62014CC0033_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Genom förevarande överklagande har Mory SA, Mory Team och Superga Invest (nedan tillsammans kallade klagandena) begärt att Europeiska unionens tribunals beslut Mory m.fl./kommissionen(2) (nedan kallat det överklagade beslutet) ska upphävas. Genom det överklagade beslutet avvisade tribunalen klagandenas talan om ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens beslut av den 4 april 2012 om förvärv av tillgångarna i Sernam-koncernen i samband med att den var föremål för ett förenklat konkursförfarande(3) (nedan kallat det omtvistade beslutet) med motiveringen att de saknade berättigat intresse av att få saken prövad, ska upphävas.
2. Förevarande mål avser försöket till omstrukturering av Sernam-koncernen, verksam på marknaden för expressbefordran av paket och lastpallar, vilket har lett till flera beslut av kommissionen avseende statligt stöd som har beviljats denna koncern. Det omtvistade beslutet är det fjärde och sista av dessa beslut. I detta beslut, som kommissionen har kvalificerat som ” sui generis -beslut”, fastställde kommissionen, på den franska regeringens begäran, att det saknades ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen och förvärvarna av dess tillgångar och informerade nämnda regering om att återkravet av det olagliga och med den gemensamma marknaden oförenliga stöd som beviljats Sernam-koncernen inte skulle utsträckas till att gälla förvärvarna. Klagandena, som uppger sig ha varit direkta konkurrenter till denna koncern, väckte talan om ogiltigförklaring av detta beslut vid tribunalen. De försattes emellertid under tiden, liksom Sernam-koncernen, i likvidation, vilket väckte frågan huruvida de hade ett berättigat intresse av att få saken prövad av tribunalen.
3. I korthet väcker detta mål flera viktiga frågor dels rörande berättigat intresse av att få saken prövad och särskilt dess förhållande till talerätt och de villkor som krävs för att anses ha ett berättigat intresse av att få saken prövad genom att förfaranden i det nationella rättsväsendet har inletts, dels beträffande villkoren för att mål angående talan om ogiltigförklaring av beslut som kommissionen har antagit avseende ekonomisk kontinuitet mellan en mottagare av statligt stöd och förvärvaren av vissa av dess tillgångar ska kunna tas upp till sakprövning.
I – Bakgrund till målet
4. Genom beslut av den 23 maj 2001(4) (nedan kallat Sernam 1-beslutet), godkände kommissionen, på vissa villkor, ett omstruktureringsstöd till Sernam-koncernen, med ett totalt belopp på 503 miljoner euro.
5. I ett andra beslut som antogs år 2004(5) (nedan kallat Sernam 2-beslutet), fastställde kommissionen att vissa villkor som föreskrevs i Sernam 1-beslutet inte hade iakttagits, vilket hade lett till en rättsstridig tillämpning av det godkända statliga stödet. Kommissionen angav i detta sammanhang för det första att det statliga stödet på 503 miljoner euro som godkänts genom Sernam 1-beslutet, med förbehåll för iakttagandet av de nya villkoren, var förenligt med den inre marknaden. Vidare påpekade kommissionen att det förelåg ett ytterligare stöd på 41 miljoner euro, som var oförenligt med den gemensamma marknaden och som de franska myndigheterna således skulle återkräva.
6. Till följd av klagomål som inkommit från konkurrenter, bland annat ett bolag inom Mory-koncernen, vilka gjorde gällande att Sernam 2-beslutet hade tillämpats felaktigt, underrättade kommissionen, genom skrivelse av den 16 juli 2008(6), Frankrike om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 FEUF gällande Frankrikes tillämpning av Sernam 2-beslutet.
7. Den 27 juni 2011 blev Mory SA och Mory Team (nedan kallade Mory-bolagen) föremål för ett förenklat konkursförfarande av Tribunal de commerce de Bobigny. I januari och februari 2012 blev även de bolag som utgjorde Mory-koncernen föremål för ett förenklat konkursförfarande.
8.
Den 9 mars 2012 antog kommissionen ett tredje beslut(7) (nedan kallat Sernam 3-beslutet). I detta beslut fastställde kommissionen att det statliga stödet på 503 miljoner euro som godkändes i Sernam 2-beslutet hade genomförts på ett felaktigt sätt, att Sernam-koncernen hade erhållit detta stöd samt ett statligt stöd på 41 miljoner euro och andra statliga stöd som var oförenliga med den gemensamma marknaden. Enligt artikel 2 i artikeldelen i detta beslut skulle Republiken Frankrike återkräva detta stöd av Sernam-koncernen.
9. Samma dag skickades två anbud om förvärv till Sernam-koncernens konkursförvaltare, varav det första kom från Geodis Calberson (nedan kallat Calberson), dotterbolag inom Geodis-koncernen (nedan kallad Geodis), verksamt inom området för budtransporttjänster, och det andra från BMV. Calbersons anbud om förvärv var underställt villkoret att ”ingen skyldighet att återbetala hela eller delar av det olagliga stöd som utbetalats till Sernam kan överföras med de tillgångar som förvärvas eller på grund av förvärvet, eller åläggas förvärvaren”. BMV:s anbud åtföljdes inte av något sådant villkor, men framställdes såsom oskiljbart från Calbersons anbud och upphörde att gälla om det bolagets anbud avvisades.
10. Den 23 mars 2012, bad de franska myndigheterna kommissionen att bekräfta att den skyldighet att återbetala det statliga stödet som ålåg Sernam-koncernen enligt Sernam 3-beslutet inte skulle utsträckas till att gälla Geodis och BMV, för det fall dessa förvärvade en del av Sernam-koncernens tillgångar inom ramen för dess konkurs.
11. Den 4 april 2012 antog kommissionen det omtvistade beslutet. Den kvalificerade det som sui generis -beslut med stöd av den befogenhet som kommissionen har tilldelats för prövning av statligt stöd enligt artikel 108 FEUF, samt den skyldighet att lojalt samarbeta med medlemsstaterna som föreskrivs i artikel 4.3 FEU.(8) Kommissionen preciserade att detta beslut endast avsåg föremålet för den mottagna underrättelsen och inte huruvida investeraren gjorde ett rationellt förvärv av vissa av Sernam-koncernens tillgångar och att det inte föregrep bedömningen av dessa investeringar med hänsyn till artikel 107 FEUF.(9) Till följd av en bedömning av olika faktorer fastställde kommissionen att det inte förelåg någon ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen och förvärvarna av en del av dess tillgångar, Geodis och BMV. Kommissionen underrättade således Republiken Frankrike om att återkravet av det statliga stöd som i Sernam 3-beslutet förklarats olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden och som Sernam-koncernen hade erhållit, mot bakgrund av nämnda bedömning och med hänsyn till dess åtaganden inte skulle utsträckas till att gälla Geodis och BMV.(10)
12. Den 13 april 2012 antog Tribunal de commerce de Nanterre de anbud om förvärv som Calberson och BMV hade ingett och beslutade att vissa tillgångar i Sernam-koncernen skulle överlåtas till dem den 7 maj 2012.
13. Den 10 juli 2012 försattes Mory-bolagen i likvidation av Tribunal de commerce de Bobigny.
II – Förfarandet vid tribunalen och det överklagade beslutet
14. Klagandena väckte, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 17 december 2012, talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
15. Genom det överklagade beslutet avvisade tribunalen talan med motiveringen att klagandena saknade berättigat intresse av att få saken prövad.
16. Efter att ha erinrat om att det, enligt rättspraxis, ankommer på klaganden att lägga fram bevis för sitt berättigade intresse att få saken prövad ansåg tribunalen att inget av de fyra argument som klagandena hade framfört var av sådan art att de styrkte att de hade något sådant berättigat intresse av att få saken prövad.(11) Inledningsvis avfärdade tribunalen klagandenas argument att den ställning som berörd part som en av dem hade under det administrativa förfarandet, vilken hade lett till antagandet av Sernam 3-beslutet, och dess personliga deltagande i detta förfarande motiverade dess berättigade intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.(12) Vidare har tribunalen avfärdat argumentet att klagandenas berättigade intresse av att få saken prövad var motiverad med hänsyn till de båda förfaranden som den hade inlett inom det franska rättsväsendet, det ena för återkrav av statligt stöd som hade beviljats Sernam-koncernen och den andra om ersättning.(13) Dessutom avfärdade tribunalen argumentet att klagandenas berättigade intresse av att få beslutet prövat var motiverat av den omständigheten att Superga Invest, i egenskap av huvudaktieägare i Mory, direkt påverkades av konsekvenserna av de konkurrensmässiga störningar som detta bolag lidit.(14) Slutligen avfärdade tribunalen argumentet att kommissionen, genom det omtvistade beslutet, underförstått hade uteslutit möjligheten att inleda ett formellt granskningsförfarande och således fråntagit klagandena den processuella rätten att intervenera för att lämna sina synpunkter.(15)
17. Följaktligen fann tribunalen att klagandenas talan skulle avvisas, eftersom de inte hade visat att de hade ett berättigade intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.
III – Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
18. Klagandena har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska
– upphäva det överklagade beslutet,
– återförvisa målet till tribunalen för sakprövning, och
– förklara att beslut om rättegångskostnaderna kommer att meddelas senare.
19. Kommissionen har yrkat att överklagandet ska ogillas och att klagandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
20. Genom akt som inkom till domstolens kansli den 19 maj 2014 har Calberson SAS, på grundval av artikel 40 andra stycket i domstolens stadga, begärt att få intervenera i förevarande mål till stöd för kommissionens yrkanden. Denna begäran avslogs genom ett beslut av domstolens ordförande den 27 januari 2015.
IV – Bedömning
21. Klagandena har till stöd för sitt överklagande gjort gällande två grunder, varav den första avser att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktiga rättsliga bedömningar vid prövningen av huruvida de hade ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet ogiltigförklarat, den andra åsidosättande av artikel 263 fjärde stycket FEUF, genom att tribunalen har underlåtit att fastställa att de var direkt och individuellt berörda av detta beslut.
A – Inledande anmärkningar: förhållandet mellan talerätt och berättigat intresse av att få saken prövad
22. Innan jag prövar de båda grunder som klagandena har anfört, ska jag bedöma det argument som de på förhand har framfört om att det inte finns någon separationslinje mellan å ena sidan begreppet berättigat intresse av att få saken prövad och å andra sidan begreppet direkt och personligen berörd (det vill säga talerätt), då dessa begrepp till och med helt sammanfaller. Enligt klagandena har tribunalen, genom att finna att dessa begrepp är åtskilda, gjort sig skyldig till ett åsidosättande av artikel 263 fjärde stycket FEUF. De menar att det räcker att visa att en person är direkt och personligen berörd för att fastställa att personens talan kan tas upp till sakprövning.
23. Klagandena kan inte nå framgång med detta argument. Det är uppenbart att det står i strid med såväl syftet med dessa begrepp som med den fasta rättspraxis av vilken det tydligt följer att talerätt och berättigat intresse av att få saken prövad är två åtskilda villkor för att talan ska kunna tas upp till sakprövning, vilka är föremål för åtskilda bedömningar av unionsdomstolarna.(16)
24. Således är talerätt det villkor för att ett mål ska kunna tas upp till sakprövning som gör det möjligt att, bland samtliga fysiska eller juridiska personer, identifiera dem som har behörighet att väcka talan om ogiltigförklaring mot en unionsrättslig akt. Möjligheten att väcka talan mot en unionsrättslig akt är inte tillgänglig utan åtskillnad för alla personer. Den är uteslutande tillgänglig för dem som kan göra gällande att de befinner sig i en särskild situation i förhållande till den unionsrättliga akt vars lagenlighet de vill ifrågasätta. Det är denna särskilda situation som ger dem behörighet att vid unionsdomstolarna söka ett effektivt domstolsskydd i förhållande till denna akt.
25. I artikel 263 fjärde stycket FEUF preciseras på vilka villkor en fysisk eller juridisk person får väcka talan om ogiltigförklaring av en unionsrättslig akt. Enligt denna bestämmelse är de som befinner sig i en särskild situation som ger dem rätt att väcka en sådan talan för det första de fysiska eller juridiska personer till vilka den aktuella akten är riktad, för det andra de personer som direkt och personligen berörs av den, för det tredje personer som direkt berörs av en regleringsakt som inte medför genomförandeåtgärder.(17)
26. För att ett berättigat intresse av att få saken prövad ska anses föreligga, även om det också är ett villkor som rör klaganden, ska emellertid ett annat krav vara uppfyllt.
27. I motsats till vad klagandena har gjort gällande räcker nämligen den omständigheten att den person som bestrider lagenligheten av en unionsrättslig akt vid unionsdomstolarna har talerätt, inte nödvändigtvis för att garantera att vederbörandes talan kan tas upp till sakprövning. För att en talan om ogiltigförklaring ska kunna väckas vid unionsdomstolarna, är det även nödvändigt att sökanden har ett berättigat intresse av att få saken prövad, det vill säga ett intresse av att få den angripna akten ogiltigförklarad.
28. Enligt rättspraxis föreligger ett sådant intresse endast om ogiltigförklaringen av rättsakten i sig kan få rättsverkningar och om talan således kan medföra en fördel för den person som har väckt den.(18) Av detta följer att sökanden, för att dennes talan ska anses kunna tas upp till sakprövning, inte bara ska befinna sig i en särskild situation i förhållande till den rättsakt av vilken sökanden avser bestrida lagenligheten, utan ogiltigförklaringen av denna akt måste även medföra positiva verkningar på vederbörandes rättsliga situation.(19) Det är detta krav eller denna möjlighet som motiverar möjligheten att väcka talan vid unionsdomstolarna. Om sökanden inte kan dra någon fördel av den omständigheten att sökandens talan eventuellt bifalls, är det inte motiverat att talan väcks. Det är således i syfte att garantera en god rättsskipning, genom att unionsdomstolarna inte prövar rent teoretiska frågor, vars lösning inte kan medföra rättsliga konsekvenser eller gynna sökanden, som den som väcker en talan vid domstol oberoende av vilket rättsmedel som valts, ska ha ett berättigat intresse av att få saken prövad.(20)
29. Berättigat intresse av att få saken prövad, vilket i rättspraxis har kvalificerats som ett första och grundläggande villkor för varje talan,(21) ska, med hänsyn till föremålet för talan, föreligga när denna väcks, för att talan ska kunna tas upp till sakprövning,(22) och det ska, vid detta datum, föreligga ett faktiskt intresse.(23) Av detta följer att det inte kan bedömas i förhållande till en framtida och hypotetisk händelse.(24) Det ska vidare bestå fram tills dess att domstolsavgörandet meddelas, för att det ska finnas anledning att döma i saken.(25) Slutligen, och som tribunalen med fog har angett i punkt 27 i det överklagade beslutet, ankommer det på klaganden att lämna bevis för sitt berättigade intresse av att få saken prövad.
30. Av ovan angivna överväganden framgår, i motsats till vad klagandena har gjort gällande, att talerätt och berättigat intresse av att få saken prövad, i unionsrätten, är två åtskilda villkor för att talan ska kunna tas upp till sakprövning.(26) Detta konstaterande bekräftas för övrigt av den omständigheten att unionsdomstolen, i vissa mål, har erkänt att den sökande har haft talerätt, men har funnit att vederbörande inte har haft ett berättigat intresse av att få saken prövad.(27)
B – Den första grunden om fel i prövningen av huruvida klagandena hade ett berättigat intresse av att få saken prövad
31. Genom en första grund har klagandena gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig bedömning när den slog fast att de inte hade något berättigat intresse av att väcka talan mot det omtvistade beslutet. Denna grund består av fyra delar, som var och en avser ett av de fyra argument, vilka nämns i punkt 16 ovan, som klagandena framförde vid tribunalen till stöd för att de hade ett berättigat intresse av att få saken prövad och som tribunalen avvisade i det överklagade beslutet.
32. Klagandena har visserligen, inom ramen för den första och den fjärde delgrunden, blandat ihop argument avseende talerätt och berättigat intresse av att få saken prövad och den tredje grunden är av underordnad karaktär i förhållande till de övriga delgrunderna. Inom ramen för den andra delgrunden, angående en eventuell grund för berättigat intresse av att få saken prövad beträffande de båda talan som de har väckt vid de nationella domstolarna, rör däremot klagandenas argument dock enbart deras berättigade intresse av att få saken prövad. Jag anser det således vara lämpligt att först pröva den första grundens andra del.
