62005TO0420(01)_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta T‑420/05 R II
Vischim Srl, Cezano Maderno (Itālija), ko pārstāv K. Merē [ C. Mereu ] un K. van Maldehems [ K. Van Maldegem ], advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv B. Dohertijs [ B. Doherty ] un L. Parpala [ L. Parpala ], pārstāvji,
atbildētāja,
par pieteikumu apturēt termiņu, kas beidzas 2006. gada 31. augustā un ko paredz 3. pants Komisijas 2005. gada 16. septembra Direktīvā 2005/53/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu hlortalonilu, hlortoluronu, cipermetrīnu, daminozīdu un tiofanātmetilu kā aktīvo vielu (OV L 241, 51. lpp.).
EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod šādu rīkojumu.
Rīkojums
Sprieduma pamatojums
Atbilstošās tiesību normas
1. Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.) paredz kārtību, kādā Kopienā atļauj laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus un atsauc šādu atļauju.
2. Direktīvas 91/414 4. pantā ir noteikts, ka “dalībvalstis nodrošina to, ka augu aizsardzības līdzeklis tiek atļauts vienīgi tad, ja tā sastāvā esošās aktīvās vielas ir uzskaitītas I pielikumā”.
3. Ar Komisijas 2005. gada 16. septembra Direktīvu 2005/53/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu hlortalonilu, hlortoluronu, cipermetrīnu, daminozīdu un tiofanātmetilu kā aktīvo vielu (OV L 241, 51. lpp., turpmāk tekstā – “apstrīdētā direktīva”), ir izdarīti grozījumi tās I pielikumā, lai tajā ietvertu hlortalonilu ar tīrības pakāpi 0,01 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas. Apstrīdētā direktīva stājās spēkā 2006. gada 1. martā.
4. Apstrīdētās direktīvas 2. pantā ir paredzēts:
“Dalībvalstis, vēlākais, 2006. gada 31. augustā pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tās nekavējoties iepazīstina Komisiju ar minētajiem noteikumiem un iesniedz minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
Dalībvalstis minētos noteikumus piemēro no 2006. gada 1. septembra [..].”
5. Apstrīdētās direktīvas 3. pantā ir paredzēts:
“1. Saskaņā ar Direktīvu 91/414 dalībvalstis vajadzības gadījumā līdz 2006. gada 31. augustam groza vai atsauc spēkā esošās atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kuri kā aktīvās vielas satur hlortalonilu [..].
Līdz minētajam datumam tās jo īpaši pārbauda, vai ir izpildīti nosacījumi minētās direktīvas I pielikumā attiecībā uz hlortalonilu [..]
2. [..] Pēc tam dalībvalstis [..], ja līdzeklī hlortalonils [..] ir vienīgā aktīvā viela – vajadzības gadījumā, vēlākais, līdz 2010. gada 28. februārim groza vai atsauc atļauju [..].”
Prāvas rašanās fakti
6. 1993. gada 8. jūlijā Vischim Srl, kas ir atbilstoši Itālijas tiesībām dibināta sabiedrība, kura ražo hlortalonilu, informēja Komisiju par vēlēšanos iekļaut šo vielu Direktīvas 91/414 I pielikumā un šajā sakarā iesniedza ziņotājam divu lietu materiālus atbilstoši 6. panta 2. un 3. punktam Komisijas 1992. gada 11. decembra Regulā (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 91/414 (OV L 366, 10. lpp.).
7. Kaut gan aktīvās vielas tīrības pakāpe tajā veidā, par kuru informēja prasītāja, bija 0,072 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas, prasītāja mutvārdu procesa laikā norādīja (skat. šī rīkojuma 20. punktu), ka tā varētu ražot hlortalonilu ar tīrības pakāpi, kas nepārsniegtu 0,04 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas.
8. Direktīvā 91/414 paredzētās procedūras noslēgumā 2005. gada 16. septembrī Komisija pieņēma apstrīdēto direktīvu, ar kuru Direktīvas 91/414 I pielikumā ietvēra hlortalonilu ar tīrības pakāpi 0,01 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas, tādējādi atzīstot Food and Agriculture Organisation
( FAO, Apvienoto Nāciju Pārtikas un lauksaimniecības organizācija) šajā laikā apstiprināto standartu.
9. 2006. gada 26. aprīlī apstiprinātā ziņotāja dalībvalsts, piemērojot Regulas Nr. 3600/92 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu, savā ziņojumā secināja, ka prasītājas minētais produkts ir identisks salīdzināmajam produktam, kas aprakstīts Direktīvā 91/414, izņemot tīrības pakāpi heksahlorbenzola dēļ.
10. 2005. gada decembrī FAO
pieņēma jaunu hlortalonila standartu ar tīrības pakāpi 0,04 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas.
