62018TO0410
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети състав)
15 март 2019 година (
*1
)
„Жалба за отмяна — Конкуренция — Картели — Пазар на металните опаковки — Решение за започване на разследване — Акт, неподлежащ на обжалване — Недопустимост“
По дело T‑410/18
Silgan Closures GmbH, установено в Мюнхен (Германия),
Silgan Holdings, Inc., установено в Стамфорд, Кънектикът (Съединени американски щати),
за които се явяват H. Wollmann, D. Seeliger, R. Grafunder и V. Weiss, адвокати,
жалбоподатели,
срещу
Европейска комисия, за която се явяват T. Christoforou, B. Ernst, G. Meessen, C. Vollrath и L. Wildpanner, в качеството на представители,
ответник,
с предмет искане по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2018) 2466 окончателен на Комисия от 19 април 2018 г., по силата на което Комисията започва производство по прилагане на член 101 ДФЕС по преписка AT.40522 — Pandora,
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав),
състоящ се от: D. Gratsias (докладчик), председател, I. Labucka и A. Dittrich, съдии,
секретар: E. Coulon,
постанови настоящото
Определение
Обстоятелствата по спора
1
Жалбоподателите, Silgan Closures, GmbH и Silgan Holdings, Inc., са дружества, извършващи дейност по-специално в сектора на металните опаковки във формата на метални съдове и приспособления за затваряне. През 2015 г. Bundeskartellamt (Федерална служба за защита на конкуренцията, Германия) започва разследване на няколко дружества от сектора, включително дружества от групата, част от която са жалбоподателите. В рамките на това разследване засегнатите дружества, които са част от същата група като жалбоподателите, подават заявление за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер и сътрудничат с Федералната служба за защита на конкуренцията, предоставяйки информация.
2
На 8 септември 2016 г. се провежда среща между Федералната служба за защита на конкуренцията и представителите на тези дружества, на която е предвидено да се подготви споразумение.
3
С решение от 19 април 2018 г. на основание член 2, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове [101 и 102 ДФЕС] (ОВ L 123, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242) Европейската комисия решава да образува производство по член 101 ДФЕС по отношение на няколко дружества, извършващи дейност в сектора на металните опаковки, включително жалбоподателите (преписка AT.40522 — Pandora) (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
Производството и исканията на страните
4
На 4 юли 2018 г. жалбоподателите подават разглежданата жалба в секретариата на Общия съд.
5
С отделен документ, подаден в секретариата на Общия съд на 14 септември 2018 г., Комисията прави възражение за недопустимост на жалбата.
6
С молби, подадени в секретариата на Общия съд съответно на 18 и 26 септември 2018 г., Федерална република Германия и Съветът на Европейския съюз искат да встъпят в настоящото производство в подкрепа на исканията на Комисията.
7
Жалбоподателите искат от Общия съд:
–
да отхвърли възражението за недопустимост,
–
да отмени обжалваното решение и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
8
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата като недопустима и
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
9
Във възражението за недопустимост Комисията твърди, че обжалваното решение не засяга интересите на жалбоподатели, изменяйки съществено правното им положение, поради което жалбата трябва да бъде отхвърлена като недопустима.
10
От своя страна жалбоподателите считат, че специфичните обстоятелства в настоящия случай правят обжалваното решение обжалваем акт. В това отношение те твърдят, че членове 104 и 105 ДФЕС оправомощават Комисията да започне производство по прилагане член 101 ДФЕС само при съблюдаване на принципа на субсидиарност и пропорционалност. Освен това приемането на обжалваното решение водело до освобождаване на Федералната служба за защита на конкуренцията от нейните правомощия и съответно до отнемане на възможността жалбоподателите да се ползват от нейната програма за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер. С обжалваното решение също така се прекъсвала погасителната давност за водене на производства за санкциониране в Германия и освен това то правело невъзможно приключването на разследването в разумен срок. На последно място, жалбоподателите твърдят, че понастоящем са принудени да определят стратегията си с оглед на образуваното от Комисията разследване, като по този начин се засягало правното им положение.
11
Съгласно член 130, параграфи 1 и 7 от Процедурния правилник на Общия съд, ако ответникът е направил искане за това, Общият съд може да се произнесе по недопустимостта или липсата на компетентност, без да разглежда спора по същество. В разглеждания случай, след като Комисията е поискала произнасяне по недопустимостта и Общият съд счита, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката, Общият съд решава да се произнесе, без да провежда производството докрай.
12
Съгласно член 263 ДФЕС жалба за отмяна може да се подаде срещу актовете, предназначени да произвеждат правно действие по отношение на трети страни, с изключение на препоръките и становищата.
13
За да се определи дали даден акт може да бъде обжалван, следва да се има предвид самата същност на този акт, като формата му по принцип е без значение в това отношение. В това отношение подлежащи на обжалване актове или решения са само мерките, чиято цел е да произведат задължително правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя, изменяйки съществено правното му положение (решение от 19 януари 2017 г., Комисия/Total и Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, т. 35 и 36).
