PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2007. gada 13. decembrī
Lieta T‑113/05
Angel Angelidis
pret
Eiropas Parlamentu
Civildienests – Ierēdņi – A2 pakāpes amata vietas aizpildīšana – Kandidatūras noraidīšana – Būtisku formas prasību pārkāpums – Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība par zaudējumu atlīdzību
Priekšmets Prasība, pirmkārt, atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu noraidīt prasītāja kandidatūru uz Parlamenta Iekšpolitikas komisiju ģenerāldirektorāta
direktorāta “Budžeta jautājumi” direktora amata vietu un šajā amatā iecelt citu kandidātu un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus,
ko prasītājs esot cietis viņa kandidatūras noraidīšanas dēļ
Nolēmums Atcelt Eiropas Parlamenta prezidija 2004. gada 25. februāra lēmumu par W iecelšanu Eiropas Parlamenta Iekšpolitikas komisiju ģenerāldirektorāta budžeta jautājumu direktora amatā. Prasību pārējā
daļā noraidīt. Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Kopsavilkums
1.      Ierēdņi – Amata vakance – Amatu aizpildīšana, izmantojot paaugstināšanu vai pārcelšanu – Salīdzinošs kandidātu nopelnu izvērtējums
(Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkts un 45. panta 1. punkts)
2.      Prasība atcelt tiesību aktu – Pamati – Būtisku formas prasību pārkāpums – Pārbaude pēc tiesas ierosmes
(EKL 230. panta otrā daļa)
1.      Salīdzinot pārcelšanas citā amatā vai paaugstināšanas amatā kandidātu nopelnus, it īpaši ja aizpildāmais amats ir ļoti augsts
un atbilst A1 vai A2 pakāpei, iecēlējinstitūcijai ir liela rīcības brīvība. Tomēr šī lielā rīcības brīvība tiek kompensēta
ar Kopienu iestādes, kurai ir šī brīvība, pienākumu ievērot Kopienu tiesiskajā kārtībā administratīvajos procesos piešķirtās
garantijas, tostarp pienākumu rūpīgi un objektīvi izvērtēt visus atbilstošos konkrētās lietas apstākļus.
Tātad šī brīvība īstenojama, maksimāli ievērojot visus atbilstošos aktus, proti, ne tikai sludinājumu par vakanci, bet arī
eventuālos procesuālos noteikumus, kuri paredzēti konkrētās iestādes rīcības brīvības izmantošanai un kuri ir daļa no tiesību
normu kopuma, kas iecēlējinstitūcijai, īstenojot savu lielo rīcības brīvību, ir stingri jāievēro. To, vai ir tikuši izpildīti
rīcības brīvības izmantošanas faktiskie un tiesiskie nosacījumi, var izvērtēt vienīgi Kopienu tiesa.
(skat. 60. un 61. punktu)
Atsauces
Tiesa: 1991. gada 21. novembris, C‑269/90 Technische Universität München, Recueil, I‑5469. lpp., 14. punkts.
Pirmās instances tiesa: 1999. gada 6. jūlijs, T‑203/97 Forvass/Komisija, Recueil FP, I‑A‑129. un II‑705. lpp., 45. punkts; 2001. gada 20. septembris, T‑95/01 Coget u.c./Revīzijas palāta, Recueil FP, I‑A‑191. un II‑879. lpp., 113. punkts; 2002. gada 9. jūlijs, T‑158/01 Tilgenkamp/Komisija, Recueil FP, I‑A‑111. un II‑595. lpp., 50. punkts; 2003. gada 18. septembris, T‑73/01 Pappas/Reģionu komiteja, Recueil FP, I‑A‑207. un II‑1011. lpp., 53. punkts; 2006. gada 4. jūlijs, T‑88/04 Tzirani/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑149. un II‑A‑2‑703. lpp., 77. un 78. punkts.
2.      Pašas kompetentās iestādes izdoto procesuālo noteikumu par akta pieņemšanu neievērošana ir būtisku formas prasību pārkāpums
EKL 230. panta otrās daļas izpratnē, ko var izvērtēt Kopienu tiesa, pat pēc savas ierosmes. Būtisku formas prasību – svarīga
tiesiskās drošības garanta – pārkāpums izraisa defektīvā akta atcelšanu. Tam, ka, ja šī defekta nebūtu, defektīvā akta saturs
būtu bijis nemainīgs, šajā sakarā nav nozīmes.
Līdz ar to Eiropas Parlamenta prezidija lēmums par iecelšanu A2 pakāpes amatā, kas pieņemts, neievērojot iestādes iekšējos
noteikumus par dažādiem augstas pakāpes ierēdņu amatā iecelšanas procedūras posmiem, ir jāatceļ. Šis slēdziens nevar tikt
atspēkots ar argumentu, ka, tā kā Parlamenta prezidijs pats ir pieņēmis procesuālos noteikumus, tas, uzskatīdams to par nepieciešamu,
var tos nemaz nepiemērot. Iestāde nevar nepiemērot pašas pieņemtos iekšējos noteikumus, tos formāli negrozot.
(skat. 62. un 74.–76. punktu)
Atsauces
Tiesa: 1988. gada 23. februāris, 68/86 Apvienotā Karaliste/Padome, Recueil, 855. lpp., 48. un 49. punkts; 2000. gada 6. aprīlis, C‑286/95 P Komisija/ICI, Recueil, I‑2341. lpp., 52. punkts.
Pirmās instances tiesa: 1994. gada 19. maijs, T‑465/93 Consorzio gruppo di azione locale Murgia Messapica/Komisija, Recueil, II‑361. lpp., 56. punkts; 2003. gada 6. marts, T‑228/99 un T‑233/99 Westdeutsche Landesbank Girozentrale un Land Nordrhein‑Westfalen/Komisija, Recueil, II‑435. lpp., 143. punkts un tajā minētā judikatūra.