Prasība, kas celta 2016. gada 10. oktobrī – ARFEA/Komisija
(lieta T-720/16)
Tiesvedības valoda – itāļu
Lietas dalībnieki
Prasītāja: Aziende riunite filovie ed autolinee Srl (ARFEA) (Alesandrija [Alessandria], Itālija) (pārstāvji – M. Chiti, V. Angiolini, advokāti)
Atbildētāja: Eiropas Komisija
Prasītājas prasījumi:
atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 10. jūnija lēmumu par valsts atbalstu SA.38132 (2015/c) (ex 2014/NN) – papildkompensācija ARFEA par sabiedriskā pakalpojuma saistībām un, ciktāl nepieciešams, arī pārējos ar šo lēmumu saistītos un/vai no tā izrietošos aktus, kas ar šo prasību tiek vienlīdz apstrīdēti;
piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Pamati un galvenie argumenti
Apstrīdētajā lēmumā par nesaderīgu ar iekšējo tirgu tiek atzīts un prasīts, lai tiktu atgūts atbalsts, ko prasītājai - privātai sabiedrībai, kas uz koncesiju pamata sniedz vietējā sabiedriskā transporta pakalpojumus un nodarbojas ar privāttransporta pakalpojumu sniegšanas saimniecisko darbību - Itālijas iestādes it kā esot piešķīrušas kā kompensāciju par sabiedriskā pakalpojuma saistību izpildi.
Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.
Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 108. panta 3. punkta pārkāpums un kļūdaina tā piemērošana.
Šajā ziņā tiek norādīts, ka Komisijas apstrīdētais pasākums neesot valsts atbalsts. Katrā ziņā neesot runa par “jaunu” atbalstu minētās normas izpratnē.
Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta pārkāpums un kļūdaina tā piemērošana.
Šajā ziņā tiek norādīts, ka apstrīdētais pasākums ir kompensācija par sabiedriskā pakalpojuma saistībām, kas ARFEA ir uzliktas, pildot likumīgā spēkā stājušos Itālijas tiesu spriedumus, nevis “valsts atbalsts” minētās LESD normas izpratnē.
Ar trešo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības tiesību piemērošanas principu, normu atpakaļejoša spēka neesamības un tiesiskās noteiktības vispārējo principu un šajā jomā Tiesas noteikto principu pārkāpums.
Šajā ziņā prasītāja sabiedrība apstrīd Regulas Nr. 1370/2007 piemērošanu lietas faktiskajiem apstākļiem, kā tas paredzēts apstrīdētajā lēmumā. Proti, lietas faktiskie apstākļi, kas saistīti ar 1997.–1998. gadā notikušiem faktiem, ietilpst citas Kopienu regulas (Regulas Nr. 1191/1969) tvērumā.
Ar ceturto pamatu tiek apgalvots tiesību noilguma principu pārkāpums.
Šajā ziņā ir norādīts, ka prasītāja sabiedrība apstrīd, ka astoņpadsmit gadus pēc lietas faktisko apstākļu rašanās vispār var pieņemt lēmumu par aplūkotā pasākuma atgūšanu.
Ar piekto pamatu tiek apgalvots Tiesas judikatūrā noteikto vispārējo valsts atbalsta definēšanas principu un dalībvalstu procesuālās autonomijas principu pārkāpums.
Šajā ziņā tiek norādīts, ka prasītājas sabiedrības ieskatā tā ir pierādījusi, ka to skarošajos šīs lietas apstākļos ir tikuši ievēroti principi, ko Tiesa noteikusi lietā C-280/00 Altmark Trans e Regierumspräsidium Magdeburg. Turklāt šī sabiedrība apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija esot iejaukusies jautājumos, kurus vērtēt ir tikai valsts tiesu ziņā.
Ar sesto pamatu tiek apgalvots valsts atbalsta tiesiskā regulējuma pārkāpums un kļūdaina tā piemērošana, ņemot vērā, ka sabiedriskā pakalpojuma saistības ir tikušas uzliktas vienpusēji.
Prasītāja sabiedrība apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā, ka šīs lietas faktiskajos apstākļos Pjemontes reģions ir šai sabiedrībai uzlicis sabiedriskā pakalpojuma saistības, kas kompensējamas ar pasākumiem, kam nav nekā kopīga ar valsts atbalsta jēdzienu.
Ar septīto pamatu tiek apgalvots tiesību normu pēctecības principu pārkāpums.
Regulas Nr. 1370/2007 piemērojamību faktiskajiem apstākļiem prasītāja sabiedrība apstrīd arī citādā ziņā, nekā jau tika aplūkots 3. punktā. Prasītāja sabiedrība apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā, ka lietas faktiskajos apstākļos Pjemontes reģions šai sabiedrībai uzlicis sabiedriskā pakalpojuma saistības, kas kompensējamas ar pasākumiem, kam nav nekā kopīga ar valsts atbalsta jēdzienu.
____________