62016TJ0603
TRIBUNALENS DOM (tredje avdelningen)
den 22 november 2018 (
*1
)
”Personalmål – Provanställda – Provanställningstid – Förlängning av provanställningen – Uppsägning vid provanställningens utgång – Artikel 34 i tjänsteföreskrifterna – Maktmissbruk – Motiveringsskyldighet – Artikel 25.2 i tjänsteföreskrifterna – Rätten att yttra sig – Artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna – Ansvar – Formkrav – Regeln om överensstämmelse mellan ansökan och klagomålet – Upptagande till prövning – Ekonomisk skada – Ideell skada – Orsakssamband”
I mål T‑603/16,
Zoher Brahma, bosatt i Thionville (Frankrike), företrädd av advokaten A. Tymen,
sökande,
mot
Europeiska unionens domstol, inledningsvis företrädd av J. Inghelram och L. Tonini Alabiso, därefter av J. Inghelram och Á. Almendros Manzano, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
angående en talan enligt artikel 270 FEUF dels om ogiltigförklaring av beslutet av den 17 juli 2015, genom vilket Europeiska unionens domstol beslutade att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning och att säga upp Zoher Brahma med verkan från den 31 juli 2015, och av beslutet av den 16 mars 2016, genom vilket domstolens kommitté för klagomål avslog Zoher Brahmas klagomål mot beslutet av den 17 juli 2015, dels om ersättning för den ekonomiska och ideella skada som Zoher Brahma påstår sig ha lidit till följd av dessa beslut,
meddelar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen),
sammansatt av ordföranden S. Frimodt Nielsen samt domarna V. Kreuschitz (referent) och N. Półtorak,
justitiesekreterare: handläggaren M. Marescaux,
efter den skriftliga delen av förfarandet och förhandlingen den 13 november 2017,
följande
Dom (
1
)
[utelämnas]
III. Rättslig bedömning
A.
Yrkandet om ogiltigförklaring
[utelämnas]
8. Den första grunden: Åsidosättande av den maximalt tillåtna längden för provanställning enligt artikel 34 i tjänsteföreskrifterna
182
Zoher Brahma har gjort gällande att hans provanställnings längd har överskridit den maximalt tillåtna längden på 15 månader enligt artikel 34 i tjänsteföreskrifterna och att detta överskridande ska medföra att beslutet att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning ska ogiltigförklaras och att Zoher Brahma ska få tillsvidareanställning. Enligt Zoher Brahma ska inte de 7 månader då han var frånvarande på grund av sjukdom påverka beräkningen av provanställningens längd, vilket innebär att provanställningen varade 16,5 månader i stället för den enligt artikel 34 i tjänsteföreskrifterna maximalt tillåtna längden på 15 månader.
183
Zoher Brahma anser vidare att såväl beslutet att inte ge honom tillsvidareanställning som den första provanställningsrapporten antogs efter det att provanställningstiden gått ut, vilket enligt Zoher Brahma strider mot artikel 34 i tjänsteföreskrifterna. Eftersom Europeiska unionens domstol inte visade sin avsikt att säga upp honom före provanställningens utgång, anser Zoher Brahma att han har rätt till en tillsvidareanställning. Vidare anser han att provanställningstiden i själva verket förlängdes till den 5 maj 2015, det datum då den andra provanställningsrapporten avfattades, vilket innebär att hans provanställningstid varade mer än 17 månader. Av dessa skäl har det även förekommit ett åsidosättande av artikel 34.4 i tjänsteföreskrifterna, vilket motiverar en ogiltigförklaring av beslutet att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning.
184
Europeiska unionens domstol har bestritt att den har åsidosatt artikel 34 i tjänsteföreskrifterna. Europeiska unionens domstol anser att artikel 34.1 andra stycket, sista meningen i tjänsteföreskrifterna ska tolkas med beaktande av inte bara ordalydelsen, utan även det sammanhang i vilket bestämmelsen ingår och dess mål. Det framgår av det sammanhang i vilket denna bestämmelse ingår att provanställningstiden ska vara minst 9 månader. Målet med denna bestämmelse är dessutom att göra det möjligt att bedöma den provanställdes förmåga och uppförande för att rekryteringen ska inriktas på att de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsförmåga och integritet.
