemt vērā, lai šai tiesai sniegtu visas norādes, kuras tai varētu noderēt pamata prāvas izspriešanā (59) .
1) Ievada piezīme
74. Valsts pasākumi jomā, kurā Kopienu līmenī tiek saskaņoti sekundārie tiesību akti, ir jāvērtē, ņemot vērā šo saskaņošanas pasākumu specifiskos noteikumus, nevis primāros tiesību aktus. Saskaņā ar EKL 220. un turpmākajiem pantiem gan var pārbaudīt sekundāro tiesību aktu tiesiskumu, salīdzinot ar augstākā ranga primārajiem tiesību aktiem, un tie ir arī jāinterpretē saskaņā ar primārajiem tiesību aktiem. Neņemot vērā to, sekundārie tiesību akti tomēr savā attiecīgajā piemērošanas jomā ir mēraukla dalībvalstu pasākumu izvērtējumam Kopienu tiesību kontekstā.
75. Ja iesniedzējtiesa, detalizēti pamatojot Alevizosam uzlikto īpašo patēriņa nodokli un īpašo reģistrācijas nodevu, nonāk pie slēdziena, ka šīs nodevas ir saistītas ar transportlīdzekļa ievešanu, nevis ar tā izmantošanu valsts teritorijā, tad tai izskatāmajā lietā ir jāpiemēro Direktīva 83/183 (60) . Tad nav jāatsaucas uz normām par brīvu pārvietošanos (61) . Tāpat maza nozīme ir arī EKL 23. un 25. pantam. Prasības, kas šādā gadījumā izriet no EKL paredzētajām pamatbrīvībām, ir jau konkretizētas Direktīvā 83/183.
76. Turpretī, ja iesniedzējtiesas pārbaudē noskaidrojas, ka īpašais patēriņa nodoklis jeb īpašā reģistrācijas nodeva, kāda tika iekasēta no Alevizosa, neietilpst Direktīvas 83/183 materiālās piemērošanas jomā, tad šīs nodevas ir vērtējamas tiešā sakarībā ar EKL normām par brīvu pārvietošanos (62) . Lai gan nodokļi ir dalībvalstu kompetencē, dalībvalstīm tā tomēr ir jāīsteno, ievērojot Kopienas tiesības (63) .
77. Saskaņā ar EKL paredzētajām pārvietošanās brīvībām darba ņēmēju brīva pārvietošanās ir mēraukla izskatāmajā lietā. Jo, kā jau tika minēts, Grieķijas pilsoņi ir darba ņēmēji EKL 39. panta izpratnē, ja tie, kā savulaik Alevizoss, dodas uz citu dalībvalsti, lai strādātu pie cita darba devēja, proti, tādā starptautiskā organizācijā kā NATO; tas nav pretrunā EKL 39. panta 4. punktam (64) . Protams, ka šīs personas, atgriežoties izcelsmes valstī, tās iestādēs var atsaukties uz šo pamatbrīvību (65) .
78. Ja EKL 39. pants ir uzskatāms par īpašu normu par brīvu pārvietošanos, tad atkrīt Savienības pilsoņu vispārīgo tiesību brīvi pārvietoties piemērošana (66) ; turpmāk minētais tomēr ir attiecināms arī uz EKL 18. panta 1. punkta piemērošanas jomu.
79. Attiecībā uz EKL 90. pantu (67) tiesvedībā Tiesā netika izvirzīti nekādi apsvērumi, kuri norādītu uz transportlīdzekļu, kas Grieķijā ievesti no citām dalībvalstīm, diskriminējošu
aplikšanu ar nodokļiem.
2) Patēriņa nodevas par lietām personīgai lietošanai darba ņēmēju brīvas pārvietošanās (EKL 39. pants) kontekstā
80. Kā visas pamatbrīvības, arī darba ņēmēju brīva pārvietošanās saskaņā ar EKL 39. pantu ir viena no Kopienu pamatprincipiem (68), kurš ietver kā diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumu, tā arī ierobežošanas aizliegumu (69) .
81. Šajā situācijā, kad Alevizosam uzliktais īpašais patēriņa nodoklis un īpašā reģistrācijas nodeva nav
saistīti ar viņa transportlīdzekļa ievešanu (70), bet gan ar tā izmantošanu Grieķijā, tie nedz tieši, nedz pastarpināti nenorāda uz migrējošu darba ņēmēju diskrimināciju
pilsonības dēļ, bet drīzāk gan ir piemērojami visiem Grieķijā reģistrēto transportlīdzekļu īpašniekiem vienādi.
