61997CC0355_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I förevarande mål har Oberster Gerichtshof bett domstolen att tolka artikel 70 i akten om villkoren för Konungariket Norges, Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning till de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen och om anpassning av fördragen (nedan kallad anslutningsakten).(1) Domstolen ombeds bland annat att förklara om undantaget i ovannämnda artikel 70 även är tillämpligt på en sådan lagstiftning som Österrikes lagstiftning om fritidsbostäder, vilken antogs efter anslutningen.(2)
Relevanta regler och omständigheterna i målet vid den nationella domstolen
Nationell lagstiftning
2 Delstaten Tyrolens lagstiftning om fastighetsförvärv har av den hänskjutande domstolen i tillämpliga delar beskrivits enligt följande.
Enligt tillämpliga bestämmelser kan den behöriga myndigheten klandra fastighetsöverlåtelser. I begäran om förhandsavgörande omnämns i detta avseende tre lagar. I den första lagen, den så kallade "TGVG 1983",(3) föreskrivs att förvärvstillstånd krävs för att fysiska personer som inte är österrikiska medborgare och juridiska personer som har sitt säte utomlands eller som kontrolleras av utlänningar skall få förvärva fast egendom. I fall av förvärv utan föreskrivet tillstånd kan köpet ogiltigförklaras. I den så kallade "TGVG 1991"(4) infördes en bestämmelse om att Landesgrundverkehrsreferent (regional tjänsteman med behörighet att kontrollera att fastighetsköp och fastighetsförsäljningar är lagenliga, nedan kallad tillståndsmyndigheten) har rätt att "väcka talan om ogiltigförklaring av en transaktion, bland annat om det rör sig om en fiktiv eller bedräglig transaktion".(5)
Den andra lagen, den så kallade "TGVG 1993",(6) ersatte tidigare gällande lagstiftning. I 35 § andra stycket bekräftades att tillståndsmyndigheten har rätt att ifrågasätta fiktiva och bedrägliga transaktioner.(7) I 40 § utsträcktes tillståndsmyndighetens behörighet att väcka talan till att avse samtliga transaktioner som var för handen när lagen trädde i kraft. I samma bestämmelse föreskrevs att TGVG 1983 skulle vara tillämplig på avtal som ingåtts dessförinnan.
År 1996 införde Tyrolens lagstiftande församling slutligen en ny reglering, nämligen TGVG 1996,(8) vilken trädde i kraft den 1 oktober 1996. Begäran om förhandsavgörande rör 35 § första stycket i denna lag, i vilken motsvarande bestämmelse i TGVG 1993 återupprepas, samt 40 §, som innehåller övergångsbestämmelser. Det finns här anledning att särskilt intressera sig för 40 § femte stycket, vilket har följande lydelse: "Landesgrundverkehrsreferents rätt att väcka talan med stöd av 35 § första stycket omfattar även fiktiva eller bedrägliga transaktioner som avtalats innan denna lag träder i kraft. Grundverkehrsgesetz 1983 är tillämplig på mål som har väckts med tillämpning av 35 § första stycket, om de rör fiktiva eller bedrägliga transaktioner som avtalats före den 1 januari 1994."(9)
3 Den österrikiska författningsdomstolen (Verfassungsgerichtshof) har meddelat två domar rörande denna lagstiftning. I den första domen av den 28 september 1996 förklarade författningsdomstolen att lagen av den 3 juli 1991, vad avser dess bestämmelser om ändringar i TGVG 1983, var författningsstridig, varför dess bestämmelser saknade verkan. I den andra domen av den 10 december 1996 förklarade författningsdomstolen att TGVG 1993 var författningsstridig, varför de aktuella bestämmelserna inte längre var tillämpliga på mål som ännu inte hade avgjorts, med undantag för mål där - enligt den nationella domstolens uppgifter - den ovannämnda övergångsbestämmelsen i 40 § fjärde stycket i TGVG 1996 var tillämplig.
Bakgrunden till målet vid den nationella domstolen
4 De omständigheter som målet vid den nationella domstolen rör anges nedan. Den 14 oktober 1983 ingick bolaget Beck Liegenschaftsverwaltungsgesellschaft mbH (nedan kallat Beck), med säte i Fieberbrunn, Österrike, och bolaget Bergdorf Wohnbau GmbH i likvidation (nedan kallat Bergdorf), med säte i Zell am See, Österrike, ett avtal om försäljning av en ägarlägenhet i distriktet ("Bezirk") Kitzbühel.
