62003TO0046_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål T-46/03 R,
Leali SpA, Odolo (Italien), företrätt av advokaterna G. Belotti och G. Vezzoli,
sökande,
med stöd av
Republiken Italien, företrädd av I.M. Braguglia, i egenskap av ombud,
intervenient,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av L. Pignataro och A. Whelan, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en ansökan om uppskov med verkställigheten av kommissionens beslut av den 17 december 2002 i ett förfarande enligt artikel 65 KS (KOMP/37.956 – armeringsjärn), i den del sökanden genom detta beslut åläggs att solidariskt med Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, i likvidation, betala böter på 6,093 miljoner euro och att själv betala böter på 1,082 miljoner euro,
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
meddelar
Beslut
Domskäl
Bakgrund och förfarande
1. Kommissionen fattade den 17 december 2002 beslut i ett förfarande enligt artikel 65 KS (KOMP/37.956 – armeringsjärn) (nedan kallat beslutet). Enligt artikel 1.1 i beslutet har de elva företag och den företagssammanslutning som räknas upp i detsamma, däribland sökanden, överträtt artikel 65.1 KS genom att sätta i kraft en enda konkurrensbegränsande samverkan på den italienska marknaden för armeringsjärn i form av stänger eller cylindrar, i syfte att fastställa priser och att begränsa eller gemensamt kontrollera produktionen och/eller försäljningen.
2. Genom artikel 2 i beslutet förpliktas sökanden att, solidariskt med Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA (nedan kallat AFLL), i likvidation, betala böter på 6,093 miljoner euro, och att själv betala böter på 1,082 miljoner euro för den överträdelse som konstaterats i artikel 1. Motiveringen till att sökanden ålades att solidariskt med AFLL betala böter återges i punkterna 490 och 491 i skälen i beslutet. Därav framgår bland annat att sökanden hade återupptagit och fortsatt AFLL:s verksamhet inom ramen för den senares likvidation i slutet av år 1998. Kommissionen anser att det således finns en kontinuitet mellan AFLL:s och sökandens ekonomiska verksamhet. Avseende betalningen av böterna skiljs i beslutet mellan dels AFLL:s beteende till dess att det sattes i likvidation, vilket hänförs solidariskt till detta bolag och sökanden, dels sökandens beteende från det att sökandebolaget bildades, vilket hänförs uteslutande till sökanden.
3. I artikel 3 i beslutet föreskrivs att de böter som sålunda fastställts skall betalas inom tre månader från delgivningsdatumet. I den skrivelse av den 20 december 2002 genom vilken beslutet delgavs, angavs det att om sökanden väckte talan inför förstainstansrätten skulle kommissionen inte vidta några indrivningsåtgärder så länge målet var anhängiggjort vid denna domstol, under förutsättning att fordran genererade ränta från och med utgången för betalningsfristen, och att en godtagbar bankgaranti ställdes senast vid detta datum.
4. Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 11 februari 2003, med stöd av artikel 230 fjärde stycket EG väckt talan om ogiltigförklaring av beslutet och, i andra hand, om upphävande eller nedsättning av det bötesbelopp som den har ålagts.
5. Sökanden har, genom särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 maj 2003, ansökt om uppskov med verkställigheten av beslutet.
6. Kommissionen inkom den 5 juni 2003 med ett skriftligt yttrande angående ansökan om interimistiska åtgärder.
7. Republiken Italien har, genom en skrivelse som inkom till kansliet den 22 maj 2003, framställt en ansökan om att få intervenera till stöd för sökandens yrkanden. Genom beslut av den 13 juni 2003 tillät förstainstansrättens ordförande Republiken Italiens intervention och beredde den tillfälle att yttra sig under förhandlingen.
8. Förhandlingen i det interimistiska förfarandet ägde rum den 4 juli 2003.
9. Under förhandlingen gav förstainstansrättens ordförande sökanden tillstånd att ge in vissa ytterligare handlingar. Dessa handlingar gavs in den 11 juli 2003. Kommissionen yttrade sig skriftligen över dessa handlingar i en skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 23 juli 2003.
10. Den 8 augusti 2003 besvarade sökanden de skriftliga frågor som ställts av förstainstansrättens ordförande den 17 juli 2003. Kommissionen yttrade sig skriftligen över sökandens svar den 10 september 2003.
Rättslig bedömning
11. Enligt bestämmelserna i artiklarna 242 EG och 243 EG, å ena sidan, jämförda med artikel 225.1 EG, å andra sidan, kan förstainstansrätten, om den anser att omständigheterna kräver det, förordna om uppskov med verkställigheten av den ifrågasatta rättsakten eller föreskriva andra nödvändiga interimistiska åtgärder.