1. Den första grundens andra del: Berättigat intresse av att få saken prövad och mål som anhängiggjorts vid de nationella domstolarna
33. Den första grundens andra del avser punkterna 36–51 i det överklagade beslutet. Klagandena har gjort gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning och bedömning genom att finna att de båda förfaranden som inletts vid de franska domstolarna på deras initiativ inte gjorde det möjligt att fastställa att de hade ett berättigat intresse av att få saken prövad. Den första av dessa förfaranden hade inletts av klagandena vid Tribunal administratif de Paris (förvaltningsdomstol i Paris) den 25 april 2007 och hade till syfte att förplikta franska staten att återkräva det stöd som Sernam-koncernen hade beviljats. Det andra förfarandet hade inletts vid Tribunal de commerce (handelsdomstol i Paris) den 7 maj 2013, det vill säga efter det att talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet väcktes vid tribunalen, och avsåg yrkande om ersättning av Sernam-koncernen och av Geodis för den skada som dessa bolag åsamkat dem till följd av de konkurrensfördelar som de åtnjutit på grund av beviljandet av olagligt statligt stöd. Klagandenas invändningar beträffande vart och ett av dessa förfaranden ska bedömas separat.
a) Talan om återkrav av det statliga stödet vid Tribunal administratif de Paris
i) Det överklagade beslutet
34. Klagandena har bestritt punkterna 39–41 i det överklagade beslutet, i vilka tribunalen har uteslutit att deras berättigade intresse av att få saken prövad kan grunda sig på den talan som de väckt vid Tribunal administratif de Paris år 2007 i syfte att förplikta franska staten att återkräva det statliga stöd som Sernam-koncernen hade beviljats. För att komma fram till denna slutsats påpekade tribunalen dels att denna talan inte bara avsåg ersättning för den skada som klagandena lidit, utan återkrav av det statliga stöd som Sernam-koncernen beviljats, dels att klagandena under många år inte hade vidtagit några åtgärder i syfte att erhålla ersättning för den påstådda skadan till följd av den snedvridning av konkurrensen som detta stöd medfört.
ii) Parternas argument
35. Klagandena har gjort gällande att tribunalen har gjort en felaktig bedömning genom att utesluta deras möjlighet att grunda sitt berättigade intresse av att få saken prövad på den talan om återkrav av det statliga stödet som den väckt vid Tribunal administrativ de Paris. I motsats till vad tribunalen har antytt, framgår det inte av några rättsakter att ett berättigat intresse av att få en unionsrättslig akt prövad enbart kan motiveras av att en talan om skadestånd har väckts vid de nationella domstolarna. Andra förfaranden som på giltigt sätt har inletts vid en nationell domstol, såsom den talan som de har väckt vid Tribunal administratif de Paris, skulle mycket väl kunna motivera ett sådant intresse. Denna talan har till syfte att uppnå återkrav, från den franska statens sida, av det stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden från deras efter varandra följande mottagare, inklusive Geodis. Vidare har de uttryckligen utpekat Geodis inom ramen för denna talan, vilket framgår av vissa handlingar som ingetts till domstolen. Tribunal administratifs avgörande av denna talan om återkrav är emellertid villkorat av en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, eftersom en sådan ogiltigförklaring skulle tillåta klagandena att utvidga sin talan om återkrav av statligt stöd till att omfatta Geodis. Under dessa förutsättningar borde tribunalen ha erkänt att en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle medföra rättsverkningar för talan om återkrav och att den således skulle medföra en fördel för klagandena, vilket skulle motivera ett berättigat intresse för dem att få saken prövad. Klagandena har även gjort gällande att ett beslut av Tribunal administratif de Paris i vilket franska staten förpliktas att återkräva det olagliga stödet av Geodis skulle öka möjligheterna att vinna framgång med den talan om skadestånd som de väckt vid Tribunal de commerce de Paris.
36. Kommissionen har däremot påpekat att Mory-bolagen endast finns kvar i likvideringssyfte. Det är således uteslutet att de kan finna ett berättigat intresse av att få saken prövad i återuppbyggnaden av deras konkurrensmässiga ställning genom återkrav av det olagliga och med den gemensamma marknaden oförenliga stöd som har beviljats Sernam. Klagandena har för övrigt i sin ansökan vid tribunalen endast nämnt möjligheten att väcka talan om skadestånd för att försöka motivera ett berättigat intresse av att få saken prövad. Vidare ska argumentet om utvidgning av yrkandet om återkrav av stödet från Geodis avisas, eftersom denna utvidgning gjordes efter det överklagade beslutet och således inte kan beaktas för att bedöma dess rättsenlighet. För övrigt nämns inte detta argument i den ansökan genom vilken talan väckts vid tribunalen, eftersom Geodis, vid den tidpunkten ännu inte hade förvärvat tillgångarna i Sernam. Utvidgningen av talan till att omfatta Geodis är således inte automatisk. I andra hand har kommissionen gjort gällande att det, under alla omständigheter, inte är fastställt att det finns någon som helst grund för detta argument eller att det finns några möjligheter att vinna framgång med det i den nationella rättsordningen.
37. Dessutom tycks Tribunal administratif de Paris, enligt kommissionen, arbeta mot ett beslut om att målet inte kan prövas. När kommissionen har avgjort målet genom att förklara de aktuella stöden oförenligt och genom att besluta att de skulle återkrävas, såsom i förevarande fall, förlorar det förfarande som tidigare inletts vid den nationella domstolen sitt syfte. Slutligen är argumentet att ett beslut av Tribunal administratif de Paris som gynnar klagandena skulle öka möjligheterna för att deras talan om skadestånd vinner bifall ett nytt argument, vilket således inte kan tas upp till sakprövning, och som under alla omständigheter saknar grund.
iii) Bedömning
38. Det ska inledningsvis påpekas att en tolkning av den ansökan genom vilken talan väckts, samt de synpunkter avseende invändningen om rättegångshinder som klagandena har lämnat till tribunalen, utan tvivel visar att de vid flera tillfällen har hänvisat till den talan om återkrav som de har väckt vid Tribunal administratif de Paris och har grundat sig på denna talan för att stryka att de har ett berättigat intresse av att få saken prövad. Av detta följer att argumentet avseende denna talan inte, i sig, utgör en ny omständighet inom ramen för överklagandet och att den således ska anses kunna tas upp till sakprövning.
39. Det som tribunalen angav i punkt 40 i det överklagade beslutet för att konstatera att klagandena inte har något berättigat intresse av att få saken prövad, vilket är grundat på den talan om återkrav som de har väckt vid Tribunal administratif de Paris – det vill säga att denna talan inte avsåg ersättning för deras eventuella skador – samt det argument som klaganden har framfört i samband härmed – väcker emellertid den allmänna frågan om vilken typ av talan väckt av en klagande vid en nationell domstol som kan grunda ett berättigat intresse av att få saken prövad vid unionsdomstolarna. Kan endast en talan om skadestånd grunda ett sådant intresse, såsom följer av tribunalens resonemang, eller kan, som klagandena har gjort gällande, varje talan som avser att en konkurrensmässig störning ska upphöra som orsakats av stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden styrka ett sådant intresse?
40. Svaret på denna fråga finns, enligt min uppfattning, i definitionen av berättigat intresse av att få saken prövad såsom den har angetts i rättspraxis,(28) enligt vilken ett berättigat intresse av att få saken prövad förutsätter att ogiltigförklaringen av den angripna akten kan gynna sökanden. Mot bakgrund av denna definition, ska det anses att varje talan som väcks av en sökande vid en nationell domstol inom ramen för vilken den eventuella ogiltigförklaringen av den akt mot vilken talan har väckts vid unionsdomstolen som kan gynna sökanden, särskilt i förhållande till denna talan, kan utgöra grund för ett berättigat intresse att få saken prövad av unionsdomstolen. Denna tolkning av berättigat intresse av att få saken prövad bekräftas av den omständigheten att domstolen har erkänt ett berättigat intresse av att få saken prövad på grund av andra domstolsförfaranden än en talan om skadestånd.(29)
41. Av detta följer, enligt min uppfattning, att tribunalen har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att, i punkt 40 i det överklagade beslutet, finna att den talan som klagandena har väckt vid Tribunal administratif de Paris inte kunde utgöra grund för ett berättigat intresse av att inleda ett förfarande vid tribunalen på den enda grunden att nämnda talan inte avsåg ersättning för skador som klagandena eventuellt hade åsamkats. Tribunalen borde nämligen ha undersökt huruvida klagandena, inom ramen för deras talan vid nämnda nationella domstol, kunde ha gynnats av en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
42. Således uppkommer frågan huruvida klagandena faktiskt hade kunnat gynnas av en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet inom ramen för deras talan vid Tribunal administratif de Paris.
43. I detta hänseende ska för det första kommissionens argument att denna talan hade förlorat sitt syfte till följd av Sernam 3-beslutet avfärdas. Även om en skrivelse som förvaltningsdomstolen skickat till klagandena och som de ingett till domstolen kan visa att förvaltningsdomstolen hyst tvivel beträffande deras vilja att bibehålla sin talan,(30) kan det emellertid konstateras att det inte finns någonting i handlingarna i målet som bekräftar kommissionens argument och att det, under alla omständigheter, inte ankommer på unionsdomstolarna att, inom ramen för ett överklagande förklara att en talan som väckts vid en nationell domstol har förlorat sitt föremål.
44. Klagandena har emellertid, i huvudsak, gjort gällande att de skulle ha kunnat uppnå två typer av fördelar knutna till den talan som de har väckt vid Tribunal administratif de Paris, vilka skulle ha utgjort grund för deras berättigade intresse av att få saken prövad. För det första skulle en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet ha tillåtit dem att utvidga yrkandet om återkrav av det statliga stödet till Geodis inom ramen för den talan. Vidare skulle ett bifallande avgörande av Tribunal administratif de Paris ha ökat möjligheterna till att deras talan om ersättning som de väckt vid tribunal de commerce skulle vinna framgång.
45. När det för det första gäller den eventuella utsträckningen av den krets personer av vilka staten skulle återkräva stödet till att omfatta Geodis, har kommissionen gjort gällande att detta argument inte kan tas upp till sakprövning, eftersom det inte förekommer i den ansökan genom vilken talan har väckts och utsträckningen av yrkandet om återkrav av det statliga stödet till att omfatta Geodis skulle vara en omständighet som inträffat efter det överklagade beslutet som således inte kunde beaktas vid bedömningen av dess lagenlighet. Det är enligt kommissionen fastställt att klagandena, vid den tidpunkt då tribunalen meddelade det överklagade beslutet, inte hade väckt någon giltig talan mot Geodis vid Tribunal administratif de Paris.
46. Det kan emellertid i detta hänseende, som jag redan har nämnt i punkt 38 ovan, konstateras att klagandena, i deras ansökan i första instans och i deras yttrande angående den invändning om rättegångshinder som inkommit till tribunalen, väl visade att de hade väckt talan om återkrav av det statliga stödet vid Tribunal administratif de Paris. De visade i detta sammanhang att denna talan hade till syfte att förplikta det franska finansministeriet att återkräva det olagliga stödet av alla mottagare och eventuella innehavare av detta stöd, vilket kommissionen har erkänt. Vidare visade de att det förelåg ett direkt samband mellan denna talan och förfarandet vid tribunalen, eftersom Geodis, om det ansågs ha mottagit det olagliga stöd som tidigare hade beviljats Sernam-koncernen skulle ha återbetalat det till staten.
47. Under dessa omständigheter kan kommissionen inte göra gällande att det aktuella argumentet är nytt och således inte kan tas upp till sakprövning. En annan fråga, som jag genast ska återkomma till, är huruvida den omständigheten att talan om återkrav, vid den tidpunkt då tribunalen meddelade det överklagade beslutet, ännu inte hade utsträckts till att gälla Geodis påverkade den faktiska karaktären av det eventuella berättigade intresset av att få saken prövad.
48. När det har godtagits att detta argument kan tas upp till sakprövning ska det prövas huruvida det är välgrundat. Det ska i detta hänseende, som jag har angett i punkt 11 ovan, inledningsvis erinras om att kommissionen i det omtvistade beslutet fastställde att det inte fanns någon ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen å ena sidan samt Geodis och BMV å den andra och att de franska myndigheterna, av denna anledning, inte skulle utsträcka återkravet av det statliga stöd som hade beviljats Sernam-koncernen till att gälla Geodis och BMV. Eftersom det mål som pågår vid Tribunal administratif de Paris rör återkrav av samma stöd av alla mottagare, är det emellertid svårt att förneka att det finns ett direkt samband mellan det omtvistade beslutet och det nationella förfarandet. Genom att utesluta en skyldighet att återkräva det aktuella stödet av Geodis och BMV kan det omtvistade beslutet nämligen påverka det förfarande som pågår vid Tribunal administratif de Paris genom att denna domstol, i förekommande fall, inte kommer att kunna förordna om återkrav av stödet av dessa personer. Av detta följer att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, genom att undanröja ett hinder för en möjlig utvidgning av den krets personer av vilka stödet kan återkrävas, i princip skulle medföra att de gynnas av klagandena med avseende på det vid nämnda nationella domstol pågående förfarandet. I detta hänseende är emellertid tre överväganden enligt min uppfattning relevanta.
49. För det första beror frågan huruvida klagandena, för det fall det omtvistade beslutet ogiltigförklaras, uppnår en fördel i förhållande till det mål som pågår vid Tribunal de Paris, en fördel som skulle innebära att de har ett berättigat intresse av att få saken prövad, på vilken inverkan nämnda beslut har på det nationella målet. Med andra ord bör det prövas huruvida den nationella domstolen är bunden av det omtvistade beslutet.
50. Det ska i detta hänseende påpekas att beslut, enligt artikel 288 fjärde stycket FEUF, är till alla delar bindande för dem som de är riktade till. Följaktligen är den medlemsstat till vilket ett beslut av kommissionen riktar sig, enligt denna artikel, skyldig att vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa genomförandet av nämnda beslut. Denna obligatoriska karaktär avser alla organ i mottagarstaten, inbegripet dess domstolar.(31)
51. I förevarande mål har det omtvistade beslutet formen av ett beslut enligt artikel 288 fjärde stycket FEUF som är riktat till Republiken Frankrike. Mot bakgrund av den rättspraxis som nämnts i föregående punkt är det till sitt innehåll bindande för den mottagande medlemsstaten, inbegripet för dess domstolar. Av detta följer enligt min uppfattning att Tribunal administratif de Paris är bundet av ett sådant beslut och att den inte, om det inte ogiltigförklaras, kan motsäga det genom att förordna om ett återkrav av de statliga stöd som beviljats Sernam-koncernen från Geodis och BMV.(32)
52. För andra ska det prövas huruvida den omständigheten att talan om återkrav, vid den tidpunkt då tribunalen meddelade det överklagade beslutet, ännu inte hade utvidgats till att gälla Geodis utgör hinder för att erkänna att klagandena har ett berättigat intresse av att få saken prövad. Som framgår av handlingarna i målet i detta hänseende skedde visserligen den konkreta utvidgningen av talan om återkrav avseende Geodis vid en tidpunkt efter det att det överklagade beslutet meddelats. Det kan emellertid konstateras att detta nationella förfarande, när talan väcktes vid tribunalen, redan hade inletts och att det fortfarande pågick när det överklagade beslutet meddelades. Denna talan avsåg alla mottagare och eventuella innehavare av det aktuella statliga stödet, således inbegripet Geodis, för det fall detta bolag, i motsats till vad som slagits fast i det omtvistade beslutet, skulle ha erkänts som efterföljande mottagare av detta stöd. Vidare hade klagandena, i sina yttranden beträffande den invändning om rättegångshinder som framställts till tribunalen, påtalat sitt intresse av att utvidga återkravet av det statliga stödet till att gälla Geodis och det direkta sambandet mellan det omtvistade beslutet och utgången av det förfarande som pågick vid den nationella domstolen. Under dessa omständigheter tror jag inte att man kan betrakta utvidgningen av talan om återkrav till att gälla Geodis som en rent hypotetisk händelse som inte kan utgöra grund för ett faktiskt berättigat intresse av att få saken prövad av tribunalen.
53. För det tredje ska en bedömning göras av kommissionens argument att Mory-bolagen, eftersom de var i likvidation och således inte längre var verksamma på marknaden, inte hade något intresse av att återupprätta sin konkurrensmässiga ställning genom återkrav av statligt stöd och således inte hade något berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.