5 Tillståndsmyndigheten väckte, med stöd av TGVG 1983, den 28 mars 1994 talan vid Landesgericht Innsbruck om fastställelse av att köpeavtalet mellan Beck och Bergdorf var ogiltigt, eftersom det rörde sig om en fiktiv eller bedräglig transaktion. Av begäran om förhandsavgörande framgår emellertid inte på vilket sätt avtalet skulle vara fiktivt eller bedrägligt. Tillståndsmyndigheten har i detta avseende lämnat ett förtydligande i sitt yttrande till domstolen: efter avtalsslutet köpte tyska medborgare andelarna i det bolag som köpt lägenheten. Skentransaktionen bestod i att ett österrikiskt bolag framförhandlat och slutit ett avtal om köp av en lägenhet, men därefter låtit sig köpas upp av tyska medborgare, vilket innebar att delstaten Tyrolens lagstiftning om utlänningars fastighetsförvärv kunde kringgås. Denna omständighet har emellertid inte givits närmare belysning av den nationella domstolen eller övriga parter som ingivit yttranden, utan tvärtom inte nämnts överhuvudtaget.
Tillståndsmyndighetens talan bifölls i första instans. Tappande parter överklagade med åberopande av att det inte var fråga om något skenavtal samt att Landesgrundverkehrsreferent saknade talerätt. I dom av den 28 juni 1995 fastställde emellertid Oberlandesgericht Innsbruck den lägre instansens avgörande.
6 Denna dom överklagades till den hänskjutande domstolen, som inledningsvis har inriktat sin prövning på frågan om tillståndsmyndighetens rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av det omtvistade köpeavtalet i det ursprungliga förfarandet.
Den hänskjutande domstolen har beskrivit problemet enligt följande: Till följd av författningsdomstolens ovannämnda domar var TGVG 1983 och TGVG 1993 inte längre tillämpliga i förevarande fall. Detta har enligt den nationella domstolen till följd att tillståndsmyndigheten endast kan grunda sin talerätt på TGVG 1996, och särskilt övergångsbestämmelserna i 40 § i samma lag, vilka i sin tur hänvisar till vissa aspekter i regelverket i tidigare lagar från år 1983 och år 1993. Tidigare lagstiftning, vilken befunnits författningsstridig, är i förevarande fall fortfarande tillämplig till följd av hänvisningen i 40 § TGVG 1996. Det är endast genom tillämpning av bestämmelserna i denna lag som tillståndsmyndigheten kan anses ha talerätt i förevarande mål. Den hänskjutande domstolen finner emellertid ett möjligt motsatsförhållande mellan en tillämpning av bestämmelserna i TGVG 1996 och innehållet i artikel 70 i anslutningsakten. Enligt nämnda artikel får Österrike enligt denna undantagsbestämmelse under en övergångsperiod behålla sin befintliga lagstiftning om fritidsbostäder. Av bestämmelsen framgår emellertid att undantaget endast rör befintlig lagstiftning vid anslutningsdagen, medan TGVG 1996 - som innehåller bestämmelser om förvaltningsmyndighetens talerätt - har tillkommit senare. Den nationella domstolen vill därför få veta om TGVG 1996, mot bakgrund av omständigheterna i förevarande mål, kan omfattas av tillämpningsområdet för undantaget i ovannämnda artikel 70 i anslutningsakten. Tolkningsfrågan har följande lydelse:
"Skall artikel 70 i akten om villkoren för Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning till de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen och om anpassning av fördragen, enligt vilken Republiken Österrike under fem år från dagen för anslutningen (den 1 januari 1995) får behålla sin befintliga lagstiftning om fritidsbostäder, tolkas så, att övergångsbestämmelserna i 40 § andra och femte stycket i Tiroler Grundverkehrsgesetz 1996, som trädde i kraft den 1 oktober 1996, se Landesgesetzblatt für Tirol nr 61/1996, omfattas av begreppet befintlig lagstiftning, eller skall dessa bestämmelser anses utgöra nya bestämmelser, då den österrikiska författningsdomstolen har förklarat att bestämmelserna i den tidigare gällande Tiroler Grundverkehrsgesetz inte var tillämpliga på det aktuella fallet?"