11. Komisija pēc jaunā FAO
standarta pieņemšanas uzsāka vajadzīgās procedūras, lai pieņemtu jaunu direktīvu, ar ko tiktu grozīta apstrīdētā direktīva, lai paredzētu tīrības pakāpi 0,04 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas.
12. Visbeidzot 2006. gada 22. septembrī Komisija pieņēma Direktīvu 2006/76/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK attiecībā uz aktīvās vielas hlortalonila specifikāciju (OV L 263, 9. lpp.), kas atbilstoši tās 3. pantam stājās spēkā 2006. gada 23. septembrī. Šajā direktīvā ir paredzēta tīrības pakāpe 0,04 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
13. Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2005. gada 25. novembrī, prasītāja, pamatojoties uz EKL 230. panta ceturto daļu, iesniedza prasību daļēji atcelt apstrīdēto direktīvu un hlortalonila novērtējuma ziņojumu, un, pakārtoti, prasību sakarā ar bezdarbību, pamatojoties uz EKL 232. pantu. Prasības pieteikumā prasītāja arī cēla prasību par zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz EKL 288. pantu.
14. Ar atsevišķu dokumentu, kas reģistrēts kancelejā 2005. gada 12. decembrī, prasītāja iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu (turpmāk tekstā – “pirmais pieteikums par pagaidu noregulējumu”).
15. Ar 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs noraidīja pirmo pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kad konstatēja, ka prasītāja nav juridiski pietiekami pamatojusi nepieciešamību veikt vēlamos pagaidu pasākumus, lai tai nerastos nopietni un neatgriezeniski zaudējumi (turpmāk tekstā – “2006. gada 4. aprīļa rīkojums”).
16. Ar atsevišķu dokumentu, kas reģistrēts kancelejā 2006. gada 21. augustā, prasītāja iesniedza šo pieteikumu par pagaidu noregulējumu. Šajā pieteikumā prasītāja lūdza Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju, pamatojoties uz Pirmās instances tiesas reglamenta 105. panta 2. punktu, izspriest lietu pirms Komisijas apsvērumu saņemšanas.
17. 2006. gada 28. augustā Komisija iesniedza savus apsvērumus par šo jauno pieteikumu par pagaidu noregulējumu.
18. Pēc Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja aicinājuma prasītāja 2006. gada 4. septembrī iesniedza apsvērumus par Komisijas iesniegtajiem apsvērumiem.
19. Pēc Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja aicinājuma Komisija 2006. gada 13. septembrī iesniedza direktīvas, ar ko tiktu grozīta apstrīdētā direktīva, projekta uzmetumu.
20. 2006. gada 14. septembrī tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi.
21. Ar vēstuli, kas kancelejā reģistrēta 2006. gada 26. septembrī, Komisija informēja Pirmās instances tiesu par 2006. gada 22. septembrī pieņemto Direktīvu 2006/76.
22. Prasītāja lūdz Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju:
– atzīt pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;
– konstatēt, ka tai var rasties nopietns un neatgriezenisks kaitējums, ja iestāsies apstrīdētajā direktīvā noteiktais 2006. gada 31. augusta termiņš;
– atcelt apstrīdētajā direktīvā noteiktā termiņa iestāšanos 2006. gada 31. augustā attiecībā uz prasītājas precēm līdz strīda pilnīgai izšķiršanai pēc būtības vai alternatīvi
– atcelt apstrīdētajā direktīvā noteiktā termiņa iestāšanos 2006. gada 31. augustā līdz brīdim, kad Komisija Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajai komitejai iesniedz priekšlikumu par jaunu grafiku, lai pielāgotos jaunajiem nosacījumiem ierakstīšanai I pielikumā, un kad šis grafiks stājas spēkā;
– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
23. Komisija lūdz Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju noraidīt pieteikumu kā nepieņemamu vai kā nepamatotu un piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Lietas dalībnieku argumenti
Par pieņemamību
24. Komisija apstrīd pieteikuma par pagaidu noregulējumu pieņemamību. Vispirms pieteikums pretēji Reglamenta 104. panta 1. punktā noteiktajam nav saistīts ar prasību pamata lietā.
25. Turklāt Komisijas skatījumā pieteikumā nav minēts neviens apstāklis, kas ļautu izdarīt secinājumu par fumus boni iuris
esamību.
26. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka pretēji Reglamenta 109. pantā paredzētajam jaunais pieteikums par pagaidu noregulējumu nav pamatots ar jauniem faktiem.
27. Prasītāja savukārt uzskata, ka pieteikums ir pieņemams. Pirmkārt, Kopienu judikatūrā ir noteikts princips, atbilstoši kuram noteikumi par pieņemamību ir interpretējami plaši, lai nodrošinātu privātpersonu juridisko aizsardzību.