54. Genom detta argument har kommissionen emellertid, enligt min uppfattning, förväxlat ett berättigat intresse av att få saken prövad i ett förfarande vid en nationell domstol med det berättigade intresse av att få saken prövad som krävs vid unionsdomstolarna. Som jag vid flera tillfällen har upprepat förutsätter ett berättigat intresse av att få saken prövad, enligt unionens rättspraxis, att en ogiltigförklaring av den angripna rättsakten kan gynna sökanden. Jag har emellertid påpekat att en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle omintetgöra ett hinder mot att utvidga det förfarande angående återkrav som pågår vid den nationella domstolen till att gälla andra potentiella mottagare av det statliga stöd som har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden. Det är denna fördel för klagandena som motiverar deras berättigade intresse av att få saken prövad.
55. Däremot är det vid Tribunal administratif de Paris och inte vid unionsdomstolarna som återkravet av det statliga stödet har begärts. Att påstå att klagandena inte längre har något intresse av att återkräva nämnda statliga stöd skulle emellertid innebära en förklaring om att de inte längre har något intresse av att fullfölja det nationella förfarandet, vilket det inte ankommer på unionsdomstolen att göra. Av detta följer att det, i motsats till vad kommissionen angav vid förhandlingen, är den själv som genom sitt argument riskerar att i förfarandet vid unionsdomstolarna tillföra ett villkor för att den talan som väckts vid den nationella domstolen ska kunna tas upp till sakprövning. Argumentet bör därför avvisas.
56. När det för det andra gäller klagandenas argument att deras berättigade intresse av att få saken prövad är motiverat av den omständigheten att ett positivt beslut av Tribunal administratif de Paris skulle öka möjligheterna till bifall av deras talan om ersättning som de väckt vid tribunal de commerce, ska det påpekas att klagandena, oberoende av frågan huruvida målet kan tas upp till sakprövning, inte har förklarat vilket samband mellan de båda förfarandena som skulle motivera den påstådda ökningen av möjligheten att vinna bifall med talan om ersättning. Under dessa omständigheter kan argumentet inte godtas.
57. Eftersom detta argument ska förstås så, att om Tribunal administratif de Paris skulle erkänna en skyldighet att återkräva stödet av Geodis i egenskap av mottagare av stödet, skulle Geodis eventuellt kunna anses som ansvarigt för den skada som Mory-bolagen åsamkats, hänger detta samman med argumentet avseende talan om ersättning och kommer att bedömas i den del som avser detta.
58. Av samtliga ovan angivna omständigheter följer att tribunalen, genom att inte fastställa att klagandena, inom ramen för den talan som de väckt vid Tribunal administratif de Paris, skulle ha kunnat gynnas av en ogiltigförklaring av den omtvistade beslutet, enligt min uppfattning har gjort en felaktig rättstillämpning. Jag föreslår således att det överklagade beslutet upphävs.
b) Talan om ersättning som väckts vid Tribunal de commerce de Paris
i) Det överklagade beslutet
59. Klagandena har vidare bestritt punkterna 42–50 i det överklagande beslutet, i vilka tribunalen slog fast att klagandena inte hade visat att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle underlätta den talan om skadestånd som de väckt vid Tribunal de commerce de Paris, om att Sernam-koncernen och Geodis solidariskt ska förpliktas att betala ersättning för den skada som dessa bolag åsamkat dem genom att erhålla det olagliga statliga stödet. I detta hänseende konstaterade tribunalen dels att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet inte skulle medföra någon fördel för klagandena, i den mån skadeståndstalan avser Sernam-koncernen, eftersom det redan i Sernam 2-beslutet hade angetts att det stöd som Sernam-koncernen erhöll var olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden. Således hade klagandena kunnat väcka talan om skadestånd sedan detta beslut antagits.
60. Vidare fann tribunalen, beträffande Geodis, att detta bolag då det hade övertagit Sernam-koncernens verksamhet vid en senare tidpunkt än den dag då det omtvistade beslutet antogs, inte kunde hållas ansvarigt för klagandenas dåliga ekonomiska situation. Klagandena hade inte heller visat att Geodis enligt nationell rätt kunde hållas ansvarigt för den skada som Sernam-koncernen påstods ha orsakat enbart av det skälet att det hade förvärvat vissa av denna koncerns tillgångar. Dessutom ansåg tribunalen att Mory-bolagen, eftersom de hade upphört med all sin ekonomiska verksamhet sedan deras likvidering, inte kunde lida någon senare skada till följd av Geodis förvärv av tillgångar i Sernam-koncernen.
ii) Parternas argument
61. Klagandena har gjort gällande att tribunalen felaktigt fann att den talan om skadestånd som de har väckt vid Tribunal de commerce de Paris inte kan utgöra grund för deras berättigade intresse att få saken prövad. För det första har denna talan inte väckts för sent. Den blev nämligen möjlig först genom antagandet av Sernam 3-beslutet som förklarade stödet oförenligt med den gemensamma marknaden, eftersom Sernam 1- och Sernam 2-besluten var beslut om villkorligt godkännande. Vidare kan inte den omständigheten att talan om skadestånd ännu inte hade väckts när talan om ogiltigförklaring väcktes vid tribunalen medföra slutsatsen att klagandena saknar berättigat intresse av att få saken prövad; dels hade nämligen denna talan uttryckligen nämnts i ansökan vid tribunalen, dels väcktes den innan det överklagade beslutet meddelades. Vidare kunde tribunalen inte – för att avgöra huruvida klagandena hade ett berättigat intresse av att få saken prövad av den – ersätta den nationella domstolens bedömning av huruvida en talan om ersättning mot Geodis var välgrundad med sin egen och ange att denna talan inte kunde vinna bifall. En talan mot Geodis är under alla omständigheter legitim, eftersom detta bolag dels var ansvarigt för icke-tillämpningen av Sernam 1-beslutet, dels skulle anses som den aktuella mottagaren av det med den gemensamma marknaden oförenliga stödet och därmed skyldig att ersätta de skadliga verkningarna för Mory-bolagen, solidariskt med de efter varandra följande mottagarna av detta stöd och dess distributör. Slutligen skulle klagandena, för det fall det omtvistade beslutet ogiltigförklarades, kunna åberopa teorin om obehörig vinst. Då det gäller ett argument till stöd för en mer allmän grund som redan har åberopats vid tribunalen, kan detta argument godtas inom ramen för ett överklagande.
62. Enligt kommissionen räcker det inte, för att motivera ett berättigat intresse av att få saken prövad, att göra gällande vilken framtida eller pågående talan om ersättning vid en nationell domstol som helst utan beaktande av vilka möjligheter till bifall av talan som föreligger. Enligt rättspraxis ska en sökande styrka ett faktiskt och karaktäriserat intresse av den begärda ogiltigförklaringen inom ramen för en ansvarstalan (även eventuell) vid de nationella domstolarna som emellertid inte får vara rent hypotetisk. I övriga fall utövas sökandenas rättighet, om villkoren är uppfyllda, genom en invändning om rättsstridighet vid de nationella domstolarna, vilket gör det möjligt att undvika att väcka talan vid unionsdomstolarna i onödan. I förevarande fall är det emellertid uppenbart att klagandena inte har visat att de har ett faktiskt intresse av den begärda ogiltigförklaringen i första instans. Klagandena har väckt ansvarstalan enbart för att svara på kommissionens invändning om rättsstridighet, och det mer än ett år efter Sernam 3-beslutet. Argumentet att Geodis kan hållas ansvarigt för icke-tillämpningen av Sernam 1-beslutet är ett nytt argument som inte kan godtas inom ramen för ett överklagande. Det är dessutom ogrundat, eftersom detta beslut inte skulle medföra någon skyldighet för Geodis, utan för franska staten. Slutligen är det också uppenbart att argumentet om obehörig vinst ska avvisas, eftersom det gjordes gällande för första gången inom ramen för överklagandet. Under alla omständigheter har inget seriöst argument anförts till stöd för denna teori.
iii) Bedömning
63. Krävs det, för att en sökande ska kunna ha ett faktiskt berättigat intresse av att få saken prövad av unionsdomstolen, med hänvisning till en talan avseende bland annat skadestånd som väckts vid en nationell domstol, att denna sökande redan har väckt denna talan vid den tidpunkt då vederbörande väcker talan vid unionsdomstolen? Ska denna sökande bevisa – och, om svaret är jakande, med vilken bevisnivå – att den talan som vederbörande har väckt vid den nationella domstolen kan komma att bifallas? Och i vilken utsträckning ska – eller kan – unionsdomstolen bedöma möjligheterna till bifall av den talan som har väckts vid den nationella domstolen för att kunna dra slutsatsen att den kan utgöra grund för ett faktiskt berättigat intresse av att få saken prövad vid denna?
64. Detta är några av de frågor som ställs i denna del av överklagandet.
65. För att kunna svara på dessa frågor ska det enligt min uppfattning erinras om att berättigat intresse av att få saken prövad i rättspraxis har karaktäriserats som ett faktiskt intresse som inte kan bedömas enligt en framtida och hypotetisk händelse.(33) Vidare anser jag det lämpligt att göra en analys av rättspraxis och bland annat av de mål i vilka ett berättigat intresse av att få saken prövad av unionsdomstolen har prövats i förhållande till sambandet mellan talan om ogiltigförklaring och en annan domstolstalan. En sådan analys ger nämligen användbara anvisningar.
– Analys av rättspraxis: Berättigat intresse av att få saken prövad och talan som väcks vid nationella domstolar
66. En analys av relevant rättspraxis gör det möjligt att identifiera tre typer av mål.
67. En första serie mål rör de fall då det har prövats huruvida det förelåg ett berättigat intresse av att få saken prövad avseende väckande av en skadeståndstalan mot unionen vid unionsdomstolarna. Enligt fast rättspraxis i denna typ av mål har en sökande ett intresse av att väcka talan om ogiltigförklaring av en rättsakt som påverkar vederbörande direkt för att erhålla ett fastställande av unionsdomstolarna av att en åtgärd som vidtagits mot denna är rättsstridig, i syfte att använda detta fastställande som grund för en eventuell talan om skadestånd som syftar till att få en adekvat ersättning för den skada som den angripna rättsakten medfört.(34) I detta sammanhang har domstolen preciserat att det ska göras en konkret bedömning av frågan huruvida en sökande fortfarande har (och i än högre grad, över huvud taget har) ett berättigat intresse av att få saken prövad, varvid det bland annat ska tas hänsyn till konsekvenserna av den påstådda rättsstridigheten och arten av den skada som sökanden påstår sig ha lidit.(35)
68. Det kan således konstateras att, i denna första serie av mål, är själva eventualiteten att en talan om skadestånd väcks tillräcklig för att berättiga ett faktiskt intresse av att få saken prövad. Det är däremot i detta hänseende inte nödvändigt att talan om skadestånd redan har väckts vid den tidpunkt då talan om ogiltigförklaring väcks.
69. I detta hänseende ska det vidare påpekas dels att ett konstaterande att unionen har agerat rättsstridigt, i denna hypotetiska situation, med nödvändighet är en förutsättning för en talan om skadestånd mot unionen i sig, dels att väckandet av en sådan talan om skadestånd i enlighet med den rättspraxis som nämns i punkterna 29 och 65 ovan under alla omständigheter inte får vara rent hypotetisk. Således fann tribunalen i domen Socratec/kommissionen(36), på grundval av en serie omständigheter, att den talan om skadestånd mot unionen som sökanden i det målet hade gjort gällande för att berättiga sitt intresse av att få saken prövad var av rent hypotetisk karak tär. Följaktligen fann tribunalen att sökanden saknade berättigat intresse av att få saken prövad och att talan således inte kunde tas upp till sakprövning.(37)
70. En andra serie mål, som alla har avgjorts av tribunalen och bland vilka ingår målet Sniace/kommissionen(38) och Salvat père & fils m.fl./kommissionen(39), till vilka kommissionen har hänvisat i sina skrivelser, rör en annan situation.(40) I dessa mål påstod sig sökandena grunda sitt berättigade intresse av att få saken prövad på risken att tredjemän skulle kunna väcka talan mot dem vid de nationella domstolarna. Tribunalen antog ett resonemang enligt vilket ett berättigat intresse av att få saken prövad kan föreligga på grund av en bevisad risk att sökandens rättsliga ställning påverkas av rättsliga förfaranden, eller att det finns en faktisk risk för rättsliga förfaranden.(41)
71. Tribunalen hade förvisso, i de av kommissionen nämnda målen Sniace/kommissionen och Salvat père & fils m.fl./kommissionen, fastställt att det inte förelåg någon bevisad risk, men fastställde däremot i målet TV2/Danmark m.fl./kommissionen att en sådan risk förelåg. För att komma fram till denna slutsats beaktade tribunalen bland annat den omständigheten att en skadeståndstalan faktiskt hade väckts av en tredjeman mot sökanden i syfte att erhålla ersättning för den påstådda skada som denne tredjeman lidit på grund av användningen av det aktuella olagliga statliga stödet, efter det att talan om ogiltigförklaring väckts vid tribunalen. Enligt tribunalen styrkte inledandet av skadeståndsförfarandet att det funnits en konkret och överhängande risk för ett sådant rättsligt förfarande.(42)
72. Det kan således konstateras att det även i denna andra serie av mål, liksom i den första, enligt rättspraxis, räcker att det vid den tidpunkt då en talan om ogiltigförklaring väcks vid unionsdomstolarna finns en risk för rättsligt förfarande som kan påverka sökandens rättsliga situation med avseende på den angripna rättsakten, under förutsättning att detta förfarande styrks, för att fastställa att det föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad, utan att det krävs att förfarandet redan har inletts.
73. I en tredje serie av mål analyserade unionsdomstolarna en sökandes berättigade intresse av att få saken prövad beträffande eventuella förfaranden som skulle kunna inledas av sökanden själv vid de nationella domstolarna. Således erkände domstolen, i domen Lech‑Stahlwerke/kommissionen(43), att sökanden hade ett berättigat intresse av att få saken prövad på grund av att denna sökande eventuellt hade kunnat väcka talan vid en nationell domstol.(44) I beslutet First Data m.fl./kommissionen(45), som avsåg artikel 101 FEUF, fann tribunalen däremot att sökanden saknade berättigat intresse av att få saken prövad och ansåg att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet inte var nödvändig för att grunda deras eventuella skadeståndstalan mot mottagaren av ett icke-ingripandebesked.(46)
74. Den bedömning av rättspraxis som jag just har gjort gör det emellertid, enligt min uppfattning, möjligt att göra vissa konstateranden beträffande möjligheten att åberopa andra rättsliga förfaranden för att styrka ett berättigat intresse av att få saken prövad inom ramen för en talan om ogiltigförklaring vid unionsdomstolarna.
75. För det första är det, för att ett rättsligt förfarande, bland annat avseende skadestånd, ska kunna utgöra grund för en sökandes berättigade intresse av att få saken prövad, inte absolut nödvändigt att detta förfarande redan har inletts vid den tidpunkt då talan om ogiltigförklaring väcks vid unionsdomstolen. Det är emellertid nödvändigt att inledandet av ett sådant förfarande, vid denna tidpunkt, inte är rent hypotetiskt, utan att det styrkts att det är sannolikt att ett sådant förfarande inleds. Den omständigheten att ett sådant nationellt förfarande inleds under förfarandet vid unionsdomstolen har ansetts styrka en sådan sannolikhet.
76. För det andra är det nödvändigt att det föreligger ett direkt samband mellan den eventuella ogiltigförklaringen av den angripna unionsrättsakten och det förfarande (bland annat beträffande skadestånd) som sökanden har åberopat för att styrka sitt berättigade intresse av att uppnå ogiltigförklaring av denna rättsakt. Detta direkta samband förutsätter att ogiltigförklaringen av den angripna rättsakten är nödvändig för att sökandens rättsliga situation ska påverkas inom ramen för det åberopade rättsliga förfarandet. Som jag har nämnt i punkt 29 ovan, ankommer det på sökanden att visa att ett sådant direkt samband finns mellan den eventuella ogiltigförklaringen av unionsrättsakten och inverkan på sökandens rättsliga situation.
77. För det tredje kan det konstateras att unionsdomstolarna inte, i något av de mål som prövats, har gjort någon bedömning (och än mindre någon detaljerad bedömning) av möjligheterna till bifall av den talan som åberopats för att styrka ett berättigat intresse av att få saken prövad, och detta oberoende av huruvida denna talan väckts vid unionsdomstolen själv eller vid en nationell domstol. Unionsdomstolarna har inte i något av dessa mål funnit att sökanden saknade berättigat intresse av att få saken prövad på grundval av en bedömning av möjligheterna till bifall av den domstolstalan som åberopats.
