РЕШЕНИЕ НА СЪДА12 май 1998 година(*)[…]По дело C‑85/96с
предмет: искане, отправено до Съда на основание член 177 от
Договора за ЕО от Bayerisches Landessozialgericht (Германия), за
постановяване във връзка с висящото пред тази юрисдикция дело междуMaría Martínez SalaиFreistaat Bayernна
преюдициално заключение за тълкуване на член 1, член 2
член 3, параграф 1 и член 4, параграф 1, буква з) от
Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни
1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на [наети
работници], [самонаети работници] и членове на техните семейства, които
се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент
(ЕИО) № 2001/83 на Съвета от 2 юни 1983 година (ОВ
L 230, стр. 6), изменен с Регламент (ЕИО) № 3427/89 на
Съвета от 30 октомври 1989 година (ОВ L 331,
стр. 1), както и на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕИО)
№ 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 година относно
свободното движение на работници в Общността (ОВ L 257,
стр. 2)_СЪДЪТ_състоящ
се от: г‑н G. C. Rodríguez Iglesias, председател, г‑н C.
Gulmann, г‑н H. Ragnemalm и г‑н M. Wathelet, председатели на
състави, г‑н G. F. Mancini, г‑н J. C. Moitinho de Almeida,
г‑н P. J. G. Kapteyn, г‑н J. L. Murray, г‑н D. A. O.
Edward (докладчик), г‑н J. P. Puissochet, г‑н G. Hirsch,
г‑н P. Jann и г‑н L. Sevón, съдии_генерален адвокат: г‑н A. La Pergola_секретар: г‑н H. A. Rühl, главен администратор_като има предвид писмените становища, представени:–        за
г‑жа Martínez Sala, от г‑н Antonio Pérez Garrido, „Leiter der
Rechtsstelle“ в испанското посолство в Бон_–        за
германското правителство, от г‑н Ernst Röder, Ministerialrat във
Федералното министерство на икономиката и г‑н Bernd Kloke,
Oberregierungsrat в същото министерство, в качеството на представители_–        за
испанското правителство, от г‑н D. Luis Pérez de Ayala Becerril,
abogado del Estado, от Държавната правна служба, в качеството му на
представител_–        за
Комисията на Европейските общности, от г‑н Peter Hillenkamp,
юридически съветник, и г‑н Klaus-Dieter Borchardt, член на правната
служба, в качеството на представители_предвид доклада от съдебното заседание_като
изслуша устните становища на г‑жа Martínez Sala, за която се явява
г‑н Antonio Pérez Garrido, на германското правителство, за което
се явява г‑н Ernst Röder, на испанското правителство, за което се
явява г‑н D. Luis Pérez de Ayala Becerril, на френското
правителство, за което се явява г‑н Claude Chavance, секретар по
външните работи в дирекцията по правни въпроси на Министерство на
външните работи, в качеството на представител, на правителството на
Обединеното кралство, за което се явява г‑н Stephen Richards,
barrister, и на Комисията, за която се явява г‑н Klaus-Dieter
Borchardt, представени в съдебното заседание от 15 април
1997 г._след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 1 юли 1997 г._постанови настоящотоРешение[…]1        С
определение от 2 февруари 1996 г., постъпило в Съда на
20 март същата година, на основание член 177 от Договора за ЕО
Bayerisches Landessozialgericht е отправил до Съда четири преюдициални
въпроса относно тълкуването на член 1, член 2, член 3,
параграф 1 и член 4, параграф 1, буква з) от
Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година
за прилагането на схеми за социална сигурност на [наети работници],
[самонаети работници] и членове на техните семейства, които се движат в
рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕИО)
№ 2001/83 на Съвета от 2 юни 1983 година (ОВ L 230,
стр. 6), изменен с Регламент (ЕИО) № 3427/89 на Съвета от
30 октомври 1989 година (ОВ L 331, стр. 1), както и
на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1612/68 на
Съвета от 15 октомври 1968 година относно свободното движение
на работници в Общността (ОВ L 257, стр. 2).2        Тези
въпроси са повдигнати в рамките на спор между г‑жа Martínez Sala и
Freistaat Bayern във връзка с отказа на последния да изплати парична
помощ за отглеждане на детето ѝ. Общностното право3        Регламент
№ 1612/68 предвижда в своя член 7, параграф 2, че
работник, който е гражданин на държава членка, има право на територията
на другите държави членки на същите социални и данъчни предимства както
работниците, местни граждани.4        Съгласно
член 1, буква a), подточка i) от Регламент
№ 1408/71 понятието „работник“ означава за целите на прилагането на
този регламент всяко лице, „което задължително или доброволно за
продължително време е осигурено за един или повече от социалните
рискове, обхванати от клоновете на схема за социално осигуряване на
[наети работници] или на [самонаети работници]“. Член 2 предвижда,