28. Otrkārt, prasītāja uzskata, ka pēc 2006. gada 4. aprīļa rīkojuma izdošanas ir radušies vairāki jauni fakti, kas pamato jauna pieteikuma iesniegšanu.
Par fumus boni juris
29. No vienas puses, prasītāja atkārto pirmajā pieteikumā par pagaidu noregulējumu jau minētos argumentus, ar ko mēģina pamatot, pirmkārt, ka prasība pamata lietā ir pamatota un, otrkārt, ka apstrīdētā direktīva sākotnēji šķiet nelikumīga.
30. No otras puses, prasītāja piebilst, ka Komisija, ņemot vērā prasītājas iesniegtos prasību pieteikumus un dalībvalsts ziņotājas veikto jauno atbilstības novērtējumu, bija paredzējusi izdarīt grozījumus apstrīdētajā direktīvā un atbilstoši jaunajiem FAO
standartiem pieļaut tīrības pakāpi ar 0,04 g heksahlorbenzola vienā kg aktīvās vielas. Šis apstāklis vismaz šķietami apstiprina, ka apstrīdētajā direktīvā paredzētā tīrības pakāpe nebija pareiza.
31. Komisija uzskata, ka prasītāja nav pierādījusi attiecīgā pieteikuma par pagaidu noregulējumu pamatotību.
Par steidzamību
32. Prasītāja uzskata, ka atbilstoši apstrīdētās direktīvas 3. pantam no 2006. gada 31. augusta tā zaudētu savas pastāvošās atļaujas un, nespējot turpmāk pārdot savas hlortalonilu saturošās preces, tai var rasties nopietns un neatgriezenisks kaitējums.
33. Tostarp, lai pierādītu, ka valsts iestādes, šajā gadījumā kompetentās Apvienotās Karalistes iestādes, jau ir uzsākušas valsts atļauju atsaukšanas procedūras, prasītāja pieteikumam pielikumā pievieno tai adresēto 2006. gada 28. jūlija vēstuli, un 2006. gada 2. un 17. augusta vēstules, kas adresētas atsevišķiem tās klientiem, kurās minētās iestādes informē par savu nodomu atsaukt atļaujas, jo prasītāja nespēj iesniegt visus lietas materiālus, kas ietvertu visas Direktīvas 91/414 II pielikumā prasītās ziņas un pētījumus.
34. Šajā sakarā prasītāja iesniedz arī 2006. gada 13. jūlija vēstuli, ar kuru tā gribētu pierādīt, ka tās konkurentes, sabiedrības Syngenta, atbilstoši Direktīvas 91/414 13. pantam iesniegtais lūgums par piekļuvi tās lietas materiāliem ir noraidīts.
35. Prasītāja turklāt apgalvo, ka tai rodas nopietns un neatgriezenisks kaitējums, kas izpaužas, pirmkārt, tirgus daļas zaudēšanā, otrkārt, ražošanas slēgšanā un, treškārt, pašas sabiedrības pastāvēšanas apdraudējumā.
36. Vispirms attiecībā uz tirgus daļas zaudēšanu prasītāja apgalvo, ka atļauju atsaukšanas dēļ, pirmkārt, tai nebūs iespējams turpināt pārdot savas preces Eiropas Savienībā, otrkārt, tā vairs nevarēs piegādāt savas preces saviem klientiem, treškārt, citas sabiedrības pret to vērsīsies par līgumu neizpildi, jo tai nebūs iespējams izpildīt komerciālās saistības, ko tā ir uzņēmusies pret saviem klientiem, un, ceturtkārt, tā zaudēs savu tirgus daļu, ko iegūs viens uzņēmums, Syngenta, kuram vienīgajam ir vajadzīgās atļaujas hlortalonila un hlortalonilu saturošo preču pārdošanai.
37. Turpinājumā – attiecībā uz tās rūpnīcu Itālijā prasītāja apgalvo, ka tā nevar saglabāt šo rūpnīcu, jo tās skatījumā šī rūpnīca ir īpaši paredzēta tikai hlortalonila ražošanai. Tās jaudas līdz pat 80 % tika paredzētas Eiropas tirgum un pašreizējā stāvoklī bez nozīmīgiem ieguldījumiem tehniski nav iespējams hlortalonila ražošanu pārkārtot tā, lai varētu ražot citu produktu.
38. Visbeidzot, gaidot nolēmumu par strīda pamata lietā izšķiršanu, prasītāja kā sabiedrība var beigt pastāvēt, jo, pirmkārt, tā ražo un pārdod tikai produktus uz hlortalonila bāzes un, otrkārt, 80 % no tās apgrozījuma veido Eiropas Savienībā pārdotā prece. Tā kā prasītājas skatījumā tās vienīgos aktīvus veido tās unikālo preču tirdzniecības atļaujas, šo atļauju zaudēšana neizbēgami novestu to līdz bankrotam.
