РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
3 април 2025 година(*)
„ Преюдициално запитване — Политика относно убежището — Международна закрила — Директива 2013/32/ЕС — Член 46, параграф 3 — Изискване за цялостно и ex nunc разглеждане — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на ефективни правни средства за защита — Обхват на правомощията на първоинстанционния съд — Национална правна уредба, която не предвижда правомощие да се разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила “
По дело C‑283/24 [Barouk](i),
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Административен съд за международна закрила, Кипър) с акт от 29 март 2024 г., постъпил в Съда на 23 април 2024 г., в рамките на производство по дело
B. F.
срещу
Kypriaki Dimokratia,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún, председател на състава, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer и B. Smulders (докладчик), съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        за кипърското правителство, от F. Sotiriou и E. Symeonidou, в качеството на представители,
–        за Европейската комисия, от M. Debieuvre и A. Katsimerou, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 46, параграфи 1 и 3 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60), с оглед на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и във връзка с член 4, параграф 1 и член 4, параграф 3, буква в) от Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9), както и във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС.
2        Запитването е отправено в рамките на спор между B. F. и Kypriaki Dimokratia (Република Кипър), представлявана от Ypiresia Asylou (Службата по въпросите на убежището, Кипър) (наричана по-нататък „Службата по въпросите на убежището“), във връзка с решението на последната да отхвърли молбата за международна закрила на B. F. и да разпореди връщането му в страната му на произход.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2011/95
3        Член 4 от Директива 2011/95 гласи:
„1.      Държавите членки могат да преценят, че е задължение на молителя да представи във възможно най-кратък срок всички необходими елементи в подкрепа на своята молба за международна закрила. Държавата членка следва да оцени, в сътрудничество с молителя, елементите, свързани с молбата.
[…]
3.      Оценяването на молбата за международна закрила следва да бъде извършено за всеки отделен случай, като се вземат под внимание следните елементи:
[…]
в)      индивидуалното положение и личните обстоятелства относно молителя, включително и фактори като неговото минало, пол и възраст, за да може да се определи, въз основа на личните обстоятелства относно молителя, дали действията, на които той е бил или рискува да бъде изложен, биха могли да бъдат считани за преследване или за тежки посегателства;
[…]“.
Директива 2013/32
4        Съображения 18, 50 и 60 от Директива 2013/32 гласят:
„(18)      В интерес едновременно и на държавите членки, и на търсещите международна закрила е по молбите за международна закрила да бъде вземано решение възможно най-бързо, без това да засяга точността и пълнотата на тяхното разглеждане.
[…]
(50)      Съгласно един от основните принципи на правото на Съюза, решенията по молба за международна закрила, решенията за отказ от повторно откриване на процедурата по разглеждане на молбата, след като това разглеждане е било прекратено, и решенията за отнемане на статут на бежанец или на лице под субсидиарна закрила следва да могат ефективно да бъдат обжалвани пред съответния съд.
[…]
(60)      Настоящата директива спазва основните права и принципите, признати в Хартата. По-специално, целта на настоящата директива е да се осигури пълното зачитане на човешкото достойнство и да се насърчи прилагането на членове 1, 4, 18, 19, 21, 23, 24 и 47 от Хартата и тя трябва да бъде приложена по съответния начин“.
5        Съгласно член 2, буква е) от тази директива:
„За целите на настоящата директива:
[…]
е)      „решаващ орган“ означава всеки квазисъдебен или административен орган в държава членка, който е компетентен за разглеждането на молбите за международна закрила и който е компетентен да вземе решение като първа инстанция по такива случаи“.
6        Член 18 от същата директива е озаглавен „Медицински преглед“ и гласи:
„1.      Когато решаващият орган счете за уместно по отношение на оценката на молбата на кандидата за международна закрила, в съответствие с член 4 от Директива 2011/95/ЕС и със съгласието на кандидата държавите членки предприемат стъпки за провеждането на медицински преглед на кандидата във връзка със следи, които биха могли да са от минало преследване или тежки посегателства. В противен случай държавите членки могат да предвидят кандидатът да предприеме стъпки за провеждането на такъв медицински преглед.
