62002CJ0275_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-275/02,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Stuttgart (Nemčija) s Sklepom z dne 11. julija 2002, ki je prispel na Sodišče 26. julija 2002, v postopku
Engin Ayaz
proti
Land Baden-Württemberg,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, C. Gulmann, J. N. Cunha Rodrigues in R. Schintgen (poročevalec), sodniki, ter F. Macken, sodnica,
generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed,
sodni tajnik: R. Grass,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Land Baden-Württemberg S. Karajan, zastopnica,
– za nemško vlado W.-D. Plessing, zastopnik,
– za Komisijo Evropskih skupnosti D. Martin, zastopnik,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 25. maja 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7, prvi pododstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve (v nadaljevanju: Sklep št. 1/80). Pridružitveni svet je bil ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi, sklenjenim med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni ter države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale v Ankari 12. septembra 1963 in ki je bil v imenu slednje sklenjen, sprejet in potrjen s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 (UL 1964, 217, str. 3685, v nadaljevanju: Sporazum o pridružitvi).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med E. Ayazom, turškim državljanom, in Land Baden-Württemberg (deželo Baden-Württemberg) zaradi odločitev slednje, da se mu zavrne podaljšanje začasnega dovoljenja za prebivanje v Nemčiji in odredi izgon z ozemlja te države članice.
Pravni okvir
Sporazum o pridružitvi EGS – Turčija
3. V skladu s členom 2(1) Pridružitvenega sporazuma je njegov cilj spodbuditi trajno in uravnoteženo krepitev trgovinskih in gospodarskih odnosov med pogodbenicama, skupaj s področjem delovne sile, s postopno vzpostavitvijo prostega gibanja delavcev (člen 12) ter medsebojno odpravo omejitev glede pravice ustanavljanja (člen 13) in glede svobodnega opravljanja storitev (člen 14), z namenom dvigniti življenjsko raven turškega prebivalstva in naknadno olajšati pridružitev Republike Turčije Skupnosti (četrta uvodna izjava in člen 28).
4. S tem namenom Pridružitveni sporazum določa pripravljalno obdobje, da se Republiki Turčiji omogoči okrepitev gospodarstva s pomočjo Skupnosti (člen 3), prehodno obdobje, v katerem se postopno vzpostavita carinska unija in približevanje gospodarskih politik (člen 4), in zaključno obdobje, ki temelji na carinski uniji in vključuje okrepljeno usklajevanje gospodarskih politik pogodbenic (člen 5).
5. Člen 12 Pridružitvenega sporazuma, vključen v naslov II slednjega, naslovljen „Izvajanje prehodnega obdobja“, določa:
„Pogodbeni stranki soglašata, da se bosta zgledovali po členih 48, 49 in 50 Pogodbe o ustanovitvi Skupnosti, da bi postopoma uresničili prosto gibanje delavcev med njima.“
6. Člen 22(1) Sporazuma o pridružitvi določa:
„Zaradi uresničevanja ciljev Sporazuma in v primerih, predvidenih v njem, je Pridružitveni svet pooblaščen za sprejemanje sklepov. Vsaka od obeh strank je obvezana sprejeti ukrepe, s katerimi izvaja sprejete sklepe […].“
7. Dodatni protokol, ki je bil podpisan 23. novembra 1970 v Bruslju in sklenjen, odobren ter potrjen v imenu Skupnosti z Uredbo Sveta (EGS) št. 2760/72 z dne 19. decembra 1972 (UL L 293, str. 1, v nadaljevanju: Dodatni protokol), v členu 1 določa pogoje, podrobna pravila in časovni načrt za realizacijo prehodnega obdobja iz člena 4 Sporazuma o pridružitvi. V skladu z njegovim členom 62 je Dodatni protokol sestavni del navedenega sporazuma.