39. Komisija uzskata, ka prasītājai nav izdevies juridiski pietiekami pierādīt tādu apstākļu esamību, kas ļautu izdarīt secinājumus par nopietna un neatgriezeniska kaitējuma rašanās prasītājai varbūtību, ja tās interesēs netiks noteikti tās prasītie pasākumi.
Par interešu līdzsvaru
40. Prasītāja uzskata, ka, lai saglabātu interešu līdzsvaru, ir jānosaka prasītie pasākumi.
41. Pirmkārt, prasītā atcelšana tikai saglabātu hlortalonila un prasītājas preču status quo .
42. Otrkārt, prasītāja ir veikusi ievērojamus ieguldījumus Eiropas tirgū un sagaida savas preces iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Līdz ar to tai ir likumīga interese būt aizsargātai.
43. Visbeidzot, treškārt, pieteikums par apturēšanu nerada draudus ne cilvēku vai dzīvnieku dzīvībai, ne videi, jo, pirmkārt, Pastāvīgās komitejas apstiprinātajā ziņotāja vērtējumā ir apliecināts, ka prasītājas produkts ir drošs, un, otrkārt, apstrīdētajā direktīvā ir jāizdara grozījumi, lai ņemtu vērā šo vērtējumu.
44. Komisija uzskata, ka prasītāja nav pierādījusi nepieciešamību interešu līdzsvara saglabāšanai veikt prasītos pasākumus.
Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja vērtējums
45. Atbilstoši EKL 242. un 243. pantam, no vienas puses, un EKL 225. panta 1. punktam, no otras puses, ja attiecīgajos apstākļos Pirmās instances tiesa to uzskata par vajadzīgu, tā var izdot rīkojumu apturēt apstrīdētā akta piemērošanu vai noteikt vajadzīgos pagaidu pasākumus.
46. Reglamenta 104. panta 2. punktā ir noteikts, ka pieteikumos par pagaidu pasākumu noteikšanu norāda strīda priekšmetu, apstākļus, kas nosaka steidzamību, faktiskos un tiesību pamatus, kuri sākotnēji šķietami ( fumus boni juris ) pamato prasīto pagaidu pasākumu. Tā kā šie nosacījumi ir kumulatīvi, pieteikumus par pagaidu pasākumu noteikšanu noraida, ja kāds no tiem nav izpildīts. Tiesnesis, kas izskata pieteikumus, vajadzības gadījumā līdzsvaro attiecīgās intereses (Tiesas priekšsēdētāja 1995. gada 19. jūlija rīkojums lietā C‑149/95 P(R) Komisija/ Atlantic Container Line  u.c., Recueil, I‑2165. lpp., 22. punkts, un 1998. gada 17. decembra rīkojums lietā C‑364/98 P(R) Emesa Sugar /Komisija, Recueil, I‑8815. lpp., 43. un 47. punkts).
47. Turklāt, veicot šo pārbaudi kopumā, tiesnesim, kas izskata pieteikumus, ir liela rīcības brīvība un, ņemot vērā attiecīgā gadījuma īpatnības, viņš brīvi nosaka veidu, kādā šie dažādie nosacījumi ir jāpārbauda, kā arī šīs pārbaudes kārtību, jo neviena Kopienu tiesību norma tam neliek ievērot iepriekš noteiktu pārbaudes kārtību, izvērtējot vajadzību pieņemt pagaidu nolēmumu (iepriekš 46. punktā minētie rīkojumi lietā Komisija/ Atlantic Container Line  u.c., 23. punkts, un lietā Emesa Sugar /Komisija, 44. punkts).
48. Šajā lietā ir jākonstatē, ka attiecīgais pieteikums par pagaidu noregulējumu ir iesniegts pēc līdzīga pieteikuma, kas arī ir reģistrēts lietā T‑420/05 un ir noraidīts ar Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojumu.
49. 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā tiesnesis, kas izskatīja pieteikumu, cita starpā secināja, ka prasītājai nav izdevies juridiski pietiekami pierādīt, ka ir steidzami jānosaka prasītie pagaidu pasākumi (91. punkts).
50. Attiecībā it īpaši uz pirmo no divām prasītājas norādītajām kaitējuma daļām tiesnesis, kas izskatīja pieteikumu, secināja, ka kaitējums, kas prasītājas skatījumā ir saistīts ar prasītājas rīcībā esošo valsts atļauju atsaukšanu, nav atkarīgs no akta, kura spēkā esamību tā lūdz apturēt, bet no dalībvalsts lēmuma iespējamās pieņemšanas (70.–72. punkts). Turklāt kaitējumu, kas prasītājas skatījumā ir saistīts ar tās tirgus daļas zaudējumu, pirmkārt, nerada apstrīdētā direktīva un, otrkārt, nevar uzskatīt par neatgriezenisku (75. un 76. punkts). Visbeidzot attiecībā uz kaitējumu, kas prasītājas skatījumā ir saistīts ar pašas sabiedrības pastāvēšanas apdraudējumu, pirmkārt, šis kaitējums neizriet no apstrīdētās direktīvas, un, otrkārt, prasītāja nav darījusi zināmus apstākļus, kas ļautu konstatēt šī kaitējuma nopietnību, tostarp ņemot vērā tās materiālo stāvokli, ko izvērtē, ievērojot to uzņēmumu grupas īpatnības, kuriem ar to ir kopīgi akcionāri (77.–82. punkts).