185
Enligt Europeiska unionens domstol är förevarande mål ett specifikt fall som unionslagstiftaren inte förutsåg när artikel 34 i tjänsteföreskrifterna antogs. Om provanställningen hade förlängts med endast 6 månader för att uppnå totalt 15 månader skulle Zoher Brahmas mycket långa sjukdomsperiod på 7 månader under den inledande provanställningstiden ha hindrat att Zoher Brahma fick en provanställningstid med en minimilängd på 9 månader. Om provanställningstiden hade förlängts till den 28 februari 2015, det vill säga 15 månader efter det datum då Zoher Brahmas provanställning inleddes, hade Zoher Brahma, enligt Europeiska unionens domstol, utvärderats under 8 månader. Zoher Brahmas argumentation skulle, om den godtogs, inte beakta det eftersträvade målet med att fastställa en minimilängd för provanställningen, nämligen att – mot bakgrund av artikel 27 i tjänsteföreskrifterna – garantera att endast en provanställd som har visat att han eller hon har högsta standard kan ges tillsvidareanställning. Zoher Brahmas argumentation skulle även, i ett sådant fall som förevarande fall, kunna leda till att tillsättningsmyndigheten blir skyldig att säga upp en provanställd av det skälet att vederbörande inte har kunnat visa en sådan standard, medan den provanställde i förekommande fall hade kunnat göra detta om han eller hon hade haft en provanställningstid på 9 månader. En sådan konsekvens skulle uppenbarligen strida mot intressena hos de provanställda vars provanställning tillfälligt avbrutits mot deras vilja av sådana skäl som avses i artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna och skulle diskriminera dem i förhållande till de provanställda som fått en provanställning på 9 månader eller till och med upp till 15 månader. Europeiska unionens domstol har även understrukit att Zoher Brahma i sitt yttrande över den första provanställningsrapporten vidhållit att han hade ett intresse av att hans provanställning skulle förlängas utöver den maximala längden på 15 månader och att han inte bestritt det beslut om förlängning vilket fattades den 1 oktober 2014.
186
Europeiska unionens domstol anser i vart fall, om det antas att Zoher Brahmas provanställningstid inte varit förenlig med artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, att denna felaktighet inte i sig kan leda till att Zoher Brahma ges tillsvidareanställning eller till att beslutet om att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning blir ogiltigt utan att Zoher Brahmas yrkesmässiga standard beaktas.
187
Vad gäller Zoher Brahmas påstående att den faktiska provanställningstiden till och med förlängdes till den 5 maj 2015, anser Europeiska unionens domstol att den andra provanställningsrapporten utvärderar Zoher Brahmas uppförande fram till den 15 april 2015, i enlighet med beslutet om att förlänga provanställningen fram till detta datum. Europeiska unionens domstol anser dessutom att en försening i upprättandet av provanställningsrapporten inte kan påverka rapportens giltighet eller, i förekommande fall, beslutet om att inte ge tjänstemannen i fråga tillsvidareanställning.
188
Tribunalen påpekar mot bakgrund av parternas argument att Zoher Brahma påbörjade sin provanställning den 1 december 2013, att han var frånvarande på grund av sjukdom från den 13 januari 2014 till den 17 augusti 2014 och att hans provanställning, genom beslut av den 1 oktober 2014, på grund av hans sjukskrivning förlängdes till den 15 april 2015. Zoher Brahma har av dessa omständigheter dragit slutsatsen att hans provanställningstid utsträcktes från den 1 december 2013 till den 15 april 2015 och att den således varade 16,5 månader.
189
Enligt ordalydelsen i artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna får provanställningstidens totala längd under inga omständigheter överstiga 15 månader. Enligt en bokstavlig tolkning av denna bestämmelse kan inget förhinder för den provanställde att utföra sina arbetsuppgifter under provanställningen rättfärdiga att provanställningstiden förlängs till över 15 månader från det datum då vederbörandes provanställning inleddes.
190
Varken tjänsteföreskrifternas sammanhang eller tjänsteföreskrifternas mål, vilka också ska beaktas vid tolkningen av en av denna rättsakts bestämmelser (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 november 1999, Pharos/kommissionen, C‑151/98 P, EU:C:1999:563, punkt 19, och dom av den 14 juli 2016, Lettland/kommissionen, T‑661/14, EU:T:2016:412, punkt 39 och där angiven rättspraxis), föranleder någon annan tolkning av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna.