Медицинските прегледи, посочени в първа алинея, се извършват от квалифицирани медицински лица, а резултатите от тях се представят на решаващия орган възможно най-скоро. Държавите членки могат да определят медицинските лица, които могат да извършват тези прегледи. Ако кандидатът е отказал да премине такъв медицински преглед, това не е пречка за решаващия орган да вземе решение по молбата за международна закрила.
Медицинските прегледи, извършвани в съответствие с настоящия параграф, се заплащат с държавни средства.
2.      Когато не е извършен медицински преглед в съответствие с параграф 1, държавите членки информират кандидатите, че могат по собствена инициатива или за собствена сметка да предприемат стъпки за провеждане на медицински преглед във връзка със следи, които биха могли да са от минало преследване или тежки посегателства.
3.      Решаващият орган оценява резултатите от медицинските прегледи, посочени в параграфи 1 и 2, заедно с другите елементи на молбата“.
7        Член 46 от Директива 2013/32 е озаглавен „Право на ефективна защита“ и гласи следното:
„1.      Държавите членки гарантират, че кандидатите разполагат с право на ефективна защита пред съд срещу следното:
а)      решение относно тяхната молба за международна закрила, включително за решение, с което:
i)      се установява, че молбата е неоснователна във връзка със статут на бежанец и/или статут на лице под субсидиарна закрила;
[…]
[…]
3.      С цел спазване на разпоредбите на параграф 1 държавите членки гарантират, че ефективната защита предвижда цялостно и ex nunc разглеждане на фактите и правните въпроси, включително, когато е приложимо, разглеждане на нуждите от международна закрила съгласно Директива 2011/95/ЕС, най-малкото в процедури по обжалване пред първоинстанционен съд.
4.      Държавите членки предвиждат разумни срокове и други необходими правила, за да може кандидатът да упражни своето право на ефективна защита съгласно параграф 1. […]
[…]“.
Кипърското право
8        Член 15 от Peri Prosfygon Nomos (Закон за бежанците) в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Законът за бежанците“), озаглавен „Медицински и психологически преглед на кандидата“, гласи:
„(1)      Когато компетентното длъжностно лице [на Службата по въпросите на убежището] счете това за целесъобразно за разглеждането на молбата […] и със съгласието на кандидата, лекар и/или психолог извършва преглед на кандидата, във връзка със:
а)      следи, които биха могли да са от минало преследване или тежки посегателства, и
б)      симптоми и следи от мъчение или друго тежко физическо или психическо насилие, включително и сексуално насилие.
(2)      Медицинските прегледи, посочени в параграф 1, се извършват с държавни средства от квалифицирани медицински лица, а резултатите от тях се представят на [Службата по въпросите на убежището] възможно най-скоро.
(3)      Отказът на кандидата да премине медицински и/или психологически преглед не е пречка ръководителят [на Службата по въпросите на убежището] да се произнесе с решение по молбата.
(4)      Ръководителят на [Службата по въпросите на убежището] оценява резултатите от медицинските и/или психологическите прегледи, извършени съгласно параграф 1 или параграф 8, заедно с другите елементи на молбата.
(5)      Когато са налице следи от тежко посегателство, компетентният служител на [Службата по въпросите на убежището] провежда интервюто с кандидата след съгласуване и в сътрудничество с компетентния лекар.
[…]
(8)      Когато не е извършен медицински и/или психологически преглед в съответствие с параграф 1, [Службата по въпросите на убежището] информира кандидатите, че могат по собствена инициатива и за собствена сметка да предприемат стъпки за провеждане на медицински и/или психологически преглед във връзка със следи, които биха могли да са от минало преследване или тежки посегателства“.
9        Съгласно член 7 от Peri tis Litourgias Dioikitikou Dikastiriou Diethons Prostasias Diadikastikoi Kanonisje tou 2019 (Процедурен правилник относно функционирането на Административния съд за международна закрила от 2019 г.) в редакцията му, приложима към спора в главното производство:
„[Административният съд за международна закрила] може да урежда процедурата и при необходимост да дава указания относно събирането на писмени или устни свидетелски показания или други доказателства, относно интервютата, проведени с кандидата за убежище или международна закрила, както и относно други процедури, в съответствие със Закона […] за бежанците и с насоките на Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (ЕСПОУ), както този съд счита за уместно и справедливо при обстоятелствата в конкретния случай“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
10      На 4 септември 2018 г. B. F., ливански гражданин, подава молба за международна закрила в Кипър.