51. Attiecībā uz otro no prasītājas minētajām kaitējuma daļām, kas ir saistīta ar iespējamu Direktīvas 91/414 13. panta pārkāpumu, un cita starpā neiespējamību tai piekļūt Syngenta lietas materiāliem, tiesnesis, kas izskatīja pieteikumu, secināja, ka prasītāja, pirmkārt, tikai norādīja uz to, nesniedzot pierādījumus, un, otrkārt, tikai atsaucās uz apstākli, ka Syngenta
ir ar to konkurējošs uzņēmums. Tomēr ar šo vienu faktu nepietiek, lai noraidītu varbūtību, ka Syngenta
būtu bijusi gatava piešķirt piekļuvi saviem lietas materiāliem (83. un 87. punkts).
52. Ņemot vērā, ka ar 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu tika noraidīts pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, kas Tiesā netika pārsūdzēts, ir jākonstatē, ka, pirmkārt, šajā gadījumā nav piemērojams Reglamenta 108. pants (šajā sakarā skat. Tiesas 2002. gada 14. februāra rīkojumu lietā C‑440/01 P(R) Komisija/ Artegodan, Recueil, I‑1489. lpp., 62.–64. punkts, un Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 22. decembra rīkojumu lietā T‑303/04 R II European Dynamics /Komisija, Krājums, II‑4621. lpp., 54. punkts) un, otrkārt, šo pieteikumu var atzīt par pieņemamu tikai tad, ja ir izpildīti Reglamenta 109. pantā minētie nosacījumi (šajā sakarā skat. iepriekš minēto Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojumu lietā European Dynamics /Komisija, 56. punkts, un 2006. gada 17. februāra rīkojumu lietā T‑171/05 R II Nijs /Revīzijas palāta, Krājumā nav publicēts, 27. punkts).
53. Atbilstoši Reglamenta 109. pantam, “ja pieteikumu par pagaidu pasākumu noraida, tas neliedz lietas dalībniekam, kas to iesniedza, iesniegt jaunu pieteikumu, pamatojoties uz jauniem faktiem”.
54. Ar “jauniem faktiem” šīs normas nozīmē ir jāsaprot fakti, kas radušies pēc rīkojuma izdošanas, ar ko noraidīts pirmais pieteikums par pagaidu pasākumiem, vai uz kuriem prasītājs nevarēja atsaukties savā pirmajā pieteikumā, vai tiesvedībā, kuras noslēgumā izdots pirmais rīkojums, un kuri attiecas uz konkrētās lietas vērtējumu (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā European Dynamics /Komisija, 60. punkts, un iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā Nijs /Revīzijas palāta, 28. punkts).
55. Tādēļ ir jāpārbauda, vai šajā pieteikumā prasītāja ir norādījusi jaunus faktus, lai apstrīdētu tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, vērtējumu par šī rīkojuma 46. punktā minēto nosacījumu izpildi, no kā ir atkarīga lēmuma par apturēšanu vai pagaidu pasākumu noteikšanu pieņemšana (šajā sakarā skat. Tiesas priekšsēdētāja 1979. gada 10. jūlija rīkojumu lietā 51/79 R II Buttner
u.c./Komisija, Recueil, 2387. lpp., 4. punkts; Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2001. gada 8. oktobra rīkojumu lietā T‑236/00 R II Stauner
u.c./Parlaments un Komisija, Recueil, II‑2943. lpp., 49. punkts; iepriekš 52. punktā minēto rīkojumu lietā European Dynamics /Komisija, 65., 73. un 75. punkts, un 2004. gada 22. decembra rīkojumu lietā T‑201/04 R Microsoft /Komisija, Krājums, II‑4463. lpp., 325. punkts; skat. arī pēc analoģijas attiecībā uz jēdzienu “apstākļu izmaiņas” Reglamenta 108. panta nozīmē iepriekš 52. punktā minēto rīkojumu lietā Komisija/ Artegodan, 63. un 64. punkts; Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2002. gada 4. aprīļa rīkojumu lietā T‑198/01 R Technische Glaswerke Ilmenau /Komisija, Recueil, II‑2153. lpp., 123. punkts, un 2004. gada 21. janvāra rīkojumu lietā T‑245/03 R FNSEA
u.c./Komisija, Recueil, II‑271. lpp., 129. punkts).
56. Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā tiesnesis, kurš izskatīja pieteikumu, neuzskatīja par vajadzīgu pārbaudīt fumus boni juris
nosacījumu un līdzsvarot attiecīgās intereses (91. punkts). Tādēļ ir vispirms jāpārbauda, vai prasītāja ir norādījusi jaunus faktus, lai apstrīdētu tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, vērtējumu saistībā ar steidzamību.
Fakti, kurus prasītāja skaidri uzskata par jauniem
57. Ir jāatzīst, ka savos 2006. gada 4. septembra apsvērumos prasītāja norāda uz trīs jauniem faktiem, kurus tās skaidri kvalificē par jauniem. Pirmkārt, 2006. gada 26. aprīlī ziņotāja pārbaudīja prasītājas produktu tīrības pakāpi un atzina tos par līdzvērtīgiem tiem, kas ierakstīti Direktīvas 91/414 I pielikumā. Otrkārt, Komisija ir pieņēmusi jaunu direktīvu, lai izdarītu grozījumus apstrīdētajā direktīvā. Treškārt, iestājoties termiņam 2006. gada 31. augustā, prasītājas unikālā produkta pārdošana tirgū tika atsaukta.
58. Vispirms ir jākonstatē, ka, no vienas puses, 2006. gada 26. aprīļa ziņojums ir vēlāks par 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu, un tas ir jāņem vērā, izvērtējot šo lietu.
59. Tomēr ir jākonstatē, ka, no otras puses, pretēji prasītājas minētajam ziņotājas dalībvalsts veiktajā prasītājas produkta jaunajā vērtējumā nav izdarīts secinājums, ka šis produkts ir līdzvērtīgs salīdzināmajam produktam, kas raksturots Direktīvas 91/414 I pielikumā, ievērojot apstrīdētajā direktīvā paredzēto heksahlorbenzola tīrības pakāpi.
60. Visbeidzot, pat pieņemot, ka šajā jaunajā vērtējumā tiktu izdarīts secinājums par Vischim
produkta līdzvērtību ar salīdzināmo produktu, kas raksturots Direktīvas 91/414 I pielikumā, šis apstāklis neietekmē 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto steidzamības vērtējumu, kas pamatots, kā tas minēts iepriekš 50. punktā, ar to, ka prasītāja, pirmkārt, nav pierādījusi cēloņsakarību starp apstrīdēto aktu un iespējamo kaitējumu, kā arī, otrkārt, nav norādījusi tos apstākļus, kas ļautu izdarīt secinājumu par iespējamā kaitējuma nopietnību vai neatgriezeniskumu, cita starpā ņemot vērā tās ekonomisko stāvokli (šajā sakarā skat. iepriekš 52. punktā minēto rīkojumu lietā European Dynamics /Komisija, 76. punkts).
61. Tādēļ ir jākonstatē, ka, kaut gan ziņojums ir vēlāks par 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu un tas būtu jāņem vērā, izvērtējot šo lietu, tas neietekmē tiesneša, kas izskata pieteikumu, vērtējumu nepieciešamībai noteikt prasītos pagaidu pasākumus.
62. Otrkārt, attiecībā uz jaunas direktīvas pieņemšanu, ar ko izdarītu grozījumus Direktīvā 91/414, ir jākonstatē, ka tā ir pieņemta tikai 2006. gada 22. septembrī ar numuru 2006/76, jeb pēc prasītājas pēdējo apsvērumu iesniegšanas. Šajos apsvērumos prasītāja tādēļ atsaucas tikai uz attiecīgā akta projekta uzmetumu.
63. Jāatzīmē, ka Komisija ir vienmēr atteikusies izsniegt prasītajai minēto projekta uzmetumu un ka tādēļ tā nedrīkstēja uz to atsaukties ne pirmajā pieteikumā par pagaidu noregulējumu, ne tiesvedības laikā, kuras nobeigumā tika izdots 2006. gada 4. aprīļa rīkojums. Tikai pēc Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja aicinājuma Komisija 2006. gada 13. septembrī iesniedza minētā projekta uzmetuma kopiju.
64. No minētā izriet, ka projekta uzmetums tiktāl, ciktāl tam ir nozīme šīs lietas izvērtēšanai, ir jauns fakts Reglamenta 109. panta nozīmē.
65. Tomēr ir jākonstatē, kā tas izriet no 2006. gada 4. aprīļa rīkojuma 72. punkta, tiesnesis, kas izskatīja pieteikumu, jau izvērtēja pašas prasītājas atzīto varbūtību, ka Komisija izdara izmaiņas apstrīdētajā direktīvā, uzskatot par pieņemamu tīrības pakāpi, kur heksahlorbenzola līmenis ir augstāks nekā paredzēts apstrīdētajā direktīvā. Šajā pieteikumā par pagaidu noregulējumu prasītāja nav norādījusi nevienu apstākli, kas ļautu Direktīvas 2006/76 projekta uzmetumu uzskatīt par tādu, kas liek apšaubīt 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto steidzamības vērtējumu.