191
Vad gäller de mål som eftersträvas med artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, har det slagits fast att fastställandet av en maximal längd på provanställningen syftar till att, både i administrationens och i den provanställdes intresse, dels begränsa den tid då anställningsrelationen påverkas av viss osäkerhet, dels fastställa under vilken period den provanställdes sätt att arbeta ska utgöra föremål för tillsättningsmyndighetens bedömning (dom av den 14 februari 2007, Fernández Ortiz/kommissionen, F-1/06, EU:F:2007:25, punkt 53).
192
Detta mål bekräftar den ovannämnda tolkningen av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Genom att bestämmelsen, oberoende av de förhinder den provanställde möter, fastställer den maximala längden på provanställningen till 15 månader – från det att provanställningen inleds – innebär denna bestämmelse att den osäkra arbetsrelationen mellan den provanställde och administrationen av rättssäkerhetsskäl på ett definitivt sätt begränsas i tiden och att det fastställs en maximal tid som kan beaktas av tillsättningsmyndigheten vid bedömningen av tjänstemannens sätt att arbeta.
193
Den tolkning av artikel 34.1 andra stycket vilken återges ovan påverkas inte av de dubbla mål som eftersträvas med provanställningen, nämligen att under provanställningen göra det möjligt dels för institutionerna att pröva om de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsförmåga och integritet enligt kraven i artikel 27 i tjänsteföreskrifterna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 november 2014, DH/parlamentet, F-4/14, EU:F:2014:241, punkt 52), dels att de provanställda ska visa sina förmågor att fullgöra de uppgifter som tjänsten innebär samt deras prestationsförmåga och uppförande i tjänsten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 mars 1997, Rozand-Lambiotte/kommissionen, T‑96/95, EU:T:1997:25, punkt 95, och dom av den 18 oktober 2007, Krcova/domstolen, F‑112/06, EU:F:2007:178, punkt 48). Dessa mål avseende prövning och uppvisande av den provanställdes förmåga utesluter inte att tiden för att uppfylla dem begränsas. Inte heller när den provanställde under provanställningstiden är förhindrad att utföra sina arbetsuppgifter på grund av sjukdom, mammaledighet eller olycksfall, kan målen avseende uppvisande och prövning av förmågan hos den provanställde rättfärdiga en avsaknad av maximal längd för provanställningstiden när dessa mål ska uppnås med iakttagande av det berättigade intresset av rättssäkerhet. Detta intresse utgör grunden för att lagstiftaren uttryckligen föreskrivit en maximal längd för provanställningstiden.
194
Vad gäller sammanhanget utgör inte artikel 34.1 första stycket hinder för att det andra stycket i denna bestämmelse tolkas såsom i punkt 189 ovan.
195
I artikel 34.1 första stycket i tjänsteföreskrifterna anges att tjänstemän ska fullgöra en provanställningstid på 9 månader innan de kan få tillsvidareanställning.
196
Även om det är riktigt att denna bestämmelse föreskriver att provanställningstiden i princip ska vara 9 månader, är det inte möjligt att, såsom Europeiska unionens domstol gjort, dra slutsatsen att den tid då den provanställde ska kunna visa sina förmågor och administrationen ska utvärdera dessa förmågor ska vara minst 9 månader.
197
Enligt artikel 34.3 i tjänsteföreskrifterna ska nämligen rapporten om den provanställdes förmåga upprättas senast en månad före provanställningstidens utgång. Denna rapport, som tjänar som grund för beslutet att ge den provanställde tjänstemannen tillsvidareanställning eller säga upp den provanställde, avser således med nödvändighet denna provanställdes förmåga under mindre än 9 månader. Den omständigheten att den provanställdes förmågor inte beaktas under tiden efter att rapporten upprättats räcker i princip inte för att påverka giltigheten av beslutet vad gäller huruvida den provanställde ska ges tillsvidareanställning eller inte.
