62012CJ0591
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
8 май 2014 година (
*1
)
„Обжалване — Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за регистрация на словна марка „BIMBO DOUGHNUTS“ — По-ранна испанска словна марка „DOGHNUTS“ — Относителни основания за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 — Цялостна преценка на вероятността от объркване — Самостоятелното отличително положение на елемент от комбинирана словна марка“
По дело C‑591/12 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 10 декември 2012 г.,
Bimbo SA, установено в Барселона (Испания), за което се явяват C. Prat, abogado, и R. Ciullo, barrister,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), за която се явяват A. Folliard-Monguiral и J. Crespo Carrillo, в качеството на представители,
ответник в първоинстанционното производство,
Panrico SA, установено в Esplugues de Llobregat (Испания), за което се явява D. Pellisé Urquiza, abogado,
встъпила страна в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: R. Silva de Lapuerta, председател на състав, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.‑C. Bonichot и Ал. Арабаджиев (докладчик), съдии,
генерален адвокат: P. Mengozzi,
секретар: L. Hewlett, главен администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 7 ноември 2013 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 23 януари 2014 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си Bimbo SA (наричано по-нататък „Bimbo“) иска от Съда да отмени решение на Общия съд на Европейския съюз Bimbo/СХВП — Panrico (BIMBO DOUGHNUTS) (T‑569/10, EU:T:2012:535, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Общият съд отхвърля подадената от него жалба с главно искане изменение и при условията на евентуалност отмяна на решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 7 октомври 2010 г. (по преписка R 838/2009‑4), постановено в производство по възражение между Panrico SA (наричано по-нататък „Panrico“) и Bimbo (наричано по-нататък „спорното решение“).
Правна уредба
2
Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146) е отменен и заменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1). Последният регламент влезе в сила от 13 април 2009 г.
3
Съгласно член 8, озаглавен „Относителни основания за отказ“, параграф 1 от Регламент № 40/94 предвиждаше:
„При възражение на притежателя на по-ранна марка, се отказва регистрация на заявената марка:
[…]
б)
когато поради своята идентичност или сходство с по-ранната марка и поради идентичността или сходството на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, на която е защитена по-ранната марка; вероятността от объркване включва възможност за свързване с по-ранната марка“.
Обстоятелства, предхождащи спора
4
Обстоятелствата, предхождащи спора, са изложени накратко в точки 1—14 от обжалваното съдебно решение, както следва:
„1
На 25 май 2006 г. [Bimbo] подава в [СХВП] заявка за регистрация на марка на Общността съгласно Регламент (ЕО) [№ 40/94], изменен [заменен с Регламент [№ 207/2009].
2
Заявената марка е словният знак с предмет словна марка „BIMBO DOUGHNUTS“.
3
Завените стоки попадат в клас 30 по смисъла на Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., преразгледана и изменена, и отговарят на следното описание: „сладкарски и хлебарски изделия, по-специално бухти“.
4
Заявката е публикувана в Бюлетина за марките на Общността № 42/2006 от 16 октомври 2006 г.
5
На 16 януари 2007 г. [Panrico] подава възражение срещу регистрацията на заявената марка по отношение на всички стоки, посочени в точка 3 по-горе, на основание член 42 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 41 от Регламент № 207/2009).
6
Възражението се основава на няколко по-ранни национални и международни словни и фигуративни марки. По-специално то се основава на испанската словна марка „DOGHNUTS“, регистрирана на 18 юни 1994 г. под номер 1288926 за стоки от клас 30, отговарящи на следното описание: „продукти и препарати за захарни и сладкарски изделия и продукти и препарати за сладкиши и деликатеси от всякакъв вид; захар, шоколад, чай, какао, кафе и техни заместители; ванилия, есенции и готови продукти и препарати за крем карамел и сладкиши на базата на шоколад и захар, готови сладоледи, кристализирана захар, шоколади, бухти с кръгла форма, дъвки и бисквити“.
7
Изложените основания в подкрепа на възражението се основават на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 и на член 8, параграф 5 от същия регламент.
8
На 25 май 2009 г. отделът по споровете уважава възражението.
9
На 24 юли 2009 г. жалбоподателят подава жалба срещу решението на отдела по споровете пред СХВП съгласно членове 58—64 от Регламент № 207/2009.
10
Със [спорното решение] четвърти апелативен състав [(наричан по-нататък „апелативния състав“)] отхвърля жалбата. По подобие на отдела по споровете апелативният състав само съпоставя заявената марка с по-ранната испанска словна марка „DOGHNUTS“ (наричана по-нататък „по-ранната марка“) и въз основа на това приема, че е налице вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.