11      В подкрепа на молбата си той изтъква по-специално, че е бил жертва на изтезания от тайните и военните служби на Ливан, по-специално поради политическата си активност и участието си във военното крило на ливанска политическа партия, и че продължава да бъде обект на заплахи и опити за убийство, поради което е убеден, че ако се върне в Ливан, ще бъде задържан на летището в тази държава и ще бъде осъден на лишаване от свобода или на смъртно наказание.
12      С решение от 7 февруари 2022 г. Службата по въпросите на убежището отказва да му предостави статут на бежанец с мотива, че в случай на връщане в Ливан няма основателни опасения от преследване или опасност от тежки посегателства. В това отношение тази служба приема, че декларациите, направени от B. F. по време на няколко интервюта, са непоследователни, противоречиви и неточни.
13      Сезиран с жалба, подадена от B. F. срещу това решение, Dioikitiko Dikastirio Diethons Prostasias (Административен съд за международна закрила, Кипър), който е запитващата юрисдикция, твърди също, че е стигнал до извода, че твърденията на B. F. за политическо, религиозно и расово преследване, на което твърди, че е бил подложен от тайните служби на Ливан, наред с другото, като член на ливанска политическа партия, не са последователни, логични и правдоподобни.
14      Според запитващата юрисдикция обаче при индивидуалното оценяване на молбата за международна закрила следва да се вземе предвид уязвимостта на молителя, тъй като тя може да засегне по-специално последователността на декларациите му, направени в подкрепа на молбата му за международна закрила, и следователно оценката на нейната достоверност.
15      Службата по въпросите на убежището обаче не предприела стъпки за извършването на медицински или психологически преглед на заинтересованото лице във връзка със следи, които то твърди, че са от минало преследване или тежки посегателства, или във връзка със симптоми и признаци на изтезание или други тежки актове на физическо или психологическо насилие.
16      При липсата на медицински преглед обаче на заинтересованото лице запитващата юрисдикция счита, че не е възможно да прецени достоверността на твърденията на кандидата, което обаче било неразделна част от цялостното и ex nunc разглеждане на молбата за международна закрила, което трябва да се извърши от първоинстанционния съд по силата на член 46, параграф 3 от Директива 2013/32.
17      Запитващата юрисдикция обаче твърди, че съгласно националното право не разполага с правомощие да разпореди такъв медицински преглед, което се потвърждавало от неотдавнашната съдебна практика на Anotato Dikastirio Kyprou (Върховен съд, Кипър), съгласно която Службата по въпросите на убежището е единствено компетентна съгласно националното право да разпореди на търсещото убежище лице да се подложи на медицински прегледи. Следователно запитващата юрисдикция можела само да постави на тази служба въпроси относно причините, поради които не са извършени такива прегледи, и евентуално да отмени оспорваното решение, ако счита, че е налице нарушение на член 15 от Закона за бежанците.
18      Ето защо тази юрисдикция иска да се установи дали може да изведе от член 46, параграф 3 от Директива 2013/32 правомощието да разпореди медицински преглед, след като тази разпоредба, разглеждана в светлината на правото на ефективни правни средства за защита, закрепено в член 47 от Хартата, я задължава да извърши „цялостно и ex nunc разглеждане“ на молбата за международна закрила.
19      Запитващата юрисдикция иска по-специално да се установи дали, ако счита, че за оценяването на молбата за международна закрила е необходим медицински преглед, може да се приеме, че с оглед на директния ефект на член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, утвърден в практиката на Съда, тя разполага с правомощието да разпореди сама такъв преглед или най-малкото с правомощието да разпореди на решаващия орган да извърши медицински преглед и да ѝ съобщи резултатите от него.
20      Освен това, ако се приеме, че средствата, с които разполага, за да извърши предвиденото в член 46, параграф 3 от тази директива разглеждане, попадат в обхвата на процесуалната автономия на държавите членки, запитващата юрисдикция иска да се установи дали когато приложимото национално законодателство не отговаря на изискванията, произтичащи от принципа на ефективност, тя може да изиска от решаващия орган, като задейства механизма по член 18 от Директива 2013/32, да извърши медицински преглед на заинтересованото лице и да ѝ съобщи резултата от този преглед.