12. I artikel 104.2 i förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs att i en ansökan om interimistiska åtgärder skall de omständigheter som ligger till grund för kravet på skyndsamhet anges, liksom de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad ( fumus boni juris ). Nämnda villkor är kumulativa, vilket innebär att ansökan om uppskov med verkställigheten skall avslås, om ett av villkoren inte är uppfyllt (beslut av domstolens ordförande den 14 oktober 1996 i mål C-268/96 P(R), SCK och FNK mot kommissionen, REG 1996, s. I-4971, punkt 30).
Parternas argument
Fumus boni juris
13. För att visa att villkoret avseende fumus boni juris
är uppfyllt har sökanden åberopat fem grunder.
14. Sökanden har för det första gjort gällande att kommissionen felaktigt antog beslutet på grundval av artikel 65 KS, eftersom EKSG-fördraget löpte ut fem månader tidigare, nämligen den 23 juli 2002. Då det inte finns några bestämmelser för att förlänga EKSG-fördragets verkan har beslutet ingen rättslig grund. Enligt sökanden borde medlemsstaterna ha antagit en uttrycklig reglering avseende pågående rättsliga förhållanden och omfördelningen av de behörigheter som försvann i samband med att EKSG-fördraget löpte ut.
15. För det andra har sökanden kritiserat kommissionen för att den vid påföljdstillämpningen gjorde den bedömningen att AFLL och sökanden utgjorde ett enda bolag.
16. För det tredje menar sökanden att kommissionen har åsidosatt rätten till försvar, genom att den inte har informerat sökanden om att ett annat företag har samarbetat med kommissionen. Kommissionen har även på ett rättsstridigt sätt underlåtit att delge sökanden en promemoria som författats av sagda företag. Denna promemoria ansågs vara till nackdel för sökanden i meddelandet om anmärkningar.
17. För det fjärde har sökanden påstått att kommissionen inte har bevisat att det förelåg ett avtal eller ett samordnat förfarande mellan de företag till vilka beslutet var riktat.
18. Avslutningsvis menar sökanden att de böter som ålagts denne genom beslutet skall sättas ned, eftersom kommissionen har tagit miste på hur länge vissa överträdelser har pågått.
19. Kommissionen anser att ingen av de grunder som sökanden har åberopat gör det möjligt att sluta sig till att det föreligger fumus boni juris .
Kravet på skyndsamhet
20. Sökanden anser att villkoret avseende krav på skyndsamhet är uppfyllt i förevarande fall.
21. Inledningsvis har sökanden noterat att AFLL är ett bolag i likvidation och att det består av ett ”tomt skal”, vilket innebär att det åligger sökanden att till förmån för kommissionen upprätta en bankgaranti som täcker påföljden i dess helhet, det vill säga ett belopp på 7,175 miljoner euro plus ränta.
22. Sökanden har, för att visa att det är omöjligt för den att ställa bankgarantin, hänvisat till skrivelser av den 20 och den 21 januari respektive den 7 maj 2003 från två banker med vilka sökanden har permanenta förbindelser. Enligt dessa skrivelser vägrade bankerna i fråga att upprätta den begärda bankgarantin.
23. Sökanden har bland annat noterat att den befinner sig i en mycket allvarlig finansiell kris och att den skulle försvinna definitivt från marknaden om beslutet verkställdes.
24. Vidare visar likviditetsrapporten avseende förhållandena per den 31 december 2001 en rörelseförlust uppgående till 8,128 miljoner euro för år 2001, medan andra finansiella rapporter, nämligen balansräkningarna och en auktoriserad revision för perioden 1998–2001, visar totala ackumulerade förluster som uppgår till mer än 22 miljoner euro.
25. Dessutom visar, såsom det framgår av själva beslutet, balansräkningen för åren 2000 och 2001 på kortfristiga bankskulder till ett belopp av 49,630 miljoner euro.
26. Sökanden har tillagt att den varken förfogar över några tillgångar som omedelbart kan realiseras eller över fordringar mot tredje part. De enda tillgångar som kommissionen skulle kunna ta i anspråk är maskiner i produktionslinjen och andra anläggningstillgångar, vars tekniska betydelse och kommersiella värde för övrigt är blygsamma.
27. Slutligen vittnar en nyligen utförd granskning av den 8 maj 2003 om att det är omöjligt för sökanden att betala böterna, för det fall de skulle drivas in. Det framgår likaså av denna granskning att även en partiell indrivning av böterna skulle medföra att bolagets verksamhet fick avslutas definitivt och att bolaget som en följd av detta fick lämna marknaden.