Domstolens behörighet
7 Kommissionen och den österrikiska regeringen anser båda att domstolen inte bör besvara den hänskjutande domstolens fråga. Beskrivningen av omständigheterna i målet och relevant lagstiftning i begäran om förhandsavgörande är alltför knapphändig och ger inte domstolen möjlighet att förstå vare sig frågans räckvidd eller dess betydelse för tvistens lösning. De menar att den hänskjutande domstolens uppgifter tvärtom snarast tyder på att frågan är rent hypotetisk. För det första omfattas förevarande tvist inte av gemenskapsrättens tillämpningsområde, eftersom den omtvistade transaktionen ägde rum år 1983, det vill säga innan Österrike anslöt sig till gemenskapen. Gemenskapsrätten är således inte tillämplig på grund av tidsmässiga skäl (ratione temporis). Dessutom rör samtliga omständigheter som är relevanta för tvistens avgörande en och samma medlemsstat. Tvisten omfattas således inte till någon del av tillämpningsområdet för gemenskapsrätten.
8 Jag ansluter mig till ovannämnda synpunkter. Av domstolens rättspraxis framgår otvetydigt att "eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen, krävs [det] att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dess frågor".(10) Den nationella domstolen är således skyldig att ge en uttömmande beskrivning av omständigheterna i målet och relevanta bestämmelser. Denna skyldighet har två syften, nämligen att dels ge "såväl medlemsstaternas regeringar som övriga berörda möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 20 i EG-stadgan för domstolen",(11) dels göra det möjligt för domstolen att pröva om den är behörig att besvara den nationella domstolens frågor.(12) Den hänskjutande domstolen måste visserligen ta ställning till om dess tolkningsfrågor är nödvändiga och relevanta, men EG-domstolen förbehåller sig rätten att pröva denna bedömning i syfte att avgöra huruvida den begärda tolkningen av gemenskapsrätten har något "samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten", eller om "frågan är hypotetisk och domstolen inte förfogar över uppgifter om de sakförhållanden eller rättsliga förhållanden som är nödvändiga för att på ett ändamålsenligt sätt besvara de frågor som ställts till den".(13) Domstolen önskar med andra ord förbehålla sig möjligheten att se till att förfarandet med begäran om förhandsavgörande tillämpas på ett korrekt sätt, just i syfte att säkerställa att detta förfarande verkligen används som ett medel för samarbete mellan domstolarna. Artikel 177 i fördraget ger domstolen möjlighet att ge sin tolkning som ledning vid lösning av tvister där gemenskapsrättsliga regler är tillämpliga. Av detta följer att tolkningsfrågor som endast är av rent teoretiskt eller hypotetiskt intresse och som saknar betydelse för tvistens lösning skall avvisas.
9 Jag anser att de strikta krav som har uppställts i domstolens rättspraxis inte är uppfyllda i förevarande fall. Tolkningsfrågan rör nämligen artikel 70 i anslutningsakten, och närmare bestämt räckvidden av det i tiden begränsade undantag som har beviljats Österrike vad avser fritidsbostäder. En underförstådd men nödvändig förutsättning för att undantaget skall vara tillämpligt är emellertid att fördraget har åsidosatts. Om inga rättigheter som garanteras i fördraget påstås ha åsidosatts, finns det helt klart ingen anledning att åberopa undantaget i artikel 70 gentemot ett påstående om åsidosättande av skyldigheter enligt fördraget. I förevarande fall har den nationella domstolen emellertid inte resonerat på detta sätt. Tolkningsfrågan i begäran om förhandsavgörande syftar till att få vetskap om undantaget i anslutningsakten även omfattar en sådan lagstiftning som har tillämpats i målet vid den nationella domstolen, men ingen upplysning lämnas om huruvida rättigheter som garanteras av gemenskapens rättsordning eventuellt har åsidosatts. Logiskt sett är det emellertid endast om sådana rättigheter påstås ha åsidosatts som det finns anledning att tillämpa undantaget i fråga. Den hänskjutande domstolen har emellertid inte lämnat några klargöranden i fråga om skälen till varför den finner det nödvändigt att tillämpa undantagsregeln i artikel 70 och därför ställa ifrågavarande tolkningsfråga.
