VSM sklep III Cp 1721/2010
Sodišče: Višje sodišče v Mariboru
Oddelek: Civilni oddelek
ECLI: ECLI:SI:VSMB:2010:III.CP.1721.2010
Evidenčna številka: VSM0021031
Datum odločbe: 05.12.2010
Področje: NEPRAVDNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO
Institut: stroški postopka - postopek po Haaški konvenciji o civilnopravnih vidikih mednarodne ugrabitve
otrok - centralni izvršilni organ
Zveza: MKCVMUO člen 3. ZNP člen 1, 1/2, 19, 35, 35/1. URS člen 8. Haaška konvencija o civilnopravnih
vidikih mednarodne ugrabitve otrok člen 6, 6/1, 7, 8, 8/1, 26, 26/1, 26/2. Uredba (ES) št. 2201/2003 o
pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih, sporih v zvezi s starševsko
odgovornostjo člen 6, 6/3, 11, 11/1, 53, 60, 60-e.
Jedro
Ne centralni izvršni organ, niti druge javne službe (in s tem sodišče) ne smejo zahtevati nobenih dajatev v
zvezi s prošnjo (zahtevo), vloženo na podlagi Konvencije o civilnopravnih vidikih mednarodne ugrabitve
otrok, zlasti ne povračila stroškov v zvezi s postopki (drugi odstavek 26. člena Konvencije). Ob uporabi
sklepanja po nasprotnem (a contrario) nosi stroške postopka država pogodbenica, ki postopek izvede, kar
pomeni, da ti bremenijo njen proračun. Določilo prvega odstavka 26. člena Konvencije, po katerem centralni
izvršilni organ plača svoje stroške pri uporabi Konvencije, ni pravilno razlagati tako, da bi ta moral kriti tudi
stroške sodnega postopka, ki ga sam ne izvaja. Ob analogni uporabi določila prvega odstavka 26. člena
Konvencije za sodišče kot "drugo javno službo države pogodbenice" mora veljati, da samo krije stroške
sodnega postopka, ki ga je po Konvenciji izvedlo.
Izrek
Pritožbi se ugodi in se razveljavi sklep sodišča prve stopnje.
Obrazložitev
Sodišče prve stopnje je s citiranim sklepom predlagatelju naložilo plačilo stroškov postopka v znesku 266,34
EUR na račun Okrožnega sodišča v Mariboru št. ... v roku 15 dni od vročitve sklepa, z zakonskimi zamudnimi
obrestmi po preteku tega roka do dne plačila.
                               1 / 3
Predlagatelj v pravočasni pritožbi zoper citirani sklep navaja, da je sodišče prve stopnje napačno opredelilo
Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve (MDDSZ) kot plačnika stroškov in predlagatelja v izvedenem
postopku po (Haaški) Konvenciji o civilnopravnih vidikih mednarodne ugrabitve otrok, z dne 25. oktobra
1980 (Ur. l. RS, št. 6/1993 – v nadaljevanju Konvencija), saj je centralni izvršni organ po 6. členu
Konvencije Ministrstvo za notranje zadeve (MNZ). MDDSZ je zgolj osrednji organ za pomoč pri uporabi
Uredbe (ES) št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih,
sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo (v nadaljevanju Uredba). Meni, da niti MNZ ne more imeti
položaja stranke oziroma predlagatelja v sodnem postopku, saj nima pristojnosti predlagati uvedbe postopka
po Konvenciji. Določilo prvega odstavka 26. člena Konvencije zgolj opredeljuje, da vsak centralni izvršni
organ plača svoje stroške pri uporabi Konvencije, kar se ne nanaša na stroške sodnih postopkov. Predlaga, da
pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi.
Pritožba je utemeljena.
Obravnavani postopek je potekal v zvezi s prošnjo za vrnitev otroka po 8. členu Konvencije, ki se med
državami članicami Evropske Unije še naprej uporablja tudi po uveljavitvi Uredbe, kolikor se ne nanaša na
zadeve, urejene z Uredbo (točka (e) 60. člena Uredbe). V Konvenciji opredeljena prošnja (v Uredbi
opredeljena kot zahteva – 1. odstavek 11. člena Uredbe) se posreduje centralnemu izvršilnemu organu, ki je
zadolžen za izpolnjevanje obveznosti posamezne države pogodbenice po Konvenciji (prvi odstavek 6. člena),
medtem ko postopek izvedejo sodni organi po najhitrejšem postopku, ki ga predvideva nacionalno pravo (3.
odstavek 6. člena Uredbe). Obravnavani postopek v slovenskem pravu ni posebej opredeljen, zato ga mora
sodišče izvesti po pravilih nepravdnega postopka (drugi odstavek 1. člena Zakona o nepravdnem postopku -
ZNP), upoštevaje posebna določila Konvencije in Uredbe, ki so neposredno uporabna.
