61995CC0069_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Republiken Italien har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 13 mars 1995, med stöd av artikel 173 i EG-fördraget väckt talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/871/EG av den 21 december 1994 om avslutning av medlemsstaternas räkenskaper över de utgifter för räkenskapsåret 1991 som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket.(1) Den italienska staten har begärt denna delvisa ogiltigförklaring därför att kommissionen i nämnda beslut vägrade godkänna en summa om 103 161 493 560 LIT som motsvarade utgifterna för anskaffning av individuella referenskvantiteter inom ramen för ett program för omstrukturering av mjölkproduktion som tillämpades av de italienska myndigheterna.
2 Italien har som grund för ogiltigförklaring av beslut 94/871 åberopat åsidosättande av motiveringsskyldigheten, maktmissbruk, överträdelse av artiklarna 1, 3 och 5 i förordning (EEG) nr 729/70(2) och av artikel 8 i förordning (EEG) nr 1723/72(3) samt överträdelse av reglerna för mjölksektorn (artikel 4 i förordning (EEG) nr 857/84(4) och de senare ändringarna som genomförts genom förordning (EEG) nr 1546/88(5)).
Före en analys av de grunder som Italien har anfört till stöd för sin begäran om partiell ogiltigförklaring av beslut 94/871 är det nödvändigt att redogöra för de i målet tillämpliga bestämmelserna.
Tillämpliga bestämmelser
3 Genom förordning (EEG) nr 856/84(6) ändrades den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter genom att ett system med tilläggsavgift infördes. Systemet blev tillämpligt den 2 april 1984. Denna mekanism för kontroll av mjölkproduktionen fick följande utformning:
- En total kvantitet fastställdes för hela gemenskapen, vilken utgjorde garantitröskeln för mjölkproduktionen.
- Denna kvantitet fördelades mellan medlemsstaterna på grundval av de mjölkkvantiteter som levererades inom deras territorier under kalenderåret 1981 ökade med en procent, med undantag för den kvantitet som var avsedd för den gemenskapsreserv som inrättats för att svara mot några medlemsstaters och vissa producenters särskilda behov.
- Varje medlemsstat fördelade i sin tur den egna garantikvantiteten mellan sina producenter genom att tilldela dem en individuell referenskvantitet som vanligtvis kallas "mjölkkvot".
- Överskridande av referenskvantiteten innebar att producenterna blev skyldiga att betala en tilläggsavgift som var avsedd att finansiera den tilläggskostnad som uppstod på grund av försäljningen av dessa överskott. Avgiften skulle betalas av producenten (metod A) eller av uppköparen av mjölk med rätt att låta producenten svara för avgiften (metod B) beroende på det val som varje medlemsstat hade gjort. Italien valde metod A.
4 De allmänna föreskrifterna för att genomföra detta system med tilläggsavgift fastställdes av rådet i förordning nr 857/84. Genom denna förordning blev det möjligt för medlemsstaterna att välja antingen år 1981, 1982 eller 1983 som referensperiod för beräkning av producenternas individuella kvoter; den innehöll dessutom en föreskrift om möjligheten för medlemsstaterna att inrätta nationella reserver av referenskvantiteter för att reglera några producenters särskilda situationer.
5 Detta system med tilläggsavgift inrättades i princip för en period om fem år från och med den 1 april 1984 och har förlängts till år 2000. De ursprungligen föreskrivna åtgärderna var inte tillräckliga för att skapa jämvikt mellan utbudet och efterfrågan på mjölk och mjölkprodukter. Gemenskapernas institutioner vidtog därför nya åtgärder för att förstärka nämnda system, såsom att de totala garantikvantiteterna för mjölk tillfälligt minskades eller upphävdes, eller att ersättning betalades för nedläggning av mjölkproduktion.
6 I artikel 4.1 i förordning nr 857/84 föreskrevs en möjlighet för medlemsstaterna att använda sig av betalning av ersättning för nedläggning av mjölkproduktion som en åtgärd för att omstrukturera mjölksektorn. Även gemenskapsmyndigheterna har använt sig av denna typ av åtgärder som ett instrument för att minska produktionen.