8. Dodatni protokol obsega naslov II, imenovan „Gibanje oseb in storitev“, katerega poglavje I je namenjeno delavcem.
9. Člen 36 Dodatnega protokola, ki je del tega poglavja I, določa, da se prosto gibanje delavcev med državami članicami Skupnosti in Turčijo uresniči postopno, v skladu z načeli, navedenimi v členu 12 Sporazuma o pridružitvi, med koncem dvanajstega in dvaindvajsetega leta po začetku veljavnosti navedenega sporazuma in da o načinih izvajanja, potrebnih v ta namen, odloči Pridružitveni svet.
10. 19. septembra 1980 je Pridružitveni svet sprejel Sklep št. 1/80. Členi 6, 7 in 14 tega sklepa so v poglavju II slednjega, naslovljenem „Socialne določbe“, oddelek 1, ki se nanaša na vprašanja v zvezi z zaposlitvijo in prostim gibanjem delavcev.
11. Člen 6(1) Sklepa št. 1/80 določa:
„Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prost dostop do zaposlitve članov njegove družine, ima turški delavec, ki je vključen v zakoniti trg dela države članice, v tej državi članici:
– po enem letu, odkar je zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu, če ima na voljo delovno mesto;
– po treh letih, odkar je zakonito zaposlen, in ob pogoju, da imajo delavci iz držav članic Skupnosti pri tem prednost, pravico, da sprejme enakovrstno zaposlitev pri delodajalcu, ki ga sam izbere, ponujeno pod običajnimi pogoji in priglašeno pri službah za zaposlovanje v tej državi članici;
– po preteku štirih let, odkar je zakonito zaposlen, pravico do prostega dostopa do katerekoli zaposlitve po izbiri.“
12. Člen 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80 določa:
„Družinski člani turškega delavca, ki je vključen v zakoniti trg dela v eni od držav članic, ki so pridobili dovoljenje, da se mu pridružijo:
–
imajo ob pogoju, da imajo državljani iz držav članic Skupnosti pri tem prednost pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta;
–
pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve, ki jo izberejo sami, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj pet let.“
13. Člen 14(1) tega sklepa določa:
„Določbe tega dela se uporabljajo ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in javnim zdravjem.“
Druge upoštevne določbe prava Skupnosti
14. Člen 10(1) Uredbe Sveta št. 1612/68 (EGS) z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str. 2), spremenjene z Uredbo Sveta (EGS) št. 2434/92 z dne 27. julija 1992 (UL L 245, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1612/68), določa:
„Pravico, da se pridružijo državljanu države članice, ki je zaposlen v drugi državi članici, imajo ne glede na državljanstvo naslednje osebe:
(a) njegov zakonec in njuni potomci, ki so mlaši od 21 let ali so vzdrževani družinski člani;
(b) vzdrževani predniki delavca in njegovega zakonca.“
Postopek v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
15. Iz spisa v postopku v glavni stvari izhaja, da se je E. Ayaz, rojen 24. septembra 1979 in samski, skupaj z materjo leta 1991 pridružil očimu v Nemčiji.
16. Ugotovljeno je, da je očim E. Ayaza turški državljan in od osemdesetih let kot delavec vključen v zakoniti trg dela te države članice, kjer zakonito prebiva.
17. Po mnenju predložitvenega sodišča mati E. Ayaza ni nikoli imela dovoljenja za delo v Nemčiji.
18. Od vstopa na nemško ozemlje je E. Ayaz, z izjemo kratke prekinitve konec leta 1999, stanoval pri materi in očimu. Med prebivanjem v Nemčiji je končal dopolnilno izobraževanje in potem enoletno tehnično izobraževanje. Zatem je začel z dvema poklicnima izobraževanjema, ki ju ni dokončal. Po obdobju brezposelnosti je z vmesnimi prekinitvami delal kot šofer.
19. Med letoma 1997 in 2001 je bil E. Ayaz pred nemškimi sodišči večkrat obsojen za različna kazniva dejanja.
20. E. Ayazu so bila v Nemčiji izdana dovoljenja za prebivanje za določen čas, zadnje od teh je poteklo 31. oktobra 1999.