10 Därtill kommer att det inte finns något i begäran om förhandsavgörande som tyder på att förevarande fall har någon som helst anknytning till gemenskapsrätten. Fastigheten i fråga ligger i Österrike och förvärvaren och säljaren är båda österrikiska personer. Det rör sig således om ett rättsförhållande som endast har verkningar inom en medlemsstat, varför gemenskapsrätten inte är tillämplig.(14) Mot denna bakgrund skulle domstolens eventuella svar vara rent hypotetiskt, eftersom ett sådant svar rör tolkningen av en bestämmelse som man redan vet inte är tillämplig i målet vid den nationella domstolen.
Man kan möjligen komma fram till en annan slutsats om man i stället utgår från att talan om ogiltigförklaring i målet vid den nationella domstolen grundas på att en transaktion är fiktiv eller åtminstone bedräglig. Man skulle i så fall - i likhet med tillståndsmyndigheten i dess skriftliga yttrande(15)- kunna hävda att köpet är en skentransaktion, eftersom den verkliga förvärvaren är en gemenskapsmedborgare som inte är en österrikisk medborgare. Men detta är som sagt en aspekt som endast har omnämnts - och inte utvecklats till fullo - i Landesgrundverkehrsreferents yttrande, och vilket på intet sätt omnämns i begäran om förhandsavgörande. Enligt domstolens rättspraxis krävs emellertid att den nationella domstolen i begäran om förhandsavgörande ger en klar och uttömmande beskrivning av den faktiska och rättsliga bakgrunden i målet. Det är nämligen endast själva begäran om förhandsavgörande som delges berörda parter, inbegripet medlemsstaternas regeringar.(16) Jag anser inte att domstolen i förevarande fall bör ge sig in på hypotetiska överväganden som inte framgår av begäran om förhandsavgörande och som de berörda regeringarna inte haft möjlighet att yttra sig över. Detta särskilt som domstolen tidigare har visat försiktighet i fall när det funnits en risk att den lämnar svar på hypotetiska frågor, och detta i syfte att säkerställa den ändamålsenliga verkan av förfarandet för förhandsavgöranden, vilket annars skulle kunna missbrukas.
11 Jag anser därför att domstolen inte bör besvara den tolkningsfråga som den hänskjutande domstolen har ställt. Ett eventuellt svar från domstolen skulle - med hänsyn till uppgifterna i begäran om förhandsavgörande - röra ett rent internt förhållande, eftersom den nationella domstolen inte på något sätt gör gällande att intressen som skyddas av gemenskapens rättsordning står på spel.(17) Tolkningsfrågan motsvarar således inte - såsom krävs i domstolens rättspraxis - "ett objektivt behov för den nationella domstolens avgörande".(18) När ett sådant objektivt behov inte är för handen brukar domstolen också avstå från att göra bruk av sin behörighet att besvara tolkningsfrågor från nationella domstolar.(19)
Prövning i sak
12 För det fall att domstolen anser att den trots allt bör besvara tolkningsfrågan vill jag ge ett svar på frågan i sak.
Det huvudsakliga problemet i förevarande fall är detsamma som domstolen har att pröva i målet Konle. Jag nöjer mig därför med att återupprepa min bedömning från nämnda mål.(20) Frågan är i huvudsak huruvida en lag som har trätt i kraft efter Österrikes anslutning till gemenskapen, i den mån den hänvisar till bestämmelser som gällde före anslutningen, kan omfattas av tillämpningsområdet för undantagsregeln i artikel 70 i anslutningsakten. I denna artikel föreskrivs nämligen att "[t]rots skyldigheterna enligt de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen, får Österrike under fem år från dagen för anslutningen behålla sin befintliga lagstiftning om fritidsbostäder". Frågan är således om en lag som TGVG 1996 - vilken helt klart har trätt i kraft efter anslutningen - trots allt ändå kan anses som sådan lagstiftning som Österrike enligt artikel 70 får behålla.