7 Rådet ändrade förordning nr 857/84 genom att anta förordning (EEG) nr 1183/90(7) för att inrätta ett program för omstrukturering av de små företagen. Tillämpningsföreskrifterna för detta system slogs fast i kommissionens förordning (EEG) nr 2138/90(8) varigenom förordning nr 1546/88 ändrades.
8 Programmet för omstrukturering av mjölkproduktionen, föreskrivet i förordning nr 1183/90, var ämnat att ställa ytterligare referenskvantiteter till de små företagens förfogande för att dessa skulle uppnå en produktionsnivå som var bättre anpassad till marknadens krav. Rent konkret kunde ytterligare kvoter tilldelas de producenter vilkas individuella referenskvantiteter inte översteg 60 000 kg, eller 100 000 kg i bergsområden, i början av den sjunde tolvmånadersperioden för tillämpningen av systemet med tilläggsavgift. Dessa producenter skulle avstå från att utnyttja program för nedläggning av mjölkproduktion, i fråga om såväl sina individuella baskvantiteter som de ytterligare referenskvantiteter som de hade erhållit inom ramen för omstruktureringsprogrammet.
9 Med beaktande av den strikta produktionskontroll som inrättades genom systemet med tilläggsavgift inom den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk, kunde de referenskvantiteter som var nödvändiga för att upprätthålla programmet för omstrukturering av produktionen inte erhållas vare sig genom en ökning av gemenskapens totala garantikvantitet eller genom de kvantiteter som tilldelats varje medlemsstat. Därför föreskrevs i förordning nr 1183/90 ett nytt gemenskapssystem för finansiering av nedläggning av mjölkproduktion som var avsett att frigöra de referenskvantiteter som var nödvändiga för tillämpningen av programmet för omstruktureringen av produktionen vid små företag.
Gemenskapen åtog sig att finansiera frigörandet av kvoter upp till en kvantitet av sammanlagt 500 000 ton, som var den kvantitet som kommissionen hade fördelat mellan de olika medlemsstaterna i enlighet med de ansökningar som producenterna hade inlämnat. För Italiens del uppgick denna kvantitet till 146 100 ton. Inom denna gräns erhöll de producenter som före den 1 november 1990 hade åtagit sig att före den 1 april 1991 definitivt lägga ned hela sin mjölkproduktion en ersättning på 36 ecu per 100 kg mjölk eller mjölkekvivalenter, som utbetalades som ett engångsbelopp före den 1 juli 1991.
10 Vad gäller gemenskapens ansvar för den utgift som föranleds av detta program för omstrukturering av mjölkproduktion är det nödvändigt att erinra om att det i artiklarna 2 och 3 i förordning nr 729/70 föreskrivs att garantisektionen vid EUGFJ skall finansiera bidrag vid export till tredje land och interventioner för att stabilisera jordbruksmarknaderna som görs i enlighet med gemenskapsbestämmelser inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna. E contrario blir slutsatsen att garantisektionen vid EUGFJ inte finansierar interventioner för att stabilisera marknaderna om dessa inte har gjorts i enlighet med gemenskapsbestämmelserna.
Saken
11 I sammanfattningen för räkenskapsåret 1991(9) påpekade kommissionen att Italien hade köpt 163 592 ton kvoter till en sammanlagd kostnad av 103 161 493 560 LIT inom ramen för det omstruktureringsprogram som inrättades genom förordning nr 1183/90. I denna rapport vägrade kommissionen att finansiera beloppet genom EUGFJ, eftersom "Italien inte tillämpade systemet med mjölkkvoter och närmare bestämt inte hade tilldelat de referenskvantiteter som skulle ha motiverat återköpsprogrammet och eftersom Italien för övrigt inte vid någon tidpunkt omfördelade dessa kvantiteter till de producenter som anges i artikel 3 i förordning (EEG) nr 857/84".(10)
Beslut 94/871 om avslut av EUGFJ:s räkenskaper för räkenskapsåret 1991 innebar en definitiv vägran att låta gemenskapen finansiera det omstruktureringsprogram som Italien tillämpade.
12 Den italienska regeringen har genom förevarande talan begärt partiell ogiltigförklaring av beslut 94/871 genom att ifrågasätta kommissionens två grunder för att inte finansiera den utgift som föranleddes av tillämpningen av programmet för omstrukturering av mjölkproduktionen, det vill säga av att systemet med tilläggsavgift inte tillämpades i Italien och av att de frigjorda kvoterna inte omfördelades.
