62021CJ0654
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2023. június 8. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Európai uniós védjegy – A nemzeti bíróság előtti jogvita – Az európai uniós védjegybíróságok hatásköre – (EU) 2017/1001 rendelet – 124. cikk – Bitorlási kereset – 128. cikk – Törlésre irányuló viszontkereset – E viszontkereset tárgya – A 129. cikk (3) bekezdése – A nemzeti védjegyekkel összefüggő azonos tárgyú perekben irányadó eljárási szabályok – Az eljárási autonómia elve”
A C‑654/21. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2021. október 28‑án érkezett, 2021. október 7‑i határozatával terjesztett elő az
LM
és
KP
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök (előadó), M. Ilešič és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: G. Pitruzzella,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
figyelembe véve a következő által előterjesztett észrevételeket:
–
LM képviseletében R. Ratajczak adwokat,
–
KP képviseletében E. Jaroszyńska-Kozłowska radca prawny és Z. Słupicka radca prawny,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. L. Kalėda és P. Němečková, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.) 128. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 124. cikke d) pont pontjának, valamint a rendelet 129. cikkének (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az LM és KP között egy európai uniós szóvédjegy bitorlása miatt előterjesztett kereset és a védjegy törlésére irányuló viszontkereset tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2017/1001 rendelet (4) és (32) preambulumbekezdése értelmében:
„(4)
[…] [S]zükségesnek látszik a védjegyekre vonatkozó olyan [európai] uniós rendelkezések megalkotása, amelyek révén a vállalkozások egyetlen eljárási rend keretében egységes oltalmat élvező, az [Európai] Unió területének egészére kiterjedő hatályú európai uniós védjegyet szerezhetnek. Az európai uniós védjegy egységes jellegének az előbbiekben kifejtett elvét, ha e rendelet másként nem rendelkezik, alkalmazni kell.
[…]
(32)
Az európai uniós védjegyek érvényessége és bitorlása tárgyában hozott határozatoknak az Unió egész területére kiterjedő hatállyal kell bírniuk, ugyanis ez az egyetlen módja annak, hogy elkerülhetők legyenek a bíróságok, illetve [az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)] által hozott határozatok közötti ellentmondások, továbbá, hogy megőrizhető legyen az európai uniós védjegyek egységes jellege. [A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i] 1215/2012/EK tanácsi rendelet [(HL 2012. L 351., 1. o.)] rendelkezéseit az [európai uniós] védjegyekkel összefüggő valamennyi perre alkalmazni kell, kivéve, ha e rendelet az említett rendelkezésektől eltérően rendelkezik.”
4
A 2017/1001 rendelet „Az európai uniós védjegy” című 1. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az európai uniós védjegyoltalom egységes, és az Unió egész területén azonos hatállyal rendelkezik: csak az Unió egésze tekintetében lajstromozható, ruházható át vagy lehet róla lemondani, illetve képezheti megszűnést megállapító vagy törlést kimondó, illetve használatát tiltó határozat tárgyát. Ha e rendelet eltérően nem rendelkezik, ezt az elvet kell alkalmazni.”
5
E rendeletnek „Az európai uniós védjegyoltalom megszerzésének módja” című 6. cikke értelmében az európai uniós védjegyoltalom lajstromozással szerezhető meg.
6
Ugyanezen rendelet „Feltétlen kizáró okok” című 7. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
[….]
b)
nem alkalmas a megkülönböztetésre;
c)
kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak;
d)
kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket az általános nyelvhasználatban, illetve a tisztességes üzleti gyakorlatban állandóan és szokásosan alkalmaznak;
e)
kizárólag
i.
olyan formából vagy egyéb jellemzőből áll, amely az áru jellegéből következik;
ii.
az árunak olyan formájából vagy egyéb jellemzőjéből áll, amely a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges; vagy
iii.