82. Tomēr ir jānoskaidro, vai šādas nediskriminējošas valsts nodevas transportlīdzekļiem neietver ar EKL 39. pantu aizliegto migrējošu darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojumu.
83. Šajā sakarā Tiesa spriedumā lietā Weigel, no vienas puses, atzina, ka arī nediskriminējošas valsts nodevas migrējošo darba ņēmēju privātiem transportlīdzekļiem, iespējams, varētu būt šķērslis to pārvietošanās brīvības izmantošanai (71) . No otras puses, tā tomēr uzsvēra, ka EKL darba ņēmējam negarantē fiskālu neitralitāti, pārceļot savas darbības uz citu dalībvalsti. Pamatojoties uz dalībvalstu nodokļu tiesību atšķirībām, šādai pārcelšanai atkarībā no katra konkrētā gadījuma saistībā ar netiešajiem nodokļiem var būt kā priekšrocības, tā trūkumi (72) . Uz to es jau norādīju iepriekš citā sakarā (73) .
84. Manuprāt, ar šo judikatūru tiek pausts, ka ar šādu nediskriminējošu valsts nodevu uzlikšanu parasti tomēr pārvietošanās brīvība netiek ierobežota (74) . Citādi tikai izņēmuma kārtā
varētu būt, ka šādas nodevas, aplūkojot tās objektīvi, migrējošo darba ņēmēju ietekmētu aizliedzoši tādējādi (75), ka tiktu pārlieku apgrūtināta viņa brīvās pārvietošanās tiesību izmantošana.
85. Tam, vai šai nodevai ir šāda aizliedzoša ietekme, ir nepieciešams visaptverošs pamatojums, ņemot vērā objektīvus kritērijus, tostarp it īpaši tās apmēru un uzlikšanas nosacījumus (76) . Šajā situācijā dalībvalstij, kura uzliek nodevu, ir plaša diskrecionārā vara attiecībā uz šīs nodevas izveidi. Tādējādi arī apgrūtinājums 50–60 % apmērā no ievestā transportlīdzekļa vērtības principā vēl nebūtu uzskatāms par aizliedzošu. Katrā ziņā šajā sakarā ir jāņem vērā arī tas, vai, uzliekot nodevu, pietiekami tiek ņemts vērā arī transportlīdzekļa prognozējamais atlikušais darbības laiks. To var panākt, aprēķinot nodevas apmēru, pamatojoties uz transportlīdzekļa patieso vērtību (atšķirībā no jaunu transportlīdzekļu cenām pēc kataloga), vai arī samazinot nodevu atkarībā no transportlīdzekļa ražošanas gada, proti, no tā pašas pirmās reģistrācijas datuma (atšķirībā no pirmās reģistrācijas attiecīgajā dalībvalstī) (77) .
3) Starpsecinājums
86. Var izdarīt šādu starpsecinājumu:
Nodeva par transportlīdzekļiem, kura nav saistīta ar to ievešanu, bet gan lietošanu valsts teritorijā un kura netiek uzlikta diskriminējošā veidā, neietver nekādus EKL 39. pantā paredzētās darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojumus. Ko citu izņēmuma kārtā varētu apgalvot tikai tad, ja šāda nodeva, aplūkojot to objektīvi, migrējošo darba ņēmēju ietekmētu aizliedzoši tādējādi, ka tiktu pārlieku apgrūtināta viņa brīvās pārvietošanās tiesību izmantošana.
VI – Secinājumi
87. Iepriekš minēto apsvērumu kontekstā es Tiesai izsaku priekšlikumu Symvoulio tis Epikrateias sniegt šādu atbildi:
1) a)	Direktīva 83/183/EEK – arī attiecībā uz laiku pēc 1992. gada 31. decembra – ir piemērojama visiem akcīzes nodokļiem un citiem patēriņa nodokļiem, ar kuriem privātpersonas personīgajā lietošanā esošu transportlīdzekli apliek gadījumos, kad privātpersona maina pastāvīgo dzīvesvietu no vienas dalībvalsts uz citu, ja vien attiecīgā nodeva ir saistīt a ar transportlīdzekļa ievešanu, nevis tā lietošanu attiecīgajā valstī. Tas ir attiecināms arī uz dalībvalsts bruņotajos spēkos dienošajiem.
b) Pirmās dalībvalsts bruņoto spēku kareivim, kurš ar sava darba devēja atļauju divus gadus pilda dienestu starptautiskajā organizācijā otrā dalībvalstī, kur viņš ar savu laulāto un bērniem dzīvo vismaz 185 dienas kalendārajā gadā, otrajā dalībvalstī dienesta ārvalstīs laikā ir pastāvīgā dzīvesvieta Direktīvas 83/183 6. panta izpratnē.