11
Апелативният състав посочва, че „doughnut“ е английска дума, която означава „[…] малък мек сладкиш под формата на плетен пръстен, изработен от тесто“. Според апелативния състав тази дума не съществува в испански език, като съответствията на този език биха били „dónut“ или „rosquilla“. Апелативният състав е приел, че за средния испански потребител (с изключение на владеещите английски език) думата „doughnut“ не описва въпросните стоки или техните качества и не съдържа особени отличителни черти по отношение на тях. Според апелативния състав по-ранният знак, по подобие на заявения знак, ще бъде възприет като чуждестранен или измислен термин от повечето потребители.
12
Освен това апелативният състав приема, че въпросните знаци са сходни, доколкото по-ранната марка се съдържа по почти идентичен начин в заявената марка. Въпросните марки били със средна степен на визуално и фонетично сходство. Концептуалното сравнение било невъзможно.
13
Стоките, означени с конфликтните знаци, били идентични. Отличителният характер на по-ранната марка бил със средна степен.
14
Апелативният състав достига до извода, че предвид средния отличителен характер на по-ранната марка, при цялостната преценка на вероятността от объркване поради средната степен на визуално и фонетично сходство между знаците, е налице вероятност от объркване в съзнанието на съответните потребители по отношение на всички спорни стоки, преценени като идентични“.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
5
Bimbo подава жалба с главно искане изменение на спорното решение или при условията на евентуалност отмяна на същото.
6
В подкрепа на искането си за отмяна на спорното решение Bimbo изтъква две правни основания, в първото от които се твърди нарушение на членове 75 и 76 от Регламент № 207/2009, а във второто — нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от същия регламент.
7
С обжалваното съдебно решение Общият съд обявява за недопустимо искането за изменение на спорното решение и отхвърля основанията за отмяна на това решение.
Искания на страните
8
Bimbo иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и спорното решение и да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
9
СХВП иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди Bimbo да заплати съдебните разноски.
10
Panrico иска от Съда да обяви писмения му отговор за допустим и основателен, да потвърди обжалваното съдебно решение и да осъди Bimbo да заплати съдебните разноски.
По жалбата
11
В подкрепа на жалбата си Bimbo изтъква едно-единствено правно основание, подразделено на две части, в което се твърди нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.
12
Като се има предвид обаче, че в разглеждания случай заявката за регистрация на спорната марка на Общността е подадена на 25 май 2006 г. и че тази дата е решаваща за определяне на приложимото материално право (вж. в този смисъл определение Shah/Three-N-Products Private, C‑14/12 P, EU:C:2013:349, точка 2 и определение DMK/СХВП, C‑346/12 P, EU:C:2013:397, точка 2), по отношение на настоящия спор се прилагат, от една страна, процесуалните норми на Регламент № 207/2009, а от друга страна, материалноправните норми на Регламент № 40/94.
По първата част на единственото правно основание
Доводи на страните
13
На първо място, Bimbo поддържа, че със съображението, изложено в точка 97 от обжалваното съдебно решение, Общият съд е смесил понятията „отличителен характер“ и „елемент, лишен от всякакво значение“, от една страна, и „самостоятелно отличително положение“, от друга. Присъщият отличителен характер, както и степента на значение на елемент от комбинирана марка обаче не могат да бъдат смесвани с отличителното положение на въпросния елемент в рамките на същата марка. Понятието „положение“ показвало, че става въпрос за понятие, което трябва да бъде преценено с оглед на характеристиките на останалите елементи, съставящи съответния знак.
14
На следващо място, според Bimbo съображенията на Общия съд внушавали, че всяка марка, съставена от два елемента, единият от които марка с добра репутация, а другият марка със среден отличителен характер, която няма особено значение за съответните потребители, ще се счита като съставена от два елемента със самостоятелно отличително положение. Съдът обаче приел, че обикновено средният потребител възприема марката като едно цяло и само в обособени случаи допускал, че не може да се изключи възможността елемент от комбинирана марка да запази самостоятелното си отличително положение в рамките на съответния комбиниран знак.
15
В същия смисъл, в точка 38 от решение Becker/Harman International Industries (C‑51/09 P, EU:C:2010:368) Съдът постановил, че фамилното име не запазва във всички случаи самостоятелно отличително положение в комбинираната марка само поради причината, че то ще се възприема като фамилно име. Установяването на такава позиция може да бъде основано само на разглеждане на всички фактори, релевантни за дадения случай.