21      Накрая, запитващата юрисдикция иска да се установи дали, като се има предвид и изискването за бързо разглеждане на молбите за убежище, гаранциите, предвидени в член 46, параграф 3 от Директива 2013/32 и в член 47 от Хартата, са изпълнени, когато при съдебното разглеждане на молба за убежище се поставя медицински въпрос, а националната юрисдикция не разполага с правомощието да разпореди медицински преглед, въпреки че счита, че такъв преглед се налага, но може да отмени решение, с което решаващият орган отхвърля молба за международна закрила, с мотива че този орган не е подложил кандидата за международна закрила на медицински преглед.
22      При тези обстоятелства Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Административен съд за международна закрила) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Трябва ли член 46, параграфи 1 и 3 от Директива [2013/32], тълкуван с оглед на член 47 от Хартата и във връзка със задължението за индивидуална оценка по член 4, параграф 3, буква в), задължението за сътрудничество по член 4, параграф 1 от Директива [2011/95] и задължението за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС, да се тълкуват в смисъл, че при липса на […] национална разпоредба, [изрично] предвиждаща правомощие на националния съд […] да подложи кандидата [за убежище] на медицински прегледи, този съд може да изведе правомощието да издаде разпореждане за подлагане на [този] кандида[т] на [такива] прегледи пряко от тази разпоредба [на член 46], ако това се счита за необходимо за цялостно и ex nunc разглеждане на молбата за международна закрила?
2)      Трябва ли член 46, параграфи 1 и 3 от Директива [2013/32], тълкуван с оглед на член 47 от Хартата и във връзка със задължението за индивидуална оценка по член 4, параграф 3, буква в), задължението за сътрудничество по член 4, параграф 1 от Директива [2011/95] и задължението за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС, да се тълкува в смисъл, че при липса на […] национална разпоредба, [изрично] предвиждаща правомощие на националния съд […] да подложи кандидата [за убежище] на медицински прегледи, и съответно при липсата на изрична законова разпоредба относно механизъм за изпращане на [заинтересованото лице на] медицински прегледи, с който националният съд да разполага, пряко по силата на същия член [46], съдът има право да отнесе въпроса до решаващия орган (който винаги е страна в производството пред него), за да може той по аналогия да задейства механизма, предвиден в член 18 от Директива [2013/32], като предостави на националния съд резултата от медицинския преглед на кандидата?
3)      Трябва ли член 46, параграф 3 от Директива [2013/32], тълкуван с оглед на член 47 от Хартата, да се тълкува в смисъл, че способите за цялостно и ex nunc разглеждане на молба за международна закрила са оставени на процесуалната автономия на държавите членки? При утвърдителен отговор, трябва ли член 46, параграфи 1 и 3 от Директива [2013/32], тълкуван с оглед на член 47 от Хартата и във връзка със задължението за сътрудничество по член 4, параграф 1 от Директива [2011/95] и задължението за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС, да се тълкува в смисъл, че при липса на […] национална разпоредба, [изрично] предвиждаща правомощие на националния съд да подложи кандидата [за убежище] на медицински прегледи, и съответно при липсата на изрична законова разпоредба относно механизъм за изпращане на [заинтересованото лице на] медицински прегледи, с който националният съд да разполага, съдът има правомощието да отнесе въпроса до решаващия орган (който винаги е страна в производството пред него), за да може той по аналогия да задейства механизма, предвиден в член 18 от Директива [2013/32], като предостави на националния съд резултата от медицинския преглед на кандидата, когато последният счита, че националните мерки не са в съответствие с принципа на ефективност?
4)      Трябва ли член 46, параграф 3 от Директива [2013/32] във връзка с член 47 от Хартата да се тълкува в смисъл, че когато се установи, че не съществуват подходящи механизми за индивидуалното, цялостно и ex nunc разглеждане, предвидено в член 46, параграф 3 от Директива [2013/32], предвидените в тези [разпоредби] гаранции са изпълнени, когато националният съд има правомощието да отмени решението за отхвърляне на молба за международна закрила?“.
По преюдициалните въпроси
23      С четирите си въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 46, параграф 3 от Директива 2013/32 във връзка с член 47 от Хартата и член 4, параграф 3 ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че за да изпълни предвиденото в посочения член 46, параграф 3 изискване за цялостно и ex nunc разглеждане, първоинстанционен национален съд, сезиран с жалба срещу решение на решаващия орган, с което се отхвърля молба за международна закрила, трябва да разполага с правомощието да разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила, когато счита, че извършването на този преглед е необходимо или релевантно за целите на оценката на посочената молба, или е достатъчно този съд да има правомощието да отмени такова решение, с мотива, че този орган не е подложил кандидата на медицински преглед, и да върне делото на посочения орган, за да може последният след това да разпореди извършването на този преглед в рамките на нова процедура.