2) Nodeva par transportlīdzekļiem, kura nav saistīta ar to ievešanu, bet gan lietošanu valsts teritorijā un kura netiek uzlikta diskriminējošā veidā, neietver nekādus EKL 39. pantā paredzētās darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojumus. Ko citu izņēmuma kārtā varētu apgalvot tikai tad, ja šāda nodeva, aplūkojot to objektīvi, migrējošo darba ņēmēju ietekmētu aizliedzoši tādējādi, ka tiktu pārlieku apgrūtināta viņa brīvās pārvietošanās tiesību izmantošana.
(1) .
(2)  –	Padomes 1983. gada 28. marta Direktīva 83/183/EEK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts (OV L 105, 64. lpp.) Padomes 1989. gada 23. novembra Direktīvas 89/604/EEK (OV L 348, 28. lpp.) versijā.
(3)  –	Direktīvas 83/183 2.–5. pantā, lasot tos kopā ar 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ir paredzēti vēl daži priekšnoteikumi atbrīvojuma no nodokļiem piešķiršanai, tomēr uz šo lietu tie nav attiecināmi.
(4)  –	Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīva 91/680/EEK, kas papildina pievienotās vērtības nodokļu kopējo sistēmu un groza Direktīvu 77/388/EEK nolūkā atcelt fiskālās robežas (OV L 376, 1. lpp.).
(5)  –	Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.).
(6)  –	FEK A’ 48.
(7)  –	FEK B’ 195.
(8)  –	FEK A’ 16.
(9)  –	FEK A ’17.
(10)  –	Saskaņā ar tā 14. punktu Likuma Nr. 2459/1997 6. pants stājās spēkā 1997. gada 1. janvārī, “izņemot lietas un transportlīdzekļus, par kuriem līdz 1996. gada 31. decembrim ir iesniegtas muitas deklarācijas un attiecībā uz kuriem šo deklarāciju iesniegšanas brīdī bija spēkā noteikumi un nosacījumi atbrīvojuma piešķiršanai”.
(11)  –	Likuma Nr. 2523/1997 ( FEK A ’179) 32. panta 1. punkts.
(12)  –	Saskaņā ar Alevizosa teikto pirkums bija atbrīvots no pievienotās vērtības nodokļa saskaņā ar 14. panta 1. punkta g) apakšpunktu, kā arī 28.c panta A daļas a) apakšpunktu un B daļas b) apakšpunktu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozīju ma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) tolaik spēkā esošajā redakcijā.
(13)  –	Šis īpašais akcīzes nodoklis tika aprēķināts saskaņā ar Likuma Nr. 2459/1997 6. panta 13. un 14. punktu saistībā ar Likuma Nr. 2523/1997 32. panta 1. punktu, pamatojoties uz samazināto koeficientu Likuma Nr. 1882/1990 37. panta izpratnē.
(14)  –	Alevizoss apgalvo, ka viņam Grieķijā bija jāsamaksā arī GRD 2 213 450 (EUR 6 495,82) kā pievienotās vērtības nodoklis. Tomēr šī summa, pamatojoties uz finanšu ministra 1997. gada 9. decembra Rīkojumu D.1633/721 viņam tika atlīdzināta – pēc tam, kad Valsts Juridiskais dienests ( Νομικό Συμβούλιο του Κράτους ) par to bija sniedzis atzinumu.
(15)  –	Atēnu Pirmās instances administratīvā tiesa.
(16)  –	Atēnu A dministratīvā apelācijas tiesa.
(17)  –	Augstākā administratīvā tiesa.
(18)  –	Runa bija par Rīkojuma D.245/11 25. panta 2. punktu saistībā ar 3. pantu (skat. iepriekš šo secinājumu 14. un 15. punktu).
(19)  –	Skat. Direktīvas 91/680 2. panta 2. punktu.