21. 8. julija je vložil prošnjo za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje, vendar o njegovi prošnji ni bilo formalno odločeno.
22. 24. marca 2000 je zaprosil za podaljšanje dovoljenja za prebivanje za določen čas.
23. S sklepom z dne 9. avgusta 2000 je Landratsamt Rems-Murr-Kreis navedeno prošnjo zavrnilo in prosilcu naložilo, da mora nemško ozemlje zapustiti v mesecu dni po vročitvi, sicer bo izgnan v Turčijo.
24. 14. septembra 2000 je E. Ayaz zoper ta sklep vložil pritožbo in hkrati zaprosil pri Verwaltungsgericht Stuttgart, da mu odobri začasno varstvo pravic.
25. S sklepom z dne 30. oktobra 2000 je to sodišče ugotovilo odložilni učinek te pritožbe.
26. 8. februarja 2002 je Regierungspräsidium Stuttgart navedeno pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno, ker je menilo, da E. Ayaz zaradi storjenih hudih kaznivih dejanj pomeni resno nevarnost za javna red in varnost ter da izgonu ne nasprotujeta niti nemška ustava niti Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju: EKČP).
27. 5. marca 2002 je E. Ayaz zoper sklep Regierungspräsidium Stuttgart pri Verwaltungsgericht Stuttgart vložil tožbo.
28. Po mnenju tega sodišča je izpodbijani sklep z dne 8. februarja 2002 v skladu z nacionalnim pravom, saj Ausländergesetz (nemški zakon o tujcih) predvideva avtomatični izgon tujca, ki je bil, kot v obravnavani zadevi, v zadnjih petih letih pravnomočno obsojen na kazni za mladoletnike v skupni višini treh let in pol.
29. Vendar naj bi bilo pomembno preveriti možnost, da E. Ayaz pridobi varstvo zoper izgon, predvideno v členu 14(1) Sklepa 1/80, kot je bilo razloženo v sodbi z dne 10. februarja 2000 v zadevi Nazli (C-340/97, Recueil, str. I-957, točke od 50 do 64). Po eni strani naj bi namreč iz te sodbe izhajalo, da navedeni člen 14(1) nasprotuje izgonu turškega državljana, ki ima pravico neposredno na podlagi Sklepa št. 1/80, saj je ta ukrep odrejen po kazenski obsodbi in z namenom odvrnitve od takih dejanj za preostale tujce, ne da bi osebno vedenje zadevne osebe dejansko nakazovalo, da bo storil druga hujša kazniva dejanja, ki ogrožajo javni red v državi članici gostiteljici. Po drugi strani predložitveno sodišče meni, da v obravnavani zadevi osebno vedenje E. Ayaza ne kaže na dejansko nevarnost hudih kršitev javnega reda, tako da bi bilo ob uporabi člena 14(1) Sklepa št. 1/80 treba sklep o izgonu razglasiti za ničnega.
30. Da pa se ta določba lahko uporabi v obravnavani zadevi v postopku v glavni stvari, bi bilo treba ugotoviti, ali zadevna oseba spada med osebe, ki imajo varstvo na podlagi Sklepa št. 1/80.
31. S tega vidika naj se E. Ayaz ne bi mogel sklicevati na pravice iz člena 6(1) Sklepa št. 1/80, ki so podeljene turškemu delavcu, ki je vključen v trg dela države članice, ker ne izpolnjuje pogojev, ki jih postavlja ta določba.
32. Glede uporabe člena 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80, zadevna oseba ne bi mogla imeti pravice do prebivanja v Nemčiji niti prek matere, ker naj ta ne bi bila nikoli zaposlena v državi članici gostiteljici. Nasprotno naj bi očim E. Ayaza izpolnjeval pogoj vključenosti v zakoniti trg dela navedene države, tako da se postavlja vprašanje, ali se mora tožeča stranka v glavni stvari šteti kot „družinski član“ v smislu te določbe. Torej, na to vprašanje naj ne bi bilo jasnega odgovora.