16
На последно място, Bimbo посочва, че според него понятията „единно цяло“ и „логическа цялост“, използвани от Общия съд, не се съдържат в практиката на Съда. Ако с тези понятия Общият съд е имал предвид, че комбинираната марка съдържа различни „самостоятелни“ елементи, това не означавало, че въпросните елементи имат самостоятелно отличително положение.
17
СХВП и Panrico оспорват по основание доводите на Bimbo. По-специално СХВП поддържа, че първата част на изтъкнатото единствено правно основание е недопустима, тъй като от точка 97 от обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд само е разгледал конкретното значение на заявения знак и е пристъпил към преценка на фактическите обстоятелства.
Съображения на Съда
18
Що се отнася до допустимостта на първата част на изтъкнатото единствено правно основание, следва да се отбележи, че Bimbo упреква Общия съд, че е смесил определени правни понятия, че не е спазил правилото, според което самостоятелното отличително положение на елемент от комбинирана марка може да се установява само по изключение, и че е използвал терминология, която е чужда на съдебната практика в тази област. Вследствие на това, обратно на твърдяното от СХВП, Bimbo не само иска от Съда да извърши нова преценка на фактическите обстоятелства, но и упреква Общия съд, че е допуснал грешки при прилагането на правото. От това следва, че тази част е допустима.
19
По същество следва да се припомни, че от постоянната съдебна практика следва, че вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 представлява рискът потребителите да повярват, че съответните стоки или услуги произхождат от едно и също предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия (вж. решение СХВП/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, точка 33 и решение Nestlé/СХВП, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, точка 32).
20
Съществуването на вероятност от объркване в съзнанието на потребителите следва да се оценява в цялост, като се отчитат всички фактори, релевантни за конкретния случай (вж. в този смисъл решение SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, точка 22, решение СХВП/Shaker, EU:C:2007:333, точка 34 и решение Nestlé/СХВП, EU:C:2007:539, точка 33).
21
Цялостната оценка на вероятността от объркване, що се отнася до визуалното, звуковото или концептуалното сходство между съответните марки, трябва да се основава на създаденото от тях цялостно впечатление, като по-специално се държи сметка за техните отличителни и доминиращи елементи. Възприемането на марките, което средният потребител има за съответните стоки или услуги, играе решаваща роля в цялостната преценка на тази вероятност от объркване. В това отношение средният потребител обикновено възприема дадена марка като едно цяло и не се впуска в изследване на различните ѝ детайли. (вж. в този смисъл решение SABEL, EU:C:1997:528, точка 23, решение СХВП/Shaker, EU:C:2007:333, точка 35 и решение Nestlé/СХВП, EU:C:2007:539, точка 34).
22
Преценката на сходството между две марки не може да се ограничи до отчитане само на един компонент от комбинирана марка и до сравняването му с друга марка. Напротив, сравнението следва да се осъществява, като всяка от съответните марки се разглежда в нейната цялост (решение СХВП/Shaker, EU:C:2007:333, точка 41).
23
Цялостното впечатление, което дадена комбинирана марка създава в паметта на съответните потребители, при определени обстоятелства може да бъде доминирано от един или повече от нейните компоненти. Въпреки това само ако всички други компоненти на марката са незначителни, преценката на сходството би могла да се направи единствено въз основа на доминиращия елемент (решение СХВП/Shaker, EU:C:2007:333, точки 41 и 42, както и решение Nestlé/СХВП, EU:C:2007:539, точки 42 и 43 и цитираната съдебна практика).
24
В това отношение Съдът уточнява, че не е изключено по-ранна марка, използвана от трето лице в комбиниран знак, който съдържа наименованието на предприятието на това трето лице, да запази самостоятелно отличително положение в комбинирания знак. Следователно за целите на установяването на вероятност от объркване е достатъчно предвид запазеното от по-ранната марка самостоятелно отличително положение съответните потребители да приписват и на собственика на тази марка произхода на стоките или услугите, носещи комбинирания знак (решение Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, точки 30 и 36, както и определение Perfetti Van Melle/СХВП, C‑353/09 P, EU:C:2011:73, точка 36).
25
Въпреки това даден елемент от комбиниран знак не запазва подобно самостоятелно отличително положение, ако въпросният елемент образува с другия или другите елементи от знака, взети заедно, единица с различно значение в сравнение със значението на посочените елементи поотделно (вж. в този смисъл определение ecoblue/СХВП и Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑23/09 P, EU:C:2010:35, точка 47, решение Becker/Harman International Industries, EU:C:2010:368, точки 37 и 38, както и определение Perfetti Van Melle/СХВП, EU:C:2011:73, точки 36 и 37).