че регламентът се прилага „за [наетите] или [самонаетите работници], по
отношение на които се прилага или се е прилагало законодателството на
една или повече държави членки“.5        Съгласно
член 3, параграф 1 от Регламент № 1408/71: „Съобразно
особените разпоредби на настоящия регламент лицата, които пребивават на
територията на една от държавите членки, за които се прилага настоящият
регламент, имат същите задължения и се ползват със същите обезщетения
съгласно законодателството, на която и да е държава членка, както
гражданите на съответната държава“.6        По
силата на член 4, параграф 1, буква з) от него Регламент
№ 1408/71 се прилага „за цялото законодателство, което се отнася
до […] семейни[те] обезщетения“. Съгласно член 1, буква ф),
подточка i) терминът „семейни обезщетения“ означава „всички парични
обезщетения и обезщетения в натура, които са предназначени за посрещане
на семейни разходи съгласно законодателството, предвидено в
член 4, параграф 1, буква з), без посочените в
приложение II специални помощи за раждане на дете“.7        Съгласно
приложение I, точка I —„[Наети] и/или [самонаети
работници]) [член 1, буква a), подточки ii) и iii) от
Регламента]“ — част В („Германия“) от Регламент
№ 1408/71_„Ако германска институция е
компетентната институция за отпускане на семейни обезщетения, в
съответствие с раздел III, глава 7 от Регламента по смисъла на
член 1, буква a), подточка ii) от Регламента:a)      „[нает
работник]“ означава всяко лице, задължително осигурено за безработица
или всяко лице, което получава в резултат на тази осигуровка парични
обезщетения от здравни осигуровки и други аналогични обезщетения;б)      „[самонает
работник] “ означава всяко лице, което упражнява дейност като
[самонаето] и което е задължено:–        да
се осигурява или да прави вноски за осигурителния риск старост по схема
за „[самонаети работници], или–        да се осигурява в рамките на задължително пенсионно осигуряване.“ Германската нормативна уредба и Европейската конвенция за социална и медицинска помощ8        В
Германия паричната помощ за отглеждане на дете е обезщетение от
неконтрибутивен характер, което се вписва в съвкупност от мерки в
областта на политиката по въпросите на семейството и което се отпуска на
основание на Bundeserziehungsgeldgesetz от 6 декември 1985 г.
(Закон за предоставяне на парична помощ и на отпуск за отглеждане на
дете, BGBl. I, стр. 2154, по-нататък „BErzGG“).9        В
редакцията си от 25 юли 1989 г. (BGBl. I, стр. 1550),
изменена със закона от 17 декември 1990 г. (BGBl. I,
стр. 2823), BErzGG предвижда в член 1, параграф 1, че
право на парична помощ за отглеждане на дете има всяко лице: 1) с
местожителство или с обичайно пребиваване на територията, на която този
закон има действие, 2) което има в домакинството си дете на издръжка, 3)
грижи се и отглежда детето, и 4) не упражнява професионална дейност или
поне не на пълно работно време.10      Член 1,
параграф 1, буква а) от BErzGG гласи, че „всеки чужденец,
който иска да ползва помощта, трябва да има разрешение за пребиваване
(Aufenthaltsberechtigung) или документ за пребиваване
(Aufenthaltserlaubnis)“. Запитващата юрисдикция изтъква, че съгласно
постоянната практика на Bundessozialgericht единствено за лице, което
представя документ от Службата за чужденците, надлежно удостоверяващ
правото на пребиваване от началото на периода на получаване на помощта,
се приема, че „притежава“ разрешение за пребиваване; обикновеното
уверение, че е подадена молба за издаване на документ за пребиваване и
че следователно пребиваването е разрешено, не е достатъчно, за да може
съответното лице да бъде считано за притежаващо разрешение за
пребиваване по смисъла на посочената по-горе разпоредба.11      Съгласно
член 1 от Европейската конвенция за социална и медицинска помощ,
приета от Съвета на Европа на 11 декември 1953 година, която е
в сила от 1956 г. за Германия и от 1983 г. за Испания, „всяка
от договарящите се страни се задължава да гарантира, че гражданите на
другите договарящи страни, които са законно пребиваващи в която и да е
част от нейната територия, за която се прилага настоящата конвенция, и
които не разполагат с достатъчно ресурси, имат право да ползват в същия
обем и при същите условия както собствените ѝ граждани, социалната и
медицинската помощ, предвидена от действащото законодателство в
съответната част от територията“. [неофициален превод]12      По
силата на член 6, буква a) от тази конвенция „договоряща
страна не може да репатрира гражданин на друга договаряща страна, който е
законно пребиваващ на нейната територия, поради единствената причина,