33. Ker je Verwaltungsgericht Stuttgart menilo, da v teh okoliščinah rešitev spora zahteva razlago prava Skupnosti, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo vprašanje:
„Ali je pastorek turškega delavca, vključenega v zakoniti trg dela države članice, mlajši od 21 let, družinski član v smislu člena 7, [prvi pododstavek,] Sklepa št. 1/80 […]?“
Vprašanje za predhodno odločanje
34. Za odgovor na postavljeno vprašanje je treba uvodoma poudariti, kot izhaja tudi iz člena 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80, da je upravičenost do pravic, predvidenih s to določbo, podrejena dvema kumulativnima pogojema, ki sta navedena v tej določbi, namreč, po eni strani, mora biti zadevna oseba družinski član turškega delavca, ki je že vključen v zakoniti trg dela države članice gostiteljice, in po drugi strani mora od pristojnih organov te države dobiti dovoljenje, da se pridruži navedenemu delavcu v tej državi.
35. V zvezi s tem drugim pogojem glede na ustaljeno sodno prakso velja, da glede na trenutno stanje prava Skupnosti določbe v zvezi s pr idružitvijo med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Republiko Turčijo ne posegajo v pristojnosti držav članic glede ureditve vstopa turških državljanov na njihovo ozemlje in ureditve pogojev njihove prve poklicne dejavnosti, tako da prvo dopustitev takega državljana v državo članico načelno izključno ureja nacionalno pravo navedene države (glej sodbo z dne 21. oktobra 2003, Abatay in drugi, C-317/01 in C‑369/01, Recueil, str. I-12301, točki 63 in 65).
36. Vendar pa se je v postopku v glavni stvari vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, nanašalo le na prvi pogoj, naveden v točki 34 te sodbe.
37. V zvezi s tem pogojem postavljeno vprašanje ne zadeva lastnosti delavca, vključenega v zakoniti trg dela države članice, ki je turški državljan in ki je že prisoten na ozemlju te države – kar predložitveno sodišče šteje za ugotovljeno –, ampak se nanaša samo na vprašanje, ali je pastorek takega delavca „družinski član“ v smislu člena 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80.
38. S tega vidika navedena določba ne vsebuje opredelitve pojma „družinski član“ delavca.
39. Vendar mora biti ta pojem predmet enotne razlage na ravni Skupnosti, da se zagotovi enotna uporaba v državah članicah.
40. Njegov pomen mora biti zato določen glede na cilj, ki ga zasleduje, kot tudi glede na okvir, v katerega je umeščen.
41. Po eni strani, kot je Sodišče že presodilo, sistem, vzpostavljen s členom 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80, želi ustvariti razmere, naklonjene skupnemu življenju družinskih članov v državi članici gostiteljici tako, da najprej omogoči prisotnost družinskih članov pri delavcu migrantu in nato okrepitev njihovega položaja z dodelitvijo pravice do zaposlitve v tej državi (glej predvsem sodbo z dne 17. aprila 1997, Kadiman, C-351/95, Recueil, str. I-2133, točke od 34 do 36).
42. Po drugi strani sledi istemu cilju tudi Uredba št. 1612/68 – ki ima namen, kot je poudarilo Sodišče v točkah 82 in 83 sodbe z dne 8. maja 2003 v zadevi Wählergruppe Gemeinsam (C-171/01, Recueil, str. I-4301), pojasniti zahteve člena 48 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 39 ES) – in še zlasti njen člen 10, prvi odstavek.
43. V sodbi z dne 17. septembra 2002 v zadevi Baumbast in R (C-413/99, Recueil, str. I-7091, točka 57) je Sodišče v zvezi s tem presodilo, da pravica do nastanitve skupaj z delavcem migrantom, ki jo imajo na podlagi navedene določbe Uredbe št. 1612/68 „njegov zakonec in njuni potomci, ki so mlajši od 21 let ali so vzdrževani družinski člani“, zadeva tako potomce tega delavca kot potomce njegovega zakonca.