66. Treškārt, attiecībā uz prasītājas atļauju atsaukšanas risku ir jākonstatē, ka 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā tas jau ir izvērtēts 70.–72. punktā. Šajā pieteikumā par pagaidu noregulējumu prasītāja nenorāda nevienu jaunu apstākli, kas varētu pamatot šī vērtējuma grozīšanu.
67. Tādēļ ir jākonstatē, ka neviens no apstākļiem, ko prasītāja skaidri norādījusi kā jaunus apstākļus, neļauj apšaubīt tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, vērtējumu saistībā ar prasīto pagaidu pasākumu steidzamību.
Citi faktiskie apstākļi, kas šajā pieteikumā norādīti pirmo reizi
68. Turklāt ir jāatzīmē, ka prasītāja, skaidri neuzsverot to novitāti, norāda uz četriem apstākļiem, ko tā nebija minējusi pirmajā pieteikumā par pagaidu noregulējumu. Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka ar 2006. gada 13. jūlija vēstuli, kas tādējādi ir vēlāka par 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu, Syngenta
atteicās tai piešķirt piekļuvi savas lietas materiāliem. Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ar tai adresēto 2006. gada 28. jūlija vēstuli, kā arī ar dažiem tās klientiem adresētajām 2006. gada 2. un 17. augusta vēstulēm Apvienotās Karalistes kompetentās iestādes ir informējušas par savu nodomu atsaukt tās rīcībā esošās valsts atļaujas. Treškārt, šajā pieteikumā tā pirmo reizi norāda uz apstākli, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dēļ tā var zaudēt savu rūpnīcu Itālijā. Visbeidzot, lai pamatotu savus apgalvojumus par pašas sabiedrības pastāvēšanas apdraudējumu un lai norādītu uz uzņēmumu grupas ekonomisko stāvokli, kurai ar to ir kopīgi akcionāri, prasītāja ir iesniegusi viena no saviem akcionāriem trimestra ziņojumu par 2006. gada otro trimestri.
69. Pirmkārt, ir jāatzīst, ka 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā (87. punkts) tiesnesis, kas izskatīja pieteikumu, nosprieda šādi:
“[..] no vienas puses, attiecībā uz prasītājas nespēju piekļūt Syngenta
lietas materiāliem, prasītāja to tikai apstiprināja, nesniedzot šajā sakarā pierādījumus, un atsaucās uz apstākli, ka Syngenta
ir konkurējošs uzņēmums. Tomēr tikai ar to vien nepietiek, lai noraidītu varbūtību, ka Syngenta
būtu bijusi gatava piešķirt piekļuvi saviem lietas materiāliem.”
70. Tādēļ ir jākonstatē, ka Syngenta
2006. gada 13. jūlija atteikuma vēstule ir vēlāka par 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu un tai ir nozīme, izvērtējot kaitējumu, kas, iespējams, ir saistīts ar prasītājas nespēju piekļūt Syngenta
lietas materiāliem. No minētā izriet, ka šī vēstule ir jauns fakts Reglamenta 109. panta nozīmē.
71. Tādēļ ir jāizvērtē, vai 2006. gada 13. jūlija vēstule, ar kuru Syngenta
liedza prasītājai piekļuvi savas lietas materiāliem, ļauj apšaubīt tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto vērtējumu.
72. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka Syngenta
“atteicās uzsākt pārrunas par kopīgu informācijas izmantošanu līdz brīdim, kad prasītāja varēs pierādīt, ka apstrīdētajā tiesību aktā ietvertajā specifikācijā ir izdarīti grozījumi” un ka līdz ar to tā nespēja “uzsākt un laikā pabeigt Apvienotās Karalistes 2005. gada noteikumu 16. panta arbitrāžas procedūru saistībā ar augu aizsardzības produktiem”. Tā turklāt apgalvo, ka, “ņemot vērā šos noteikumus, šāda arbitrāžas procedūra ir jāuzsāk 21 dienas laikā, kas katrā ziņā noslēgtos ievērojami vēlāk pēc noteiktā 31. augusta termiņa”.
73. Tomēr pietiek konstatēt, ka prasītāja, no vienas puses, nav uzsākusi Apvienotās Karalistes tiesību aktos paredzētās iekšējās procedūras, lai varētu kopīgi izmantot informāciju, un, no otras puses, tikai atsaucās uz savu nespēju izmantot šādas procedūras, šajā sakarā nenorādot uz apstākļiem, kas ļautu pamatot šādu nespēju.