78. Frågan om vilken grad av sannolikhet som föreligger beträffande bifall av den talan som har väckts vid den nationella domstolen som en sökande ska visa för att styrka sitt berättigade intresse av att få saken prövad, och den därmed sammanhängande frågan om unionsdomstolens bedömning av denna, är emellertid känsliga frågor. De förutsätter nämligen en avvägning av olika krav, å ena sidan kravet på att unionsdomstolarna inte ska pröva rent teoretiska frågor, vars lösning inte kan medföra rättsliga följder, och å andra sidan kravet på att iaktta unionens respektive de nationella domstolarnas behörighet.
79. Från denna synpunkt varken ska – eller får – unionsdomstolarna, även om de visserligen ska kontrollera att sökanden har visat ett faktiskt intresse av den begärda ogiltigförklaringen genom en talan, även en eventuell sådan, vid de nationella domstolarna, träda i den nationella domstolens ställe för att avgöra denna talan i sak, vilket kommissionen själv med fog har påpekat.
80. Under dessa omständigheter anser jag, mot bakgrund av min analys av rättspraxis i punkterna 67–73 ovan, att om en sökande har bevisat att den talan som åberopats till stöd för vederbörandes berättigade intresse av att få saken prövad inte är hypotetisk, samt att det föreligger ett direkt samband mellan en eventuell ogiltigförklaring av den angripna unionsrättsakten och inverkan på sökandens rättsliga situation inom ramen för nämnda talan, ska detta räcka för att styrka att vederbörande har ett berättigat intresse av att få saken prövad, såvida inte denna talan var av artificiell eller fiktiv karaktär eller var uppenbart orealistisk. En bedömning av möjligheterna till bifall av en talan som väckts vid en nationell domstol, även en summarisk sådan, omfattar nödvändigtvis en sakprövning av denna talan på grundval av den nationella rätten. En sådan bedömning ankommer emellertid inte, enligt min uppfattning, på unionsdomstolarna.
81. Den ska i detta hänseende vidare erinras om att, liksom kommissionen har gjort gällande, ett eventuellt ogillande av en talan om ogiltigförklaring på grund av att sökanden saknar berättigat intresse av att få saken prövad lämnar en möjlighet för den sistnämnda att ifrågasätta giltigheten av den unionsrättsakt som är föremål för nämnda talan genom en begäran om förhandsavgörande, om det senare visar sig att den nationella domstolen kan anse att denna rättsakts lagenlighet är avgörande för utgången av det vid den domstolen pågående målet. Denna omständighet har för övrigt nämnts i rättspraxis.(47) Denna möjlighet påverkar emellertid inte den omständigheten att en sökande som har ett faktiskt intresse av att få saken prövad, såsom det definieras i rättspraxis,(48) och talerätt kan angripa akten vid unionsdomstolarna.
– Tillämpning i förevarande mål
82. Det är således mot bakgrund av dessa principer som klagandenas invändningar mot det överklagade beslutet ska bedömas. Domstolen ska således pröva huruvida en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, såsom tribunalen ansåg, inte skulle ha medfört någon fördel för klagandena i det skadeståndsförfarande som inletts vid Tribunal de commerce de Paris varför de således inte hade något berättigat intresse av att väcka talan mot detta beslut.
83. I detta hänseende ska inledningsvis kommissionens argument (som nämndes i punkt 41 i det överklagade beslutet) att en sådan talan skulle ha väckts för sent avfärdas. Även om skadeståndstalan mot Sernam-koncernen och Geodis ännu inte hade väckts när talan om ogiltigförklaring väcktes vid tribunalen är denna omständighet, liksom jag har påpekat ovan, enligt rättspraxis inte avgörande. I förevarande mål kan det däremot konstateras att klagandena i sin ansökan genom vilken talan har väckts har nämnt en sådan skadeståndstalan. Denna skadeståndstalan har sedan konkretiserats under förevarande förfarande genom att en ansvarstalan har väckts vid Tribunal de commerce de Paris. Under dessa omständigheter kan det inte enligt min uppfattning anses att denna talan vid den nationella domstolen vid den tidpunkt då talan väcktes vid tribunalen var rent hypotetisk.(49) Även om skadeståndstalan mot Sernam-koncernen visserligen hade kunnat väckas tidigare, kunde för övrigt skadeståndstalan mot Geodis emellertid inte väckas innan detta bolag hade förvärvat tillgångarna i Sernam-koncernen, vilket mycket väl kan ha skett efter det omtvistade beslutet, liksom tribunalen själv påpekade i punkt 44 i det överklagade beslutet.
84. Vidare gjorde tribunalen, eftersom den skadeståndstalan som väckts vid Tribunal de commerce de Paris avsåg Sernam-koncernen och Geodis solidariskt, en åtskillnad mellan den skada som klagandena påstod sig ha åsamkats av Sernam-koncernen och den som de påstod sig ha åsamkats av Geodis.
85. När det för det första gäller ersättning för den skada som klagandena påstår sig ha åsamkats av Sernam-koncernen på grund av de fördelar som följde av beviljandet av det statliga stödet, instämmer jag med tribunalens bedömning i punkt 43 i det överklagade beslutet, enligt vilken en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet inte kunde medföra någon fördel för klagandena i detta hänseende. Det hade redan i Sernam 2- och Sernam 3-besluten konstaterats att Sernam-koncernen hade erhållit olagligt och med den gemensamma marknaden oförenligt stöd och dessa beslut kunde således redan utgöra grund för en skadeståndstalan mot Sernam-koncernen. Det omtvistade beslutet avser däremot enbart frågan huruvida det föreligger ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen och Geodis. Under dessa omständigheter kan det konstateras att det inte kan åberopas till stöd för Sernam-koncernens eventuella ansvar. En ogiltigförklaring av det skulle inte medföra någon följd i detta hänseende. Med andra ord finns det inget direkt samband mellan ogiltigförklaringen av det omtvistade beslutet och skadeståndstalan mot Sernam-koncernen.(50)
86. När det för det andra gäller ersättningen för den skada som Geodis påstås ha åsamkat klagandena, uteslöt tribunalen att Geodis kunde ha varit ansvarigt för klagandenas dåliga ekonomiska situation och likvidering.(51) Vidare fann tribunalen att klagandena inte hade visat att Geodis enligt den nationella rätten teoretiskt sett kunde hållas ansvarigt för den skada som klagandena påstod sig ha åsamkats av Sernam-koncernen enbart genom att det hade förvärvat vissa av dess tillgångar.(52) Slutligen ansåg tribunalen att Mory-bolagen, eftersom de hade upphört med all ekonomisk verksamhet sedan likvideringen, inte kunde lida någon skada som åsamkats av Geodis.
87. Enligt min uppfattning närmar sig emellertid dessa konstateranden från tribunalens sida – eller, delvis, omfattas av – en prövning i sak av talan i det förfarande som pågår vid den nationella domstolen, vilken liksom jag har angett i punkt 80 ovan inte ankommer på unionsdomstolarna att göra. Den grundläggande frågan för att fastställa huruvida klagandena har ett berättigat intresse av att få saken prövad eller inte är inte huruvida Geodis är ansvarigt för de skador som klagandena påstår sig ha lidit, vilket det ankommer på den nationella domstolen att fastställa.
88. När det har fastställts att talan inte är uppenbart orealistisk,(53) är den relevanta frågan snarare huruvida klagandena i tillräcklig mån har visat att det finns ett samband mellan en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet och den talan om skadestånd som har väckts mot Geodis och som har åberopats till stöd för deras berättigade intresse av att få saken prövad, varför en ogiltigförklaring av detta kan medföra en fördel för klagandena inom ramen för nämnda talan. I detta hänseende har klagandena gjort gällande två argument.
89. När det för det första gäller argumentet att en talan mot Geodis är legitim på grund av att Geodis är ansvarigt för icke-tillämpningen av Sernam 1-beslutet kan det, oberoende av frågan huruvida detta argument kan tas upp till sakprövning, konstateras att det gäller en omständighet som fastställdes i Sernam 2-beslutet och som inte har något med det omtvistade beslutet att göra. Det kan således inte skapa något samband mellan en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet och talan om skadestånd. Följaktligen är detta argument inte relevant.
90. Vidare har klagandena gjort gällande att om Geodis skulle anses vara den faktiska mottagaren av det med den gemensamma marknaden oförenliga stödet, ska detta bolag av den anledningen, solidariskt med de övriga mottagarna och deras distributör, anses ha en skyldighet att ersätta de skadliga verkningarna för Mory-bolagen. Detta resonemang utgör kärnan i den talan som har väckts vid Tribunal de commerce de Paris, i vilken klagandena har bett den nationella domstolen att avgöra huruvida Geodis (och övriga tidigare mottagare och deras distributör), genom att ta emot statligt stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden, har begått ett misstag och således ska anses vara ansvarigt för de skadliga verkningarna av detta misstag.
91. Det har redan vid flera tillfällen framgått att kommissionen, i det omtvistade beslutet, genom att utesluta att det förelåg en ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen och Geodis, fastställde att Geodis genom att förvärva Sernam-koncernens tillgångar, inte kan anses ha mottagit det stöd som beviljats denna koncern. Jag anser emellertid, utan att det är nödvändigt att analysera grunden för denna talan enligt nationell rätt, att denna slutsats som anges i det omtvistade beslutet kan äventyra den talan som klagandena har väckt mot Geodis, eftersom den vederlägger den premiss som denna talan grundar sig på, nämligen att Geodis kan anses som mottagare av det statliga stöd som beviljats Sernam-koncernen. Som jag har angett i punkterna 49–51 ovan, är detta beslut bindande för den nationella domstolen.
92. Av detta följer att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet kan medföra verkningar för den talan om skadestånd som har väckts vid Tribunal de commerce de Paris. Förekomsten av denna talan kan således, enligt min uppfattning, berättiga klagandens intresse av att få det omtvistade beslutet prövat. Följaktligen har tribunalen, genom att finna att det inte förelåg något sådant intresse grundat på nämnda talan, gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning.
93. Slutligen har klagandena gjort gällande att deras intresse av att få saken prövad också var berättigat genom den omständigheten att de, om beslutet ogiltigförklarades, kunde göra gällande ett ytterligare argument vid Tribunal de commerce de Paris grundat på teorin om obehörig vinst.(54) Kommissionen anser att det rör sig om ett nytt argument som har framförts för första gången och således inte kan upptas till sakprövning inom ramen för ett överklagande.
94. Utan att fördjupa mig i frågan om skillnaden mellan ett nytt argument (som kan tas upp till sakprövning) och en ny grund (som inte kan tas upp till sakprövning), vilken jag tidigare har karaktäriserat som ”en besvärlig fråga”(55), räcker det här med att erinra om att en part i princip inte för första gången vid domstolen kan åberopa en ny grund som den inte har åberopat vid tribunalen. Ett nytt argument som endast är en utveckling eller utvidgning av den argumentation som gjordes vid tribunalen utgör emellertid inte en ny grund, utan ska betraktas som en vidareutveckling av en grund som redan framförts i förfarandet. Ett sådant argument kan således tas upp till sakprövning.(56)
95. I förevarande fall har klagandena, till svar på den invändning om rättegångshinder som kommissionen har gjort gällande vid tribunalen, anfört att de hade ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat på grund av den direkta inverkan som detta beslut har på den skadeståndstalan som de har väckt vid Tribunal de commerce de Paris. Det är ostridigt att de, i första instans, inte vid något tillfälle har nämnt teorin om obehörig vinst.
96. Utan att det är nödvändigt att pröva huruvida en sådan talan som väckts vid den nationella domstolen kan tas upp till sakprövning av denna inom ramen för det pågående förfarandet, ska det emellertid påpekas att en talan om obehörig vinst vilar på en annan rättslig grund än en talan om skadestånd.
97. Enligt min uppfattning kan klagandenas argument – att deras intresse av att uppnå en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle kunna grunda sig på en annan talan än den som har åberopats i första instans – inte anses omfattas av den grund som redan har framförts vid tribunalen. Av detta följer att ett sådant argument utgör en ny grund som inte kan läggas till grund för bedömningen av huruvida tribunalens analys var rättsenlig. Det kan således inte tas upp till sakprövning inom ramen för överklagandet.
98. Mot denna bakgrund anser jag att överklagandet ska bifallas på den första grundens andra del och att det överklagade beslutet således ska upphävas.
2. Den första grundens första och fjärde del: Ställning som berörd part och det omtvistade beslutets art
99. Den första grundens första och fjärde del ska, enligt min uppfattning, bedömas tillsammans, eftersom vissa delar av de argument som klagandena har anfört i dessa delar överlappar varandra, bland annat när det gäller frågan om kvalificering av det omtvistade beslutet. Klagandena åsyftar, i dessa båda delgrunder, punkterna 29–35 respektive 55–58 i det överklagade beslutet, och har gjort gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i flera avseenden och åsidosättande av deras rättigheter.
a) Det överklagade beslutet
100. I punkterna 29–35 i det överklagade beslutet avfärdade tribunalen klagandenas argument att den omständigheten att en av dem hade deltagit i det administrativa förfarande som hade lett till Sernam 3-beslutet skulle ha gett dem ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat. Tribunalen påpekade för det första att detta argument snarare föreföll visa en talerätt än ett berättigat intresse av att få saken prövad. Vidare ansåg den att klagandena, enligt rättspraxis, för att styrka sin talerätt, borde ha visat att det omtvistade beslutet väsentligt kunde påverka deras ställning på marknaden, vilket inte var möjligt, eftersom Mory-bolagen inte längre utövade någon verksamhet sedan de försatts i likvidation. Slutligen kvalificerade tribunalen, med hänvisning till den allmänna systematiken i förfarandet för kontroll av statligt stöd och särskilt artikel 14 i förordning (EG) nr 659/1999,(57) det omtvistade beslutet som beslut om villkoren beträffande återkrav av olagligt och med den gemensamma marknaden oförenligt statligt stöd, en fråga som enbart gällde kommissionen och den berörda medlemsstaten.
101. I punkterna 55–58 i det överklagade beslutet avfärdade tribunalen argumentet att kommissionen, genom det omtvistade beslutet, underförstått hade uteslutit möjligheten till inledande av ett formellt granskningsförfarande, och således fråntagit klagandena fördelen av en processuell rätt att intervenera för att inkomma med synpunkter. Tribunalen fann i detta hänseende dels att det, om klagandena önskade att kommissionen skulle inleda det formella granskningsförfarandet, ankom på dem att ansöka om detta vid kommissionen och inte att angripa ett beslut som, eftersom det avsåg förhållanden som gällde frågan om villkor för återkrav av olagligt och med den gemensamma marknaden oförenligt stöd, enbart avsåg relationerna mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten. Vidare fann tribunalen att kommissionen, i det omtvistade beslutet, inte hade uttalat sig om huruvida eventuellt stöd förelåg och var förenligt med den gemensamma marknaden på grundval av artikel 108 FEUF, utan endast hade svarat på de franska myndigheternas fråga om huruvida den skyldighet att återbetala stödet som hade ålagts Sernam-koncernen i Sernam 2-beslutet inte skulle utvidgas till att gälla deras eventuella förvärvare, Geodis och BMV.
b) Parternas argument
i) Klagandenas argument
102. I den första grundens första del, vilken rör punkterna 29–35 i det överklagade beslutet, har klagandena för det första gjort gällande att tribunalen förde ett motsägelsefullt resonemang genom att grunda sig på rättspraxis enligt vilken en sökande alltid ska visa att beslut om huruvida ett statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden kan påverka dess ställning på marknaden för att bestrida att det föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad, medan den därefter angav att kommissionen inte, genom det omtvistade beslutet, hade uttalat sig om huruvida ett eventuellt stöd förelåg och var förenligt med artikel 108 FEUF.
103. För det andra leder det resonemang som fördes av tribunalen, som av artikel 14 i förordning nr 659/1999 drog slutsatsen att frågan om villkoren för återkrav av med den gemensamma marknaden oförenligt stöd endast gäller kommissionen och den medlemsstat som berörs av återkravet, till att principiellt utesluta att en annan part än denna medlemsstat har ett berättigat intresse av prövning av ett beslut som avser villkoren för återkrav av stödet. Ett sådant synsätt strider emellertid mot bestämmelserna i artikel 263 fjärde stycket FEUF, enligt vilka alla personer får väcka talan mot en akt som direkt och personligen berör dem.