olyan formából vagy egyéb jellemzőből áll, amely lényeges értéket ad az áruhoz;
f)
a közrendbe vagy a közerkölcsbe ütközik;
g)
alkalmas a fogyasztók megtévesztésére különösen az áru, illetve a szolgáltatás fajtája, minősége vagy földrajzi származása tekintetében;
[…]
j)
az eredetmegjelölések és a földrajzi jelzések oltalmát biztosító uniós jogszabályok vagy nemzeti jog, vagy olyan nemzetközi megállapodás alapján, amelyben az Unió vagy az érintett tagállam részes fél, ki van zárva az oltalomból;
k)
a borral kapcsolatos hagyományos kifejezések oltalmát biztosító uniós jogszabályok vagy olyan nemzetközi megállapodás alapján, amelyben az Unió részes fél, ki van zárva az oltalomból;
l)
a védjegy a lajstromozásból kizárt a hagyományos különleges termékek oltalmát biztosító uniós jogszabályok vagy ilyen oltalmat biztosító olyan nemzetközi megállapodás alapján, amelyben az Unió részes fél, ki van zárva az oltalomból;
m)
olyan korábbi fajtanévből áll vagy alapvető elemeiben olyan korábbi fajtanevet idéz, amelyet a növényfajta‑oltalmat biztosító uniós jogszabálynak vagy nemzeti jognak megfelelően, vagy ilyen oltalmat biztosító olyan nemzetközi megállapodás alapján lajstromoztak, amelyben az Unió vagy az érintett tagállam részes fél, azonos vagy rokon fajba tartozó növényfajta tekintetében.
(2)   Az (1) bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha a kizáró ok csak az Unió egy részében áll fenn.”
7
A 2017/1001 „Feltétlen törlési okok” című 59. cikke a következőket írja elő:
„(1)   „Az [európai uniós] védjegyet [az EUIPO‑hoz] benyújtott kérelem vagy a védjegybitorlási perben előterjesztett viszontkereset alapján törölni kell, ha
a)
a védjegy lajstromozására a 7. cikkben foglalt rendelkezések megsértésével került sor;
b)
a megjelölést rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.
(2)   Ha az európai uniós lajstromozására a 7. cikk (1) bekezdésének b), c) vagy d) pontjában foglalt rendelkezések megsértésével került sor, a védjegy nem törölhető, ha a megjelölés az árujegyzékben szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban a védjegyként történő lajstromozást követően folytatott használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet.
(3)   Ha a törlés oka csak az európai uniós védjegy árujegyzékben szereplő áruk vagy szolgáltatások egy része tekintetében áll fenn, a törlésnek csak az érintett áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában van helye.”
8
E rendeletnek „A megszűnés megállapítására vagy a védjegy törlésére irányuló kérelem” című 63. cikke (1) és (3) bekezdésében a következőket mondja ki:
„(1)   Az európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítására vagy a védjegy törlésére irányuló kérelmet nyújthat be [az EUIPO‑hoz]
a)
az 58. és 59. cikk alapján bármely természetes vagy jogi személy, vagy a gyártókat, előállítókat, szolgáltatást nyújtókat, forgalmazókat vagy fogyasztókat képviselő bármely csoport vagy szervezet, amely a rá irányadó jogszabályi rendelkezések szerint saját nevében perelhet és perelhető;
[…]
(3)   A megszűnés megállapítására irányuló, illetve a törlési kérelmet el kell utasítani, ha ugyanazon felek között ugyanazon kérdésben és jogalapon benyújtott kérelem tárgyában [az EUIPO] vagy a 123. cikkben említett európai uniós védjegybíróságok egyike korábban már érdemben határozott, és [az EUIPO‑nak] vagy az említett védjegybíróságnak a kérelemre vonatkozó határozata jogerőre emelkedett.”
9
Az említett rendelet „Európai uniós védjegybíróságok” című 123. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok területükön a lehető legkorlátozottabb számban kijelölnek első‑ és másodfokon eljáró olyan nemzeti bíróságokat, amelyek az e rendelettel rájuk ruházott hatáskörben járnak el.”
10
Ugyanezen rendeletnek a „Joghatóság bitorlással és érvényességgel összefüggő ügyekben” című 124. cikke a következőképpen szól:
„Az európai uniós védjegybíróságnak a következő ügyekben van kizárólagos joghatósága:
a)
az európai uniós védjegy bitorlásával összefüggő perek és – ha a nemzeti jog arról rendelkezik – az európai uniós védjegy bitorlásának kísérletével kapcsolatos perek;
[…]
d)
a 128. cikk alapján az európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítására vagy az európai uniós védjegy törlésére irányuló viszontkeresetek.”
11
A fenti rendeletnek „Az érvényesség vélelme – érdemi védekezés” című 127. cikke (1) bekezdésében így rendelkezik:
„Az európai uniós védjegybíróság az európai uniós védjegyoltalmat mindaddig érvényesnek tekinti, amíg azt az alperes az oltalom megszűnésének megállapítása vagy a védjegy törlése iránt előterjesztett viszontkeresetben vitássá nem teszi.”