24      Съгласно заглавието си член 46 от Директива 2013/32 се отнася до правото на ефективна защита на кандидатите за международна закрила. В член 46, параграф 1 от тази директива на тези кандидати се признава такова право на ефективна защита пред съд срещу решенията относно молбата им. В член 46, параграф 3 се определя обхватът на това право, като се уточнява, че обвързаните от тази директива държави членки трябва да гарантират, че съдът, пред който се обжалва решението по съответната молба за международна закрила, извършва „цялостно и ex nunc разглеждане на фактите и правните въпроси, включително, когато е приложимо, разглеждане на нуждите от международна закрила съгласно Директива [2011/95]“.
25      Освен това следва да се припомни, че съгласно практиката на Съда характеристиките на обжалването, предвидено в член 46 от Директива 2013/32, трябва да се определят в съответствие с член 47 от Хартата, който представлява препотвърждаване на принципа на ефективна съдебна защита. Този член 47 от Хартата е достатъчен сам по себе си и не се нуждае от уточняване с разпоредби от правото на Съюза или от националното право, за да породи за частноправните субекти право, на което като такова е възможно позоваване. Ето защо при член 46, параграф 3 от тази директива, разглеждан предвид посочения член от Хартата, не може да се подходи различно (решение от 4 октомври 2024 г., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, т. 86 и цитираната съдебна практика).
26      С оглед на това, що се отнася до обхвата на правото на ефективна защита, както е определено в посочения член 46, параграф 3, Съдът е приел, че изразът „гарантират, че ефективната защита предвижда цялостно и ex nunc разглеждане на фактите и правните въпроси“, който се съдържа в тази разпоредба, следва да се тълкува в смисъл, че държавите членки са длъжни по силата на тази разпоредба така да уредят националното си право, че анализът на посочените в тази разпоредба жалби да включва разглеждане от съда на всички фактически и правни обстоятелства, които му позволяват да извърши актуализирана преценка на конкретния случай (решение от 4 октомври 2024 г., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, т. 87 и цитираната съдебна практика).
27      В това отношение изразът „ex nunc“ подчертава задължението на съда да извърши преценка, която отчита при необходимост нови обстоятелства, появили се след приемането на решението, което се обжалва. Такава преценка всъщност позволява молбата за международна закрила да се разгледа изчерпателно, без да е необходимо преписката да се връща на решаващия орган. Следователно това правомощие на съда да вземе предвид нови обстоятелства, по които решаващият орган не се е произнесъл, се вписва в рамките на целта на Директива 2013/32, която в частност предполага, видно по-конкретно от съображение 18 от нея, молбите за международна закрила да се обработват „възможно най-бързо, без това да засяга точността и пълнотата на тяхното разглеждане“ (решение от 4 октомври 2024 г., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, т. 78 и 88 и цитираната съдебна практика).
28      Що се отнася до прилагателното „цялостно“, съдържащо се в член 46, параграф 3 от тази директива, то потвърждава, че съдът е длъжен да разгледа както обстоятелствата, които решаващият орган е отчел или е трябвало да отчете, така и настъпилите след приемането на решението от този орган (решение от 4 октомври 2024 г., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, т. 89 и цитираната съдебна практика).
29      В случая запитващата юрисдикция подчертава, първо, че съгласно приложимото национално право самата тя не разполага с правомощие да подложи кандидата за международна закрила на медицински преглед или да разпореди на решаващия орган извършването на този преглед, дори ако счита, че в конкретния случай такъв преглед е необходим за разглеждането на молбата за международна закрила, докато Службата по въпросите на убежището, която е „решаващият орган“ по смисъла на член 2, буква е) от Директива 2013/32, от своя страна разполага с такова правомощие в съответствие с член 15 от Закона за бежанците, който има за цел да транспонира член 18 от тази директива.