(20)  –	Direktīvas 92/12 pirmais apsvērums.
(21)  –	Direktīvas 92/12 20. apsvērums.
(22)  –	Direktīvas 92/12 23. apsvērums.
(23)  –	2006. gada 10. janvāra spriedums lietā C‑344/04 IATA
un ELFAA
(Krājums, I‑403. lpp., 76. punkts un turpmākās norādes).
(24)  –	Šajā sakarā skat. pastāvīgo judikatūru, īpaši 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C‑110/03 Beļģija/Komisija (Krājums, I‑2801. lpp., 30. punkts), 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑255/02 Halifax  u.c (Krājums, I‑1609. lpp., 72. punkts) un 2006. gada 26. oktobra spriedumu lietā C‑248/04 Koninklijke Coöperatie Cosun
(Krājums, I‑10211. lpp., 79. punkts) .
(25)  –	Spriedums lietā Koninklijke Coöperatie Cosun, iepriekš minēts 24. zemsvītras piezīmē (79. punkts); skat. arī 1987. gada 15. decembra spriedumu lietā 326/85 Nīderlande/Komisija ( Recueil, 5091. lpp., 24. punkts), 2004. gada 12. februāra spriedumu lietā C‑236/02 Slob
( Recueil, I‑1861. lpp., 37. punkts) un 2006. gada 16. marta spriedumu lietā C‑94/05 Emsland‑Stärke
(Krājums, I‑2619. lpp., 43. punkts).
(26)  –	Alevizosa gadījumā ir konstatējamas finansiālās sekas: viņa gadījumā tās ir kopumā GRD 5 607 188, ko viņš tika samaksājis kā nodokļus par sava transportlīdzekļa ievešanu. Šī summa ir vairāk nekā puse no viņa paša norādītās transportlīdzekļa vērtības (detalizētāk skat. šo secinājumu 19. punktā).
(27)  –	Direktīvas 92/12 trešais apsvērums.
(28)  –	Pēdējo sakarā skat. 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C‑296/95 EMU Tabac u.c. ( Recueil, I‑1605. lpp., 22. punkts), 2001. gada 5. aprīļa spriedumu lietā C‑325/99 Van de Water
( Recueil, I‑2729. lpp., 39. punkts), 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑395/00 Cipriani
( Recueil, I‑11877. lpp., 41. punkts) un 2006. gada 23. novembra spriedumu lietā C‑5/05 Joustra
(Krājums, I‑11075. lpp., 27. punkts).
(29)  –	Šajā sakarā skat. it īpaši Direktīvas 92/12 5.–10., kā arī 22. pantu.
(30)  –	Pat attiecībā uz precēm 3. panta 1. punkta izpratnē ar Direktīvu 92/12 ir veikta tikai daļēja saskaņošana; skat. 2000. gada 24. februāra spriedumu lietā C‑434/97 Komisija/Francija ( Recueil, I‑1129. lpp., 17. punkts) un 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑240/01 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑4733. lpp., 40. punkts). Tajā pašā sakarā skat. 28. zemsvītras piezīmē minēto judikatūru, saskaņā ar ko Direktīvas 92/12 mērķis ir “ noteiktā apjomā
regulēt ar patēriņa nodokli apliekamo preču turēšanu, apriti un kontroli” (skat., piemēram, spriedumu lietā Joustra, 27. punkts; mans izcēlums).
(31)  –	Skat. šajā sakarā arī Direktīvas 92/12 trešo apsvērumu.
(32)  –	Direktīvas 83/183 otrais apsvērums.
(33)  –	Tā 2004. gada 29. aprīļa spriedumā lietā C‑387/01 Weigel
( Recueil, I‑4981. lpp., 46.–49. punkts) un 2004. gada 15. jūlija spriedumā lietā C‑365/02 Lindfors
(Krājums, I‑7183. lpp., 26.–28. punkts) tika noliegta Direktīvas 83/183 materiālā
piemērojamība, nevis piemērojamība laikā ; abu lietu pamatā bija fakti, kuri bija notikuši pēc 1992. gada 31. decembra
(skat. spriedumu lietā Weigel, 26. un 27. punkts, un spriedumu lietā Lindfors, 11. un 12. punkts). Skat. arī 2005. gada 16. jūnija spriedumu lietā C‑138/04 Komisija/Dānija (turpmāk tekstā – “Komisija/Dānija III”; Krājumā nav publicēts, 13.–15. punkts), kura pamatā bija Līguma noteikumu pārkāpums, kas bija noticis pēc 1992. gada 31. decembra .