198
Enligt artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna kan (får) tillsättningsmyndigheten på samma sätt förlänga varaktigheten för provanställningen på 9 månader vilken föreskrivs i det första stycket i denna bestämmelse när, under denna tid, en tjänsteman är förhindrad att utföra sina arbetsuppgifter under en sammanhängande period på minst en månad på grund av sjukdom, mammaledighet eller olycksfall. Härav följer att när tillsättningsmyndigheten vid utövandet av sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning och av giltiga skäl avseende den provanställdes förmåga, prestationsförmåga eller uppförande i tjänsten vägrar att förlänga provanställningen trots den omständigheten att den provanställde har varit förhindrad att utöva sina arbetsuppgifter under provanställningen under en sammanhängande period på minst en månad, ska den provanställdes förmågor visas och bedömas under mindre än 9 månader.
199
Vidare kan tillsättningsmyndigheten, med tillämpning av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, när den provanställdes förhinder att utöva sina arbetsuppgifter omfattar en period på mindre än en månad eller inte utgör en sammanhängande period på minst en månad, inte förlänga provanställningstiden på 9 månader oberoende av detta förhinder. Även i ett sådant fall ska den provanställdes förmågor visas och bedömas under mindre än 9 månader.
200
Artikel 34.2 i tjänsteföreskrifterna tillåter slutligen tillsättningsmyndigheten att upprätta en provanställningsrapport när som helst före provanställningens utgång, om tjänstemannen utför sitt arbete på ett uppenbart otillfredsställande sätt, vilket i ett sådant fall innebär att den provanställdes förmåga har utvärderats under mindre än 9 månader.
201
Även om en provanställd måste fullgöra en provanställning på 9 månader för att kunna ges tillsvidareanställning, krävs det således inte att han eller hon faktiskt utför sina arbetsuppgifter under hela perioden på 9 månader och att uppvisande och utvärdering av vederbörandes förmågor avser arbetsuppgifter som faktiskt utförts under minst 9 månader. En provanställd har inte rätt till 9 hela månader under vilka han eller hon kan visa sin duglighet (förslag till avgörande av generaladvokaten Warner i mål van de Roy/kommissionen, 92/75, EU:C:1976:19, s. 357). En provanställd har endast rätt att kräva att han eller hon får möjlighet att visa sin förmåga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 april 1992, Kupka-Floridi/CES, T‑26/91, EU:T:1992:53, punkt 44 och där angiven rättspraxis). Artikel 34.1 första stycket utgör således inte hinder för att det andra stycket i denna bestämmelse tolkas såsom i punkt 189 ovan.
202
I förevarande mål inleddes Zoher Brahmas provanställning den 1 december 2013, varför, med tillämpning av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, denna borde ha avslutats senast den 28 februari 2015. Europeiska unionens domstol har varken påstått att den inte hade möjlighet att bedöma Zoher Brahmas förmågor under denna period eller ifrågasatt lagligheten av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Genom att förlänga Zoher Brahmas provanställningstid till den 15 april 2015 på grund av Zoher Brahmas sjukfrånvaro under 7 månader under provanställningstiden åsidosatte Europeiska unionens domstol således artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna.
203
Denna bedömning påverkas inte av den omständigheten som Europeiska unionens domstol åberopat, att Zoher Brahma inte bestred domstolens beslut av den 1 oktober 2014 om att förlänga provanställningstiden till den 15 april 2015 på grund av hans sjukfrånvaro under den inledande provanställningstiden. Talan kan nämligen inte väckas mot en mellankommande rättsakt om det kan fastställas att den rättsstridighet som denna rättsakt är behäftad med kan åberopas till stöd för en talan mot det slutliga beslut i vars beredning den ingår (se beslut av den14 maj 2012, Sepracor Pharmaceuticals (Ireland)/kommissionen, C‑477/11 P, ej publicerat, EU:C:2012:292, punkt 57 och där angiven rättspraxis). Beslutet av den 1 oktober 2014 ingår i beredningen av beslutet att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning och åsidosättandet av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna kan åberopas till stöd för en talan mot detta slutliga beslut som går honom emot och som han angripit i förevarande mål.