30      Второ, тази юрисдикция подчертава, че за сметка на това, съгласно приложимото национално право тя разполага с правомощието да отмени решение на Службата по въпросите на убежището, с което се отказва предоставянето на международна закрила, ако счита, че с оглед на особеностите на случая последната е трябвало да разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила в съответствие с посочения член 15 и че подобна отмяна позволява на посочения орган да приеме след това в рамките на ново административно производство решение, което взема предвид резултатите от такъв преглед.
31      С оглед на съдебната практика, припомнена в точки 25—28 от настоящото решение, следва да се констатира, на първо място, че национална правна уредба, която не позволява на първоинстанционен съд да разпореди, при съгласие от страна на кандидата, медицински преглед, когато счита, че такъв преглед се оказва необходим или релевантен, за да се прецени основателността на молбата за международна закрила, не отговаря на изискването за цялостно и ex nunc разглеждане, предвидено в член 46, параграф 3 от Директива 2013/32.
32      Всъщност непозволяването при такива обстоятелства на такъв съд да разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила, се явява в противоречие със задължението, възложено на държавите членки по силата на член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, така да уредят националното си право, че анализът на посочените жалби да включва разглеждане от съда на всички фактически и правни обстоятелства, които му позволяват да извърши актуализирана преценка на конкретния случай, по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 26 от настоящото решение.
33      Тъй като обаче компетентният съд не може да получи информация за здравословното състояние на кандидата за международна закрила, за да оцени молбата му за международна закрила, тази оценка няма да може да вземе предвид всички фактически обстоятелства, които биха позволили на този съд да извърши актуализирана преценка на конкретния случай. По-специално медицинският преглед на кандидата може да позволи да се провери дали евентуалните признаци на заболяване на този кандидат могат да се обяснят с минало преследване или тежки посегателства, по-специално в страната му на произход, и поради това би трябвало да се вземат предвид при преценката на действителните нужди от международна закрила на посочения кандидат (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2023 г., International Protection Appeals Tribunal и др. (Атентат в Пакистан), C‑756/21, EU:C:2023:523, т. 61).
34      На второ място, налага се изводът, че национална правна уредба, която само предвижда, че първоинстанционният съд разполага с възможност да отмени решението на решаващия орган, с което се отхвърля молбата за международна закрила, с мотива че решаващият орган е трябвало да подложи кандидата на медицински преглед, не отговаря на изискването за цялостно и ex nunc разглеждане по смисъла на член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, и то въпреки че тази възможност впоследствие би позволила ново разглеждане на тази молба от този орган с оглед на резултатите от медицински преглед на кандидата за международна закрила.
35      Всъщност достатъчно е да се отбележи, че такава национална правна уредба, доколкото предполага, че посоченият орган трябва да приеме ново решение като вземе предвид резултатите от медицински преглед, не гарантира спазването на принципа, произтичащ от практиката на Съда, посочена в точка 27 от настоящото решение — съгласно който самият съд трябва да гарантира, че молбата за международна закрила се разглежда изчерпателно, без да е необходимо преписката да се връща на решаващия орган — и по този начин накърнява целта за бързина на процедурата по обработка на молбите за международна закрила, която е посочена в Директива 2013/32 и чието значение е подчертано от Съда в тази съдебна практика.
36      На трето място, следва да се отбележи, че единствената разпоредба от Директива 2013/32, която установява правила относно медицинския преглед, е член 18 от нея. Както обаче следва от самия текст на този член 18, и по-специално от параграф 1 от него, предвидените в него разпоредби се прилагат като такива само при оценяването на молба за международна закрила от решаващия орган, а не в рамките на обжалване по съдебен ред на решение, взето от такъв орган.
37      Както обаче следва от постоянната практика на Съда, ако в правото на Съюза няма правила в съответната област, по силата на принципа на процесуалната автономия във вътрешния правен ред на всяка държава членка трябва да се установят процесуални правила за такъв преглед, при условие обаче че тези правила не са по-неблагоприятни от правилата, които уреждат подобни положения по националното право (принцип на равностойност), и не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на кандидата за международна закрила на ефективни правни средства за защита по смисъла на член 46, параграф 3 от Директива 2013/32 (принцип на ефективност) (вж. по аналогия решение от 19 март 2020 г., Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, т. 63 и цитираната съдебна практика).