12
E rendelet „Viszontkereset” című 128. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   A megszűnés megállapítására vagy a törlésre irányuló viszontkereset kizárólag az e rendelet szerinti megszűnési vagy törlési okokon alapulhat.
(2)   Az európai uniós védjegybíróság a megszűnés megállapítására vagy a törlésre irányuló viszontkeresetet elutasítja, ha ugyanazon felek között ugyanazon kérdésben és jogalapon benyújtott kérelem tárgyában [az EUIPO] korábban jogerősen döntött.
[…]
(4)   Azon európai uniós védjegybíróság, amelyhez európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítására vagy törlésére irányuló viszontkeresetet nyújtottak be, csak azt követően vizsgálhatja a viszontkeresetet, hogy az érdekelt fél vagy a bíróság tájékoztatta [az EUIPO‑t] a viszontkereset benyújtásának időpontjáról. Az erre vonatkozó információt [az EUIPO‑nak] rögzítenie kell a lajstromban. [Az EUIPO‑nak] tájékoztatnia kell a bíróságot arról, ha az európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítására vagy törlésére irányuló kérelmet még a viszontkereset indítása előtt benyújtották, a bíróságnak pedig a kérelemről hozott határozat jogerőre emelkedéséig vagy a kérelem visszavonásáig a 132. cikk (1) bekezdésével összhangban fel kell függesztenie az eljárást.
[…]
(6)   Ha az európai uniós védjegybíróság az európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítása vagy a védjegy törlése céljából előterjesztett viszontkereset ügyében jogerős ítéletet hozott, az ítélet egy példányát a bíróság vagy a nemzeti eljárásban érintett felek valamelyike haladéktalanul megküldi [az EUIPO‑nak]. [Az EUIPO] vagy az érdekelt felek tájékoztatást kérhetnek az ítélet megküldéséről. [Az EUIPO] vagy az érdekelt felek tájékoztatást kérhetnek az ítélet megküldéséről. [Az EUIPO‑nak] az ítéletre vonatkozó bejegyzést rögzítenie kell a lajstromban, és meg kell tennie azokat az intézkedéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy eleget tegyen az ítélet rendelkező részében foglaltaknak.
(7)   Az európai uniós védjegybíróság az európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítása vagy a védjegy törlése iránt előterjesztett viszontkereset tárgyalásakor az európai uniós védjegy jogosultjának kérelmére és a felek meghallgatását követően az eljárást felfüggesztheti, és felhívhatja az alperest, hogy az általa megjelölt határidőn belül a megszűnés megállapítására irányuló, illetve törlési kérelmet nyújtson be [az EUIPO‑hoz]. Ha a kérelem benyújtására az előírt határidőn belül nem kerül sor, az eljárást folytatni kell, és a viszontkeresetet visszavontnak kell tekinteni. A 132. cikk (3) bekezdését alkalmazni kell.”
13
Az említett rendelet „Alkalmazandó jog” című 129. cikke értelmében:
„(1)   Az európai uniós védjegybíróság e rendeletet alkalmazza.
(2)   Az e rendelet által nem szabályozott, védjegyre vonatkozó valamennyi kérdésre az érintett európai uniós védjegybíróságnak a vonatkozó nemzeti jogot kell alkalmaznia.
(3)   Ha e rendelet eltérően nem rendelkezik, az európai uniós védjegybíróság a székhelye szerinti államnak azokat az eljárási szabályait alkalmazza, amelyek irányadók a nemzeti védjegyekkel összefüggő azonos tárgyú perekben.”
14
Ugyanezen rendeletnek a „Kapcsolódó perek különös szabályai” című 132. cikke (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A 124. cikkben említett pert tárgyaló európai uniós védjegybíróság a nemleges megállapításra irányuló per kivételével, vagy ha a tárgyalást nyomós okból folytatni kell a felek meghallgatását követően hivatalból vagy a felek egyikének kérelmére – az ellenérdekű fél meghallgatását követően – felfüggeszti az eljárást, ha az európai uniós védjegy érvényessége tárgyában egy másik európai uniós védjegybíróság előtt előterjesztett viszontkereset alapján eljárás folyik, vagy [az EUIPO‑hoz] a megszűnés megállapítására irányuló vagy törlési kérelmet nyújtottak be.”