че съответното лице се нуждае от помощ“. Спорът в главното производство13      Г‑жа Martínez
Sala, родена на 8 февруари 1956 г., е испанска гражданка,
която пребивава в Германия от май 1968 г. Тя упражнява там различни
дейности като нает работник с някои прекъсвания между 1976 г. и
1986 г., и по-късно — от 12 септември 1989 г. до
24 октомври 1989 г. Оттогава тя ползва социална помощ,
изплащана от община Nürnberg и от Landratsamt Nürnberger Land на
основание на Bundessozialhilfegesetz (Федералния закон за социално
подпомагане).14      До
19 май 1984 г. г‑жа Martínez Sala получава от компетентните
органи последователно, на практика без прекъсване, различни видове
документи за пребиваване. Впоследствие тя получава само документи,
удостоверяващи, че е подадена молба за продължаване на срока на
документа за пребиваване. В определението за отправяне на преюдициално
запитване Bayerisches Landessozialgericht отбелязва, че Европейската
конвенция за социална и медицинска помощ от 11 декември
1953 г. обаче забранява експулсирането на заинтересованото лице. На
19 април 1994 г. тя получава документ за пребиваване, който
изтича на 18 април 1995 г., продължен на 20 април
следващата година за още една година.15      През
януари 1993 г., т.е. в периода, през който тя не притежава
документ за пребиваване, г‑жа Martínez Sala подава молба до
Freistaat Bayern за отпускане на парична помощ за отглеждане на детето
ѝ, родено през същия месец.16      С
решение от 21 януари 1993 г. Freistaat Bayern отхвърля това
искане с мотива, че заинтересованото лице не притежава нито немско
гражданство, нито разрешение за пребиваване, нито документ за
пребиваване.17      С
решение от 21 март 1994 г. Sozialgericht Nürnberg отхвърля
жалбата, подадена на 13 юли 1993 г. от г‑жа Martínez Sala
срещу това решение, с мотива, че тя не притежава карта за пребиваване.18      На
8 юни 1994 г. г‑жа Martínez Sala обжалва това решение пред
Bayerisches Landessozialgericht.19      Като
преценява, че не е изключено тя да може да се позове на Регламент
№ 1408/71 и на Регламент № 1612/68, за да получи право на
парична помощ за отглеждане на дете, Bayerisches Landessozialgericht
решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални
въпроси:„1)      Продължава
ли пребиваваща в Германия испанска гражданка, която упражнява дейности
като нает работник до 1986 г. с няколко прекъсвания и която, като
се изключи упражнявана за кратък период през 1989 г. дейност,
получава след това социална помощ на основание на
Bundessozialhilfegesetz (Федералния закон за социално подпомагане), да
има качеството на работник през 1993 г. по смисъла на член 7,
параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1612/68 или по смисъла на
член 2 във връзка с член 1 от Регламент (ЕИО) № 1408/71?2)      Съставлява
ли семейно обезщетение, визирано в член 4, параграф 1,
буква з) от Регламент (ЕИО) № 1408/71, на което пребиваващите в
Германия испански граждани имат право при същите условия като местните
граждани съгласно член 3, параграф 1 от Регламент (ЕИО)
№ 1408/71, парична помощ за отглеждане на дете, отпусната на
основание на Закона за предоставяне на парична помощ и на отпуск за
отглеждане на дете (BErzGG)?3)      Съставлява
ли социално предимство по смисъла на член 7, параграф 2 от
Регламент (ЕИО) № 1612/68 паричната помощ за отглеждане на дете,
отпусната на основание на Закона за предоставяне на парична помощ и на
отпуск за отглеждане на дете (BErzGG)?4)      В
съответствие ли е Законът за предоставяне на парична помощ и на отпуск
за отглеждане на дете (BErzGG) с правната уредба на Европейския съюз,
щом като по отношение на гражданите на държава членка отпускането на
паричната помощ за отглеждане на дете се обвързва с надлежното
притежаване на карта за пребиваване, макар и те да имат разрешение за
пребиваване в Германия?“20      Най-напред
следва да се отговори на втория и третия въпрос, след това на първия
въпрос, и накрая, на четвъртия въпрос. По втория и по третия въпрос21      С
втория и с третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да
се установи дали обезщетение като предвидената от BErzGG парична помощ
за отглеждане на дете, която се отпуска автоматично на лицата, които
отговарят на определени обективни критерии, без каквато и да било
индивидуална и дискреционна преценка на личните нужди и която има за цел
посрещане на семейните разходи, попада в приложното поле на общностното
право като семейно обезщетение по смисъла на член 4,
параграф 1, буква з) от Регламент № 1408/71 или като
социално предимство по смисъла на член 7, параграф 2 от
Регламент № 1612/68.22      В
Решение от 10 октомври 1996 г. Hoever и Zachow (C‑245/94 и