Italiens underlåtenhet att tillämpa systemet med tilläggsavgift
13 Införandet av systemet med tilläggsavgift i Italien har skett på ett successivt och mycket oorganiserat sätt.(11) Italien vidtog nämligen från år 1984 - det år då denna kontrollmekanism för mjölkproduktionen infördes - till år 1989 inga åtgärder i syfte att tillämpa systemet med tilläggsavgift inom sitt territorium, vilket av domstolen fastslogs utgöra fördragsbrott.(12)
Det första försöket att tillämpa denna mekanism gjordes under produktionsåret 1989/1990 genom att en total kvot tilldelades den nationella organisationen för mjölkproducenter (UNALAT) och individuella kvoter tilldelades fristående producenter. Av kommissionens kontroller framgår emellertid tydligt att tillämpningen av systemet med tilläggsavgift var kaotisk fram till produktionsåret 1992/1993, vilket även den italienska regeringen har medgett. De enskilda producenterna hade i praktiken ännu inte fått några individuella referenskvantiteter, de italienska myndigheterna utövade inte någon kontroll över uppbörden av tilläggsavgiften för överskridande av produktionen, uppgifterna över mjölkproduktionen var inte alltid tillförlitliga och så vidare.
14 Den italienska regeringen har anfört att underlåtenheten att tillämpa systemet med tilläggsavgift under den tid som systemet för omstrukturering av mjölkproduktionen tillämpades (åren 1990 och 1991) inte utgör någon relevant omständighet vad gäller EUGFJ:s finansiering av utgifterna för programmet. Den italienska regeringen har till stöd för detta argument anfört att kommissionen inte berörde frågan om att Italiens handlande under tillämpningen av omstruktureringsprogrammet eventuellt var rättsstridigt, eftersom den fastslog det antal kvoter som detta land kunde köpa (164 100 ton) och inte invände mot att Italien kompletterade gemenskapens finansiering med nationella medel för att godkänna alla ansökningar om definitiv nedläggning av mjölkproduktion. Ansökningarna avsåg 592 167 ton.
Dessutom åtgärdades konsekvenserna av den oriktiga tillämpningen av systemet med tilläggsavgift i Italien genom att den totala kvot som tilldelats denna medlemsstat ökades och genom en stor finansiell justering. Dessa åtgärder tillämpades som en följd av den politiska överenskommelse som nåddes i detta syfte vid rådet år 1994.(13) Den italienska regeringen anser därför att det skulle vara orättvist och oproportionerligt att ta fram flera negativa följder av detta fördragsbrott.
15 Jag anser att den italienska regeringens argument inte kan godtas.
16 Systemet med tilläggsavgift utgör ett system som gemenskapernas institutioner har inrättat för att kontrollera den överskjutande produktion som förekommer inom den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter. De grundläggande elementen i detta system är, såsom jag tidigare har anfört, följande: en total garantikvantitet på gemenskapsnivån, maximikvantiteter som tilldelats varje medlemsstat, individuella garantikvantiteter som tilldelats varje producent och betalning av en tilläggsavgift om kvoten överskrids.
Denna grundläggande struktur för systemet med tilläggsavgift kompletteras genom tilläggsåtgärder avsedda att lindra dess effekter eller att stärka produktionskontrollen. Dessa tilläggsåtgärder kan, vilket är logiskt, vara meningsfulla och ge önskat resultat endast om systemets grundläggande element har genomförts.
17 Programmet för omstrukturering av mjölkproduktion, som fastställdes i förordning nr 1183/90, utgör en åtgärd som är avsedd att lindra effekterna av systemet med tilläggsavgift på de små producenterna. Tillämpningen av denna åtgärd kräver emellertid oundvikligen att systemets grundläggande element tillämpas. En medlemsstat, i detta fall Italien, som inte tillämpade systemet med tilläggsavgift på ett riktigt sätt, eftersom den inte ens hade tilldelat producenterna individuella referenskvantiteter, kan följaktligen inte tillämpa en tilläggsåtgärd inom detta system, såsom programmet för omstrukturering av produktionen. Som kommissionen har påpekat i sitt skriftliga yttrande innebär dessutom betalning av ersättning till producenter för att frigöra deras kvoter oberättigat slöseri med gemenskapens medel, om kvoterna inte först har tilldelats och om de inte uppfyller syftet att begränsa mjölkproduktionen.