28. Under dessa omständigheter skulle en verkställighet av beslutet inte bara vara skadligt för sökanden, utan även för konkurrensförhållandena på en marknad som redan är mycket koncentrerad.
29. Kommissionen har noterat att sökanden inte har visat att det skulle vara objektivt omöjligt för den att ställa en bankgaranti eller att det skulle äventyra dess existens att ställa en sådan garanti.
Bedömning av förstainstansrättens ordförande
Föremålet för ansökan
30. Innan beslut fattas angående ansökan om interimistiska åtgärder skall processföremålet fastställas exakt. Sökanden har nämligen i sin ansökan yrkat uppskov med verkställigheten av det beslut genom vilket sökanden åläggs att solidariskt med AFLL, i likvidation, betala böter på 6,093 miljoner euro, och sökanden själv åläggs att betala böter på 1,082 miljoner euro.
31. Det framgår emellertid att kommissionen i den skrivelse av den 20 december 2002 genom vilken sökanden delgavs beslutet uppgav för sökanden att, för det fall den väckte talan inför förstainstansrätten, några indrivningsåtgärder avseende böterna inte skulle vidtas under den tid som målet var anhängigt inför denna domstol, under förutsättning att fordran genererade ränta från det datum då böterna förfallit till betalning och att en bankgaranti som kunde godtas av kommissionen, och som skulle täcka skuldens kapitalbelopp och utestående dröjsmålsränta, ställdes senast vid det datumet. Under dessa omständigheter är faktiskt föremålet för sökandens ansökan endast att få undantag från skyldigheten att ställa en bankgaranti som villkor för att det bötesbelopp som ålagts den genom beslutet inte skall drivas in omedelbart.
Kravet på skyndsamhet
32. Enligt fast rättspraxis kan en ansökan om uppskov med verkställigheten av skyldigheten att ställa en bankgaranti som villkor för att det ålagda bötesbeloppet inte omedelbart skall drivas in endast beviljas under särskilda omständigheter (beslut av domstolens ordförande av den 6 maj 1982 i mål 107/82 R, AEG mot kommissionen, REG 1982, s. 1549, punkt 6, och av den 23 mars 2001 i mål C‑7/01 P(R), FEG mot kommissionen, REG 2001, s. I-2559, punkt 44). I domstolens och förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs nämligen uttryckligen en möjlighet att kräva att finansiell säkerhet ställs i interimistiska förfaranden, och detta utgör ett allmänt och rimligt tillvägagångssätt från kommissionens sida.
33. Sådana särskilda omständigheter kan i princip anses föreligga när den part som ansöker om undantag från skyldigheten att ställa den begärda bankgarantin bevisar att det objektivt sett är omöjligt för den att ställa denna garanti (se, för ett liknande resonemang, beslut av domstolens ordförande av den 14 december 1999 i mål C‑364/99 P(R), DSR-Senator Lines mot kommissionen, REG 1999, s. I-8733, och beslutet i det ovannämnda målet FEG mot kommissionen) eller att det skulle äventyra dess existens att ställa garantin (se, för ett liknande resonemang, bland annat beslut av förstainstansrättens ordförande av den 21 december 1994 i mål T‑295/94 R, Buchmann mot kommissionen, REG 1994, s. II-1265, punkt 24, och av den 28 juni 2000 i mål T-191/98 R II, Cho Yang Shipping mot kommissionen, REG 2000, s. II-2551, punkt 43).
34. I föreliggande fall har sökanden, för att visa att det är omöjligt för den att ställa bankgarantin, givit in tre skrivelser av den 20 och den 21 januari respektive den 7 maj 2003, enligt vilka två banker i allmänna termer har givit uttryck för sin vägran att bevilja den begärda garantin. I skrivelsen av den 7 maj 2003 har banken i fråga, som är sökandens vanliga bank, upprepat sin vägran genom att uttryckligen ange att det totala beloppet av de lån som sökanden för närvarande har gör det omöjligt att på nytt höja lånen.
35. Relevansen av dessa skrivelser skall bedömas mot bakgrund av sökandens objektiva ekonomiska situation (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovannämnda målet Cho Yang Shipping mot kommissionen, punkt 43).