(34)  –	Šajā sakarā skat. 1989. gada 15. marta spriedumu apvienotajās lietās 389/87 un 390/87 Echternach un Moritz
( Recueil, 723. lpp., 14. punkts) un 1995. gada 22. novembra spriedumu lietā C‑443/93 Vougioukas
( Recueil, I‑4033. lpp., 19. un 20. punkts). Par EKL 39. panta 4. punkta faktiskajām prasībām skat. 2003. gada 30. septembra spriedumu lietā C‑47/02 Anker u.c. ( Recueil, I‑10477. lpp., it īpaši 57.–63. punkts un turpmākās norādes).
(35)  –	Par starptautiskās organizācijās strādājošo darba ņēmēja statusu skat. 2006. gada 16. februāra spriedumus lietā C‑137/04 Rockler
(Krājums, I‑1441. lpp., 15. punkts) un lietā C‑185/04 Öberg
(Krājums, I‑1453. lpp., 12. punkts); skat. vēl arī 1983. gada 13. jūlija spriedumu lietā 152/82 Forcheri
( Recueil, 2323. lpp., 9. un 19. punkts), spriedumu lietā Echternach un Moritz, iepriekš minēts 34. zemsvītras piezīmē (11. punkts), kā arī 2003. gada 13. novembra spriedumu lietā C‑209/01 Schilling
un Fleck-Schilling ( Recueil, I‑13389. lpp., 28. punkts) un 2004. gada 16. decembra spriedumu lietā C‑293/03 My
(Krājums, I‑12013. lpp., 37. punkts).
(36)  –	Piemēram, dāņu valodas redakcijā ir izmantots jēdziens “privatpersoners”, grieķu valodas redakcijā – “ιδιώτες”, angļu – “individuals”, franču – “particuliers”, itāļu – “privati” un holandiešu – “particulieren”.
(37)  –	Direktīvas 83/183 pirmais apsvērums.
(38)  –	Direktīvas 83/183 otrais apsvērums.
(39)  –	No Tiesas judikatūras var secināt, ka bruņoto spēku joma sākotnēji nav bijusi nošķirta no Kopienu tiesību piemērošanas jomas un attiecīgie indivīdi var atsaukties uz Kopienu tiesībām, ja vien nav paredzēti konkrēti izņēmumi (šajā sakarā skat. 1999. gada 26. oktobra spriedumu lietā C‑273/97 Sirdar, Recueil, I‑7403. lpp., 15.–19. un 23.–27. punkts; 2000. gada 11. janvāra spriedumu lietā C‑285/98 Kreil, Recueil, I‑69. lpp., 15.–24. punkts, un 2003. gada 11. marta spriedumu lietā C‑186/01 Dory, Recueil, I‑2479. lpp., 30.–36. punkts).
(40)  –	Pastāvīgā judikatūra, skat. 1991. gada 23. aprīļa spriedumu lietā C‑297/89 Ryborg
( Recueil, I‑1943. lpp., 21. punkts), 1999. gada 18. novembra spriedumu lietā C‑107/98 Teckal
( Recueil, I‑8121. lpp., 33. punkts), 2001. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑262/99 Louloudakis
( Recueil, I‑5547. lpp., 50. un turpmākie punkti) un 2006. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑506/04 Wilson
(Krājums, I‑8613. lpp., 34. un 35. punkts).
(41)  –	Spriedumi lietās Weigel (47. punkts), Lindfors (26.–28. punkts) un Komisija/Dānija III (13. punkts), iepriekš minēti 33. zemsvītras piezīmē.
(42)  –	Direktīvas 83/183 otrais apsvērums; skat. arī spriedumu lietā Komisija/Dānija III, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (11. punkts).
(43)  –	Šajā sakarā skat. spriedumus lietās Weigel (55. punkts) un Lindfors (34. punkts), iepriekš minēti 33. zemsvītras piezīmē; skat. arī 2005. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑403/03 Schempp
(Krājums, I‑6421. lpp., 45. punkts).
(44)  –	Spriedumi lietās Lindfors (26. punkts) un Komisija/Dānija III (13. punkts), iepriekš minēti 33. zemsvītras piezīmē.
(45)  –	Spriedums lietā Lindfors, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (24. punkts).