74. Šajā lietā pieteikumam pievienotā 2005. gada noteikumu par augu aizsardzības produktiem 16. panta 4. punktā ir paredzēts:
“Ja persona ir paredzējusi pieteikt apstiprināšanai augu aizsardzības produktu un šāda paša produkta agrāk izsniegto atļauju turētāji nespēj panākt vienošanos par informācijas kopīgu izmantošanu, Secretary of State
[valsts sekretārs] var likt šādai personai un šādiem Anglijā vai Velsā reģistrētiem agrāk izsniegto atļauju turētājiem informāciju izmantot kopīgi, lai izvairītos no atkārtotas pārbaudes ar mugurkaulniekiem dzīvniekiem, un nosaka procedūru šādas informācijas izmantošanai, kā arī sapratīgi līdzsvaro attiecīgo pušu intereses.”
75. Šis pants neliedz prasītājai pieprasīt Syngenta
kopīgi izmantot informāciju, un pat ar 2006. gada 13. jūlija vēstulē minētajiem iemesliem pamatota noraidījuma gadījumā prasītāja varēja vērsties pie Secretary of State, lai panāktu vienošanos.
76. Tādēļ ir jākonstatē, ka prasītāja nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka tai nebija iespējams izmantot Apvienotajā Karalistē paredzētās informācijas kopīgas izmantošanas procedūras.
77. Līdz ar to ir jākonstatē, ka 2006. gada 13. jūlija Syngenta
vēstule, kaut gan tā, pirmkārt, ir vēlāka par 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu un, otrkārt, arī attiecas uz šo lietu, neietekmē tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto vērtējumu.
78. Otrkārt, attiecībā uz Apvienotās Karalistes iestāžu vēstulēm, kaut gan tajās norādītais datums ir vēlāks par 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu un tām ir nozīme, izvērtējot šo lietu, ir jākonstatē, ka tajās ir minēts, pirmkārt, ka šīs iestādes paredz atsaukt prasītājai izsniegtās valsts atļaujas, jo tā nav pierādījusi, ka tai ir piekļuve visiem lietas materiāliem, kas ir paredzēta Direktīvas 91/414 II pielikumā, un, otrkārt, to saņēmēja var apstrīdēt šajās iestādēs to sniegto vērtējumu.
79. Tādēļ ir jākonstatē, ka šādas vēstules neapšauba tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto steidzamības vērtējumu, jo tajās ir tikai apstiprināts, ka valsts atļauju atsaukšanas dēļ iespējamā kaitējuma pamatā nav apstrīdētā direktīva, bet valsts iestāžu, kurām ir zināma rīcības brīvība, iespējamais lēmums.
80. Treškārt, attiecībā uz apstākli, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dēļ prasītāja var zaudēt savu rūpnīcu Itālijā, ir jākonstatē, ka prasītāja pirmo reizi to ir norādījusi tikai šajā pieteikumā. Tomēr ir arī jākonstatē, ka te nav runas par neparedzamu apstākli vai katrā ziņā tādu, kuru nevarēja norādīt pirmajā pieteikumā par pagaidu noregulējumu.
81. No minētā izriet, ka šo apgalvojumu nevar uzskatīt par tādu, kas ir raksturīgs jaunam faktam Reglamenta 109. panta nozīmē.
82. Visbeidzot, savu apgalvojumu par pašas sabiedrības pastāvēšanas apdraudējumu pamatojumam un lai pamatotu uzņēmumu grupas, ar kuru tai ir kopīgi akcionāri, ekonomisko stāvokli, prasītāja iesniedza viena no saviem akcionāriem trimestra ziņojumu par 2006. gada otro trimestri.
83. Neraugoties uz to, šajā sakarā ir jākonstatē, ka, kaut gan trimestra ziņojumā minētie dati vismaz daļēji attiecas uz laika posmu pēc 2006. gada 4. aprīļa rīkojuma un tiem būtu nozīme šajā lietā, pirmkārt, nav runas par apstiprinātu dokumentu un, otrkārt, tas nepalīdz izvērtēt cita prasītājas akcionāra finansiālo stāvokli.
84. No minētā izriet, ka šis ziņojums nepalīdz izvērtēt prasītājas materiālo stāvokli, ņemot vērā grupas, ar kuru tai ir kopīgi akcionāri, īpatnības. Līdz ar to minētais ziņojums neļauj apšaubīt tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto vērtējumu.
85. No visa iepriekš minētā izriet, ka prasītājai nav izdevies juridiski pietiekami pierādīt, ka šajā gadījumā pastāv jauni fakti, kas ļauj apšaubīt tiesneša, kas izskatīja pieteikumu, 2006. gada 4. aprīļa rīkojumā ietverto vērtējumu nepieciešamībai noteikt prasītos pagaidu pasākumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod šādu rīkojumu:
1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;
2) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana tiek atlikta.
Luksemburgā, 2006. gada 13. oktobrī.