Enligt min mening bör frågan besvaras nekande. Som jag har preciserat i mitt förslag till avgörande i målet Konle rör det sig om en undantagsregel som enligt rättspraxis skall tolkas restriktivt.(21) Enligt undantagsregeln kan den österrikiska staten inte ställas till ansvar för att den under den stadgade övergångsperioden behåller sin lagstiftning om fritidsbostäder. Undantaget rör således befintliga bestämmelser på anslutningsdagen. Detta innebär att från och med denna dag ligger senare lagstiftning som antas av delstaten Tyrolens lagstiftande församling utanför tillämpningsområdet för artikel 70 och senare lagstiftning måste därför uppfylla samtliga gemenskapsrättsliga krav som Österrike är bunden av i den del undantaget inte är tillämpligt. Det står klart att TGVG 1996 har tillkommit efter Österrikes anslutning till gemenskapen. Man kan enligt min mening inte påstå att nämnda lag endast innebär rent formella ändringar i tidigare gällande system, varvid bestämmelserna i huvudsak inte ändras. Genom TGVG 1996 införs nämligen en generell skyldighet att inhämta tillstånd vid fastighetsförvärv och lagen ger den behöriga förvaltningsmyndigheten möjlighet att bevilja tillstånd för fastighetsförvärv enligt ett förenklat förfarande, vilket är en möjlighet som inte fanns vid anslutningen.(22) Genom att deklarationförfarandet har tagits bort, vilket skedde redan genom TGVG 1993, och ett tillståndsförfarande har införts för samtliga personer, har det blivit än svårare att förvärva fastigheter. TGVG 1996 kan således med hänsyn till dess tillkomstår och dess normativa innehåll inte anses ingå i gällande nationell lagstiftning vid anslutningsdagen, och den omfattas således inte av undantaget i artikel 70.
Förslag till avgörande
13 Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen skall
avvisa den begäran om förhandsavgörande som Oberster Gerichtshof beslutat om den 28 augusti 1997.
(1) - EGT C 241, 1994, s. 21.
(2) - I artikel 70 föreskrivs följande: "Trots skyldigheterna enligt de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen, får Österrike under fem år från dagen för anslutningen behålla sin befintliga lagstiftning om fritidsbostäder."
(3) - Tiroler Grundverkehrsgesetz av den 18 oktober 1983.
(4) - Tiroler Grundverkehrsgesetz av den 3 juli 1991.
(5) - 16a § första stycket. I slutbestämmelserna i lagen anges att denna bestämmelse även är tillämplig på "fiktiva eller bedrägliga transaktioner som är för handen när denna lag träder i kraft" (fri översättning).
(6) - Tiroler Grundverkehrsgesetz av den 7 juli 1993.
(7) - I denna bestämmelse föreskrivs att "Landesgrundverkehrsreferent kan ... väcka talan om fastställelse av att en transaktion är ogiltig, särskilt om det rör sig om en fiktiv eller bedräglig transaktion".
(8) - Tiroler Grundverkehrsgesetz av den 3 juli 1996.
(9) - 40 § har i övrigt följande lydelse:
"2. Grundverkehrsgesetz 1983 är i sak även fortsättningsvis tillämplig på inskrivningsärenden som var anhängiga den 1 januari 1994. Vad avser behöriga myndigheter och förfarandet är denna lag tillämplig.
3. Vad avser materiella bestämmelser är Grundverkehrsgesetz 1983 tillämplig på rättshandlingar och på transaktioner som har avtalats före den 1 januari 1994. Vad avser behöriga myndigheter och förfarandet är denna lag tillämplig.
4. Överträdelser av Grundverkehrsgesetz 1983 som har skett före den 1 januari 1994 skall bestraffas enligt Grundverkehrsgesetz 1983. Överträdelser av Tiroler Grundverkehrsgesetz, LGBl nr 82/1993, som har skett innan denna lag träder i kraft skall bestraffas enligt Tiroler Grundverkehrsgesetz, LGBl. nr 82/1993.
...
6. 34 § och 35 § är även tillämpliga på rättshandlingar och transaktioner som redan har inskrivits i fastighetsregistret om tillstånd hade krävts enligt Grundverkehrsgesetz 1983" (fri översättning).
(10) - Se dom av den 26 januari 1993 i de förenade målen C-320/90-C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl. (REG 1993, s. I-393; svensk specialutgåva, volym 14), punkt 6, beslut av den 19 mars 1993 i mål C-157/92, Banchero (REG 1993, s. I-1085), punkt 4, av den 30 juni 1997 i mål C-66/97, Banco de Fomento e Exterior (REG 1997, s. I-3757), punkt 7, av den 30 april 1998 i de förenade målen C-128/97 och C-137/97, Testa och Modesti (REG 1998, s. I-2181), punkt 5, och av den 8 juli 1998 i mål C-9/98, Agostini (REG 1998, s. I-4261), punkt 4.
(11) - Se bland annat beslutet i det ovannämnda målet Testa och Modesti, punkt 6.