204
Zoher Brahma har dessutom felaktigt dragit slutsatsen att den omständigheten att den andra provanställningsrapporten och beslutet att inte ge honom tillsvidareanställning antogs efter det att den maximala fristen på 15 månader för provanställningen gått ut innebär att provanställningen automatiskt skulle förlängas till det datum då dessa beslut antogs. En sådan tolkning strider mot den maximalt tillåtna provanställningstiden enligt artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Även om provanställningsrapporten i princip ska antas en månad före provanställningens utgång för att beslutet om att ge tjänstemannen tillsvidareanställning eller att säga upp tjänstemannen så långt det är möjligt ska fattas samma datum som provanställningen går ut eller förlängs påverkar inte det faktum att dessa rättsakter antagits efter provanställningens slut deras giltighet och leder inte till någon implicit förlängning av provanställningstiden till den dag dessa akter antas. Det har därför slagits fast att en försening i utarbetandet av provanställningsrapporten, om denna utgör en oegentlighet med beaktande av kraven i tjänsteföreskrifterna, även om detta är beklagligt, inte kan påverka giltigheten av rapporten eller, i förekommande fall, det beslut genom vilket den provanställde sägs upp av institutionen eller provanställningen förlängs (dom av den 12 juli 1973, di Pillo/kommissionen, 10/72 och 47/72, EU:C:1973:84, punkt 5; dom av den 8 oktober 1981, Tither/kommissionen, 175/80, EU:C:1981:221, punkt 13, och dom av den 11 december 2014, CZ/AEMF, F-80/13, EU:F:2014:266, punkt 35). Den aktuella fristen på en månad utgör inte en uppsägningstid, utan syftar till att säkerställa att den provanställde kan göra gällande sina synpunkter innan institutionen fattar ett beslut om huruvida personen ska vara fortsatt anställd vid ett datum som, i den mån det är möjligt, sammanfaller med det datum då provanställningstiden går ut (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 december 2014, CZ/AEMF, F-80/13, EU:F:2014:266, punkt 35).
205
Av ovanstående skäl ska talan bifallas såvitt avser den första grunden, som avser åsidosättande av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna.
206
Härav följer att beslutet att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning ska ogiltigförklaras. Detta beslut grundas nämligen på omständigheter som inträffat efter den 28 februari 2015, det datum då Zoher Brahmas provanställning borde ha gått ut enligt artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. I denna bestämmelse fastställs emellertid ett materiellt villkor för att ge tillsvidareanställning, i det att det fastställer under vilken period den provanställdes sätt att arbeta ska bedömas av administrationen för prövningen av huruvida tjänstemannen ska ges tillsvidareanställning. Omständigheterna som inträffat efter den 28 februari 2015 som beaktats av tillsättningsmyndigheten utgör således med nödvändighet den materiella grund på vilken den utövat sitt breda utrymme för skönsmässig bedömning för att besluta att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning.
207
Det följer således av den andra provanställningsrapporten som ligger till grund för beslutet att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning att hans uppförande vid den muntliga förhandlingen den 18 mars 2015 beaktades för att visa på att han saknade gott omdöme och sunt förnuft och att han hade svårt att anpassa sig till situationer som inte hörde till rutinerna. Det hänvisades till samma uppförande i den andra provanställningsrapporten för att visa på att hans närvaro hade inverkat negativt på arbetsförhållandena på hans arbetsplats. Den omständigheten att Zoher Brahma utan förklaring var frånvarande från engelskkursen den 24 mars 2015 och det antal korrigeringar som gjorts i systemet för administrationen av arbetsschemat vad gäller Zoher Brahma från den 1 januari till den 17 april 2015 beaktades i den andra provanställningsrapporten för att visa de svårigheter han haft att organisera sig och hur detta påverkat arbetsledningen. Den takt i vilken Zoher Brahma upprättade förhandlingsprotokoll från den 27 mars till den 27 april 2015, hans frånvaro från kontoret den 17 april 2015 och de förhandlingar från den 10 mars till den 17 mars 2015 vid vilka han närvarade har beaktats i den andra provanställningsrapporten för att bedöma kvantiteten av hans arbete. Bedömningen av hans uppförande i tjänsten och, i synnerhet, att det saknades betingelser för att hans överordnade skulle kunna ge honom deras förtroende, har gjorts i den andra provanställningsrapporten på grundval av det antal korrigeringar som gjorts i systemet för administrationen av arbetsschemat mellan den 1 januari och den 17 april 2015, de problem han haft med instämpling av arbetstider den 24 mars 2015 och den 14 april 2015 och på grundval av ansökningar om ledighet som gjorts utan att han i förväg vänt sig till sin överordnade för den 20 april 2015 och resten av den veckan. Slutligen grundar sig den andra provanställningsrapporten på Zoher Brahmas uppförande vid förberedelsen inför förhandlingen den 18 mars 2015 för att visa på hans svårigheter att arbeta i grupp och olämpligheten i hans inställning i relationerna till andra människor.