(46)  –	Aplikšana ar nodokļiem ieceļojot
būtu turklāt nepieļaujama arī no cita aspekta: tā ir pretēja aizliegumam radīt robežšķērsošanas formalitātes saskaņā ar Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktu.
(47)  –	Šajā sakarā skat. spriedumus lietās Weigel (47. punkts), Lindfors (25.–28. punkts) un Komisija/Dānija III (12.–15. punkts), iepriekš minēti 33. zemsvītras piezīmē.
(48)  –	1993. gada 2. augusta spriedums lietā C‑9/92 Komisija/Grieķija ( Recueil, I‑4467. lpp., 8. un 28. punkts).
(49)  –	Spriedumi lietās Ryborg (19., 20. un 28. punkts un turpmākās norādes) un Louloudakis (51., 55. un 57. punkts), iepriekš minēti 40. zemsvītras piezīmē. Šie abi spriedumi gan ir par Direktīvas 83/182 7. pantu, tomēr tos var bez ierobežojumiem piemērot arī šajā lietā interpretējamajam Direktīvas 83/183 6. pantam. Abas direktīvas ir cieši saistītas, un saskaņā ar to apsvērumiem abu direktīvu mērķis ir izveidot iekšējā tirgus attiecības, kā arī novērst fiskāla rakstura šķēršļus, kas varētu traucēt personu brīvu pārvietošanos. Attiecīgās normas par pastāvīgo dzīvesvietu Direktīvas 83/183 6. pantā un Direktīvas 83/182 7. pantā sakrīt arī redakcionāli.
(50)  –	Protams, šajā sakarā Tiesa iesniedzējtiesai var sniegt visus norādījumus par Kopienu tiesību interpretāciju, kas tai var noderēt pamata prāvas izspriešanai (skat. šo secinājumu 49. punktu).
(51)  –	Arī spriedumā lietā Louloudakis, iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē (53. punkts).
(52)  –	Skat. iepriekš šo secinājumu 59. punktu.
(53)  –	Spriedumā lietā Loloudakis (iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē, 50. punkts) šajā sakarā tiek norādīts uz kritēriju par 185 kalendārā gada dienām, kas neizslēdz, ka tā pati persona personīgu un profesionālu saistību dēļ atlikušo kalendārā gada laiku pavada citā vietā.
(54)  –	Šajā sakarā arī spriedums lietā Louloudakis, iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē (53. punkts).
(55)  –	Direktīvas 83/183 pirmais un otrais apsvērums. Kā Tiesa ir uzsvērusi spriedumā lietā Komisija/Grieķija (minēts 48. zemsvītras piezīmē, 6. punkts), pastāvīgās dzīvesvietas jēdziena interpretācijai liela nozīme ir šo mērķu īstenošanā: jēdziens ir “pamats tiesiskajam regulējumam, uz kuru attiecas Direktīva 83/182. Tas pats attiecināms arī uz Direktīvu 83/183”. Tajā pašā sakarā spriedums lietā Louloudakis, iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē (58. punkts).
(56)  –	Spriedums lietā Louloudakis, iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē (55. punkts).
(57)  –	Spriedums lietā Louloudakis, iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē (55. punkts).
(58)  –	Spriedums lietā Louloudakis, iepriekš minēts 40. zemsvītras piezīmē (53. un 60. punkts).
(59)  –	Pastāvīgā judikatūra, skat. 1994. gada 2. februāra spriedumu lietā C‑315/92 Verband Sozialer Wettbewerb, saukts “Clinique” ( Recueil, I‑317. lpp., 7. punkts), 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā C‑471/04 Keller Holding
(Krājums, I‑2107. lpp., 26. punkts) un spriedumu lietā Lindfors, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (32. punkts).
(60)  –	Skat. iepriekš šo secinājumu 50.–56. punktu.
(61)  –	Spriedums lietā Weigel, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (43. punkts).
(62)  –	Spriedumi lietās Weigel (50. un turpm. punkti), Lindfors (31. un turpmākie punkti) un Komisija/Dānija III (16. punkts), iepriekš minēti 33. zemsvītras piezīmē.