18 Kommissionen motsatte sig ursprungligen inte de italienska myndigheternas tillämpning av programmet för omstrukturering av mjölkproduktion, eftersom den ännu inte hade genomfört de kontroller som var nödvändiga för att avgöra om Italien tillämpade de grundläggande elementen i systemet med tilläggsavgift på ett riktigt sätt. Kommissionens sätt att handla hindrar den emellertid inte att efter lämpliga kontroller besluta att en utgift inte skall finansieras av EUGFJ, om det av dessa kontroller klart framgår att gemenskapsrättsliga bestämmelser har överträtts.
19 Avslutningsvis påverkar den finansieringslösning som uppnåddes genom en politisk överenskommelse vid rådet år 1994 i förhållande till tilläggsavgiften (negativ utgift), som Italien inte har uppburit, enligt kommissionens angivelse i dupliken, inte en möjlig finansiering av en positiv utgift som är resultatet av förvärv av kvoter inom ramen för programmet för omstrukturering av mjölkproduktion.
Italien har inte omfördelat de frigjorda kvoterna till andra producenter
20 Den italienska regeringen har uttryckligen medgett att den inte har omfördelat de kvoter som hade frigjorts genom betalning av ersättning för definitiv nedläggning av produktionen. Enligt förordning nr 2138/90 skulle medlemsstaterna ha genomfört denna omfördelning av frigjorda kvoter före den 1 juni 1991.
21 Den italienska staten anser emellertid att underlåtenheten att omfördela kvoterna inte utgör någon tillräcklig grund för att kommissionen, inom ramen för förfarandet för avslut av räkenskaper inom EUGFJ, skall vägra finansiera de 103 161 493 560 LIT som Italien hade utgett som ersättning till de producenter som hade lagt ned produktionen till följd av tillämpningen av det omstruktureringsprogram som fastställdes i förordning nr 1183/90. De italienska myndigheterna genomförde den första åtgärden som föreskrivs för detta program, det vill säga frigörande av kvoter genom betalning av ersättning för definitiv nedläggning av produktionen, men sköt upp tillämpningen av den andra delen av programmet, nämligen omfördelningen av kvoterna till små producenter. Den italienska regeringen har åberopat tre grunder till stöd för detta handlande.
22 För det första gynnas genom förordning nr 1183/90 att de frigjorda kvoterna omedelbart omfördelas, men där anses inte att detta är väsentligt, eftersom det är tillåtet att bibehålla dem i den nationella reserven för de kvoter som inte kan omfördelas med tillämpning av de kriterier som slås fast i förordningen.
23 För det andra gjorde den oroväckande situationen inom den italienska mjölksektorn det inte möjligt att omfördela kvoterna. Den italienska mjölkproduktionen översteg år 1991 rikligt den kvantitet som hade tilldelats Italien, och att omfördela de kvoter som hade frigjorts inom ramen för omstruktureringsprogrammet skulle ha förvärrat situationen. De italienska myndigheterna sköt därför upp denna åtgärd i väntan på att systemet med tilläggsavgift faktiskt skulle genomföras. Detta handlande står enligt den italienska regeringen i överensstämmelse med syftet med nämnda system, i synnerhet med beaktande av att ersättningarna utbetalades till producenter som rent faktiskt lade ned produktionen.
24 Till sist gav kommissionen i efterhand Italien tillstånd att temporärt skjuta upp omfördelningen av kvoter till små producenter, vilka hade frigjorts genom ett senare program för nedläggning av produktionen, föreskrivet i förordningarna (EEG) nr 1637/91(14) och 3950/92.(15)
25 Den italienska regeringens argument till stöd för sitt påstående kan inte godtas.
26 Avsikten med det omstruktureringsprogram som föreskrivs i förordning nr 1183/90 var inte att minska mjölkproduktionen utan att gynna en förbättring av de små företagens produktionsstrukturer. Detta program innehöll därför en mekanism för frigörande av kvoter, betalning av ersättning för definitiv nedläggning av produktionen och omfördelning av de förvärvade kvoterna till de små producenterna inom en viss tid. Det står klart att finansiering för nedläggning av produktionen endast hade föreskrivits för att erhålla de ytterligare kvoter som de små producenterna behövde, eftersom den strikta begränsning av produktionen som infördes genom systemet med tilläggsavgift inte gjorde det möjligt att öka den totala garantikvantiteten. Omfördelning av kvoter är det grundläggande målet med omstruktureringsprogrammet, och finansiering av nedläggning av produktionen utgör det föreskrivna medlet för att uppnå nämnda mål.