38      Във връзка с последното, от една страна, при всички положения съответният съд трябва да може да разпореди извършването на медицински преглед, когато са налице конкретни данни, че здравословните проблеми на кандидата за международна закрила, могат да възникнат вследствие на травмиращо събитие, настъпило по-конкретно в страната му на произход, и по-общо, когато според преценката на този съд прибягването до такъв преглед се окаже необходимо или относимо, за да се преценят реалните нужди на посочения кандидат от международна закрила Освен това редът и условията за прибягване до медицински преглед трябва да са съобразени с основните права, гарантирани с Хартата, като например правото на зачитане на човешкото достойнство и правото на зачитане на личния и семейния живот, гарантирани съответно в член 1 и член 7 от нея (вж. в този смисъл решения от 25 януари 2018 г., F, C‑473/16, EU:C:2018:36, т. 35, и от 29 юни 2023 г., International Protection Appeals Tribunal и др. (Атентат в Пакистан), C‑756/21, EU:C:2023:523, т. 61).
39      От друга страна, следва да се уточни, че не е необходимо съдът, разпоредил медицинския преглед на съответния кандидат, да може сам да се обърне към квалифицирано медицинско лице, за да извърши последното този преглед и да му съобщи резултатите, тъй като този съд може също да разпореди на решаващия орган да предприеме необходимите мерки, за да подложи кандидата на разпоредения медицински преглед и да му изпрати резултатите от този преглед в кратък срок. Всъщност и в единия, и в другия случай съдът би бил в състояние да се снабди с данните, които счита за релевантни или необходими за извършването на актуализирана преценка на конкретния случай, като същевременно спазва целта за бързина, преследвана с Директива 2013/32, припомнена в точка 27 от настоящото решение.
40      На четвърто място, ако по този начин трябва да се приеме, че разглежданата в главното производство национална правна уредба не е в съответствие с изискването за цялостно и ex nunc разглеждане, предвидено в член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, тъй като не предвижда възможност за съда да разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила, следва да се припомни, че запитващата юрисдикция следва да тълкува тази правна уредба, доколкото е възможно, в съответствие с това изискване (вж. по-специално решение от 20 декември 2017 г., Protect Natur-, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation, C‑664/15, EU:C:2017:987, т. 54 и цитираната съдебна практика).
41      Ако обаче подобно съответстващо тълкуване се окаже невъзможно, Съдът вече е подчертал изискването компетентният съд, с оглед на прилагането на правото на Съюза, да изключи прилагането на националните законови разпоредби, които евентуално представляват пречка за пълната ефикасност на пряко приложимите норми на Съюза, като член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, тълкуван в светлината на член 47 от Хартата (вж. в този смисъл решение от 29 юли 2019 г., Торубаров, C‑556/17, EU:C:2019:626, т. 73 и цитираната съдебна практика).
42      Ето защо следва да се приеме, че от директния ефект, който имат както член 47 от Хартата, така и член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, следва, че за да се гарантира на кандидата за международна закрила правото на ефективна съдебна защита по смисъла на посочения член 47 и в съответствие с принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС, националният съд, сезиран с жалба срещу решение, с което се отхвърля молба за международна закрила, трябва да може да разпореди медицински преглед на този кандидат, когато такъв преглед се налага за целите на оценката на тази молба.
43      С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 46, параграф 3 от Директива 2013/32 във връзка с член 47 от Хартата и член 4, параграф 3 ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че за да изпълни предвиденото в посочения член 46, параграф 3 изискване за цялостно и ex nunc разглеждане, първоинстанционен национален съд, сезиран с жалба срещу решение на решаващия орган, с което се отхвърля молба за международна закрила, трябва да разполага с правомощието да разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила, когато счита, че извършването на този преглед е необходимо или релевантно за целите на оценката на тази молба.
По съдебните разноски
44      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
Член 46, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила, във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 4, параграф 3 ДЕС
трябва да се тълкува в смисъл, че
за да изпълни предвиденото в посочения член 46, параграф 3 изискване за цялостно и ex nunc разглеждане, първоинстанционен национален съд, сезиран с жалба срещу решение на решаващия орган, с което се отхвърля молба за международна закрила, трябва да разполага с правомощието да разпореди медицински преглед на кандидата за международна закрила, когато счита, че извършването на този преглед е необходимо или релевантно за целите на оценката на тази молба.
Подписи
*      Език на производството: гръцки.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.