(12) - Se dom av den 16 juli 1992 i mål C-83/91, Meilicke (REG 1992, s. I-4871; svensk specialutgåva, volym 13), punkt 25.
(13) - Dom av den 16 januari 1997 i mål C-134/95, USSL n, 47 di Biella (REG 1997, s. I-195), punkt 12.
(14) - Enligt fast rättspraxis är gemenskapsrätten inte tillämplig på rent interna förhållanden. Se bland annat dom av den 23 april 1991 i mål C-41/90 Höfner och Elser (REG 1991, s. I-1979; svensk specialutgåva, volym 11), punkt 37, av den 28 januari 1992 i mål C-332/90, Steen (REG 1992, s. I-341), punkt 9, och av den 16 februari 1995 i de förenade målen C-29/94-C-35/94, Aubertin m.fl. (REG 1995, s. I-301), punkt 9, och domen i det ovannämnda målet USSL n, 47 di Biella, punkt 19.
(15) - Tillståndsmyndigheten drar för övrigt inte därav en annan slutsats, utan hävdar även den att domstolen inte är behörig, med den korrekta anmärkningen att det omtvistade fastighetsförvärvet rör två österrikiska bolag, varför fallet är internt för en medlemsstat.
(16) - I rättspraxis preciseras att det "åligger domstolen att övervaka att denna möjlighet säkerställs med hänsyn till att det ... bara är [besluten] om hänskjutande som de berörda skall underrättas om". Se dom av den 1 april 1982 i de förenade målen 141/81, 142/81 och 143/81, Holdijk m.fl (REG 1982, s. 1299: svensk specialutgåva, volym 6, s. 359), punkt 6, beslut av den 23 mars 1995 i mål C-458/93, Saddik (REG 1995, s. I-511), punkt 13, av den 7 april 1995 i mål C-167/94, Grau Gomis m.fl. (REG 1995, s. I-1023), punkt 10, av den 21 december 1995 i mål C-307/95, Max Mara (REG 1995, s. I-5083), punkterna 8 och 20, och av den 20 mars 1996 i mål C-2/96, Sunino och Data (REG 1996, s. I-1543), punkt 5.
(17) - Detta skäl är enligt min mening utslagsgivande, varför kommissionens och den österrikiska regeringens argument om att gemenskapsrätten inte är tillämplig av tidsmässiga skäl (ratione temporis) i förevarande fall inte behöver prövas. Det föreligger av allt att döma inga tvivel om att de omständigheter som målet vid den nationella domstolen rör härrör från tiden före Österrikes anslutning till gemenskapen. Domstolen har emellertid i ett liknande fall i sin dom av den 2 oktober 1997 i mål C-122/96, Saldanha och MTS (REG 1997, s. I-5325), punkt 14, förklarat att gemenskapsrätten även är tillämplig på omständigheter som har inträffat före Österrikes anslutning, om deras verkningar kvarstår efter anslutningen, vilket i vårt fall gör att det är svårt att underlåta att tillämpa gemenskapsrätten av tidsmässiga skäl (ratione temporis). Hur som helst rör det sig enligt min mening om ett argument utan relevans, eftersom överväganden rörande gemenskapsrättens materiella tillämpningsområde (ratione materiae) i sig räcker som anledning att avvisa begäran om förhandsavgörande.
(18) - Se beslutet i det ovannämnda målet Testa och Modesti, punkt 17.
(19) - Se dom av den 9 oktober 1997 i mål C-261/96, Grado och Bashir (REG 1997, s. I-5531), punkterna 16 och 17, och beslut av den 16 maj 1994 i mål C-428/93, Monin Automobiles (REG 1994, s. I-1707), punkterna 15 och 16.
(20) - Se mitt förslag till avgörande av den 23 februari 1999 i mål C-302/97, Konle (REG 1999, s. I-0000).
(21) - Se dom av den 3 december 1998 i mål C-233/97, KappAhl Oy (REG 1998, s. I-0000), punkterna 15 och 21.
(22) - Enligt TGVG 1993 skulle i huvudsak tillstånd inhämtas, varvid österrikiska medborgare emellertid inte behövde inhämta sådant tillstånd om de förklarade att de inte skulle använda fastigheten som fritidsbostad. Vad avser utlänningar kunde tillstånd endast beviljas om förvärvet inte påverkade den österrikiska statens intressen och svarade mot ekonomiska, kulturella eller sociala intressen.