A lengyel jog
15
Az 1964. november 17‑i ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (a polgári perrendtartásról szóló törvény; Dz. U. 1964, 43. sz., 296. tétel) alapeljárásra alkalmazandó változatának (a továbbiakban: polgári perrendtartásról szóló törvény) 204. cikke a következőket tartalmazza:
„§ 1.   A viszontkereset akkor fogadható el, ha a viszontkereset az eredeti követeléssel függ össze, vagy ellentételezésre adhat alapot. A viszontkereset legkésőbb az ellenkérelemben, illetve ennek hiányában a mulasztási ítélettel szembeni ellentmondásban vagy azon első tárgyalás elején terjeszthető elő, amelyre a [felperes] értesítése vagy idézése megtörtént.
§ 2.   A viszontkeresetet az alapügyben eljáró bírósághoz kell előterjeszteni. Ha azonban a viszontkeresetet a regionális bíróságnak kell elbírálnia, de az ügy kerületi bíróság előtt indult, e bíróság az egész ügyet átteszi a viszontkereset elbírálására hatáskörrel rendelkező bíróságra.
§ 3.   A viszontkeresetre a keresetre vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni.”
16
A 2020. július 1‑jén hatályba lépett, 2020. február 13‑i ustawa roku o zmianie ustawy – Kodeks postępowania cywilnego oraz niektórych innych ustaw (a polgári perrendtartás és egyes egyéb törvények módosításáról szóló törvény; Dz. U., 2020, 288. tétel) illesztette be a polgári perrendtartásról szóló törvénybe a 479122. cikket. Ez a cikk a következőket írja elő:
„§ 1.   A védjegy‑ vagy formatervezésiminta‑bitorlási ügyekben a viszontkereset akkor fogadható el, ha védjegyoltalom törlése vagy megszűnésének megállapítása iránti kérelmet vagy formatervezési mintaoltalom megsemmisítése iránti kérelmet foglal magában. A 204. cikket kell megfelelően alkalmazni.
§ 2.   Az 1. §‑t megfelelően alkalmazni kell az együttes védjegy oltalmának, a védjegyhez fűződő kollektív jogok oltalmának, a hitelesítési jegyekhez fűződő oltalomnak, a nemzetközivédjegy‑oltalom Lengyel Köztársaság területén történő elismerésének törlése vagy megszűnésének megállapítása iránti kérelmekre, valamint a nemzetközi ipari formatervezési minta oltalmának a Lengyel Köztársaság területén való elismerésének törlésére irányuló kérelmekre.”
17
E törvény 22. cikkének 2. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Az adott szintű bíróságon vagy a Sąd Najwyższy [(legfelsőbb bíróság, Lengyelország)] előtt a jelen törvény hatálybalépéséig megindított és be nem fejeződő szellemi tulajdonjoggal kapcsolatos ügyekre vonatkozó eljárásban elbírálandó ügyekben az ezen eljárásra vonatkozó rendelkezések nem alkalmazhatók. Az ilyen ügyek elbírálása a korábbi rendelkezések szerint hatáskörrel rendelkező bíróság hatáskörében marad.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18
KP a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 9., 41. és 42. osztályba tartozó árukra és szolgáltatásokra vonatkozó, 2018. június 5‑én lajstromozott Multiselect európai uniós szóvédjegy (a továbbiakban: vitatott védjegy) jogosultja. Ezen áruk és szolgáltatások körébe különösen a következők tartoznak: pályaválasztási tanácsadás, oktatási információs szolgáltatások, szoftvertelepítés, szoftver‑karbantartás, illetve szövegek közzététele és elektronikus kiadványok online elérhetővé tétele.
19
KP szakmai tevékenységének gyakorlása keretében 2009 óta nyomtatott és digitalizált formátumú kézikönyvet kínál a rendőrségi állományba jelentkezők számára, amellyel felkészíti őket a vitatott védjeggyel jelölt, a felvételi eljárás egyik szakaszát képező pszichológiai tesztekre. KP különböző honlapokon népszerűsíti a kézikönyvét.
20
2020. február 26‑án LM a vitatott védjegy bitorlása miatti, arra irányuló keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Sąd Okręgowy w Warszawie‑hoz (varsói regionális bíróság, Lengyelország), hogy kötelezze KP‑t annak abbahagyására, hogy az általa forgalmazott árukat és szolgáltatásokat ezzel a védjeggyel jelölje, valamint hogy az említett védjegyet az ezen áruk és szolgáltatások forgalmazásához kapcsolódó bármilyen kommunikációban használja.
21
Az eljárásban KP 2020. július 30‑án a 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b)–d) pontjával és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 59. cikkének (1) bekezdése alapján viszontkeresetet terjesztett elő a vitatott védjegynek az árujegyzékben szereplő áruk és szolgáltatások egy része tekintetében történő törlése iránt.