104. För det tredje har tribunalen upprätthållit oklarheterna kring kvalificeringen av det omtvistade beslutet för att undvika att visa skillnaden i synsätt mellan det som domstolen följde i domen Ryanair/kommissionen(58), som rör en situation identisk med den som behandlades i det omtvistade beslutet.
105. I den första grundens fjärde del, som rör punkterna 55–58 i det överklagade beslutet, har klagandena för det första påpekat att det, till skillnad från vad tribunalen har antytt, följer av handlingarna i målet att de hade upplyst kommissionen om risken för att ett förvärv av tillgångarna i Sernam-koncernen av Geodis skulle leda till en överföring av det olagliga stödet och, således, om riskerna för att Sernam 3-beslutet skulle kringgås. Genom att anta det omtvistade beslutet uteslöt kommissionen inledandet av ett fördjupat granskningsförfarande av den otillbörliga tillämpningen av Sernam 3-beslutet och inskränkte således klagandenas processuella rättigheter, genom att frånta dem deras rättigheter att framföra sina synpunkter på villkoren för överföring till Geodis av de tillgångar med avseende på vilka statligt stöd hade erhållits. Enligt klagandena motsvarar denna situation helt den som analyserades i domen Ryanair/kommissionen(59) . Liksom i det målet fråntogs nämligen klagandena, genom det omtvistade beslutet, möjligheten att uppnå en fördjupad granskning, även om en sådan granskning i förevarande mål inte skulle ha avsett nytt stöd, utan den otillbörliga tillämpningen av Sernam 3-beslutet.
106. Vidare har klagandena bestritt kommissionens kvalificering av det omtvistade beslutet som sui generis -beslut och klandrat tribunalen för att ha undvikit att uttala sig beträffande huruvida de var personligen berörda av beslutet för att klargöra frågan om denna kvalificering. De har även bestritt kvalificeringen av det omtvistade beslutet – i punkt 33 i det överklagade beslutet – som ett beslut om villkoren för återkrav av statligt stöd. Frågan som ställdes i det omtvistade beslutet var inte huruvida ett nytt stöd hade beviljats Geodis, utan huruvida de villkor enligt vilka Geodis förvärv av tillgångarna i Sernam skulle genomföras utgjorde en korrekt tillämpning av Sernam 3-beslutet (avsaknad av ekonomisk kontinuitet omfattande avsaknad av övergång av fördel i form av statligt stöd) eller, tvärtom, en otillbörlig tillämpning av detta beslut (det vill säga ett kringgående från de franska myndigheternas sida). Det är möjligt att kombinera artiklarna 14 och 16 i förordning nr 659/1999 och förklara ett villkor för återkrav av ett stöd oförenligt med ett kringgående av skyldigheten till återkrav och således som en otillbörlig tillämpning i den mening som avses i artikel 16 i denna förordning.
107. Enligt klagandena visar slutligen de skäl som tribunalen har angett för att tillåta dem att, trots att de är i likvidation, intervenera till stöd för kommissionens yrkanden inom ramen för det förfarande som SNCF har inlett mot Sernam 3-beslutet(60), deras berättigade intresse av att få saken prövad inom ramen för förevarande förfarande avseende ett beslut som är en förlängning av Sernam 3-beslutet.
ii) Kommissionens argument
108. När det gäller den första och den fjärde delgrunden har kommissionen, inledningsvis, gjort gällande att klagandenas argument är knutna till deras talerätt och inte till deras berättigade intresse av att få saken prövad. Dessa argument kan således inte visa att de har ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat. Detta är i än högre grad fallet beträffande den första delen, eftersom egenskapen av berörd part beträffande de första besluten inte nödvändigtvis medförde egenskap av berörd part avseende ett senare beslut, då en aktörs situation dessutom kunde förändras med tiden. Vad avser den fjärde delgrunden, har klagandena i denna frånsett den likvidation av Mory-bolagen som inträffade innan de väckte talan om ogiltigförklaring. Eftersom dessa bolag inte ens längre var konkurrenter till Sernam och inte var konkurrenter till Geodis, är det emellertid enligt kommissionen svårt att se vilken fördel en eventuell dom om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle kunna medföra för klagandena.
109. Vidare skulle egenskapen av berörd part endast vara relevant för det fall klagandena yrkade ogiltigförklaring av ett beslut som fattats efter en inledande granskningsfas under vilken kommissionen skulle besluta att inte göra någon invändning mot en anmäld åtgärd. Det omtvistade beslutet utgör emellertid inte något sådant beslut. Kommissionen har nämligen redan meddelat ett slutligt beslut, Sernam 3-beslutet, i vilket den uttalade sig om att det förelåg ett statligt stöd som hade utbetalats till Sernam, att det var oförenligt med den gemensamma marknaden och att det skulle återkrävas. Det omtvistade beslutet omfattas i realiteten av det lojala samarbetet mellan medlemsstaten och kommissionen beträffande villkoren för återkrav. Generellt behandlas frågor som är analoga med dem som de franska myndigheterna har ställt genom en enkel skriftutväxling mellan kommissionens avdelningar och de nationella myndigheterna.
110. Slutligen skulle det omtvistade beslutet, för det fall det skulle anses att det inte var ett enkelt uttryck för ett lojalt samarbetsförfarande, endast kunna likställas med ett slutgiltigt beslut. I förevarande fall skulle det med nödvändighet höra samman med Sernam 3-beslutet, som är ett slutgiltigt beslut, och i förhållande till vilket det på sätt och vis är ett underordnat beslut och ett direkt komplement. Klagandena ska således visa att deras konkurrensmässiga ställning har påverkats väsentligt av det omtvistade beslutet och inte enbart att deras processuella rättigheter har åsidosatts.
111. I detta hänseende skiljer sig det förevarande målet från målet Ryanair/kommissionen(61) . I motsats till det målet, har kommissionen i förevarande mål inte ombetts att uttala sig om huruvida den planerade överlåtelsen har karaktären av stöd, eftersom överlåtelsen avsåg egendom som tillhörde ett privat företag i vilket staten inte längre var aktieägare, och kommissionen har inte uttalat sig om huruvida förvärvaren har betett sig som en privat marknadsekonomisk aktör eller inte. Vidare kan det omtvistade beslutet inte heller likställas med ett beslut som fattats på grundval av artikel 16 i förordning nr 659/1999.
c) Bedömning
112. Såväl i det överklagade beslutet som i klagandenas argument beträffande de två aktuella delgrunderna har argument avseende talerätt förväxlats med frågan om bevis för ett berättigat intresse av att få saken prövad. Jag har redan angett att det rör sig om skilda villkor för huruvida talan kan tas upp till sakprövning.(62)
113. Under dessa förhållanden ska det erinras om att tribunalen avvisade talan på grund av att klagandena saknade berättigat intresse av att få saken prövad(63) och att den första grunden för förevarande talan gäller felaktiga rättstillämpningar avseende fastställandet att klagandena saknade berättigat intresse av att få saken prövad. Det är således utifrån berättigat intresse av att få saken prövad som det är lämpligt att analysera de invändningar som har gjorts i de båda delgrunder som här ska analyseras.
i) Den första delgrunden
114. I den första grundens första del har klagandena bestritt tribunalens slutsats att den omständigheten att en av dem hade en ställning som berörd part under det administrativa förfarande som ledde till Sernam 3-beslutet inte ger dem ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.
115. Oberoende av det resonemang som tribunalen förde i punkterna 31–33 i det överklagade beslutet för att bekräfta denna slutsats – ett resonemang som dels rör talerätt, dels enligt min uppfattning innehåller felaktiga påståenden som jag kommer att återkomma till nedan – anser jag emellertid att tribunalens slutsats inte, i sig, är behäftad med fel.
116. Även om, på området statligt stöd, den ställning som berörd part i förfarandet som har lett till antagandet av ett beslut kan vara en relevant omständighet för att fastställa talerätt,(64) innebär den inte nödvändigtvis i sig ett berättigat intresse av att få det beslut som fattats vid utgången av detta förfarande ogiltigförklarat. Den innebär än mindre ett berättigat intresse av en ogiltigförklaring av ett beslut som, även om det är knutet till nämnda förfarande, är ett särskilt beslut. Som jag har påpekat i punkt 28 ovan är det, för att fastställa ett berättigat intresse av att få saken prövad, nödvändigt att visa att ogiltigförklaringen av den angripna akten i sig kan medföra en fördel för sökanden. Enbart den omständigheten att sökanden har en ställning som berörd part i det administrativa förfarandet medför emellertid inte i sig att ogiltigförklaringen kommer att ge en sådan fördel.
117. Ur detta perspektiv kan klagandenas argument som nämnts i punkt 102 ovan och som avser en påstådd motsägelse i tribunalens resonemang enligt min uppfattning inte godtas, eftersom den rättspraxis som tribunalen nämnde i punkt 31 i det överklagade beslutet gäller talerätt och inte berättigat intresse av att få saken prövad. Även om det finns en motsägelse i tribunalens resonemang kan detta således inte påverka den slutsats som den kom fram till, vilken var korrekt. På samma sätt anser jag inte att de argument som klagandena har funnit i domen Ryanair/kommissionen(65) kan godtas inom ramen för den första delgrunden. De resonemang som i den domen fördes avseende huruvida yrkandet om ogiltigförklaring kunde tas upp till sakprövning rör nämligen talerätt och inte berättigat intresse av att få saken prövad. Genom att slå fast at t Ryanairs talan kunde tas upp till sakprövning erkände emellertid såväl tribunalen som domstolen att detta bolag hade ett berättigat intresse av att få saken prövad, varför en eventuell likhet mellan dessa mål skulle kunna vara relevant. Jag återkommer till denna fråga nedan, inom ramen för bedömningen av den fjärde delgrunden, i vilken jag även kommer att ta upp det argument som nämns i punkt 103 ovan, vars svar förutsätter en kvalificering av det omtvistade beslutet.(66)
118. Av det ovan anförda följer att talan enligt min uppfattning inte kan vinna bifall såvitt avser den första grundens första del.
ii) Den fjärde delgrunden
119. Såvitt avser den första grundens fjärde del, har klagandena bestritt tribunalens bedömning att de saknar berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet ogiltigförklarat och avfärdat deras argument att kommissionen, i detta beslut, underförstått hade uteslutit möjligheten att inleda ett formellt granskningsförfarande, och således fråntagit dem deras processuella rätt att intervenera för att avge sina synpunkter. De har även bestritt kommissionens kvalificering av det omtvistade beslutet som ” sui generis -beslut”,(67) och tribunalens kvalificering av beslutet som beslut om villkoren för återkrav av statligt stöd rörande uteslutande kommissionen och den berörda medlemsstaten.(68)
120. Om det omtvistade beslutet verkligen skulle kvalificeras som ett beslut som utesluter att ett formellt granskningsförfarande inleds, såsom klagandena har angett, skulle en ogiltigförklaring av detta kunna medföra en möjlighet för dem – under förutsättning att de har rätt till det i egenskap av berörda parter, vilket är en särskild fråga – att delta i ett eventuellt formellt granskningsförfarande. I detta fall skulle en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet således, åtminstone potentiellt, kunna medföra en fördel för klagandena, det vill säga återupprättandet av deras processuella rättigheter. I detta fall kan det således inte uteslutas att de kan ha ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.
121. Således uppkommer frågan om den rättsliga kvalifikationen av det omtvistade beslutet.
– Beslut om ekonomisk kontinuitet och rättspraxis
122. Ett beslut av samma typ som det omtvistade beslutet, gällande enbart frågan om huruvida en ekonomisk kontinuitet förekom, har såvida jag inte misstar mig ännu inte bedömts i rättspraxis. Kommissionen har däremot i flera fall undersökt denna fråga.(69)
123. I målet Seleco, som ledde fram till domen Italien och SIM 2 Multimedia/kommissionen(70), fastställde kommissionen att det fanns en ekonomisk kontinuitet mellan mottagaren av det med den gemensamma marknaden oförenliga statliga stödet (i förevarande fall Seleco SpA) och förvärvaren av tillgångarna i detta bolag (Multimedia). Detta konstaterande gjordes inom ramen för ett beslut(71) i vilket det konstaterades att det förelåg ett med den gemensamma marknaden oförenligt statligt stöd, vilket antogs efter inledandet av det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF(72) .
124. På samma sätt konstaterade kommissionen i målet Olympic Airlines(73), en ekonomisk kontinuitet mellan mottagaren av statligt stöd som förklarats olagligt och oförenligt med ett tidigare beslut (från år 2002),(74) och förvärvaren av dess tillgångar. Liksom i målet Seleco gjordes detta konstaterande inom ramen för ett beslut som antagits efter det att det formella granskningsförfarandet hade inletts.(75) I samma beslut hade kommissionen emellertid bland annat konstaterat att ett nytt statligt stöd hade beviljats förvärvaren av tillgångarna.(76) Det var inom ramen för analysen av huruvida detta nya stöd till förvärvaren av tillgångarna förelåg som den ekonomiska kontinuiteten konstaterades. I detta sammanhang hade kommissionen fastställt att den nya juridiska enheten som hade förvärvat den tidigare mottagarens tillgångar hade bildats i syfte att kringgå skyldigheten till återkrav för att undvika återkrav av dess statliga stöd som hade förklarats olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden i 2002 års beslut.(77)
125. Det ska vidare påpekas att frågan, i det målet, om ett eventuellt kringgående av skyldigheten till återkrav av stödet genom en juridisk konstruktion hade tagits upp i beslutet om inledande av förfarandet(78) inom ramen för en analys av andra åtgärder som kunde utgöra statligt stöd. I detta beslut hade kommissionen angett att den hyste allvarliga tvivel på grund av möjligheten att bildandet av det bolag som hade förvärvat tillgångarna i sig utgjorde ett statligt stöd.(79)
126. Vidare uppkom frågan huruvida det förelåg en ekonomisk kontinuitet i ärendet Alitalia, vilket ledde fram till tribunalens och domstolens domar Ryanair/kommissionen,(80) som klagandena upprepade gånger har hänvisat till.
127. I det ärendet hade kommissionen, i ett första beslut(81), som antogs när det formella granskningsförfarandet slutförts, konstaterat att ett statligt stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden hade utbetalats till Alitalia och krävt att det skulle återkrävas av detta bolag. Vidare hade kommissionen, i ett andra beslut(82), som antogs samma dag som det första, till följd av ett meddelande från de italienska myndigheterna, granskat den åtgärd som avsåg försäljningen av tillgångarna i Alitalia. I detta sammanhang hade kommissionen dels konstaterat att förfarandet för överlåtelsen av dessa tillgångar inte ledde till beviljande av ett stöd till förvärvarna,(83) dels att överföringen av nämnda tillgångar med tillämpning av detta förfarande inte innebar en ekonomisk kontinuitet mellan Alitalia och förvärvarna av dessa tillgångar.(84) Kommissionen beslutade följaktligen att den anmälda åtgärden, såsom den ändrats genom de åtaganden som gjorts av italienska myndigheter, inte utgjorde ett stöd i den mån dessa åtaganden skulle iakttas fullt ut.
128. Tribunalen ansåg, beträffande frågan huruvida en talan som hade väckts av Ryanair, en konkurrent till Alitalia, mot såväl det första som det andra beslutet kunde tas upp till sakprövning, att det andra angripna beslutet var ett beslut som hade antagits efter en preliminär granskning, enligt artikel 4.2 i förordning nr 659/1999, vid vilken kommissionen hade fastställt att den anmälda åtgärden inte utgjorde stöd och att kommissionen, genom detta beslut, underförstått hade vägrat att inleda det formella granskningsförfarandet.(85) Denna bedömning bekräftades (underförstått) av domstolen efter överklagande.(86)
129. Fallet Larko(87) gäller privatiseringen av ett bolag, Larko, ägt av grekiska staten. Till följd av en anmälan av de grekiska myndigheterna, konstaterade kommissionen att villkoren för denna privatisering, såsom de fastställs av de grekiska myndigheterna och, bland annat strukturen för överlåtelsen av vissa tillgångar i detta bolag inte utgjorde ett statligt stöd. I samma beslut fastställde kommissionen även att överlåtelsen av tillgångarna enligt dessa villkor inte medförde någon ekonomisk kontinuitet med den framtida förvärvaren av dessa tillgångar, varför den eventuella återkravsskyldigheten, i händelse av antagandet av ett negativt beslut i det förfarande som kommissionen inlett beträffande vissa åtgärder som vidtagits till förmån för bolaget Larko, inte skulle sträcka sig till att gälla förvärvaren. I detta beslut kvalificerade kommissionen uttryckligen den del som avsåg ekonomisk kontinuitet som ” sui generis -beslut”, precis som den gjorde i det omtvistade beslutet.(88)
130. I beslutet Airport Handling(89), prövade kommissionen däremot frågan huruvida det förelåg en ekonomisk kontinuitet inom ramen för ett beslut att inleda det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF.(90) Detta beslut antogs till följd av ett beslut genom vilket ett stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden hade beviljats Sea Handling.(91) De italienska myndigheterna hade bett kommissionen bekräfta att det förfarande som hade införts för överlåtelsen av tillgångarna i Sea Handling och bildandet av ett nytt bolag (Airport Holding) som hade förvärvat dessa tillgångar inte medförde en ekonomisk kontinuitet som skulle medföra en överföring av skyldigheten att återkräva det med den gemensamma marknaden oförenliga stödet från Airport Handling. Vidare hade de italienska myndigheterna bett kommissionen bekräfta att finansieringen av Airport Handling (genom en investering på 25 miljoner euro) inte utgjorde statligt stöd. Eftersom kommissionen hyste tvivel beträffande huruvida de aktuella åtgärderna utgjorde statligt stöd, inledde den det formella granskningsförfarandet.