Centralni izvršni organ po Konvenciji ima zgolj vlogo koordinatorja med pristojnimi organi v državah
pogodbenicah in z namenom začetka sodnega postopka za vrnitev otroka zgolj posreduje vlogo prosilca
sodišču (7. člen Konvencije). Predlagatelj postopka je lahko zgolj prosilec oziroma oseba, ki ima pravico do
varstva in vzgoje otroka (prvi odstavek 8. člena Konvencije in 1. odstavek 11. člena Uredbe). Pravilno je tako
zavzeti stališče, da centralni izvršilni organ nima položaja predlagatelja in tako tudi ne udeleženca postopka,
saj nima pristojnosti, da v njem neposredno sodeluje. Ko ga je sodišče prve stopnje kljub temu opredelilo kot
predlagatelja oziroma udeleženca postopka, je kršilo določila 19. člena ZNP.
Citirana Uredba glede stroškov obravnavanega postopka vrnitve otroka nima določil, zato se morajo uporabiti
specialna določila Konvencije, ki se uporabijo pred določili ZNP (8. člen Ustave RS). Po splošnem določilu
prvega odstavka 35. člena ZNP krijejo udeleženci svoje stroške. S tem bi prosilec moral pokriti tudi stroške
prevodov, ki so predmet izpodbijanega sklepa sodišča prve stopnje, saj so bili potrebni za obravnavo
njegovega predloga (oziroma zahteve). Toda ne centralni izvršni organ, niti druge javne službe (in s tem
sodišče) ne smejo zahtevati nobenih dajatev v zvezi s prošnjo (zahtevo), vloženo na podlagi Konvencije, zlasti
ne povračila stroškov v zvezi s postopki (drugi odstavek 26. člena Konvencije). Ob uporabi sklepanja po
nasprotnem (a contrario) nosi stroške postopka država pogodbenica, ki postopek izvede, kar pomeni, da ti
bremenijo njen proračun.
Določilo prvega odstavka 26. člena Konvencije, po katerem centralni izvršilni organ plača svoje stroške pri
uporabi Konvencije, ni pravilno razlagati tako, da bi ta moral kriti tudi stroške sodnega postopka, ki ga sam
ne izvaja. Pravilno je stališče pritožbe, da je ta dolžan kriti zgolj stroške, ki se nanašajo na njegovo zgoraj
pojasnjeno pristojnost koordinacije. Ob analogni uporabi določila prvega odstavka 26. člena Konvencije za
sodišče kot "drugo javno službo države pogodbenice" mora veljati, da samo krije stroške sodnega postopka,
                               2 / 3
ki ga je po Konvenciji izvedlo.
Za izdajo izpodbijanega sklepa glede na obrazloženo tako sodišče prve stopnje ni imelo pravne podlage.
Vprašanje morebitne povrnitve obravnavanih stroškov postopka, ki jih je plačalo sodišče prve stopnje, ne
more biti predmet tega nepravdnega postopka, ampak izključno ureditve medsebojnih razmerij med
proračunskimi uporabniki.
Pri tem pritožbeno sodišče dodaja, da je MDDSZ zgolj osrednji organ za pomoč pri uporabi Uredbe (53. člen
Uredbe), medtem ko je centralni izvršilni organ po Konvenciji MNZ glede na določilo 3. člena Zakona o
ratifikaciji citirane Konvencije (Ur. l. RS, št. 6/1993), kakor pravilno opozarja pritožnik. Nenazadnje je
sodišče prve stopnje v postopku komuniciralo z MNZ kot centralnim izvršilnim organom, kakor izhaja iz
dopisov na listovni številki 78 in 94.
Glede na povedano je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje
razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).
Datum zadnje spremembe: 03.03.2016
Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
                               3 / 3