22
2021. október 7‑i ítéletével a kérdést előterjesztő bíróság teljes egészében elutasította a védjegybitorlási keresetet.
23
A viszontkeresetet illetően e bíróság arra keresi a választ, hogy milyen terjedelmű vizsgálatot kell lefolytatnia abban az esetben, ha – mint az alapügyben is – a viszontkereset tárgya meghaladja a védjegybitorlási keresettel szemben felhozott „védekezési eszköz” kereteit.
24
A jelen ügyben ugyanis, míg az alapkereset kérelmei kizárólag a KP által forgalmazott szolgáltatásokra és árukra vonatkoztak, a viszontkereset terjedelme jelentősen szélesebb, mivel KP a vitatott védjegy törlésére hivatkozik, amennyiben az nemcsak az alapkereset által érintett árukra és szolgáltatásokra, hanem más árukra és szolgáltatásokra is vonatkozik.
25
Így tehát a kérdést előterjesztő bíróság arra kér választ, hogy a vitatott védjegy törlése iránti valamennyi kérelem, függetlenül a védjegybitorlási eljárással való tényleges kapcsolatától, a 2017/1001 rendelet 124. cikkének d) pontja és 128. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „törlésre irányuló viszontkereset” fogalma alá tartozik‑e, vagy ezt a fogalmat úgy kell értelmezni, mint amely csak a védjegybitorlási eljárással „ténylegesen összefüggő” kérelmekre, vagyis azokra vonatkozik, amelyek „a védjegybitorlási kereset által meghatározott keretbe” illeszkednek.
26
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy annak megengedése, hogy a viszontkereset ne álljon „tényleges összefüggésben” védjegybitorlási eljárással, azzal a kockázattal járna, hogy az alapeljárást a viszontkereseti eljárás „uralja”, és a viszontkereset elveszíti az alapkeresetben foglalt kérelmekkel szembeni védekezési eszköz jellegét. A „viszontkereset” fogalmának olyan értelmezését részesíti előnyben, amely szerint ez a fogalom csak olyan kérelmekre vonatkozhat, amelyek tényleges összefüggésben állnak a védjegybitorlási keresettel, és ezt az összefüggést „nem a [vitatott] védjegy által biztosított oltalom tartalma, és nem is az alperes által gyakorolt tevékenységek köre, hanem [a védjegybitorlási] kereset kérelmeinek tartalma határozza meg”.
27
A kérdést előterjesztő bíróság szerint emellett szól egyrészt a tagállamok eljárási autonómiájának elve és a 2017/1001 rendelet 129. cikkének (3) bekezdése, másrészt pedig az EUIPO és az európai uniós védjegybíróságok hatáskörére vonatkozó szabályok, amelyek következtében ez utóbbiak hatásköre az európai uniós védjegyek törlése tekintetében kivételnek minősül.
28
Végül a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az alapügyben szereplő védjegybitorlási kereset benyújtásának időpontjában a lengyel jog nem írta elő annak lehetőségét, hogy a Lengyelországban lajstromozott védjegyek jogosultjai által indított védjegybitorlási perek alperesei törlésre irányuló viszontkeresetet nyújtsanak be, mivel a polgári perrendtartásnak a 2020. február 13-i törvényből eredő 479122. cikke ebben az időpontban még nem lépett hatályba. E bíróságnak így tehát kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az alapügy szempontjából e rendelkezések a 2017/1001 rendelet 129. cikkének (3) bekezdése értelmében vett olyan „eljárási szabály[oknak minősülnek], amelyek irányadók a nemzeti védjegyekkel összefüggő azonos tárgyú perekben”.
29
E körülmények között a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2017/1001] rendelet 128. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 124. cikkének d) pontját, hogy az e rendelkezésekben foglalt »törlésre irányuló viszontkereset« meghatározás azt jelentheti, hogy a törlés kizárólag a felperes európai uniós védjegybitorlási keresetével összefüggő részben kérelmezhető, ami lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy a törlés iránti viszontkeresetet ne tárgyalja a felperes bitorlás iránti keresetével összefüggésben állónál nagyobb részben?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a [2017/1001] rendelet 129. cikkének (3) bekezdését, hogy a »nemzeti védjegyekkel összefüggő azonos tárgyú perekben [irányadó eljárási szabályokról]« rendelkező hivatkozott rendelkezés azokra a nemzeti eljárási szabályokra vonatkozik, amelyeket konkrét európai uniós védjegybitorlási perben (és törlésre irányuló viszontkereset alapján indult eljárásban) kellene alkalmazni, vagy pedig általánosságban a tagállam jogrendjében meglévő nemzeti eljárási szabályokra vonatkozik, ami akkor bír jelentőséggel, ha a konkrét európai uniós védjegybitorlási per megindításának időpontjára tekintettel a védjegy törlésére irányuló viszontkeresettel kapcsolatos, nemzeti védjegyekre vonatkozó eljárási szabályok a tagállam jogrendszerében nem léteztek?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
30
Az előterjesztő bíróság első kérdése lényegében arra irányul, hogy a 2017/1001 rendelet 128. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 124. cikkének d) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az európai uniós védjegy törlésére irányuló viszontkereset a jogosultat a védjegy lajstromozásából eredően megillető valamennyi jogra vonatkozhat, és a viszontkereset tárgya nem korlátozódik a védjegybitorlási kereset által meghatározott peres ügyre.
