62024TJ0288_RES
Дело T‑288/24
Berliner Verkehrsbetriebe (BVG)
срещу
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
Решение на Общия съд (втори състав) от 10 септември 2025 година
„Марка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на марка на Европейския съюз, състояща се от звученето на мелодия — Абсолютно основание за отказ — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001“
Марка на Европейския съюз — Определение и придобиване на марка на Европейския съюз — Абсолютни основания за отказ — Марки, лишени от отличителен характер — Понятие за отличителност
(член 7, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 12 и 13)
Марка на Европейския съюз — Определение и придобиване на марка на Европейския съюз — Абсолютни основания за отказ — Марки, лишени от отличителен характер — Преценка на отличителния характер — Критерии — Възприемане на марката от съответните потребители
(член 7, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 14—18)
Марка на Европейския съюз — Определение и придобиване на марка на Европейския съюз — Абсолютни основания за отказ — Марки, лишени от отличителен характер — Звукова марка, състояща се от звученето на мелодия
(член 7, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 24—38)
Резюме
С решението си Общият съд отменя решението на апелативния състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (
1
) с мотива, че последният не е преценил правилно отличителния характер на марка на Европейския съюз, чиято регистрация е поискана за звуков знак, състоящ се от звученето от мелодия, с оглед на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001 (
2
).
Жалбоподателят, Berliner Verkehrsbetriebe (BVB), подава заявка за регистрация на марка, състояща се от звученето на мелодия, обхващаща някои транспортни услуги (
3
). След като проверителят отхвърля тази заявка, жалбоподателят подава жалба до EUIPO.
Апелативният състав констатира липсата на отличителен характер на заявената марка. Като звуков знак от две секунди, състоящ се от обикновена последователност от четири възприемани по различен начин звука, посочената марка била толкова кратка и банална, че нямала никаква способност да бъде запомнена, нито да бъде разпознавана от потребителите като указание за търговския произход на съответните услуги. Тя се възприемала само като функционален звуков елемент, предназначен да привлече вниманието на слушателя.
Жалбоподателят обжалва това решение пред Общия съд.
Съображения на Общия съд
Общият съд счита, че няколко елемента позволяват да се приеме, че характеристиките на заявената марка от гледна точка на продължителност и способност да бъде запомнена, позволяват да се установи по-скоро съществуването, отколкото липсата на отличителен характер по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001 и на свързаната с това съдебна практика.
Всъщност, първо, що се отнася до навиците в разглеждания икономически сектор, общоизвестно е, че операторите в транспортния сектор все повече прибягват до „звукови сигнали“, тоест до кратки звукови мотиви, за да оформят разпознаваема от обществеността звукова идентичност, аудиоеквивалент на визуалната идентичност на дадена марка, за свързаните с нея стоки и услуги. Тези звукови сигнали позволяват да се привлече вниманието на слушателите в понякога шумни среди, било то в салоните на летищата или на пероните на железопътните и пътните гари, и да се въвеждат или придружават съобщения, предназначени за съответните потребители, с рекламна цел или във връзка със свързани с тях услуги.
Второ, звученето на мелодията, съставяща заявената марка, няма пряка връзка с обхванатите услуги и не изглежда продиктувано от технически или функционални съображения. Освен това, не е доказано, че това звучене е вече известно на потребителите, което позволява да се предположи, че става въпрос за оригинално произведение. В този контекст може да се приеме, че то има по-скоро за цел да служи за звуков сигнал, тоест за кратка, въздействаща звукова поредица, която може да бъде запомнена като такава. Подобна преценка впрочем се потвърждава от практиката по вземане на решения и Насоките за проверка на EUIPO в областта на звуковите марки, които могат да представляват референтен източник.
Като се имат предвид характеристиките на заявената марка по отношение на продължителността, използваната мелодия и осезаемите звуци, както и различните указания, предоставени от EUIPO в миналото относно ролята на тези характеристики при преценката на отличителния характер на звукова марка, чиято регистрация се иска, преценката на апелативния състав се оказва погрешна, както с оглед на обичайната практика в съответния сектор, така и на елементите, характеризиращи заявената марка. Нито продължителността на заявената марка, нито нейната твърдяна елементарност или баналност, която сама по себе си не пречи съответната мелодия да бъде разпозната, не са пречки, които, като такива, са достатъчни, за да обосноват липсата на какъвто и да било отличителен характер.
Трето, апелативният състав допуска грешка, като приема, че заявената марка има просто функционална роля и че било обичайно да се излъчва кратка поредица от звуци преди съобщенията по високоговорители на информация за превозните средства, за да се привлече вниманието на пътниците. Дори да се предположи, че следва да се има предвид едно от потенциалните използвания на заявената марка, тоест да се направи позоваване на използването ѝ на гара за обявяване на свързаната с нея транспортна услуга, подобно използване, дори да има функционална роля, по никакъв начин не би попречило на заявената марка да изпълнява функцията си за указване на търговския произход на посочената услуга.
Четвърто, що се отнася до другите обхванати от заявената марка услуги, които не се отнасят пряко до транспорта, а до свързани с него аспекти, Общият съд счита, че е трудно да се разбере от съображенията на апелативния състав, от една страна, с кои аспекти на тези услуги може да се свърже звученето на мелодията, от която е съставена тази марка, и от друга страна, по какъв начин обстоятелството, че заявеният звуков знак може да бъде използван в рамките на реклама на тези услуги, би било аргумент против регистрацията ѝ като марка.
С оглед на тези съображения Общият съд заключава, че апелативният състав не е преценил правилно отличителния характер на заявената марка.
(
1
)	Решение на пети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост, от 2 април 2024 г. (преписка R 2220/2023 5).
(
2
)	Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).
(
3
)	Тези услуги спадат към клас 39 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г. и отговарят на следното описание: „Транспорт; пътнически транспорт; услуги за опаковане и пакетиране; складиране на стоки; организиране на транспорт за туристически обиколки“.