62014FJ0036_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A F‑36/14. sz. ügyben,
az EAK‑Szerződésre annak 106a. cikke alapján alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján
Hartwig Bischoff, az Európai Bizottság volt tisztviselője (lakóhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik: C. Bernard‑Glanz és A. Blot ügyvédek)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: J. Currall és C. Ehrbar, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
tagjai: K. Bradley elnök (előadó), H. Kreppel és M. I. Rofes i Pujol bírák,
hivatalvezető: P. Cullen tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2015. január 13‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. A Közszolgálati Törvényszék Hivatalába 2014. április 18‑án érkezett keresetlevelében H. Bischoff az Európai Bizottság kinevezésre jogosult hatósága által 2014. március 28‑án hozott azon határozat megsemmisítését kéri, amelyben e hatóság elutasította a felperes szolgálatban maradásának meghosszabbítása iránti kérelmét, és ebből következően helybenhagyta ez utóbbi 2014. június 1‑jétől, hivatalból történő nyugdíjazását. H. Bischoff kéri azon kárának megtérítését is, amely e határozatból eredt vagy eredhetett volna.
Jogi háttér
2. A legutoljára az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeknek a módosításáról szóló, 2013. október 22‑i 1023/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 52. cikke ekként rendelkezik:
„[A személyzeti szabályzat 50. cikke] rendelkezéseinek sérelme nélkül a tisztviselőt nyugdíjazni kell:
a) vagy automatikusan, azon hónap utolsó napján, amelyben 66. életévét betölti, vagy
[…]
A tisztviselő azonban saját kérésére, és amennyiben azt a kinevezésre jogosult hatóság a szolgálat érdekében indokoltnak találja, 67 éves koráig, vagy kivételes esetben 70 éves koráig tovább dolgozhat, amely esetben automatikusan nyugdíjazni kell azon hónap utolsó napján, amelyben az említett kort betölti.
[…]”
3. A személyzeti szabályzat XIII. melléklete 23. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A személyzeti szabályzat 52 cikke a) pontjának alkalmazásakor és [a személyzeti szabályzat 50. cikke] rendelkezéseinek sérelme nélkül a 2014. január 1‑je előtt szolgálatba lépett tisztviselőt automatikusan nyugdíjazni kell annak a hónapnak az utolsó napján, amelyben betölti a 65. életévét. […]”
A jogvita alapját képező tényállás
4. A felperes 1994. június 1‑jén lépett a Bizottság „Vállalkozások és ipar” főigazgatóságának a szolgálatába. A keresete benyújtásának időpontjában AD 12 besorolási fokozatú tisztviselő volt és az „Űrtechnikai, tengeri, biztonsági és védelmi ipar” elnevezésű G‑igazgatóság „Űrpolitika és ‑kutatás” egységében dolgozott.
5. A felperes, mivel 2014 májusában betöltötte a 65. életévét, a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatójának címzett 2014. január 8‑i feljegyzésével kérte a pályafutásának 2016 májusáig való meghosszabbítását (a továbbiakban: szolgálatban maradás iránti kérelem).
6. 2014. február 6‑i feljegyzésével (a továbbiakban: 2014. február 6‑i feljegyzés), a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója tájékoztatta a felperest, hogy álláspontja szerint a szolgálati érdek nem indokolja a kérelme kedvező elbírálását, és jelezte számára, hogy a kérelmét és a saját véleményét eljuttatja az „Emberi erőforrások és biztonság” főigazgatóságnak (a továbbiakban: „Emberi erőforrás” főigazgatóság, amely e kérdésben a kinevezésre jogosult hatóság.
7. Az „Emberi erőforrás” főigazgatóság főigazgatójának címzett 2014. február 10‑i feljegyzésében a felperes vitatta a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatójának véleményét.
8. 2014. március 28‑i feljegyzésében az „Emberi erőforrás” főigazgatóság főigazgatója tudatta a felperessel, hogy álláspontja szerint a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója a szolgálatban maradás iránti kérelmet a szabályok tiszteletben tartásával kezelte.
9. Ugyanezen napon kelt feljegyzésében az „Emberi erőforrás” főigazgatóság főigazgatója tájékoztatta a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatóját azon határozatáról, amely szerint elutasító választ ad a felperes szolgálatban maradás iránti kérelmére, megerősítve ezzel annak 2014. június 1‑jei nyugdíjazását (a továbbiakban: 2014. március 28‑i határozat vagy vitatott határozat). E határozatot a programok kezelésének a végrehajtó ügynökségek felé való növekvő átadásával, valamint létszámcsökkentéssel, és annak a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóságra és az űrkutatás területére gyakorolt hatásaival indokolta.