C‑312/94, Recueil, стр. I‑4895) Съдът вече е постановил, че
обезщетение като предвидената от BErzGG парична помощ за отглеждане на
дете, която се отпуска автоматично на лицата, отговарящи на определени
обективни критерии, без каквато и да било индивидуална или дискреционна
преценка на личните нужди и която има за цел посрещане на семейните
разходи, трябва да бъде приравнена към семейно обезщетение по смисъла на
член 4, параграф 1, буква з) от Регламент
№ 1408/71.23      Германското
правителство поддържа, че Съдът би следвало да преразгледа това
тълкуване, като в писменото си становище препраща към представеното от
него становище по посоченото по-горе дело, а в хода на съдебното
заседание — към представеното от него становище пред Съда по дело
Mille-Wilsmann, заведено под номер C‑16/96. След като
Bundessozialgericht отменя своето определение за отправяне на
преюдициално запитване вследствие на произнасянето на посоченото по-горе
Решение по дело Hoever и Zachow, с определение от 14 април
1997 г. това дело е заличено от регистъра на делата. 24      След
като германското правителство не уточнява кои аспекти от посоченото
по-горе Решение по дело Hoever и Zachow трябва според него да бъдат
преразгледани, нито причините, които биха оправдали подобно
преразглеждане, следва отново да се потвърди, че обезщетение като
предвидената от BErzGG парична помощ за отглеждане на дете, която се
отпуска автоматично на лицата, отговарящи на определени обективни
критерии, без каквато и да било индивидуална или дискреционна преценка
на личните нужди и която има за цел посрещане на семейните разходи,
трябва да бъде приравнена към семейно обезщетение по смисъла на
член 4, параграф 1, буква з) от Регламент № 1408/71.25      Що
се отнася до понятието за социално предимство, на което се позовава
член 7, параграф 2 от Регламент № 1612/68, според
постоянната съдебна практика то обхваща всички предимства, които,
независимо дали са свързани с трудов договор, обикновено се признават на
националните работници главно поради обективното им качество на
работници или само поради факта на тяхното обичайно пребиваване на
национална територия и чието разширяване, така че да бъдат включени
работниците, граждани на други държави членки, при това положение
изглежда може да улесни тяхната мобилност в Общността (Решение на Съда
от 27 март 1985 г. по дело Hoeckx, 249/83, Recueil,
стр. 973, точка 20).26      Спорната
парична помощ за отглеждане на дете е предимство, признато, включително
и на работниците, които упражняват професионална дейност на непълно
работно време. Следователно тя представлява социално предимство по
смисъла на член 7, параграф 2 от Регламент № 1612/68.27      С
основание може да се добави, че като се има предвид, че Регламент
№ 1612/68 е с общо приложение в областта на свободното движение на
работниците, член 7, параграф 2 от него може да се прилага към
социални предимства, които попадат и в областта на специално приложение
на Регламент № 1408/71 (Решение от 10 март 1993 г.,
Комисия/Люксембург, C‑111/91, Recueil, стр. I‑817, точка 21).28      Следователно
на втория и на третия въпрос трябва да се отговори, че обезщетение като
предвидената от BErzGG парична помощ за отглеждане на дете, която се
отпуска автоматично на лицата, отговарящи на определени обективни
критерии, без каквато и да било индивидуална или дискреционна преценка
на личните нужди и която има за цел посрещане на семейните разходи,
попада в приложното поле ratione materiae на общностното право на
Общността като семейно обезщетение по смисъла на член 4,
параграф 1, буква з) от Регламент № 1408/71 и като
социално предимство по смисъла на член 7, параграф 2 от
Регламент № 1612/68. По първия въпрос29      С
първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи
дали гражданин на държава членка, който пребивава в друга държава
членка, в която е упражнявал дейност като нает работник и в която след
това е получавал социална помощ, придобива качеството на работник по
смисъла на Регламент № 1612/68 или на Регламент № 1408/71.30      В
самото начало трябва да се припомни, че съгласно BErzGG отпускането на
парична помощ за отглеждане на дете е подчинено по-конкретно на
условието заинтересованото лице да не упражнява професионална дейност
или да не упражнява професионална дейност на непълно работно време. Това
условие може да ограничи броя на лицата, които могат едновременно да
имат право на парична помощ за отглеждане на дете и да бъдат
квалифицирани като работници по смисъла на общностното право.31      По-нататък
следва да се отбележи, че понятието за работник в общностното право не е
еднозначно, а се променя в зависимост от конкретното приложно поле.