44. Od sodbe z dne 6. junija 1995 v zadevi Bozkurt (C-434/93, Recueil, str. I-1475, točke 14, 19 in 20) pa je ustaljena sodna praksa iz besedila členov 12 Pridružitvenega sporazuma in 36 Dodatnega protokola, kot tudi iz cilja Sklepa št. 1/80 po postopni uresničitvi prostega gibanja delavcev, opirajoč se na člene 48 Pogodbe ES, 49 pogodbe ES (po spremembi postal člen 40 ES) in 50 Pogodbe ES (postal člen 41 ES), sklepala, da je načela, sprejeta v okviru slednjih členov, treba kolikor se le da prenesti na turške državljane, ki imajo pravice, priznane z navedenim sklepom (glej zgoraj navedeno sodbo Wählergruppe Gemeinsam, točka 72, in po analogiji, glede člena 14 Pridružitvenega sporazuma, ki se nanaša na svobodno opravljanje storitev, zgoraj navedeno sodbo Abatay in drugi, točka 112).
45. Iz tega izhaja, da se je treba glede določitve pomena pojma „družinski član“ v smislu člena 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80 sklicevati na razlago, ki je dana za isti pojem na področju prostega gibanja delavcev državljanov držav članic Skupnosti in, še natančneje, na pomen, ki je pripoznan členu 10(1) Uredbe št. 1612/68 (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Wählergruppe Gemeinsam, in z dne 16. septembra 2004 v zadevi Komisija proti Avstriji, C-465/01, Recueil, str. I-8291, kar zadeva prenos razlage iz člena 8(1) te Uredbe za potrebe pravice do kandidiranja turških delavcev v organih, kot so delavske zbornice ali odbori v podjetjih).
46. Poleg tega člen 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80 ne vsebuje nobenega elementa, ki bi nakazoval, da bi bil pomen pojma „družinski član“ omejen na delavčevo krvno sorodstvo.
47. Zgoraj navedena razlaga je med drugim okrepljena s sodbo z dne 11. novembra 1999 v zadevi Mesbah (C-179/98, Recueil, str. I-7955), v kateri je Sodišče presodilo, da se pojem „družinski član“ maroškega delavca migranta v smislu člena 41(1) Sporazuma o sodelovanju med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Kraljevino Maroko, podpisanega v Rabatu 27. aprila 1976 in potrjenega v imenu Skupnosti z Uredbo Sveta (EGS) št. 2211/78 z dne 26. septembra 1978 (UL L 264, str. 1) razširi na prednike tega delavca in njegovega zakonca, ki z njim prebiva v državi članici gostiteljici. Ta razlaga, dana v zvezi s Sporazumom o sodelovanju, mora toliko bolj veljati v zvezi s Pridružitvenim sporazumom, ki ima še višje cilje (glej točko 3 te sodbe).
48. Glede na vse zgornje ugotovitve je na zastavljeno vprašanje treba odgovoriti tako, da je člen 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80 treba razlagati tako, da je pastorek, ki je mlajši kot 21 let ali ga vzdržuje turški delavec, vključen v zakoniti trg dela države članice, družinski član tega delavca v smislu te določbe in ima pravice, ki mu jih podeljuje ta določba, če mu je bilo ustrezno dovoljeno pridružiti se navedenemu delavcu v državi članici gostiteljici.
Stroški
49. Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 7, prvi pododstavek, Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen s Pridružitvenim sporazumom med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, je treba razlagati tako, da je pastorek, ki je mlajši kot 21 let ali ga vzdržuje turški delavec, vključen v zakoniti trg dela države članice, družinski član tega delavca v smislu te določbe in ima pravice, ki mu jih podeljuje ta določba, če mu je bilo ustrezno dovoljeno pridružiti se navedenemu delavcu v državi članici gostiteljici.