208
Det följer även härav att beslutet att avslå klagomålet ska ogiltigförklaras för att domstolens kommitté för klagomål fann att det inte förekommit något åsidosättande av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna.
209
Eftersom tillsättningsmyndigheten och domstolens kommitté för klagomål har ett brett utrymme för skönsmässig bedömning för att bedöma en tjänstemäns förmågor och prestation under provanställningstiden i tjänstens intresse, ankommer det inte på tribunalen att ersätta administrationens bedömning med sin egen bedömning när det gäller resultatet av en provanställning och förmågorna hos en kandidat till en slutlig tillsättning inom unionens förvaltning. Tribunalens prövning begränsar sig till en kontroll av att det inte gjorts en uppenbart oriktig bedömning och att maktmissbruk inte förekommit (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 mars 1982, Munk/kommissionen, 98/81, EU:C:1982:111, punkt 16, dom av den 5 april 1984, Alvarez/parlamentet, 347/82, EU:C:1984:147, punkt 16, och dom av den 5 mars 1997, Rozand-Lambiotte/kommissionen, T‑96/95, EU:T:1997:25, punkt 112).
210
Det följer dessutom av fast rättspraxis att det inte ankommer på tribunalen att vid en lagenlighetsprövning enligt artikel 263 FEUF ersätta den motivering som upphovsmannen till den angripna rättsakten lämnat med en egen motivering (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 januari 2013, Frucona Košice/kommissionen, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, punkt 89 och där angiven rättspraxis). Så är även fallet vid den lagenlighetsprövning tribunalen gör enligt artikel 270 FEUF (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 januari 2014, Stols/rådet, T‑95/12 P, EU:T:2014:3, punkt 29 och där angiven rättspraxis). Härav följer att det inte ankommer på tribunalen att pröva huruvida bedömningarna i beslutet att inte ge en person en tillsvidareanställning avseende provanställningstiden från den 1 december 2013 och den 28 februari 2015 räcker för att rättfärdiga beslutet att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning.
211
Av de skäl som anges ovan ska besluten om att inte ge Zoher Brahma tillsvidareanställning och om avslag på klagomålet ogiltigförklaras.
212
Tvärtemot vad Zoher Brahma gjort gällande innebär emellertid inte den omständigheten att dessa beslut ogiltigförklaras att Zoher Brahma ges tillsvidareanställning. En person kan nämligen enbart ges tillsvidareanställning enligt de formaliteter och de villkor som anges i tjänsteföreskrifterna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 maj 1970, Fournier/kommissionen, 18/69, EU:C:1970:37, punkt 8). Det förekommer ingen bestämmelse i tjänsteföreskrifterna som föreskriver att tillsvidareanställning ska ges som en sanktionsåtgärd när denna frist överskrids, utan att personen i fråga utvärderats. En provanställd kan således inte ges tillsvidareanställning enbart av det skälet att vederbörandes provanställning går ut (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 februari 2007, Fernández Ortiz/kommissionen, F-1/06, EU:F:2007:25, punkt 53).
[utelämnas]
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:
1)
Det beslut som fattades av Europeiska unionens domstols justitiesekreterare i egenskap av tillsättningsmyndighet den 17 juli 2015 om att säga upp Zoher Brahma vid slutet av hans provanställning med verkan från den 31 juli 2015 ogiltigförklaras.
2)
Det beslut som fattades av domstolens kommitté för klagomål den 16 mars 2016 om avslag på klagomålet avseende det beslut som fattades av Europeiska unionens domstols justitiesekreterare i egenskap av tillsättningsmyndighet den 17 juli 2015 om att säga upp Zoher Brahma vid slutet av hans provanställning med verkan från den 31 juli 2015 ogiltigförklaras.
3)
Talan ogillas i övrigt.
4)
Europeiska unionens domstol ska ersätta rättegångskostnaderna.
Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 22 november 2018.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.
(
1
)	Nedan återges endast de punkter i denna dom som tribunalen anser bör publiceras.