14
Така жалба за отмяна по принцип може да се подаде само срещу мярка, с която съответната институция окончателно определя позицията си след провеждане на административно производство. За сметка на това не може да се квалифицират като обжалваеми по-специално междинните актове, чиято цел е да се подготви окончателното решение (решение от 19 януари 2017 г., Комисия/Total и Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, т. 37).
15
В този контекст, макар мерките с изцяло подготвителен характер да не могат сами по себе си да бъдат предмет на жалба за отмяна, евентуалните нарушения, които ги опорочават, могат да бъдат изтъкнати в подкрепа на жалбата срещу окончателния акт, в изработването на който тези мерки съставляват определен стадий, което гарантира ефективна и пълна съдебна защита (решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 12).
16
Действието и правното естество на обжалваното решение, прието на основание член 2, параграф 1 от Регламент № 773/2004, трябва впрочем да се преценят предвид функцията на това решение в рамките на производството, водещо до приемане на решение по глава III от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) (вж. в този смисъл решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 13).
17
Това производство е уредено, за да могат засегнатите предприятия да изложат гледната си точка и Комисията да получи възможно най-изчерпателна информация, преди да вземе решение, засягащо техните интереси. С производството съответно се цели в тяхна полза да се създадат процесуални гаранции и — видно от член 10 от Регламент № 773/2004 — да се осигури правото им да бъдат изслушани от Комисията (вж. в този смисъл решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 14).
18
Всъщност жалба за отмяна, насочена срещу образуването на производство по прилагане член 101 ДФЕС, може да наложи съдилищата на Европейския съюз да извършат преценка по въпроси, по които Комисията все още не е имала повод да се произнесе, вследствие на което би се стигнало до предварително обсъждане по същество и смесване на различните фази на административните и съдебните производства. Това би било несъвместимо със системата за разпределение на правомощията между Комисията и съдилищата на Съюза и с предвидените от Договора способи за защита, както и с изискванията за добро правораздаване и за редовно протичане на административното производство на Комисията (вж. в този смисъл решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 20).
19
Следователно акт като обжалваното решение, по силата на който Комисията образува производство по прилагане на член 101 ДФЕС, произвежда само действие, присъщо за процедурен акт, и извън положението на жалбоподателите в производството не засяга правното им положение (вж. в този смисъл решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 17).
20
Що се отнася по-специално до последицата, предвидена в член 11, параграф 6 от Регламент № 1/2003 — а именно че образуването на производството, за което се отнася обжалваното решение, освобождава органите по конкуренция на държавите членки от техните правомощия по прилагане на член 101 ДФЕС по отношение на деянията, които са предмет на това производство — чрез нея се осигурява закрила на жалбоподателите от водене на успоредни производства за санкциониране от тези органи. Следователно тази последица не вреди на интересите им (вж. в този смисъл решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 18).
21
Този извод важи не само когато никой национален орган не е започнал съответното производство, но a fortiori и когато такъв орган е започнал такова производство и по силата на член 11, параграф 6 от Регламент № 1/2003 се освобождава от неговите правомощия за воденето му. Всъщност, ако решение за образуване на производство по прилагане член 101 ДФЕС не засяга правното положение на съответното предприятие, когато до момента то не е било обект на никакво друго производство, това важи още повече когато срещу въпросното предприятие вече тече разследване, образувано от национален орган.
22
Следователно жалбоподателите неправилно се позовават на членове 104 и 105 ДФЕС, в които се предвижда определен брой взаимодействия между компетентността на Комисията и тази на държавите членки, що се отнася до прилагането по-специално на член 101 ДФЕС. Всъщност тези разпоредби се отнасят само за евентуалните хипотези, необхванати от регламент за прилагане на член 101 ДФЕС, приет на основание член 103 ДФЕС, като Регламент № 1/2003. Както следва от съображение 17 от последния, с въведеното в член 11, параграф 6 от същия регламент правило (вж. т. 20 и 21 по-горе) се цели да се гарантира последователното прилагане на правилата на Съюза в областта на конкуренцията и да се осигури оптимално управление на мрежата от публични органи, формирана от Комисията и компетентните национални органи, прилагащи правилата за конкуренция в тясно сътрудничество.
23
При това положение предприемането от жалбоподателите на необходимите постъпки, за да се ползват в крайна сметка от програмата за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер, въведена от Федералната служба за защита на конкуренцията, е ирелевантно.
24
Всъщност, от една страна, няма никаква пречка жалбоподателите да поискат да се ползват от Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 298, 2006 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 3). От друга страна, съвместното съществуване и автономията, които следователно характеризират отношенията между програмата на Съюза за освобождаване от глоби и намаляване на техния размер и програмите на държавите членки, са израз на въведената с Регламент № 1/2003 система от паралелни правомощия на Комисията и националните органи по конкуренция. Така в случай на картел, чиито антиконкурентни последици могат да настъпят в няколко държави членки и вследствие на това да наложат намесата на различни национални органи по конкуренция, както и на Комисията, предприятието, което желае да се ползва от схемата за освобождаване от глоби и намаляване на техния размер заради участието си в съответния картел, има интерес да подаде искания за освобождаване от глоба не само до националните органи, които евентуално са компетентни да прилагат член 101 ДФЕС, но и до Комисията (вж. в този смисъл решение от 20 януари 2016 г., DHL Express (Italy) и DHL Global Forwarding (Italy), C‑428/14, EU:C:2016:27, т. 58 и 59).