26
В разглеждания случай в точки 79 и 81 от обжалваното съдебно решение Общият съд е установил, че дори да се допусне, че елементът „bimbo“ има доминиращо положение в заявената марка, елементът „doughnuts“ не е незначителен в цялостното впечатление, създадено от тази марка, и следователно трябва да бъде взет предвид при сравнението между конфликтните марки.
27
В точка 97 от посоченото решение Общият съд уточнява, че доколкото елементът „doughnuts“ е напълно лишен от значение за съответните потребители, посоченият елемент не образува с другия елемент от знака, взети заедно, единица с различно значение в сравнение със значението на посочените елементи поотделно. Следователно Общият съд достига до извода, че елементът „doughnuts“ запазва самостоятелно отличително положение в рамките на заявената марка и следователно трябва да бъде взет предвид при цялостната преценка на вероятността от объркване.
28
В точка 100 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че като се вземат предвид всички релевантни факти в разглеждания случай, цялостната преценка потвърждава извода на апелативния състав за съществуване на вероятност от объркване.
29
Следователно Общият съд не е направил извод, че съществува вероятност от объркване само във основа на констатацията, че елементът „doughnuts“ заема самостоятелно отличително положение в заявената марка, а извежда това заключение от цялостната преценка, направена на различните етапи на изследването съгласно съдебната практика, припомнена в точки 19—25 от настоящото решение, като в рамките на тази преценка Общият съд е взел предвид релевантните обстоятелства по случая. По този начин Общият съд точно е приложил член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
30
Тази констатация не се обезсилва от другите доводи, изложени от Bimbo.
31
Доколкото, на първо място, Bimbo упреква Общия съд, че в точка 97 от обжалваното съдебно решение е използвал понятията „отличителен характер“ и „елемент, лишен от всякакво значение“, е достатъчно да се посочи, че в посочената точка Общият съд единствено е отхвърлил исканията на Bimbo да се установи, предвид факта че елементът „doughnuts“ е лишен от отличителен характер, че същият не трябва да бъде взет предвид при преценката на вероятността от объркване.
32
По този начин Общият съд е допълнил съдържащата се в точка 81 от обжалваното съдебно решение преценка, че посоченият елемент не е незначителен в цялостното впечатление, създадено от заявената марка, и следователно трябва да бъде взет предвид при сравнението между конфликтните марки. С това си действие Общият съд по никакъв начин не е смесил въпросните понятия.
33
На следващо място, доколкото Bimbo твърди, че Общият съд е нарушил правилото, че установяването на самостоятелно отличително положение на елемент от комбиниран знак е изключение, което трябва да бъде надлежно обосновано, спрямо общото правило, че потребителят обикновено възприема дадена марка като едно цяло, следва да се отбележи, че изследването на наличието или липата на самостоятелно отличително положение на някой от елементите на комбиниран знак цели да установи онези елементи, които ще бъдат възприети от въпросния потребител.
34
Действително, както посочва генералният адвокат в точки 25 и 26 от заключението си, за всеки отделен случай следва по-специално чрез анализ на компонентите на даден знак и на относителната им тежест във възприемането на въпросните потребители да се определи цялостното впечатление, създадено от заявения знак в паметта на съответните потребители и впоследствие в светлината на това цялостно впечатление и всички релевантни обстоятелства по случая да се извърши преценка на наличието на вероятност от объркване.
35
От една страна обаче, определянето на елементите на комбиниран знак, които допринасят за впечатлението, създадено от въпросния знак в паметта на съответните потребители, се извършва преди цялостната преценка на вероятността от объркване между въпросните знаци. Подобна преценка трябва да се основава на цялостното впечатление, произведено от конфликтните марки, като се има предвид, че средният потребител обикновено възприема дадена марка като едно цяло и не се впуска в изследване на различните ѝ детайли, както беше припомнено в точка 21 от настоящото решение. Следователно няма основания да се приеме, че става въпрос за изключение от посоченото общо правило, което трябва да бъде надлежно обосновано.
36
От друга страна, следва да се подчертае, че индивидуалната преценка на всеки знак, изисквана съгласно постоянната практика на Съда, трябва да бъде извършвана според особените обстоятелства по случая и следователно не може да се приеме, че по отношение на нея се прилагат общи презумпции. Както посочва генералният адвокат в точка 24 от заключението си, по-специално от съдебната практика след решение Medion (EU:C:2005:594) следва, че в посоченото решение Съдът не дерогира принципите, регулиращи преценката на вероятността от объркване.