31
Mivel a 2017/1001 rendelet nem határozza meg a „viszontkereset” fogalmát, meg kell jegyezni, hogy azt szokásosan úgy kell érteni, mint amely az alperes által egy vele szemben indított eljárás során a felperessel szemben ugyanazon bíróság előtt benyújtott kérelmet jelöl (lásd ebben az értelemben: 2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 36. pont).
32
E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a viszontkereset nem keverendő össze egy egyszerű védekezési jogalappal. Jóllehet egy másik jogi úton indított peres eljárás keretében terjesztették elő, különálló és önálló kérelemnek minősül, amelynek eljárásjogi megítélése független az alapkeresettől, és amely tehát akkor is érvényesíthető, ha az alapkereset felperesének követelését elutasították (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Noha a 2017/1001 rendelet értelmében vett „viszontkereset” fogalmát így tehát olyan jogorvoslatnak kell tekinteni, amelynek feltétele a védjegybitorlási kereset benyújtása, és amely következésképpen ahhoz kapcsolódik, e jogi eszköz célja a jogvita tárgyának kiterjesztése, valamint az alapkeresettől eltérő és független igény elismerése, többek között az érintett védjegy törlése céljából (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 39. pont).
34
Így azáltal, hogy a jogvita tárgyának kiterjesztését vonja maga után, és annak ellenére, hogy ilyen kapcsolat áll fenn az alapkereset és a viszontkereset között, ez utóbbi önállóvá válik. A viszontkereset tehát különbözik egy egyszerű védekezési jogalaptól, és annak sorsa nem függ azon védjegybitorlási kereset elbírálásától, amelynek kapcsán azt benyújtották (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 40. pont).
35
Ily módon, figyelemmel a 2017/1001 rendelet 128. cikkében előírt viszontkereset önálló jellegére, annak tárgyát nem korlátozhatja azon védjegybitorlási kereset tárgya, amellyel összefüggésben azt benyújtották.
36
Ezt a következtetést erősítik meg először is a rendeletnek a 128. cikk alapján benyújtott, törlésre irányuló viszontkereset alátámasztására felhozható törlési okokra vonatkozó rendelkezései.
37
A viszontkereset valóban különbözik az EUIPO‑hoz benyújtott törlési kérelemtől az azt benyújtani jogosult személyek tekintetében. Az említett rendelet 63. cikkének (1) bekezdése szerint a védjegy törlésére irányuló kérelmet nyújthat be az 58. és 59. cikk alapján „bármely természetes vagy jogi személy”, vagy a gyártókat, előállítókat, szolgáltatást nyújtókat, forgalmazókat vagy fogyasztókat képviselő bármely csoport vagy szervezet, amely a rá irányadó jogszabályi rendelkezések szerint saját nevében perelhet és perelhető. Ezzel szemben az egyetlen természetes vagy jogi személy, aki vagy amely a 2017/1001 rendelet 128. cikke értelmében viszontkeresetet nyújthat be, az az érintett védjegybitorlási per alperese. Mindazonáltal a viszontkeresetet előterjeszteni jogosult személyekre vonatkozó korlátozás egyáltalán nem jelenti azt, hogy a viszontkereset tárgyát korlátozni kellene annak érdekében, hogy kizárólag a felperes saját érdekeinek körére terjedjen ki.
38
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet 128. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] megszűnés megállapítására vagy a törlésre irányuló viszontkereset kizárólag az e rendelet szerinti megszűnési vagy törlési okokon alapulhat”. E rendelkezésből az következik, hogy bár az említett rendelet értelmében vett, törlésre irányuló viszontkereset csak a rendeletben kifejezetten említett törlési okokon alapulhat, az ott előírt bármely okra alapítható.