Така например използваното в член 48 от Договора за ЕО и в
Регламент № 1612/68 понятие за работник не съвпада непременно с
употребеното в областта на член 51 от Договора за ЕО и на Регламент
№ 1408/71. Качеството на работник по смисъла на член 48 от Договора и на Регламент № 1612/6832      В
рамките на член 48 от Договора и на Регламент № 1612/68 за
„работник“ трябва да се смята всяко лице, което през определен период от
време полага труд в полза на друго лице и под негово ръководство, срещу
което получава възнаграждение. След прекратяването на трудовото
правоотношение заинтересованото лице по принцип загубва качеството на
работник, като се има предвид обаче, че това качество може да породи
определени правни последици след прекратяването на трудовото
правоотношение и че лице, което действително търси работа, трябва също
да бъде класифицирано като работник (вж. в този смисъл Решение от
3 юли 1986 г. по дело Lawrie-Blum, 66/85, Recueil,
стр. 2121, точка 17, Решение от 21 юни 1988 г. по
дело Lair, 39/86, Recueil, стр. 3161, точки 31—36 и Решение от
26 февруари 1991 г. по дело Antonissen, C‑292/89, Recueil,
стр. I‑745, точки 12 и 13).33      От
друга страна, трябва да се напомни, че когато работник, който е
гражданин на държава членка, е заемал длъжност на територията на друга
държава членка и продължава да пребивава там, след като е придобил право
на пенсия, неговите низходящи не запазват правото на равно третиране,
произтичащо от член 7 от Регламент № 1612/68, по отношение на
предвиденото в законодателството на приемащата държава членка социално
обезщетение, след като са навършили 21-годишна възраст, вече не са на
негова издръжка и нямат качеството на работник (Решение от 18 юни
1987 г. по дело Lebon, 316/85, Recueil, стр. 2811).34      В
дадения случай запитващата юрисдикция не е предоставила достатъчно
данни, за да позволи на Съда да провери дали с оглед на гореизложените
съображения лице, което се оказва в положението на жалбоподателката в
главното производство, е работник по смисъла на член 48 от Договора
и на Регламент № 1612/68 например поради обстоятелството, че то е
лице, което търси работа. Следователно от компетентност на запитващата
юрисдикция е да изследва това. Качеството на работник по смисъла на Регламент № 1408/7135      По
силата на член 2 от Регламент № 1408/71 същият се прилага към
наетите или към самонаетите работници, към които се прилага или се е
прилагало законодателството на една или повече държави членки и които са
граждани на една от държавите членки, както и за членовете на техните
семейства.36      По
този начин едно лице има качеството на работник по смисъла на Регламент
№ 1408/71 когато то е осигурено, задължително или доброволно,
макар и само за един риск, обхванат от клоновете на обща или специална
схема за социално осигуряване, посочена в член 1, буква a) от
Регламент № 1408/71, независимо от това дали е налице трудово
правоотношение (вж. в този смисъл Решение от 31 май 1979 г. по
дело Pierik II, 182/78, Recueil, стр. 1977, точки 4 и 7, и Решение
от 9 юли 1987 г. по дело Laborero и Sabato, 82/86 и 103/86,
Recueil, стр. 3401, точка 17).37      Вследствие
на това Комисията приема, че жалбоподателката трябва да бъде
разглеждана като работник по смисъла на Регламент № 1408/71 само
поради обстоятелството, че тя се е ползвала от задължителното пенсионно
осигуряване в Германия или че органът за социално подпомагане я е
включил заедно с нейните деца в схемата за здравно осигуряване и е поел
съответните вноски.38      По
същия начин в съдебното заседание и френското правителство подържа, че
жалбоподателката в главното производството може да бъде разглеждана като
работник по смисъла на общностното социалноосигурително право, защото е
била — а може би и продължава да бъде — по един или друг
начин член на германска пенсионноосигурителна схема.39      Германското
правителство отбелязва обаче, че по силата на приложение I,
точка I, част В („Германия“) към Регламент № 1408/71 в
областта на семейните обезщетения, към които спада разглежданата парична
помощ, може да бъде квалифицирано като работник само лицето, което е
задължително осигурено за безработица или което получава в рамките на
тази осигурителна схема парични обезщетения от здравни осигуровки и
други аналогични обезщетения.40      В
съдебното заседание Комисията също подчертава, че в Решение от
30 януари 1997 г. по дело Stöber и Piosa Pereira (C‑4/95 и