131. Denna överblick av besluten angående ekonomisk kontinuitet mellan stödmottagaren och förvärvaren av dess tillgångar gör det möjligt att dra vissa slutsatser.
132. För det första kan konstaterandet av huruvida en ekonomisk kontinuitet föreligger göras i två olika sammanhang. Det kan således, såsom i målet Seleco, göras beträffande bestämmelser om återkrav av statligt stöd som har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden i ett slutgiltigt beslut som antagits till följd av det formella granskningsförfarandet. Det kan emellertid, som i fallet Olympic Airlines, även göras sammantaget med bedömningen av huruvida det föreligger statligt stöd, när den transaktionen i vilken överlåtelsen av tillgångarna ingår i sig kan utgöra ett statligt stöd.(92) Slutligen kan konstaterandet, såsom i målet Ryanair/kommissionen, även om det är åtskilt från bedömningen av huruvida ett nytt stöd föreligger, vara kopplat till denna bedömning.(93) Av detta följer att bedömningen av den rättsliga arten av ett beslut avseende huruvida det föreligger en ekonomisk kontinuitet endast kan göras från fall till fall, med beaktande av det sammanhang i vilket denna bedömning görs.
133. Vidare förutsätter konstaterandet av huruvida det föreligger en ekonomisk kontinuitet mellan mottagaren av det statliga stödet och förvärvaren av dess tillgångar alltid, under alla omständigheter, ett beslut i vilket det fastställs att stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden och att det således ska återkrävas av mottagaren.(94) Konstaterandet av huruvida det föreligger en ekonomisk kontinuitet har nämligen till syfte att kontrollera huruvida de förvärvade tillgångarna bevarar fördelen av det stöd som förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden och som beviljats överlåtaren som mottagit det. Ett sådant konstaterande är således nödvändigtvis en följd av och strikt kopplat till en förklaring att den åtgärd som utgör stöd är oförenlig med den gemensamma marknaden.
– Kvalificering av det omtvistade beslutet
134. I förevarande fall antogs emellertid det omtvistade beslutet av kommissionen på initiativ av de franska myndigheterna som bad denna institution att bekräfta att den skyldighet att återbetala det statliga stödet som Sernam-koncernen hade enligt Sernam 3-beslutet, under vissa förutsättningar, inte sträckte sig till att gälla bolagen i Geodis- och BMV-koncernerna vid deras förvärv av tillgångarna i Sernam-koncernen.
135. Kommissionen beskrev, i nämnda beslut, efter att ha beskrivit det sammanhang i vilket det antogs, inledningsvis detaljerat de båda anbuden, samt Republiken Frankrikes åtaganden.(95) Vidare preciserade den, efter att ha kvalificerat nämna beslut som ” sui generis -beslut” grundat på skyldigheten till lojalt samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna, att detta beslut uteslutande avsåg frågan om huruvida det förelåg en ekonomisk kontinuitet och att det inte rörde – eller avgjorde – bedömningen av förvärvet med hänsyn till artikel 107.1 FEUF.(96) Kommissionen gjorde slutligen en bedömning i syfte att fastställa huruvida överlåtelsen av de aktuella tillgångarna gjorde det möjligt att konstatera en ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen och de potentiella förvärvarna.(97) Kommissionen undersökte i detta syfte vad som var syftet med försäljningen, överlåtelsepriset, de nya aktieägarnas självständighet, den tidpunkt vid vilken överlåtelsen skett samt den ekonomiska transaktionens logik och drog slutsatsen att det saknades ekonomisk kontinuitet och således skyldighet till återkrav av förvärvarna av tillgångarna.(98)
136. Det kan således konstateras att det omtvistade beslutet enbart gäller frågan om huruvida det föreligger en ekonomisk kontinuitet mellan Sernam-koncernen, å ena sidan, samt Geodis och BMV, å den andra. Det rör sig således om ett särskilt beslut, som inte direkt kan likställas med något av de beslut som analyserats i punkterna 123–130 ovan. Parterna har i detta hänseende framfört olika resonemang beträffande den rättsliga arten av detta beslut.
137. För det första övertygas jag inte av det synsätt som kommissionen har antagit, och som tribunalen har återgett, enligt vilket det omtvistade beslutet enbart avser det sätt på vilket det stöd som har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden ska återkrävas och således endast avser det lojala samarbetet mellan den berörda medlemsstaten och kommissionen.
138. När kommissionen vid förhandlingen utfrågades på denna punkt erkände den nämligen själv att ett beslut avseende ekonomisk kontinuitet inte enbart avsåg det sätt på vilket det med den gemensamma marknaden oförenliga stödet skulle återkrävas, utan även överföringen av den fördel som detta stöd medförde. Ett sådant beslut rör således mottagaren av ett individuellt stöd som förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden, det vill säga det företag som drar fördel av detta stöd (eller inte, beroende på huruvida det föreligger en ekonomisk kontinuitet). Av detta följer att det rör sig om ett beslut avseende det individuella stödet i sig, i sin ”subjektiva dimension”, och inte enbart avseende det sätt på vilket det ska återkrävas. Med andra ord har ett sådant beslut till syfte att, efter en bedömning av flera omständigheter, kontrollera huruvida förvärvaren av tillgångarna ska anses vara mottagare av det stöd som tidigare har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden.
139. Ännu mindre övertygande är, enligt min uppfattning, den ställning som framgår av en tolkning av punkterna 33 och 56 i det överklagade beslutet, och som kommissionen själv föreslog vid förhandlingen, enligt vilken, i den mån detta beslut enbart avser frågan om återkrav av stödet – en fråga som endast gäller kommissionen och den berörda medlemsstaten – tredjeparter, såsom konkurrenter, inte ens skulle kunna angripa det. I detta hänseende instämmer jag emellertid med klagandenas uppfattning att ett sådant resonemang uppenbart strider mot artikel 263 fjärde stycket FEUF. I den mån ett sådant beslut utgör en rättsakt mot vilken talan kan väckas,(99) och tredjeparten har talerätt och ett berättigat intresse av att få beslutet prövat, ska denna ha en möjlighet att angripa detta beslut inför unionsdomstolarna.
140. För det andra är klagandenas argument avseende artikel 16 i förordning nr 659/1999 enligt min uppfattning inte relevant. Denna bestämmelse gäller nämligen missbruk av stöd, det vill säga, liksom framgår av artikel 1 g i förordning nr 659/1999, en situation där ett stöd används av mottagaren i strid med ett beslut om att inte göra invändningar, med ett positivt beslut eller med ett villkorligt beslut.(100) Det kan emellertid konstateras att Sernam 3-beslutet inte omfattas av någon av dessa tre besluts-kategorier, utan i sig är ett beslut om missbruk av stöd, genom vilket det stöd som betalats till Sernam-koncernen förklarats olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden. Klagandena kan således inte grunda sig på nämnda bestämmelse för att göra gällande ett missbruk av det stöd som förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden.
141. För det tredje ska en bedömning göras av klagandenas tes, enligt vilken det omtvistade beslutet är ett beslut som kan likställas med ett underförstått beslut att inte inleda ett fördjupat granskningsförfarande.
142. Jag ska i detta hänseende erkänna att vissa argument skulle kunna stödja ett sådant resonemang. Det skulle således kunna anses att en ändring av mottagare av ett individuellt stöd utgör en så väsentlig ändring att den medför ett nytt stöd(101) som ska vara föremål för en ny granskning beträffande förenlighet med den gemensamma marknaden. Enligt denna hypotes, skulle en processuell analogi eventuellt kunna göras på grund av att det omtvistade beslutet antogs, som ett beslut om att inte göra invändningar, till följd av en anmälan av de franska myndigheterna.
143. Som jag har påpekat i punkt 133 ovan förutsätter emellertid ett beslut avseende ekonomisk kontinuitet, såsom det omtvistade beslutet, att det, åtminstone potentiellt,(102) finns ett negativt beslut i den mening som avses i artikel 7.5 i förordning 659/1999 eller, som i förevarande fall, ett beslut i vilket konstateras missbruk av det stödet och av vilket följer en skyldighet att återkräva det med den gemensamma marknaden oförenliga stödet. Det avser nämligen en eventuell överföring, till följd av överlåtelsen av de aktuella tillgångarna, till en ny mottagare, av ett stöd som redan har förklarats oförenligt. Eftersom det stöd som ska återkrävas redan har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden, utesluter detta emellertid enligt min uppfattning att en ny bedömning kan göras beträffande huruvida samma stöd är förenligt med den gemensamma marknaden som skulle kunna leda till att stödet förklaras förenligt. Med andra ord kan inte beslutet om ekonomisk kontinuitet i något fall ifrågasätta det beslut genom vilket det aktuella stödet förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden och det har beslutats att det ska återkrävas.
144. En annan fråga är huruvida förvärvarna av tillgångarna, genom transaktionen, mottar ett nytt statligt stöd. Denna fråga, som analyserades i den första delen av det andra beslutet i målet Ryanair/kommissionen,(103) har emellertid uttryckligen uteslutits från det omtvistade beslutet i vilket kommissionen, i punkt 54, uttryckligen har angett att detta beslut inte påverkade bedömningen av dessa investeringar med hänsyn till artikel 107 FEUF. Detta är för övrigt den huvudsakliga skillnaden mellan det angripna beslutet i målet Ryanair/kommissionen, som tribunalen kvalificerade som beslut om att inte göra invändningar, och det omtvistade beslutet. Det andra beslutet i målet Ryanair/kommissionen omfattade nämligen en bedömning av en åtgärd som hade anmälts av de italienska myndigheterna i syfte att fastställa huruvida denna åtgärd utgjorde ett nytt statligt stöd.(104)
145. Det omtvistade beslutet skiljer sig vidare från besluten i målet Olympic Airlines, eftersom bedömningen av ekonomisk kontinuitet i det omtvistade beslutet är helt självständig och inte på något sätt, såsom i dessa beslut, hänger samman med bedömningen av huruvida det föreligger nytt stöd som har beviljats förvärvarna av tillgångarna i Sernam-gruppen.
146. Under dessa förutsättningar ska enligt min uppfattning lösningen vara att detta beslut, då det omtvistade beslutet inte omfattar någon bedömning av huruvida något nytt stöd har beviljats förvärvarna, snarare liknar en sådan situation som var aktuell i beslutet Seleco. I det målet löstes frågan om ekonomisk kontinuitet i ett slutligt beslut om att stödet var oförenligt med den gemensamma marknaden, såsom en fråga avseende den efterföljande mottagaren av det stöd som förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden, från vilken detta stöd skulle återkrävas. Det ska i detta hänseende påpekas att kommissionen själv i sina skrivelser har angett att den om den hade känt till hypotesen och sättet för förvärvet av de tillgångar som bedömdes i det omtvistade beslutet hade kunnat avgöra denna fråga i Sernam 3-beslutet.
147. Mot bakgrund av denna bedömning anser jag att det omtvistade beslutet är ett beslut om en möjlig överföring av statligt stöd, vilket kommissionen tidigare, i Sernam 3-beslutet, har förklarat oförenligt med den gemensamma marknaden, till en ny mottagare av vilken detta stöd eventuellt ska återkrävas. Det utgör således ett underordnat och kompletterande beslut i förhållande till Sernam 3-beslutet, som har till syfte att komplettera dess innehåll(105) mot bakgrund av de nya faktiska omständigheter som inträffat efter det att Sernam 3-beslutet antagits.(106)
148. Av detta följer att klagandenas invändning att tribunalen gjort en felaktig bedömning genom att vägra att erkänna deras berättigade intresse av att få saken prövad, genom att inte kvalificera det omtvistade beslutet som beslut om att inte inleda ett fördjupat granskningsförfarande, inte kan godtas.
149. Mot bakgrund av ovan angivna överväganden anser jag att överklagandet inte kan bifallas med stöd av den första grundens första och fjärde delar.
3. Den första grundens tredje del: Superga Invests berättigade intresse av att få saken prövad
150. Genom den första grundens tredje del har klagandena klandrat tribunalen för att, i punkterna 52 och 53 i det överklagade beslutet, ha fastställt att Superga Invest inte hade något berättigat intresse av att få saken prövad och bortsett från den omständigheten att detta berättigade intresse av att få saken prövad följer av det berättigade intresse av att få saken prövad som tillkommer Mory-bolagen i vilka Superga Invest är huvudaktieägare. Superga Invest lider, liksom dessa bolag, konsekvenserna av den skada som orsakats av tio år av utbetalningar av med den gemensamma marknaden oförenligt statligt stöd till Sernam och har således, liksom dem, ett berättigat intresse av att få saken prövad för att erhålla skadestånd. Vidare har detta bolag också ett berättigat intresse av att få saken prövad beträffande varje talan som har till syfte att utnämna Geodis som förvärvare och nuvarande mottagare av det med den gemensamma marknaden oförenliga stöd som är föremål för Sernam 3-beslutet och som ska ansvara solidariskt med de tidigare mottagarna av stödet och SNCF för den skada som har orsakats av stödet.
151. Kommissionen har gjort gällande att denna delgrund inte kan godtas, eftersom Mory-bolagen inte själva har något berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet ogiltigförklarat.
152. Det ska i detta hänseende påpekas att det inte har bestritts att Superga Invest är huvudaktieägare i Mory-bolagen och att det, med dessa, har väckt en skadeståndstalan vid Tribunal de commerce de Paris i syfte att av Sernam-koncernen och Geodis erhålla ersättning för den skada som dessa bolag har orsakat till följd av de konkurrensfördelar som de har åtnjutit genom beviljandet av det med den gemensamma marknaden oförenliga stödet.
153. I punkt 92 ovan har jag emellertid angett att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle kunna medföra verkningar inom ramen för talan vid den nationella domstolen och att förekomsten av den nationella talan således kunde motivera ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat. Denna slutsats gäller även Superga Invest, vilket således har ett berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.
154. Av detta följer att tribunalen, genom att finna att Superga Invest inte hade något berättigat intresse av att få saken prövad, har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning och att talan ska bifallas även såvitt avser den första grundens tredje del.
4. Slutsats avseende den första grunden
155. Då talan enligt min uppfattning ska bifallas såvitt avser den första grundens andra respektive tredje del, följer att det överklagade beslutet ska upphävas i den del tribunalen förklarat att klagandena saknade berättigat intresse av att få det omtvistade beslutet prövat.
C – Den andra grunden avseende åsidosättande av artikel 263 fjärde stycket FEUF
156. Som andra grund har klagandena gjort gällande att tribunalen, genom att vägra att konstatera att de var direkt och personligen berörda av det omtvistade beslutet, har åsidosatt artikel 263 fjärde stycket FEUF. Det överklagade beslutet avser, i realiteten, utifrån frågan om berättigat intresse att få saken prövad, frågor som avser huruvida klagandena är personligen berörda. Mot bakgrund av domen Ryanair/kommissionen(107), råder det emellertid inga tvivel om att klagandena är personligen berörda av det omtvistade beslutet. Det skulle vara uppenbart motstridigt att erkänna att klagandena är personligen berörda och samtidigt bestrida att det har ett berättigat intresse av att få saken prövad, eftersom den omständigheten att de var personligen berörda i sig var tillräcklig för att grunda ett berättigat intresse av att få saken prövad.