36. I detta hänseende har sökanden påstått att den befinner sig i en allvarlig finansiell kris och har hänvisat till en serie handlingar som den har bilagt sin ansökan om interimistiska åtgärder. Det framgår av dessa handlingar att sökanden för år 2001 har haft en rörelseförlust uppgående till 8,128 miljoner euro, att den har haft ackumulerade totalförluster som beräknas till mer än 22 miljoner euro och att den har kortfristiga bankskulder på 49,630 miljoner euro. Vidare har sökanden varken några tillgångar som kan realiseras omedelbart eller några fordringar mot tredje part. De enda tillgångar som kommissionen skulle kunna ta i anspråk är nämligen maskiner i produktionslinjen och andra anläggningstillgångar. Slutligen har en nyligen utförd granskning av den 8 maj 2003 vittnat om att det skulle vara omöjligt för sökanden att betala böterna för det fall de drevs in.
37. För att kontrollera huruvida dessa påståenden är korrekta har förstainstansrättens ordförande ställt ett antal skriftliga frågor och anmodat sökanden att ge in vissa handlingar, bland annat balansräkningen för räkenskapsåret 2002.
38. Förstainstansrättens ordförande anser att de förklaringar som sökanden har givit och de handlingar som den har givit in inte med tillräcklig säkerhet visar att dess ekonomiska situation är sådan att det är objektivt omöjligt för den att ställa den krävda bankgarantin.
39. För det första, vad gäller argumentet rörande sökandens rörelseförlust för de föregående räkenskapsåren måste det konstateras att de balansräkningar som sökanden har givit in visar en generell förbättring av dess finansiella situation under de senaste tre åren. Sålunda har sökanden förbättrat sina resultat under räkenskapsåret 2001 och minskat det konstaterade underskottet på 13,467 miljoner euro i slutet av räkenskapsåret 2000 till ett underskott på cirka 8 miljoner euro vid slutet av det följande räkenskapsåret. Under räkenskapsåret 2002 har sökanden haft ett positivt nettoresultat på 154 376 euro. Dessa belopp åtföljs av en ökning av omsättningen på 25 procent under räkenskapsåret 2002, då omsättningen ökade från 158,047 miljoner euro till 198,936 miljoner euro.
40. Det skall även konstateras att förvaltningsrapporten till balansräkningen av den 31 december 2002, som utgör en viktig beståndsdel av balansräkningen för räkenskapsåret 2002, visar en förbättring av den finansiella situationen för den sektor inom vilken sökanden verkar. Enligt denna rapport bekräftas den positiva tendensen för år 2002 inom såväl den privata som den offentliga byggnadssektorn. Detta visar sig genom att efterfrågan på armerad betong hölls uppe under hela året till priser som under den andra halvan av året hade ökat betydligt. Inom området för specialstål, som under år 2002 stod för uppskattningsvis 20 procent av sökandens totala försäljning, registrerades för valsningsutrustning generellt sett mycket bra siffror under året. Det framgår även av rapporten att under räkenskapsåret 2002 gjordes investeringar till ett belopp av 2,540 miljoner euro och att ännu fler investeringar planeras för räkenskapsåret 2003.
41. Vad gäller de sex första månaderna av år 2003 visar förvaltningsrapporten till balansräkningen av den 31 december 2002 en produktionsutveckling som bekräftar sökandens val att inom området för specialstål inrikta produktionen på specialstänger, vilket medfört nya investeringar inom detta område. Det framgår vidare av sagda rapport att medan ökningen för år 2002 i jämförelse med år 2001 inom området för specialstål uppgick till 47,4 procent, hade sökandens bolag under de fem första månaderna av år 2003 redan uppnått en volym på 53 000 ton, jämfört med 73 000 för hela år 2002.
42. Härav följer att sökanden befinner sig i en finansiell situation som konstant förbättras och har positiva framtidsutsikter.
43. För det andra, vad gäller sökandens kortfristiga bankskulder, har även dessa minskats under räkenskapsåret 2002. Således framgår det av den ingivna balansräkningen att skulderna har minskats med cirka 6 miljoner euro, då de har minskats från 53,657 miljoner euro till 47,865 miljoner euro i slutet av år 2002.
44. För det tredje anser förstainstansrättens ordförande, vad gäller det argument enligt vilket sökanden inte har några tillgångar som kan realiseras omedelbart och de enda tillgångar som kommissionen skulle kunna ta i anspråk är maskinerna i produktionslinjen och de andra anläggningstillgångarna, att sökanden inte med tillräcklig säkerhet har visat att de senare inte kan pantsättas för att ställa den krävda bankgarantin. Det framgår nämligen av balansräkningen för räkenskapsåret 2002 att värdet på dessa tillgångar uppskattas till 34,112 miljoner euro. Vidare är dessa tillgångar, såsom sökanden har bekräftat vid flera tillfällen,
fria från inteckningar, panträtter eller prioriterade fordringar.