C‑5/95, Recueil, стр. I‑511) тезата, според която, за да бъде
предоставено качеството на работник по смисъла на този регламент е
достатъчно осигуряване само срещу един риск, предвиден от Регламент
№ 1408/71, е поставена под въпрос.41      В
това отношение следва да се изтъкне, че в точка 36 от Решение по
дело Stöber и Piosa Pereira, посочено по-горе, Съдът е преценил, че не
съществува никаква пречка за държавите членки да ограничат правото на
семейни добавки само до лицата, които принадлежат към една солидарна
общност, създадена по силата на специална осигурителна схема, в случая
схемата за пенсионно осигуряване за старост за самонаетите работници.42      Така
съгласно приложение I, точка I, част В („Германия“), към
което препраща член 1, буква a), подточка ii) от
Регламент № 1408/71, само лицата, задължително осигурени за
безработица или лицата, които получават в резултат на тази осигуровка
парични обезщетения от здравни осигуровки и други аналогични
обезщетения, могат да бъдат приети, за целите на отпускането на
семейните обезщетения по реда на раздел III, глава 7 от
Регламент № 1408/71, за наети работници по смисъла на член 1,
буква a), подточка ii) от този регламент (Решение от 12 юни
1997 г. по дело Merino García, C‑266/95, Recueil,
стр. I‑3279).43      Както
ясно е видно от текста на тази разпоредба, приложение I,
точка I, част В уточнява или ограничава понятието нает
работник по смисъла на член 1, буква a), подточка ii) от
този регламент само за целите на отпускането на семейните обезщетения по
реда на раздел III, глава 7 от Регламент № 1408/71.44      Като
се има предвид, че нито една от разпоредбите на раздел III,
глава 7 не се отнася за положението на лице като жалбоподателката в
главното производство, предвиденото в приложение I, точка I,
част В ограничение не може да се приложи за нея, така че качеството
ѝ на работник по смисъла на Регламент № 1408/71 трябва да се
определя само от гледна точка на член 1, буква a),
подточка ii) от този регламент. Следователно това лице ще може да
се ползва от свързаните с това качество права от момента, в който бъде
установено, че то е осигурено, задължително или доброволно, макар и само
за един риск, обхванат от обща или специална схема за социално
осигуряване, посочена в член 1, буква a) от Регламент
№ 1408/71.45      Като
се има предвид, че определението за отправяне на преюдициално запитване
не предоставя достатъчно данни, които да позволят на Съда да вземе
предвид всички обстоятелства, които евентуално биха били релевантни за
делото в главното производство, от компетентност на запитващата
юрисдикция е да определи дали лице като жалбоподателката в главното
производство попада в приложното поле ratione personae на член 48
от Договора и на Регламент № 1612/68 или на Регламент
№ 1408/71. По четвъртия въпрос46      С
четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали
общностното право допуска държавите членки да изискват от гражданите на
другите държави членки да представят надлежно издадена карта за
пребиваване, за да могат да получават парична помощ за отглеждане на
дете.47      Този
въпрос се основава на хипотезата, според която жалбоподателката в
главното производство е имала разрешение за пребиваване в съответната
държава членка.48      По
силата на BErzGG, за да придобие право на спорното обезщетение за
отглеждане на дете, заинтересованото лице, ако отговаря на останалите
материални условия за неговото предоставяне, трябва да бъде с
местожителство или да има обичайно местопребиваване на германска
територия.49      Гражданите
на други държави членка, които имат разрешение за пребиваване на
германска територия и които пребивават там, отговарят на това условие. В
това отношение те са в същото положение като германските граждани,
които пребивават на германска територия.50      BErzGG
обаче предвижда, че за разлика от германските граждани, „всеки
чужденец“, включително и гражданин на други държави членки, за да се
ползва от спорната парична помощ, трябва да притежава определен вид
документ за пребиваване. Вече беше посочено, че обикновено уверение, че е
подадена молба за издаване на документ за пребиваване, не е достатъчно,
макар и това уверение да удостоверява, че пребиваването е законно.51      Запитващата
юрисдикцията отбелязва, от друга страна, че „забавянето на издаването
[на този документ за пребиваване] поради чисто административни причини