27 Genom andra gemenskapsregler inom systemet med tilläggsavgift har det föreskrivits program för nedläggning av produktionen vars enda syfte har varit att minska mjölkproduktionen. Detta är visserligen inte fallet med det omstruktureringsprogram som har föreskrivits i förordning nr 1183/90 och som i princip inte påverkar mjölkproduktionens volym.
28 Enligt dessa överväganden förefaller det mig vara uppenbart att Italien har överträtt artikel 3c i förordning nr 857/84 och artikel 3b i förordning nr 1546/88 genom att inte inom den föreskrivna fristen omfördela de tidigare frigjorda kvantiteterna.
29 Den kaotiska tillämpningen av systemet med tilläggsavgift i Italien, som år 1991 ledde till att den maximala produktionskvantitet som gemenskapsmyndigheterna hade tilldelat denna medlemsstat klart överskreds, gjorde det inte möjligt för de italienska myndigheterna att ensidigt skjuta upp omfördelningen av de kvoter som hade frigjorts i enlighet med det program för omstrukturering av mjölkproduktion som fastställdes i förordning nr 1183/90. De italienska myndigheterna borde i alla händelser ha förklarat för kommissionen hur allvarliga problemen inom mjölksektorn var inom deras territorium och begärt att kommissionen skulle medge uppskov med omfördelningen av de frigjorda kvoterna, med beaktande av att fristen för genomförandet av denna åtgärd hade fastslagits av kommissionen i förordning nr 2138/90. Kommissionen gav faktiskt tillstånd till dessa uppskov inom ramen för senare program för omstrukturering av mjölkproduktion.
30 Att kvarhålla de frigjorda kvoterna inom den nationella reserven föreskrevs visserligen i förordning nr 1183/90 som en exceptionell möjlighet för det fall att alla kvoter inte skulle gå att omfördela. Ingen av medlemsstaterna kunde dock omvandla detta undantag till en generell regel, vilket Italien gjorde.
31 Dessutom skulle den kritiska situationen inom den italienska mjölksektorn inte ha försvårats av en riktig tillämpning av programmet för omstrukturering av mjölkproduktionen, eftersom dess effekter var fullständigt neutrala i förhållande till mjölkproduktionens totala volym, med beaktande av att endast sådana kvoter som först hade frigjorts kunde omfördelas.
Avslut av räkenskaper inom EUGFJ
32 Av ovanstående överväganden framgår klart att Italien utbetalade ersättning till producenter som hade lagt ned sin produktion med ett belopp om 103 161 493 560 LIT utan att uppfylla de villkor som hade uppställts i de relevanta gemenskapsbestämmelserna. Den italienska staten tillämpade faktiskt inte systemet med tilläggsavgift, i vilket omstruktureringsprogrammet för produktionen i fråga ingick i form av tilläggsmekanism. Dessutom underlät de italienska myndigheterna att följa de särskilda bestämmelser som reglerade nämnda program genom att inte inom den föreskrivna fristen omfördela de frigjorda kvoterna.