157. Kommissionen har gjort gällande att tribunalen inte har prövat frågan om talerätt, eftersom denna prövning inte var nödvändig för att fastställa att talan inte kunde tas upp till sakprövning, då berättigat intresse av att få saken prövad saknades. Vidare, när tribunalen trots allt detaljerat besvarade argument som snarare var att hänföra till klagandenas talerätt än till frågan om huruvida de hade ett berättigat intresse av att få saken prövad, gjorde den detta med försiktighet, som ett andra hands-resonemang, efter att ha påpekat att klagandena fortsatte att blanda ihop de båda begreppen.
158. Den andra grunden vilar på premissen att en sökande, när den har talerätt för att få en unionsrättslig akt ogiltigförklarad, automatiskt har ett berättigat intresse av att få saken prövad. Jag har emellertid redan i punkterna 23–30 ovan påpekat att talerätt och berättigat intresse av att få saken prövad år två åtskilda villkor för att talan ska kunna tas upp till sakprövning. Den andra grunden vilar således på en felaktig premiss.
159. Även om tribunalen, liksom jag har angett ovan, i vissa punkter i det överklagade beslutet i syfte att besvara klagandenas argument har sammanblandat argument avseende talerätt respektive berättigat intresse av att få saken prövad, är det emellertid uppenbart att tribunalen i nämnda beslut inte direkt har prövat frågan om huruvida klagandena hade talerätt. Detta var nämligen, enligt tribunalens uppfattning, inte nödvändigt, eftersom den ansåg att talan under alla omständigheter inte kunde tas upp till sakprövning då klagandena saknade berättigat intresse av att få saken prövad.(108)
160. Eftersom tribunalens slutledning att klagandena saknade berättigat intresse av att få saken prövad enligt min uppfattning är felaktig – liksom jag påpekade vid min bedömning av den första grundens andra respektive tredje del – följer emellertid att tribunalen borde ha bedömt huruvida klagandena hade talerätt. Följaktligen har tribunalen, genom att inte göra detta, gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning. Under dessa omständigheter ska överklagandet bifallas även såvitt avser den andra grunden.
D – Förslag till avgörande av överklagandet
161. Mot bakgrund av de ovan angivna omständigheterna föreslår jag att domstolen ska bifalla överklagandet och upphäva det överklagade beslutet.
V – Upptagande till sakprövning av talan i första instans
162. I enlighet med artikel 61 första stycket i domstolens stadga ska domstolen upphäva tribunalens avgörande, om överklagandet är välgrundat. Domstolen kan då antingen själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till tribunalen för avgörande.
163. I förevarande fall anser jag att domstolen även om den inte, i detta skede i förfarandet, i sak kan avgöra det mål i vilket talan väckts vid tribunalen, emellertid förfogar över tillräckliga uppgifter för att slutligt avgöra frågan om huruvida nämnda talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet kan tas upp till sakprövning.
164. Om domstolen beslutar att följa mitt förslag ska det nämligen anses fastställt att klagandena har ett berättigat intresse av att få saken prövad.
165. Vidare anser jag, till följd av den debatt som ägt rum mellan parterna vid tribunalen, samt vid domstolen inom ramen för överklagandet – då en av de grunder som gjorts gällande vid denna avsåg talerätt – att domstolen förf ogar över tillräckliga uppgifter för att slutligt avgöra frågan om huruvida klagandena har talerätt.(109)
166. Det ska i detta hänseende erinras om att det i artikel 263 fjärde stycket FEUF anges två situationer i vilka talerätt kan tillerkännas en fysisk eller juridisk person för att överklaga en unionsrättslig akt av vilken den inte är mottagare; dels kan en sådan talan väckas under förutsättning att denna rättsakt berör den direkt och personligen, dels kan en sådan person väcka tala mot en regleringsakt som inte medför genomförandeåtgärder om den direkt berör personen.(110) Eftersom det angripna beslutet riktade sig till Republiken Frankrike, ska det undersökas huruvida klagandena befinner sig i någon av dessa båda situationer.
167. För det första ska det omedelbart uteslutas att de kan ha en talerätt som grundar sig på den andra situationen, då det omtvistade beslutet inte utgör en regleringsakt i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket FEUF, eftersom det inte har någon allmän giltighet.(111)
168. Frågan är alltså huruvida klagandena är direkt och personligen berörda av det omtvistade beslutet.
169. I detta hänseende, då det omtvistade beslutet, som jag har påpekat i punkt 147 ovan, ska läggas till Sernam 3-beslutet såsom ett underordnat och kompletterande beslut till detta och då det, mot bakgrund av de nya omständigheter som har inträffat efter antagandet av Sernam 3-beslutet, ska det anses att det delar dess juridiska form och således även villkor för upptagande till sakprövning. I synnerhet har jag, i punkterna 138 och 147 ovan, angett att det omtvistade beslutet är ett beslut som rör bedömningen av den ”subjektiva dimensionen” av stöd som redan har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden i ett tidigare beslut och inom ramen för vilket kommissionen bedömer huruvida det är möjligt att detta stöd överförs till en ny mottagare, av vilken de eventuellt kommer att behöva återkrävas.
170. I förevarande mål har klagandena, inom ramen för deras talan vid tribunalen, inte bara gjort gällande att kommissionen saknar behörighet och att detta beslut saknar rättslig grund, utan de har även hävdat att kommissionens bedömning i syfte att fastställa huruvida förvärvarna av tillgångarna i Sernam skulle anses som mottagare av det stöd som i Sernam 3-beslutet förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden är ogrundat.
171. Under dessa omständigheter ska det erinras om att enligt fast rättspraxis kan andra rättssubjekt än de som ett beslut är riktat till endast göra gällande att de är personligen berörda om beslutet påverkar dem på grund av vissa för dem utmärkande egenskaper eller på grund av faktiska omständigheter som särskiljer dem från alla andra rättssubjekt, och beslutet därigenom medför att de individualiseras på motsvarande sätt som den som beslutet är riktat till.(112)
172. Vad specifikt avser området statligt stöd, anses sökande, som gör gällande att ett beslut rörande stöd enligt artikel 108.3 FEUF eller som har fattats efter det formella granskningsförfarandet är ogrundat, vara personligen berörda av detta beslut om deras ställning på marknaden påtagligt har påverkats av det stöd som beslutet rör. I detta sammanhang har förutom det stödmottagande företaget exempelvis även företag som konkurrerar med det stödmottagande företaget, vilka har varit aktiva under ett formellt granskningsförfarande, erkänts vara personligen berörda av ett kommissionsbeslut att avsluta detta förfarande, förutsatt att deras ställning på marknaden påtagligt påverkas av den stödåtgärd som det omtvistade beslutet avser.(113)
173. Mot bakgrund av övervägandena i punkterna 169 och 170 ovan, anser jag att denna rättspraxis är tillämplig på frågan om huruvida en talan om ogiltigförklaring av ett sådant beslut som det omtvistade beslutet kan tas upp till sakprövning.
174. Det kan emellertid konstateras att Mory-bolagen, vid den tidpunkt då de väckte talan vid tribunalen, det vill säga den 17 december 2012, redan hade försatts i likvidation sedan den 10 juli 2012. Mot denna bakgrund konstaterade tribunalen, i punkt 32 i det överklagade beslutet, att Mory-bolagens ställning på marknaden inte kunde påverkas påtagligt av en eventuell överföring av det med den gemensamma marknaden oförenliga statliga stöd som var föremål för det omtvistade beslutet till en ny mottagare, då de inte längre utövade någon verksamhet på marknaden sedan de försatts i likvidation. Denna slutsats, som inte vid något tillfälle har ifrågasatts av klagandena, trots att kommissionen vid flera tillfällen har nämnt den inom ramen för sitt svar på överklagandet, omfattas av tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna, vilken inte kan överprövas.(114) När det gäller Superga Invest, har klagandena inte bestritt tribunalens fastställande av de faktiska omständigheterna, vilka anges i punkt 52 i det överklagade beslutet, enligt vilken detta bolag inte är verksamt inom budtransport-sektorn och således inte kan kvalificeras som konkurrent.
175. Under dessa omständigheter kan ingen av klagandena göra gällande att dess ställning på marknaden har påverkats påtagligt av stödet, vilket tidigare, i Sernam 3-beslutet, har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden och vars eventuella överföring till en ny mottagare är föremål för det omtvistade beslutet. Av detta följer att klagandena inte uppfyller villkoret om att de ska vara personligen berörda och att deras talan följaktligen, enligt min uppfattning, ska avvisas.
VI – Rättegångskostnader
176. Enligt artikel 184 andra stycket i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen avgör målet slutligt.
177. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa regler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
178. Det ska i förevarande mål påpekas att klagandenas överklagande har vunnit bifall, men att deras talan i första instans har avvisats. Klagandena har emellertid inte, i sitt överklagande, yrkat att motparten ska ersätta rättegångskostnaderna. Mot denna bakgrund anser jag att var och en av parterna ska förpliktas att bära sina egna kostnader i detta mål om överklagande. När det gäller rättegångskostnaderna avseende förfarandet i första instans ska de ersättas av klagandena.
VII – Förslag till avgörande
179. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen beslutar enligt följande:
– Tribunalens beslut Mory m.fl./kommissionen (T‑545/12, EU:T:2013:607) upphävs.
– Mory SA:s, Mory Teams och Superga Invests talan om ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens beslut C(2012) 2401 final, av den 4 april 2012 om förvärv av tillgångarna i Sernam-koncernen i samband med att den var föremål för ett förenklat konkursförfarande, avvisas.
– Var och en av parterna ska bära sina rättegångskostnader avseende målet om överklagande.
– Mory SA, Mory Team och Superga Invest ska ersätta rättegångskostnaderna avseende målet vid tribunalen.
(1) .
(2)
,	T-545/12, EU:T:2013:607.
(3)
,	C(2012) 2401 final.
(4)
,	Beslut om statligt stöd NN 122/2000 (tidigare NJ 140/2000) (EGT C 268, 2001, s. 15).
(5)
,	Beslut 2006/367/EG av den 20 oktober 2004 om det statliga stöd som Frankrike delvis utbetalat till företaget Sernam (EUT L 140, s. 1).
(6)
,	Beslut att inleda förfarandet offentliggjort i EUT C 4, 2009, s. 5.
(7)
,	Kommissionens beslut 2012/398/EU om Statligt stöd SA.12522 (C 37/08) – Frankrike – Tillämpningen av Sernam 2-beslutet (EUT L 195, s. 19). SNCF väckte talan om ogiltigförklaring av detta beslut vid tribunalen (beslut SNCF/kommissionen, T-242/12, EU:T:2014:313).
(8)
,	Artikel 51 i det omtvistade beslutet.
(9)
,	Artikel 54 i det omtvistade beslutet.
(10)
,	Se artikel 114 och avsnitt V, med rubriken ”Slutsats” i det omtvistade beslutet.
(11)
,	Punkterna 26–28 i det överklagade beslutet.
(12)
,	Punkterna 29–35 i det överklagade beslutet. Tribunalen hänvisade i nämnda beslut till Sernam 2-beslutet, men i realiteten avsåg klagandens argument deltagandet i det administrativa förfarande som hade lett till antagandet av Sernam 3-beslutet.
(13)
,	Punkterna 36–51 i det överklagade beslutet.
(14)
,	Punkterna 52–54 i det överklagade beslutet.
(15)
,	Punkterna 55–58 i det överklagade beslutet.
(16)
,	Se, exempelvis, dom Frankrike m.fl./kommissionen (C-68/94 och C-30/95, EU:C:1998:148, punkterna 48–58 och 74) och dom Stichting Woonpunt m.fl./kommissionen (C-132/12 P, EU:C:2014:100, punkterna 26–31, 42–64 och 67–75).
(17)
,	Se dom Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./Europaparlamentet och rådet (C-583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 57) och Telefónica/kommissionen (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 19).
(18)
,	Se, bland annat, dom ACEA/kommissionen (C-319/09 P, EU:C:2011:857, punkt 67) och Stichting Woonlinie m.fl./kommissionen (C-133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 54).
(19)
,	En sådan karaktärisering av berättigat intresse av att få saken prövad bekräftas dels i vissa av unionens officiella språk, såsom tyskan som benämner berättigat intresse av att få saken prövad ”Rechtsschutzbedurfnis” eller ”Rechtschutzinteresse” (bokstavligen ”behov” eller ”intresse av rättsskydd”), dels i domstolens rättspraxis i vilken nämns ”ett faktiskt intresse som krävde rättsligt skydd” (se dom Planet/kommissionen, C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punkterna 28 och 34).
(20)
,	Denna syn på vad syftet med berättigat intresse av att få saken prövad är återspeglas i den formulering som tribunalen flera gånger har använt i sin rättspraxis, enligt vilken ett berättigat intresse av att få saken prövad ska ligga i intresset av en god rättsskipning. Detta syfte har nämnts vid flera tillfällen i tribunalens praxis. Se, bland annat, dom Lior/kommissionen (T‑192/01 och T‑245/04, EU:T:2009:365, punkt 247) och beslut Talanton/kommissionen (T‑165/13, EU:T:2014:1027, punkt 34).
(21)
,	Beslut S./kommissionen (206/89 R, EU:C:1989:333, punkt 8).
(22)
,	Dom Cañas/kommissionen (C-269/12 P, EU:C:2013:415, punkt 15 och där angiven rättspraxis).
(23)
,	Se, bland annat, dom Planet/kommissionen (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punkt 34).
(24)
,	Se dom Stroghili/revisionsrätten (204/85, EU:C:1987:21, punkt 11), dom kommissionen/Koninklijke FrieslandCampina (C-519/07 P, EU:C:2009:556, punkt 65), och dom Planet/kommissionen (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, punkt 36) samt beslut kommission/Provincia di Imperia (C‑183/08 P, EU:C:2009:136, punkt 26).
(25)
,	Dom Cañas/kommissionen (C-269/12 P, EU:C:2013:415, punkt 15 och där angiven rättspraxis).
(26)
,	Det kan emellertid inte förnekas att det kan finnas samband mellan de båda begreppen, särskilt i förhållande till villkoret att personen ska vara direkt berörd såsom det har definierats i rättspraxis.
(27)
,	Se, exempelvis, dom Société pour l’exportation des Sucres/kommissionen (88/76, EU:C:1977:61, punkterna 13–19). I vissa mål har unionsdomstolarna slagit fast att talan mot ett beslut av kommissionen i vilket en stödåtgärd förklaras fullt förenlig med den gemensamma marknaden som väckts av mottagaren av ett stöd, vilken således var direkt och personligen berörd av nämnda beslut, inte har kunnat tas upp till sakprövning, på grund av att denna mottagare saknade berättigat intresse av att få saken prövad. Se dom Nuove Industrie Molisane/kommissionen (T‑212/00, EU:T:2002:21, särskilt punkt 38) och dom Sniace/kommissionen (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 62). Den omständigheten att ett beslut gynnar en sökande (som är direkt och personligen berörd av detta) innebär inte nödvändigtvis att vederbörande saknar berättigat intresse av att få saken prövad. Det är nämligen möjligt att motiveringen till nämnda beslut medför tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen. Se, i detta hänseende, dom Coca-Cola/kommissionen (T‑125/97 och T‑127/97, EU:T:2000:84, punkt 79), som rörde en talan om ogiltigförklaring som väckts av en mottagare av ett beslut i vilket en företagskoncentration förklarades förenlig med den gemensamma marknaden.
(28)
,	Se punkt 28 ovan och där angiven rättspraxis.
(29)
,	Se, exempelvis, beslut Lech-Stahlwerke/kommissionen (C-111/99 P, EU:C:2001:58, särskilt punkt 19) och fotnot 44 nedan.
(30)
,	I denna skrivelse av den 14 november 2013 frågade undersökningsdomaren vid Tribunal administratif de Paris med ansvar för ärendet klagandena om de, till följd av kommissionens antagande av Sernam 3-beslutet, avsåg bibehålla deras talan.
(31)
,	Se, för ett liknande resonemang, dom Mediaset (C-69/13, EU:C:2014:71, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
(32)
,	Se, i detta hänseende, punkterna 24 och 25 i dom (C-69/13, EU:C:2014:71), vilken avsåg ställningstaganden som kommissionen hade gett uttryck för i skrivelser avseende det stödbelopp som skulle återkrävas av en viss mottagare.