45. Som svar på en skriftlig fråga som ställts av förstainstansrättens ordförande i detta hänseende har sökanden förklarat att inom ramen för finansieringen av dess löpande verksamhet har bankerna aldrig accepterat att ge den ett lån med panträtt i dess industriella utrustning och andra anläggningstillgångar som säkerhet och att ”det alltså med än större anledning är svårt att få garantier för att ställa en bankgaranti avseende betalning av böter”.
46. Emellertid finns det inga handlingar i akten som gör det möjligt för förstainstansrättens ordförande att kontrollera huruvida dessa påståenden, som för övrigt endast är enkla antaganden, är korrekta. De enda handlingar som givits in i detta hänseende är nämligen skrivelserna av den 20 och den 21 januari respektive den 7 maj 2003, enligt vilka två banker har vägrat att bevilja den begärda garantin. Dessa brev är emellertid mycket kortfattade och formulerade i generella termer. Förstainstansrätten ges således inte genom dessa skrivelser möjlighet att kontrollera huruvida sökanden har föreslagit dessa banker att ovannämnda anläggningstillgångar skall pantsättas.
47. I sin ansökan om interimistiska åtgärder har sökanden även noterat att den tekniska betydelsen och det kommersiella värdet av anläggningstillgångarna i fråga är begränsade.
48. De handlingar som sökanden har givit in visar emellertid på betydande investeringar i anläggningstillgångar under räkenskapsåret 2001. Den 31 december 2000 uppgick nämligen värdet på anläggningstillgångarna enligt balansräkningen till 3,989 miljoner euro, medan dess värde den 31 december 2001 uppgick till 34,337 miljoner euro. Dessa uppgifter visar alltså att betydande investeringar gjorts i anläggningstillgångar under räkenskapsåret 2001, vilket gör det möjligt för förstainstansrättens ordförande att dra slutsatsen att anläggningstillgångarna har ett visst kommersiellt värde, under förutsättning att de realiseras på marknaden.
49. Slutligen har sökanden, som svar på en skriftlig fråga av förstainstansrättens ordförande, noterat att i enlighet med bankpraxis begär banker en panträtt i anläggningstillgångar på 28–35 miljoner euro för ett lån på 7 miljoner euro.
50. Även under förutsättning att kreditinstituten i detta fall skulle begära en panträtt i de tillgångar som uppskattats till detta belopp, vilket för övrigt inte har visats, skall det konstateras att de belopp som nämnts av sökanden inte är högre än värdet av de anläggningstillgångar som den förfogar över.
51. Med hänsyn till vad som anförts är det inte särskilt sannolikt att en bank skulle vägra att bevilja en bankgaranti på cirka 7 miljoner euro med en panträtt i tillgångar vars värde uppgår till cirka 34 miljoner euro.
52. Avslutningsvis, vad gäller sökandens inledande påstående att AFLL är ett tomt bolag utan tillgångar och att det således ankommer på sökanden själv att upprätta hela den krävda bankgarantin till förmån för kommissionen, skall det noteras att sökanden inte har givit in någon bevisning som kan stödja detta påstående. Således har sökanden inte visat att den, som den har påstått, skulle vara tvungen att av bankerna begära en bankgaranti till ett belopp av 7,175 miljoner euro plus ränta.
53. Av vad som har anförts ovan följer att det är uppenbart att sökanden inte har visat att dess finansiella situation är sådan att det skulle vara objektivt omöjligt för den att ställa den krävda bankgarantin.
54. Vad gäller frågan huruvida sökanden skulle försvinna från marknaden om den ställde bankgarantin, skall det konstateras att sökanden i sin ansökan om interimistiska åtgärder enbart påstod att det skulle vara objektivt omöjligt för den att ställa en bankgaranti och att dess existens skulle äventyras om beslutet verkställdes. Alltså har sökanden inte visat att den skulle försvinna från marknaden enbart på grund av att bankgarantin ställdes.
55. Det följer av vad som anförts att sökanden inte med tillräcklig säkerhet har visat att den skulle lida en allvarlig och irreparabel skada om den inte fick uppskov med skyldigheten att ställa bankgarantin i fråga.
56. Då sökanden inte har visat att det föreligger särskilda omständigheter, skall förevarande ansökan avslås, utan att det är nödvändigt att pröva huruvida villkoret beträffande fumus boni juris
är uppfyllt.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
följande beslut:
1) Ansökan om interimistiska åtgärder avslås.
2) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.