33 Domstolen har en fast rättspraxis vad gäller de principer som styr förfarandet för avslut av räkenskaper inom EUGFJ(16) där det fastslås att artiklarna 2 och 3 i förordning nr 729/90 "endast tillåter att kommissionen föreskriver att EUGFJ finansierar de kvantiteter för vilka betalning har skett i enlighet med gällande regler för de olika sektorerna för jordbruksprodukter. För det fall att betalning av stöd enligt gemenskapsbestämmelserna är beroende av kravet att vissa bevis- och kontrollformaliteter har följts, är inget stöd som har beviljats utan att uppfylla detta krav förenligt med gemenskapsrätten och motsvarande utgift kan följaktligen inte finansieras från EUGFJ".(17)
34 Denna strikta tillämpning av villkoren för att EUGFJ skall finansiera utgifterna följer också av ändamålet med förordning nr 729/70. Förvaltningen av den gemensamma jordbrukspolitiken med hänsyn till likabehandling av medlemsstaternas ekonomiska aktörer hindrar nämligen att myndigheterna i en medlemsstat, genom en vidsträckt tolkning av vissa normer, gynnar sina aktörer till nackdel för aktörer från andra medlemsstater där tillämpningen är striktare.(18)
35 Eftersom Italien inte uppfyllde de villkor som fastställts genom förordningarna nr 1183/90 och 2138/90 för tillämpning av programmet för omstrukturering av mjölkproduktion, vägrade kommissionen på goda grunder, mot bakgrund av reglerna för avslut av räkenskaper inom EUGFJ, att finansiera de 103 161 493 560 LIT som Italien hade utbetalat till de producenter som åtog sig att definitivt lägga ned sin mjölkproduktion.
36 Som en följd härav föreslår jag att domstolen skall förkasta de grunder som Italien har anfört till stöd för sin begäran om partiell ogiltigförklaring av beslut 94/871 och följaktligen förplikta denna medlemsstat att ersätta rättegångskostnaderna i enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna.
Förslag till avgörande
37 Med hänsyn till ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall meddela följande dom:
1) Talan ogillas.
2) Republiken Italien förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT nr L 352, s. 82.
(2) - Rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT nr L 94, s. 13).
(3) - Kommissionens förordning (EEG) nr 1723/72 av den 26 juli 1972 om avslut av räkenskaper gällande garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EGT nr L 186, s. 1).
(4) - Rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 90, s. 13). [Vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå.]
(5) - Kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988 om tillämpningsföreskrifter för den tilläggsavgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 (EGT nr L 139, s. 12). [Vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå.]
(6) - Rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 90, s. 10).
(7) - Rådets förordning (EEG) nr 1183/90 av den 7 maj 1990 om ändring av förordning (EEG) nr 857/84 (EGT nr L 119, s. 27). [Vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå.]
(8) - Kommissionens förordning (EEG) nr 2138/90 av den 25 juli 1990 om ändring av förordning (EEG) nr 1546/88 om tillämpningsföreskrifter för den tilläggsavgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 (EGT nr L 195, s. 23). [Vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå.]
(9) - Sammanfattning över resultaten av de kontroller över avslut av räkenskaper som garantisektionen vid EUGFJ har genomfört beträffande räkenskapsåret 1991, dok. VI/320/94-ES slutgiltigt av den 21 december 1994.
(10) - Ibidem, s. 42.
(11) - Se i detta avseende revisionsrättens särskilda rapport nr 4/93 avseende tillämpningen av systemet med kvoter avsedda för kontroll av mjölkproduktionen tillsammans med kommissionens svar (EGT nr C 12, 1994, s. 1).
(12) - Dom av den 17 juni 1987, kommissionen mot Italien (Rec. 394/85, s. 2741).
(13) - Se i detta avseende Y. Petit: "Organisations communes de marchés", Répertoire Dalloz Droit communautaire, 1995, s. 12 och 13.
(14) - Rådets förordning (EEG) nr 1637/91 av den 13 juni 1991 om fastställande av ersättning i samband med den minskning av referenskvantiteterna som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 och om ersättning för definitiv nedläggning av mjölkproduktion (EGT nr L 150, s. 30).
(15) - Rådets förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 405, s.1 ).
(16) - Se bland annat domstolens domar av den 7 februari 1979, Nederländerna mot kommissionen (11/76, Rec. s. 245), och Frankrike mot kommissionen (förenade målen 15/76 och 16/76, Rec. s. 321), av den 25 februari 1988, Nederländerna mot kommissionen (327/85, Rec. s. 1065), av den 8 januari 1992, Italien mot kommissionen (C-197/90, Rec. s. I-1), och av den 14 september 1995, Irland mot kommissionen (C-49/94, REG s. I-2683).
(17) - Dom av den 8 mars 1992, nämnd ovan i fotnot 13, punkt 38.
(18) - Dom av den 7 februari 1979, nämnd ovan i fotnot 13, punkt 9.