(33)
,	Se i punkt 24 ovan nämnda rättspraxis. Tribunalen har i fast rättspraxis preciserat denna karaktärisering och krävt att om det intresse som en sökande påstår att han har rör en framtida rättslig ställning måste han visa att ingreppet i den rättsliga ställningen redan vid denna tidpunkt är säkert. Följaktligen kan en sökande inte åberopa en framtida oviss ställning till stöd för sitt intresse av att begära ogiltigförklaring av den ifrågasatta rättsakten. Se i detta hänseende, bland annat, dom Sniace/kommissionen (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 26). Om jag inte misstar mig har domstolen aldrig återgivit denna formulering. Det överklagade beslutet grundar sig uttryckligen på denna praxis från tribunalen (se punkt 27 i det överklagade beslutet).
(34)
,	Se, i detta hänseende, domstolens dom Könecke Fleischwarenfabrik/kommissionen (76/79, EU:C:1980:68, punkt 9), dom Frankrike m.fl./kommissionen (C‑68/94 och C‑30/95, EU:C:1998:148, punkt 74), dom Abdulrahim/rådet och kommissionen (C-239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 64), domstolens beslut kommissionen/Provincia di Imperia (C-183/08 P, EU:C:2009:136, punkt 30) och tribunalens dom Shanghai Excell M & E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision/rådet (T-299/05, EU:T:2009:72 punkterna 53–55) och Éditions Odile Jacob/kommissionen (T-471/11, EU:T:2014:739, som har överklagats, punkt 44).
(35)
,	Dom Abdulrahim/rådet och kommissionen (C-239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 65).
(36)
,	T-269/03, EU:T:2009:211.
(37)
,	I det målet grundade tribunalen sin slutsats att talan om skadestånd var rent hypotetisk för det första på den omständigheten att någon sådan talan fortfarande inte hade väckts flera år efter det att den påstådda skadan hade inträffat, för det andra på att sökanden vid förhandlingen själv hade erkänt att talan var hypotetisk och, för det tredje på att sökanden hade angett att dess aktieägare inte hade godkänt att bolaget väckte en sådan talan, även om den talan om ogiltigförklaring som det hade väckt skulle bifallas (se punkterna 45–47 i den ovan i föregående fotnot angivna domen Socratec/kommissionen).
(38)
,	T-141/03, EU:T:2005:129.
(39)
,	T-136/05, EU:T:2007:295.
(40)
,	I denna andra kategori av mål ingår, förutom de ovan i de båda föregående fotnoterna nämnda målen Sniace/kommissionen och Salvat père & fils m.fl./kommissionen, målen som ledde fram till dom TV2/Danmark m.fl./kommissionen (T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 och dom T‑336/04, EU:T:2008:457, bland annat, punkterna 67–82) och till beslut Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse/kommissionen (T‑113/11, EU:T:2014:756, se, bland annat, punkterna 32–34).
(41)
,	Dom Sniace/kommissionen (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 28), dom Salvat père & fils m.fl./kommissionen (T-136/05, EU:T:2007:295, punkt 43), och dom TV2/Danmark m.fl./kommissionen (T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 och T‑336/04, EU:T:2008:457, punkt 79).
(42)
,	T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 och T‑336/04, EU:T:2008:457, punkterna 79–81.
(43)
,	C-111/99, EU:C:2001:58.
(44)
,	I det målet hade sökanden angripit ett beslut av kommissionen i vilket kvalificerat ett projekt avseende ekonomiskt stöd inom ramen för vilket delstaten Bayern hade åtagit sig att utbetala 20 miljoner DEM till sökanden. Domstolen ogillade kommissionens invändning om rättegångshinder enligt vilken sökanden saknade berättigat intresse av att få saken prövad till följd av att nämnda delstat hade övergivit omstruktureringsplanerna och angav att ”det [är] inte uteslutet att en nationell domstol som är behörig i detta hänseende kan komma att förplikta delstaten Bayern att till [till sökanden] betala 20 miljoner DEM …” (se punkt 19 i beslut Lech‑Stahlwerke/kommissionen).
(45)
,	T-28/02, EU:T:2005:357.
(46)
,	I det målet ansåg tribunalen att beaktandet, av en nationell domstol vid vilken en skadeståndstalan väckts, av kommissionens bedömning beträffande huruvida artikel 101 FEUF var tillämplig var en oförutsebar omständighet, och därmed en framtida och hypotetisk sådan (punkterna 47–51). På samma sätt fann tribunalen i domen NBV och NVB/kommissionen (T‑138/89, EU:T:1992:95), att en annan bedömning från den nationella domstolens sida än kommissionens beträffande villkor som kan påverka handeln mellan medlemsstater, enligt artikel 101 FEUF, utgjorde en oförutsebar omständighet (se punkt 33) (i det målet tycks tribunalen emellertid ha hänfört till ett eventuellt rättsligt förfarande på tredjemans initiativ).
(47)
,	Se, exempelvis, dom NBV och NVB/kommissionen (T-138/89, EU:T:1992:95, punkt 33), dom Sniace/kommissionen (T‑141/03, EU:T:2005:129, punkt 40), och beslut First Data m.fl./kommissionen (T-28/02, EU:T:2005:357, punkt 51).
(48)
,	Se punkterna 28–29 ovan.
(49)
,	Vidare kan ingen av handlingarna i målet bekräfta kommissionens tes om att talan var artificiell, eftersom den väcktes enbart för att svara på dess invändning om rättegångshinder.
(50)
,	Se punkt 76 ovan.
(51)
,	Punkterna 44–46 i det överklagade beslutet.
(52)
,	Punkt 47 i det överklagade beslutet.
(53)
,	Se punkt 80 ovan.
(54)
,	Enligt klagandena har de förlorat pengar, eftersom affärersvolymen minskat på grund av att Sernam fortsatt att vara närvarande på marknaden på grund av stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. Vidare har Geodis berikat sig på deras bekostnad genom att ha förvärvat tillgångarna i Sernam som erhållit olagligt statligt stöd och, således, dess affärsvolym.
(55)
,	Se mitt förslag till avgörande i målet Areva m.fl./kommissionen (C-247/11 P och C-253/11 P, EU:C:2013:579, punkterna 110–116 och där angiven rättspraxis). I detta sammanhang påpekade jag även att en invändning som grundar sig på en rättslig grund som skiljer sig från de grunder som anförts vid tribunalen ska anses som en ny grund som således ska förklaras inte kunna tas upp till sakprövning, medan en invändning som gjorts till stöd för en grund som redan har anförts vid tribunalen kan utgöra ett argument som kan tas upp till sakprövning (se, bland annat, punkterna 112 och 113 och där angiven rättspraxis).
(56)
,	Se den rättspraxis som angivs i punkterna 110–116 i mitt förslag till avgörande Areva m.fl./kommissionen (C-247/11 P och C-253/11 P, EU:C:2013:579).
(57)
,	Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [108 FEUF] (EGT L 83, s. 1).
(58)
,	T-123/09, EU:T:2012:164. Domen bekräftades av domstolen (C-287/12 P, EU:C:2013:395).
(59)
,	Se ovan fotnot 58.
(60)
,	Beslut SNCF/kommissionen (T-242/12, EU:T:2014:313).
(61)
,	Se ovan fotnot 58.
(62)
,	Se punkterna 23–30 ovan.
(63)
,	Se punkt 59 i det överklagade beslutet.
(64)
,	Blanda annat vid beslut om att inte göra invändningar som fattats med stöd av artikel 4.3 i förordning nr 659/1999. Se dom Cook/kommissionen (C-198/91, EU:C:1993:197, punkt 23), dom Matra/kommissionen (C‑225/91, EU:C:1993:239, punkt 17), och dom kommissionen/Kronoply och Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punkterna 47 och 48 och där angiven rättspraxis).
(65)
,	Se ovan fotnot 58.
(66)
,	Se punkterna 126–128 ovan respektive 144 och punkt 139 nedan.
(67)
,	Se punkt 51 i det omtvistade beslutet.
(68)
,	Se punkterna 33 och 56 i det överklagade beslutet.
(69)
,	Det ska påpekas att det för närvarande pågår flera mål vid tribunalen rörande beslut i vilka kommissionen har analyserat huruvida det finns någon ekonomisk kontinuitet mellan mottagaren av det statliga stödet och förvärvaren av dess tillgångar. Jag hänför särskilt till målen Larko/kommissionen (T-412/14) och Larymnis Larko/kommissionen (T-576/14), vilka rör kommissionens beslut av den 27 mars 2014 – Kansli (2014) D/4621/28-3-2014 riktat till Republiken Grekland avseende det statliga stöd som betalats till ett aktiebolag kallat ”Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki Anonymi Etaireia NEA LARKO” (NOUVELLE LARKO), och, vidare till mål Italien/kommissionen (T-673/14), mål Sea/kommissionen (T-674/14), och mål Airport Handling/kommissionen (T-688/14), som alla rör kommissionens beslut C(2014) 4537 final av den 9 juli 2014, meddelat den 10 juli 2014, avseende bildandet av bolaget Airport Handling S.p.A av bolaget SEA S.p.A. Jag kan emellertid naturligtvis inte uttala mig om dessa pågående mål, men jag kommer dock att beakta dem vid min bedömning.
(70)
,	C-328/99 och C-399/00, EU:C:2003:252.
(71)
,	Kommissionens beslut 2000/536/EG av den 2 juni 1999 om det statliga stöd som Italien har beviljat företaget Seleco SpA (EGT L 227, 2000, s. 24, se särskilt punkterna 116–120). I den dom som anges i föregående fotnot ogiltigförklarade domstolen delvis detta beslut på grund av åsidosättande av motiveringsskyldigheten.
(72)
,	Tidigare artikel 88.2 EG.
(73)
,	I detta mål har unionsdomstolarna meddelat flera domar. De som är aktuella i detta sammanhang är dels dom Grekland m.fl./kommissionen (T-415/05, T-416/05 och T-423/05, EU:T:2010:386), angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2005) 2706 slutlig av den 14 september 2005 om statligt stöd till Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE (C 11/2004 (tidigare NN 4/2003) – Olympiaki Aeroporia – Omstrukturering och privatisering), dels dom kommission/Grekland (C‑415/03, EU:C:2005:287), angående en talan mot Republiken Grekland rörande underlåtenhet att fullgöra skyldigheten att återkräva beviljat stöd som kommissionen förklarat olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden i beslut 2003/372/EG av den 11 december 2002 om det statliga stöd som Grekland har beviljat Olympic Airways (EUT L 132, 2003, s. 1).
(74)
,	Beslut 2003/372 (se föregående fotnot).
(75)
,	Beslut K(2005) 2706 slutlig (se fotnot 73).
(76)
,	Ibidem, artikel 1.
(77)
,	Se punkterna 178–183 i beslut K(2005) 2706 slutlig.
(78)
,	Kommissionens beslut av den 16 mars 2004, statligt stöd C 11/04 – Olympic Airways (EUT C 192, s. 2).
(79)
,	Dessutom hade kommissionen, i samma beslut, nämnt att den hade inlett ett fördragsbrottsförfarande som hade lett fram till dom kommissionen/Grekland (C‑415/03, EU:C:2005:287), i vilken domstolen hade konstaterat att det rörde sig om en operation i syfte att kringgå återkravet av stödet (se punkterna 33 och 34 i nämnda dom).
(80)
,	T-123/09, EU:T:2012:164 och C-287/12 P, EU:C:2013:395.
(81)
,	Kommissionens beslut 2009/155/EG av den 12 november 2008 om det lån på 300 miljoner euro som Italien har beviljat företaget Alitalia nr C 26/08 (tidigare NN 31/08) (EUT L 52, 2009, s. 3).
(82)
,	Kommissionens beslut K(2008) 6745 slutlig av den 12 november 2008 om statligt stöd N 510/2008 – Italien – Försäljning av flygbolaget Alitalias tillgångar.
(83)
,	Punkterna 92–127 i beslut K(2008) 6745 slutlig.
(84)
,	Punkterna 128–151 i beslut K(2008) 6745 slutlig.
(85)
,	Punkt 68 i tribunalens dom (T-123/09, EU:T:2012:164).
(86)
,	Se punkterna 54–62 i domstolens dom (C-287/12 P, EU:C:2013:395).
(87)
,	Se hänvisningar i fotnot 69 ovan.
(88)
,	Se punkt 47 i nämnda beslut.
(89)
,	Se hänvisningar i fotnot 69 ovan.
(90)
,	Se punkt 26 i beslut Airport Handling/kommissionen (T-688/14 R, EU:T:2014:1010).
(91)
,	Beslut C(2013) 1668, av den 19 december 2012.
(92)
,	Fallet Airport Holding förefaller, vid en första anblick, vara ett liknande fall.
(93)
,	I fallet Ryanair ingick denna bedömning i ett beslut att inte inleda det formella granskningsförfarandet.
(94)
,	I fallet Larko hade kommissionen ännu inte antagit beslutet att stödet var oförenligt med den gemensamma marknaden och konstaterandet att det inte förelåg någon ekonomisk kontinuitet var således av preventiv art, ”för det fall” kommissionen skulle anta ett sådant beslut.
(95)
,	Punkterna 14–50 i det omtvistade beslutet.
(96)
,	Punkt 54 i det omtvistade beslutet.
(97)
,	Se punkt 60 i det omtvistade beslutet.
(98)
,	Punkterna 62–107 i det omtvistade beslutet.
(99)
,	Beslutet måste, i detta syfte, medföra sådana bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen, genom att klart förändra dennes rättsliga ställning. Se, bland annat, dom Deutsche Post/kommissionen (C-77/12 P, EU:C:2013:695, punkt 51 och där angiven rättspraxis).
(100)
,	Se artikel 4.3, 7.3 respektive 7.4 i förordning nr 659/1999.
(101)
,	I detta hänseende skulle det kanske vara möjligt att hänvisa till den definition av ”ändring av befintligt stöd”, enligt artikel 1 c, som ges i artikel 4.1 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 (EUT L 140, s. 1 och ändring EUT L 286, s. 3), enligt vilken ”en ändring av befintligt stöd [ska] vara varje ändring, utom ändringar av rent formell eller administrativ art som inte kan påverka bedömningen av stödåtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden”.
(102)
,	Se fotnot 94 ovan.
(103)
,	Se punkterna 92–127 i det i fotnot 82 ovan nämnda beslutet.
(104)
,	Eftersom denna medlemsstat överlät tillgångar i ett bolag som den var ägare till, var frågan huruvida denna överlåtelse av offentlig egendom kunde innehålla något inslag av statligt stöd. I förevarande mål sker överlåtelsen av tillgångarna mellan ett privat bolag (överlåtare) och ett bolag som (återigen) blivit dotterbolag till ett statligt bolag (SNCF).
(105)
,	Se, i detta hänseende, dom Mediaset (C-69/13, EU:C:2014:71, punkt 27).
(106)
,	Se, analogt, punkterna 51 och 52 i dom HGA m.fl./kommissionen (C‑630/11 P–C‑633/11 P, EU:C:2013:387), vilken dock rörde ett beslut att inleda det formella granskningsförfarandet. I den domen ansåg domstolen även att den omständigheten att de texter som reglerar förfarandet på området statligt stöd inte uttryckligen föreskriver någon möjlighet att anta ett beslut av den typen inte hindrade kommissionen att anta ett beslut om att utvidga det formella granskningsförfarandet om beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet var grundat på ofullständiga uppgifter, dock under förutsättning att utvidgningen inte inverkade på de berörda parternas processuella rättigheter.
(107)
,	T-123/09, EU:T:2012:164.
(108)
,	Se punkt 109 i det överklagade beslutet.
(109)
,	En sådan lösning krävs mot bakgrund av principen om processekonomi och kan vidare inte åsidosätta parternas rätt till försvar, eftersom de har kunnat diskutera frågan om talerätt såväl i första instans som inom ramen för överklagandet.
(110)
,	Dom Stichting Woonpunt m.fl./kommissionen (C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 44).
(111)
,	Se dom Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./Europaparlamentet och rådet (C-583/11 P, EU:C:2013:625, punkterna 51, 60 och 61). Enligt rättspraxis har en rättsakt allmän giltighet om den är tillämplig på objektivt bestämda situationer och medför rättsverkningar för en allmänt och abstrakt angiven personkrets. Se dom AJD Tuna (C‑221/09, EU:C:2011:153, punkt 51).
(112)
,	Se, bland annat, dom Plaumann/kommissionen (25/62, EU:C:1963:17, s. 197, 223), dom Spanien/Lenzing (C‑525/04 P, EU:C:2007:698, punkt 30), och dom Stichting Woonpunt m.fl./kommissionen (C-132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 57).
(113)
,	Dom Sniace/kommissionen (C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punkterna 54 och 55 och där angiven rättspraxis).
(114)
,	Dom Sniace/kommissionen (C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punkt 60).