(63)  –	Šajā sakarā skat. pastāvīgo judikatūru par tiešajiem nodokļiem (2006. gada 12. decembra spriedumi lietās C‑374/04 Test Claimants in the Class IV of the ACT Group Litigation, Krājums, I‑11673. lpp., 36. punkts, un C‑446/04 Test Claimants in the FII Group Litigation, Krājums, I‑11753. lpp., 35. punkts, un turpmākās norādes), kā arī īpaši saistībā ar transportlīdzekļu aplikšanu ar nodokļiem, 2005. gada 15. septembra spriedumu lietā C‑464/02 Komisija/Dānija (“Komisija/Dānija II”; Krājums, I‑7929. lpp., 74. punkts).
(64)  –	Skat. iepriekš šo secinājumu 42. punktā.
(65)  –	Pastāvīgā judikatūra, skat. tikai 1992. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑370/90 Singh
( Recueil, I‑4265. lpp., 23. punkts), 1993. gada 31. marta spriedumu lietā C‑19/92 Kraus
( Recueil, I‑1663. lpp., 15. un 16. punkts) un spriedumu lietā Schilling un Fleck-Schilling, iepriekš minēts 35. zemsvītras piezīmē (27. punkts).
(66)  –	Skat. citu starpā 2002. gada 26. novembra spriedumu lietā C‑100/01 Oteiza Olazabal
( Recueil, I‑10981. lpp., 26. punkts) un 2006. gada 9. novembra spriedumu lietā C‑520/04 Turpeinen
(Krājums, I‑10685. lpp., 13. un 17. punkts).
(67)  –	Arī par šo normu Tiesa diskutējusi spriedumā lietā Weigel, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (66.–81. un 85.–89. punkts).
(68)  –	1995. gada 15. decembra spriedums lietā C‑415/93 Bosman
( Recueil, I‑4921. lpp., 93. punkts).
(69)  –	2000. gada 27. janvāra spriedums lietā C‑190/98 Graf
( Recueil, I‑493. lpp., 18. punkts) un spriedums lietā Weigel, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (51. un 52. punkts); skat. arī spriedumu lietā Bosman, iepriekš minēts 68. zemsvītras piezīmē (96. punkts).
(70)  –	Ar ievešanu saistīta nodeva būtu, kā jau tika minēts, izvērtējama saskaņā ar Direktīvu 83/183 (skat. šo secinājumu 50.–56. un 75. punktu).
(71)  –	Spriedums lietā Weigel, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (54. punkts saistībā ar 53. punktu), apstiprināts spriedumā lietā Komisija/Dānija III, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (16. punkts).
(72)  –	Spriedums lietā Weigel, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (55. punkts); skat. arī spriedumus lietās Lindfors, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (34. punkts) un Schempp, iepriekš minēts 43. zemsvītras piezīmē (45. punkts).
(73)  –	Skat. šo secinājumu 52. punktu.
(74)  –	Skat. manus 2004. gada 28. oktobra secinājumus lietā C‑134/03 Viacom Outdoor
(2005. gada 17. februāra spriedums, Krājums, I‑1167. lpp., 64. un 65. punkts). Tajā pašā sakarā skat. 2005. gada 8. septembra spriedumu apvienotajās lietās C‑544/03 un C‑545/03 Mobistar un Belgacom Mobile
(Krājums, I‑7723. lpp., 31. punkts).
(75)  –	Arī manos secinājumos lietā Viacom Outdoor, iepriekš minēti 74. zemsvītras piezīmē (62. un 63. punkts). Doma par nodokļa aizliedzošo raksturu izskan arī 1968. gada 4. aprīļa spriedumā lietā 31/67 Stier
( Recueil, 347., 352. lpp., īpaši 361. lpp.) un 1990. gada 11. decembra spriedumā lietā C‑47/88 Komisija/Dānija (turpmāk tekstā – “spriedums lietā Komisija/Dānija I”, Recueil, I‑4509. lpp., 12. punkts) par EKL 90. pantu (bijušais EEK līguma 95. pants) un preču brīvu apriti.
(76)  –	Šajā sakarā skat. spriedumu lietā Komisija/Dānija III, iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē (16. punkta pēdējais teikums).
(77)  –	Līdzīgus apsvērumus Tiesa ir izvirzījusi spriedumā par EKL 90. panta piemērošanas jomu Komisija/Dānija I, iepriekš minēts 75. zemsvītras piezīmē (18. punkts) un 2006. gada 5. oktobra spriedumā apvienotajās lietās C‑290/05 un C‑333/05 Nádasdi
un Németh
(Krājums, I‑10115. lpp., 45.–57. punkts).