39
Márpedig a 2017/1001 rendelet „Feltétlen törlési okok” című 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy az európai uniós védjegyet az EUIPO‑hoz benyújtott kérelem vagy a védjegybitorlási perben előterjesztett viszontkereset alapján törölni kell, ha „a védjegy lajstromozására a [rendelet] 7. cikk[é]ben foglalt rendelkezések megsértésével került sor”. Így tehát a 2017/1001 rendelet hatályukat illetően azonosnak tekinti az EUIPO‑hoz benyújtott törlési kérelmet és az európai uniós védjegybíróság előtt folyamatban lévő védjegybitorlási eljárás keretében benyújtott, törlésre irányuló viszontkeresetet.
40
Egyrészt ugyanis az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a lajstromozás feltétlen kizáró okai az azokat megalapozó közérdek védelmét szolgálják, és így nem feltétlenül kapcsolódnak a vitatott védjegy törléséhez fűződő tényleges vagy lehetséges gazdasági érdekhez (lásd ebben az értelemben: 2010. február 25‑iLancôme kontra OHIM ítélet, C‑408/08 P, EU:C:2010:92, 40. és 43. pont).
41
Másrészt a 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy az e rendelkezés a)–m) pontjában említett egyes törlési okok, amelyeken az európai uniós védjegy törlése iránti alapkérelem vagy az annak törlésére irányuló viszontkereset alapulhat, jellegüknél fogva az adott védjegy árujegyzékében szereplő valamennyi árura vagy szolgáltatásra vonatkozhatnak.
42
Ez a helyzet áll fenn különösen az f) pontban említett törlési ok esetében, amely az olyan védjegyre vonatkozik, amely „a közrendbe vagy a közerkölcsbe ütközik”, a g) pontban említett törlési ok esetében, amely az olyan védjegyre vonatkozik, amely „alkalmas a fogyasztók megtévesztésére különösen az áru, illetve a szolgáltatás fajtája, minősége vagy földrajzi származása tekintetében”, illetve a j), k), l) és m) pontban említett törlési okok esetében, amelyek az eredetmegjelölések és földrajzi jelzések, a borral kapcsolatos hagyományos kifejezések, a hagyományos különleges termékek és a növényfajta‑oltalmi jogok oltalmára vonatkoznak.
43
Hasonlóképpen, a 2017/1001 rendelet 59. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett feltétlen törlési ok, azaz a bejelentőnek a védjegybejelentés során tanúsított rosszhiszeműsége is az európai uniós védjegy jogosultjának a védjegy lajstromozásából eredő valamennyi jogára vonatkozhat.
44
Márpedig az eljárásgazdaságosság elvével – amely a viszontkereset intézményének egyik célja – ellentétes lenne (lásd ebben az értelemben: 2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 56. pont) annak megállapítása, hogy a jelen ítélet 42. és 43. pontjában említett valamely törlési okon alapuló viszontkereset csak az érintett védjegybitorlási eljárás alapjául szolgáló védjegy részleges törlését eredményezheti.
45
Az említett rendelet 59. cikkének (3) bekezdése ugyanis, amely előírja, hogy a törlésnek csak az azon áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában van helye, amelyekre vonatkozóan fennáll a hivatkozott törlési ok, az egyetlen olyan korlátozás, amelyet a rendelet a törlési kérelem, és ennélfogva a törlésre irányuló viszontkereset terjedelmét és eredményét illetően előír.
46
Ebből következik, hogy az európai uniós védjegy törlése iránt a 2017/1001 rendelet 128. cikke alapján benyújtott viszontkereset a jellegénél fogva a védjegy jogosultjának a védjegy lajstromozásából eredő valamennyi jogára vonatkozhat.
47
Másodszor, a viszontkereset joghatásaira vonatkozó szabályok is megerősítik a jelen ítélet 35. pontjában kifejtett következtetést, mivel a viszontkeresethez fűződő joghatások megegyeznek az európai uniós védjegynek az EUIPO előtt indított eljárásban bekövetkező megszűnéséhez vagy törléséhez fűződő joghatásokkal.