25
Следователно в тази хипотеза съответното предприятие, което иска да се ползва от такава програма, трябва да предприеме необходимите постъпки с цел евентуалното упражняване от Комисията на компетентността ѝ по Регламент № 1/2003 да засегне минимално, а дори изобщо да не засегне предимствата, които то може да претендира във връзка с освобождаването от глоби или намаляването на техния размер.
26
Освен това прекъсването на погасителната давност, до което води приемането на обжалваното решение, не надхвърля действието, присъщо за процедурен акт, който засяга единствено положението на разследваното предприятие в производството, а не неговото правно положение (решение от 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, EU:C:1981:264, т. 17). Тази преценка относно чисто процедурния характер на посоченото действие важи не само за прекъсването на погасителната давност по член 25 от Регламент № 1/2003, но и за прекъсването на погасителната давност за правото на националните органи да наложат санкции, които евентуално са предвидени в националното право.
27
Доводите на жалбоподателите, изведени от твърдяното неизпълнение на задължението за приключване на настоящия случай в разумен срок, съответно също са обречени на неуспех. Всъщност, ако след приключване на производството, образувано от Комисията, жалбоподателите считат, че тази институция не е изпълнила задълженията си по отношение на продължителността на производството, те ще могат да упражнят правата си, като използват правното средство, което считат за подходящо за тази цел. Освен това възможността Федералната служба за защита на конкуренцията да продължи евентуално разследване само след приключването на разследването на Комисията е само неизбежна и чисто процесуална последица, дължаща се на освобождаването на този национален орган от правомощията му по силата на член 11, параграф 6 от Регламент № 1/2003. Тя съответно не може да повлияе на извода, че обжалваното решение е подготвителен акт, който не произвежда правно действие по отношение на жалбоподателите.
28
Аналогично, обстоятелството, че понастоящем жалбоподателите трябва да определят стратегията си, която ще възприемат в разследването на Комисията, също е чисто процесуална последица, дължаща се на образуването на това разследване, така че това обстоятелство не може да превърне обжалваното решение в акт, засягащ правното положение на жалбоподатели, и съответно в обжалваем акт.
29
Ирелевантно е също така обстоятелството, че в разглеждания случай приемането на обжалваното решение предхожда връчването на изложението на възраженията на жалбоподателите. Всъщност съгласно член 2, параграф 1 от Регламент № 773/2004 Комисията може по всяко време да вземе решение за образуване на производство с оглед на приемане на решение по глава III от Регламент № 1/2003, но не по-късно от датата, на която е издала изложение на възраженията. Поради това приемането на обжалваното решение преди каквото и да било връчване на жалбоподателите на изложение на възраженията изобщо не променя естеството на обжалваното решение на подготвителен акт, който не засяга правното им положение.
30
От гореизложените съображения следва, че обжалваното решение е подготвителен акт, който не произвежда правно действие по отношение на жалбоподателите, по смисъла на член 263 ДФЕС, поради което направеното от Комисията възражение за недопустимост трябва да бъде уважено и жалбата съответно трябва да бъде отхвърлена като недопустима.
31
Съгласно член 144, параграф 3 от Процедурния правилник, когато ответникът подаде възражение за недопустимост или за липса на компетентност по член 130, параграф 1 от Процедурния правилник, произнасянето по молбата за встъпване е възможно само след отхвърляне на възражението или след отлагане на произнасянето по него за решението по същество. В разглеждания случай, тъй като жалбата е отхвърлена като изцяло недопустима, липсва основание за произнасяне по молбите за встъпване на Федерална република Германия и на Съвета.
По съдебните разноски
32
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателите са загубили делото, те трябва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски в съответствие с искането на Комисията.
33
Освен това съгласно член 144, параграф 10 от Процедурния правилник, ако, както в разглеждания случай, производството по делото между главните страни бъде прекратено преди произнасянето по молба за встъпване, молителят и главните страни понасят направените от всеки от тях разноски във връзка с молбата за встъпване. Тъй като молбите за встъпване не са връчени на жалбоподателите и Комисията, поради което те съответно не е трябвало да правят разноски, Федерална република Германия и Съветът трябва да понесат направените от тях разноски в това отношение.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Липсва основание за произнасяне по молбите за встъпване на Федерална република Германия и на Съвета на Европейския съюз.
3)
Silgan Closures GmbH и Silgan Holdings, Inc. понасят направените от тях съдебни разноски и тези на Европейската комисия.
4)
Федерална република Германия и Съветът понасят направените от тях съдебни разноски по молбите за встъпване.
Съставено в Люксембург на 15 март 2019 година.
Секретар
E. Coulon
Председател
D. Gratsias
(
*1
)	Език на производството: немски.