засяга по същество правата на гражданите на Европейския съюз“.52      Макар
и общностното право да допуска държавите членки да налагат задължението
на законно пребиваващите на тяхна територия граждани на други държави
членки винаги да притежават документ, доказващ правото им на
пребиваване, доколкото идентично задължение е наложено и на собствените
граждани, що се отнася до тяхната карта за самоличност (вж. в този
смисъл Решение от 27 април 1989 г. по дело Комисия/Белгия,
321/87, Recueil, стр. 997, точка 12, и Решение от
30 април 1998 г. по дело Комисия/Германия, C‑24/97, Recueil,
стр. I‑2133, точка 13), въпросът не се поставя непременно по
същия начин, когато една държава членка изисква от гражданите на другите
държави членки, за да имат правото на парична помощ за отглеждане на
дете, задължително да притежават документ за пребиваване, чието издаване
е от компетентност на администрацията.53      В
действителност за целите на признаването на правото на пребиваване
картата за пребиваване може да има само декларативна или доказателствена
стойност (вж. в този смисъл Решение от 8 април 1976 г. по
дело Royer, 48/75, Recueil, стр. 497, точка 50). Обратно,
видно от материалите по делото, за целите на отпускането на спорната
парична помощ картата за пребиваване придобива правопораждаща стойност.54      От
това следва, че обстоятелството, че дадена държава членка изисква от
гражданин на друга държава членка, желаещ да ползва обезщетение като
спорната парична помощ, да представи документ, който има правопораждаща
стойност, издаден от собствената ѝ администрация, докато никакъв
документ от този вид не се изисква от собствените ѝ граждани, води до
неравно третиране.55      В
приложното поле на Договора и при липса на всякаква обосновка подобно
неравно третиране представлява забранена от член 6 от Договора за
ЕО дискриминация.56      Макар
и да приема в хода на съдебното заседание, че условието, наложено от
BErzGG, представлява неравно третиране по смисъла на член 6 от
Договора, германското правителство изтъква, че обстоятелствата по делото
в главното производство не попадат в приложното поле ratione materiae,
нито в приложното поле ratione personae на Договора, така че
жалбоподателката в главното производство не би могла да се позове на
тази разпоредба.57      Що
се отнася до приложното поле ratione materiae, е уместно да се препрати
към отговорите, дадени на първия, втория и третия въпрос, от които е
видно, че разглежданата в спора по главното производство парична помощ
за отглеждане на дете без никакво съмнение попада в приложното поле
ratione materiae на общностното право.58      Що
се отнася до приложното поле ratione personae, ако запитващата
юрисдикция реши да приеме в светлината на критериите, посочени в
отговора на първия преюдициален въпрос, че жалбоподателката в главното
производство притежава качеството на работник по смисъла на член 48
от Договора и на Регламент № 1612/68 или по смисъла на Регламент
№ 1408/71,
неравното третиране би било несъвместимо с членове 48 и
51 от Договора.59      В
хипотезата, в която случаят не би бил такъв, Комисията поддържа, че при
всяко положение от 1 ноември 1993 г., датата на влизане в
сила на Договора за Европейския съюз, жалбоподателката в главното
производство придобива право на пребиваване по член 8 A от
Договора за ЕС, по силата на който „всеки гражданин на Съюза има право
свободно да се движи и да пребивава на територията на държавите членки
при спазване на ограниченията и условията, предвидени в настоящия
договор, и на мерките, приети за неговото осъществяване“. Съгласно
член 8, параграф 1 от Договора за ЕС гражданин на Съюза е
всяко лице, което притежава гражданство на държава членка.60      Следва
обаче да се подчертае, че в случай като този в главното производство не
е необходимо да се изследва дали заинтересованото лице е в състояние да
се позове на член 8 A от Договора, за да може да му се
признае ново право на пребиваване на територията на съответната държава
членка, като се има предвид, че е установено, че то е имало вече
разрешение за пребиваване, макар и да му е било отказано издаването на
карта за пребиваване.61      Като
гражданка на държава членка, пребивавайки законно на територията на
друга държава членка, жалбоподателката в главното производство попада в в
приложното поле ratione personae на разпоредбите от Договора, посветени