48
E tekintetben, amint az a 2017/1001 rendelet (32) preambulumbekezdéséből kitűnik, az európai uniós védjegyek érvényességére vonatkozó, mind az EUIPO‑tól származó, mind az európai uniós védjegybíróság előtt előterjesztett viszontkereset alapján hozott határozatok az Unió egész területén általános hatállyal bírnak (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
Ezt az általános hatályt megerősíti a rendelet 128. cikkének (6) bekezdése, amely szerint ha az európai uniós védjegybíróság az európai uniós védjegyoltalom megszűnésének megállapítása vagy a védjegy törlése céljából előterjesztett viszontkereset ügyében jogerős ítéletet hozott, az ítélet egy példányát megküldi az EUIPO‑nak, amelynek az ítéletre vonatkozó bejegyzést rögzítenie kell a lajstromban, és meg kell tennie azokat az intézkedéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy eleget tegyen az ítélet rendelkező részében foglaltaknak (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Az imént kifejtett megfontolások végül nem kérdőjelezhetők meg az EUIPO és az európai uniós védjegybíróságok közötti hatáskörmegosztás e rendelet által létrehozott rendszerével sem.
51
A 2017/1001 rendelet valóban kizárólagos hatáskört biztosít az EUIPO számára az európai uniós védjegyek lajstromozását és a lajstromozással szembeni felszólalást illetően. Mindazonáltal nem ez a helyzet e védjegyek érvényességét illetően. Bár a rendelet főszabályként azt a megoldást választja, hogy a törlési és a megszűnés megállapítása iránti kérelmek elbírálását központosítva az EUIPO végzi, ezt az elvet némileg korlátozza, mivel az európai uniós védjegyek törlésének vagy megszűnésének megállapítására vonatkozó hatáskört a rendelet 63. és 124. cikke alapján megosztottan a tagállamok által a rendelet 123. cikkének (1) bekezdésével összhangban kijelölt európai uniós védjegybíróságokra és az EUIPO‑ra ruházza (lásd ebben az értelemben: 2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
Az e bíróságokra ruházott hatáskör a 2017/1001 rendeletben előírt hatásköri szabály közvetlen alkalmazását jelenti, és ezért nem tekinthető az EUIPO e területen fennálló hatásköre alóli „kivételnek” (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 43. pont).
53
Ezenkívül a szóban forgó hatásköröket az eljáró bíróság elsőbbségének elve alapján gyakorolják. E rendelet 132. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének első mondata szerint ugyanis, „kivéve, ha a tárgyalást nyomós okból folytatni kell”, az európai uniós védjegy érvényességével kapcsolatos jogvitában elsőként eljáró bíróság rendelkezik hatáskörrel ezen a területen (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 44. pont).
54
Ily módon, tekintettel a jelen ítélet 51–53. pontjában ismertetett hatáskörmegosztásra, meg kell jegyezni, hogy az említett rendelet által bevezetett rendszer keretében, amely rendelet (4) preambulumbekezdése és 1. cikkének (2) bekezdése az európai uniós védjegyoltalom egységes jellegéről rendelkezik, az uniós jogalkotó az EUIPO‑hoz hasonlóan az európai uniós védjegybíróságokat is arra vonatkozó hatáskörrel kívánta felruházni, hogy – a viszontkeresetekre vonatkozó határozataik meghozatala során – az európai uniós védjegyek érvényességét felülvizsgálják (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 47. pont).
55
A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2017/1001 rendelet 128. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 124. cikkének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy az európai uniós védjegy törlésére irányuló viszontkereset a jogosultat a védjegy lajstromozásából eredően megillető valamennyi jogra vonatkozhat, és a viszontkereset tárgya nem korlátozódik a védjegybitorlási kereset által meghatározott peres ügyre.
A második kérdésről
56
Az Európai Bizottsággal egyezően meg kell állapítani, hogy a második kérdés azon az előfeltevésen alapul, hogy az alapeljárásban szereplőhöz hasonló viszontkereset terjedelmét nem szabályozza az uniós jog. A nemzeti védjegyek törlésére irányuló viszontkeresetre vonatkozó különös nemzeti szabályok hiányában a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a 2017/1001 rendelet 129. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „a nemzeti védjegyekkel összefüggő azonos tárgyú perekben [irányadó eljárási szabályoknak]” lehet‑e érteni azokat az általánosan alkalmazandó nemzeti eljárási szabályokat, amelyek a viszontkeresetek terjedelmét más peres eljárásokban meghatározzák.
57
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második kérdésre nem kell válaszolni.
A költségekről
58
Mivel ez az eljárás az alapügyben részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
Az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 124. cikkének d) pontját a 128. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
az európai uniós védjegy törlésére irányuló viszontkereset a jogosultat a védjegy lajstromozásából eredően megillető valamennyi jogra vonatkozhat, és a viszontkereset tárgya nem korlátozódik a védjegybitorlási kereset által meghatározott peres ügyre.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.