37
На последно място, що се отнася до доводите, представени накратко в точка 16 от настоящото решение, се налага констатацията, че изразите „единно цяло“ и „логическа цялост“, използвани от Общия съд в точка 97 от обжалваното съдебно решение, съответстват на израза „единица с различно значение“, използван от Съда в съдебната практика, припомнена в точка 25 от настоящото решение.
38
От гореизложените съображения следва, че Общият съд не е допуснал твърдените от Bimbo грешки при прилагането на правото по отношение на направената от него преценка, и следователно първата част от изтъкнатото единствено правно основание трябва да бъде отхвърлена като неоснователна.
По втората част от единственото правно основание
Доводи на страните
39
На първо място, Bimbo счита, че Общият съд е основал констатацията си за наличие на вероятност от объркване върху презумпцията, че елементът „doughnuts“ заема самостоятелно отличително положение, без да е взел предвид всички останали специфични обстоятелства по случая.
40
Така Общият съд не взел предвид факта, че заявената марка се характеризира с първия си елемент „bimbo“ — марка, ползваща се с много добра репутация в Испания за стоките, за които е заявена регистрацията на посочената марка. Общият съд също така не отчел и факта, че по-ранната марка не притежава висок или особен отличителен характер, както и че понятието „doghnuts“ не е възпроизведено по идентичен начин в заявената марка.
41
На следващо място, Bimbo твърди, че силата на марка с добра репутация, а именно първият елемент на комбинирана марка, обикновено позволява да се избегне цялостното впечатление, създадено от последната марка, да се възприема от съответните потребители като приписващо произхода на въпросните стоки на притежателя на по-ранната марка или на икономически свързани предприятия.
42
Следователно според Bimbo, за да може да констатира наличието на вероятност от объркване между конфликтните марки, Общият съд е трябвало да обоснове причините, поради които по изключение в конкретния случай по отношение на заявената марка е налице вероятност от объркване с оглед на цялостното впечатление, което въпросната марка създава у съответните потребители.
43
На последно място, Bimbo счита, че при преценката на вероятността от объркване Общият съд не е отчел надлежно обстоятелството, че обратно на обичайната практика в търговския сектор, разглеждан в решение Medion (EU:C:2005:594), в сектора на хлебопекарството било твърде необичайно сключването на търговски споразумения или сдружаването с цел предлагане на стоки.
44
СХВП и Panrico оспорват доводите на Bimbo.
Съображения на Съда
45
На първо място, както отбелязва генералния адвокат в точки 37—42 от заключението си, с оглед по-специално на съображенията, изложени в точки 91—100 от обжалваното съдебно решение, Общият съд не може да бъде упрекнат, че от констатацията за самостоятелно отличително положение на елемента „doughnuts“ в заявената марка автоматично е достигнал до извода за наличие на вероятност от объркване между конфликтните знаци.
46
Действително от посочените точки следва, че Общият съд е извършил цялостна преценка на вероятността от объркване и за целта е взел предвид специфичните обстоятелства по случая. Освен това, тази преценка се основава на подробен преглед в точки 52—89 от обжалваното съдебно решение на всички елементи, изтъкнати от Bimbo, и по-специално на репутацията на посочената марка. Доводите, изложени от посоченото дружество пред Съда, се основават на неправилно тълкуване на посоченото решение и по тази причина следва да бъдат отхвърлени.
47
На следващо място, с оглед на констатациите, направени в точки 33 и 34 от настоящото решение, доводите, изложени накратко в точки 41 и 42 от същото, се основават на неправилно тълкуване на релевантната съдебна практика и по тази причина следва да бъдат отхвърлени.
48
На последно място, що се отнася до доводите на Bimbo, изложени накратко в точка 43 от настоящото решение, е достатъчно да се установи, че както основателно изтъква СХВП, те са изтъкнати за първи път пред Съда и следователно съгласно установената съдебна практика трябва да бъдат отхвърлени като недопустими.
49
От това следва, че втората част от единственото правно основание, изтъкнато от Bimbo, трябва да бъде отхвърлена отчасти като недопустима и отчасти като неоснователна.
50
Следователно единственото правно основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата, трябва да бъде отхвърлено.
По съдебните разноски
51
По силата на член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от посочения правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
52
Доколкото правните основания на Bimbo са отхвърлени, а СХВП и Panrico са направили искане за присъждане на разноски, Bimbo следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда Bimbo SA да заплати съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.