на европейското гражданство.62      А
член 8, параграф 2 от Договора обвързва статута на гражданин на Съюза с
предвидените от Договора задължения и права, между които и правото по
член 6 от Договора, за да не бъде дискриминиран поради неговото
гражданство в приложното поле ratione materiae на Договора.63      Видно
от това, гражданин на Европейския съюз, който като жалбоподателката в
главното производство пребивава законно на територията на приемащата
държава членка, може да се позове на член 6 от Договора при всички
положения, попадащи в приложното поле ratione materiae на общностното
право, включително при положението, когато тази държава членка бави или
отказва да му предостави правото на обезщетение, което се предоставя на
всяко лице, законно пребиваващо на територията на тази държава, с
мотива, че той не разполага с документ, който не се изисква от
гражданите на същата тази държава и чието издаване може да бъде забавено
или отказано от нейната администрация.64      След
като по този начин обсъжданото неравно третиране попада в приложното
поле на Договора, то не може да бъде прието за обосновано. Всъщност
става въпрос за дискриминация, упражнявана пряко поради гражданството на
жалбоподателката и всъщност пред Съда не беше изтъкнато нито едно
обстоятелство, което да оправдае подобно неравно третиране.65      Така
че на четвъртия въпрос следва да се отговори, че общностното право не
допуска държава членка да изисква от гражданите на другите държави
членки, на които е разрешено да пребивават на нейна територия, да
представят надлежно издадена от националната администрация карта за
пребиваване, за да получат правото на парична помощ за отглеждане на
дете, докато националните граждани са задължени само да имат
местожителство или обичайно местопребиваване в тази държава членка. По съдебните разноски66      Разходите,
направени за представяне на становища пред Съда от германското,
испанското и френското правителство и от правителството на Обединеното
кралство, както и от Комисията, не подлежат на възстановяване. С оглед
на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото
дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред
запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните
разноски.По изложените съображенияСЪДЪТ_произнасяйки се по въпросите, поставени от Bayerisches Landessozialgericht с определение от 2 февруари 1996 г., реши:1)      Обезщетение
като предвидената от Bundeserziehungsgeldgesetz парична помощ за
отглеждане на дете, която се отпуска автоматично на лицата, които
отговарят на определени обективни критерии, без каквато и да било
индивидуална и дискреционна преценка на личните нужди и която има за цел
посрещане на семейните разходи, попада в приложното поле ratione
materiae на общностното право като семейно обезщетение по смисъла на
член 4, параграф 1, буква з) от Регламент (ЕИО)
№ 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането
на схеми за социална сигурност на [наети работници], [самонаети
работници] и членове на техните семейства, които се движат в рамките на
Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕИО) № 2001/83 на
Съвета от 2 юни 1983 година, изменен с Регламент (ЕИО)
№ 3427/89 на Съвета от 30 октомври 1989 година, и като
социално предимство по смисъла на член 7, параграф 2 от
Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври
1968 година относно свободното движение на работници в Общността.2)      От
компетентност на запитващата юрисдикция е да определи дали лице като
жалбоподателката в главното производство попада в приложното поле
ratione personae на член 48 от Договора за ЕО и на Регламент
№ 1612/68 или на Регламент № 1408/71.3)      Общностното
право не допуска държава членка да изисква от гражданите на другите
държави членки, на които е разрешено да пребивават на нейна територия,
да представят надлежно издадена от националната администрация карта за
пребиваване, за да имат правото на парична помощ за отглеждане на дете,
докато националните граждани са задължени само да имат местожителство
или обичайно местопребиваване в тази държава членка.Rodríguez IglesiasGulmann      RagnemalmWatheletManciniMoitinho de AlmeidaKapteynMurrayEdwardPuissochetHirschJannSevónПроизнесено в открито съдебно заседание в Люксембург на 12 май 1998 година.Секретар       ПредседателR. Grass       G. C. Rodríguez Iglesias* Език на производството: немски.