10. A felperest a 2014. március 28‑i határozatról a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság igazgatójának 2014. április 7‑i feljegyzésével értesítették (a továbbiakban: 2014. április 7‑i feljegyzés).
11. 2014. április 18‑án a felperes panaszt nyújtott be a „2014. március 28‑i […] határozattal és a 2014. április 7‑i [feljegyzéssel] […]” szemben és ugyanezen a napon kérte e két aktus végrehajtásának felfüggesztését. Ezt a kérelmet a Közszolgálati Törvényszék elnöke a 2014. május 22‑i, Bischoff kontra Bizottság végzéssel (F‑36/14 R, EU:F:2014:112) elutasította.
12. A 2014. május 21‑i feljegyzéssel értesítették a felperest az „Emberi erőforrás” főigazgatóság főigazgatójának azon határozatáról, hogy a felperes 2014. június 30‑ig szolgálatban maradhat. 2014. június 27‑én a kinevezésre jogosult hatóság úgy határozott, hogy a felperes további egy hónapig, 2014. július 31‑ig szolgálatban maradhat. Végül a 2014. július 29‑i harmadik határozattal, amelyet a 2014. július 31‑i határozat megsemmisített és felváltott, e szolgálatban maradást 2014. szeptember 30‑ig meghosszabbították. E határozatokat azzal indokolták, hogy a felperes pályázatot nyújtott be az „Ukrajnát támogató csoporton” belüli álláshelyre, amely csoportot a Bizottság éppen akkor hozta létre.
13. 2014. július 25‑i határozatával a kinevezésre jogosult hatóság elutasította a panaszt (a továbbiakban: panaszt elutasító határozat). Ezt a határozatot 2014. július 31‑én küldték meg a Közszolgálati Törvényszéknek.
14. A 2014. szeptember 26‑i elektronikus levélben értesítették a felperest, hogy nem fogadták el az „Ukrajnát támogató csoporton” belüli álláshelyre benyújtott pályázatát.
15. A 2014. szeptember 30‑i feljegyzésben arról tájékoztatták a felperest, hogy 2014. október 1‑jétől öregségi nyugdíjban fog részesülni.
16. A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2014. október 31‑én érkezett levelében a felperes kérte, hogy az eredeti kérelmeit úgy módosíthassa, hogy a keresete valamennyi, az annak benyújtását követően a Bizottság által elfogadott aktusra kiterjedjen.
17. A Hivatal 2014. november 14‑i levelében értesített a feleket, hogy a Közszolgálati Törvényszék a felperes 2014. október 31‑i kérelméről még nem határozott. Ugyanezen levélben a Közszolgálati Törvényszék arra kérte a felperest, hogy pontosítsa az említett kérelemben foglalt kérelmeket.
A felek kérelmei és az eljárás
18. Keresetlevelében a felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
– a 2014. április 7‑i feljegyzéssel együtt semmisítse meg a 2014. március 28‑i határozatot;
– rendelje el azon kár megtérítését, amely a 2014. március 28‑i határozatból és a 2014. április 7‑i feljegyzésből eredt, vagy eredhetne;
– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
19. 2014. október 31‑i levelében a felperes a következők megsemmisítését kérte:
– a panaszt elutasító határozat;
– a 2014. május 21‑i határozat, amely feljogosította, hogy 2014. június 30‑ig szolgálatban maradjon;
– a 2014. június 27‑i határozat, amely feljogosította, hogy 2014. július 31‑ig szolgálatban maradjon;
– a 2014. július 31‑i határozat, amely feljogosította, hogy 2014. szeptember 30‑ig szolgálatban maradjon;
– a 2014. szeptember 30‑i feljegyzés, amelyben tájékoztatják nyugdíja 2014. október 1‑jétől való folyósításáról.
20. A Bizottság azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
– utasítsa el a keresetet;
– a felperest kötelezze a költségek viselésére.
21. A tárgyaláson a felperes visszavonta a 2014. április 7‑i feljegyzés ellen irányuló kérelmét.
A jogkérdésről
A 2014. október 31‑i levélben foglalt kérelmekről
22. A kereset benyújtásakor hatályos eljárási szabályzat 35. cikkének – módosításokat követően immár az eljárási szabályzat 50. cikke – megfelelően kizárólag a keresetlevélben szereplő kérelmek vehetők figyelembe. Ennek következtében a jogvita tárgyának megváltoztatása nélkül, elviekben, a peres fél az eljárás során nem terjeszthet elő új kérelmeket, illetve nem terjesztheti ki a fennálló kérelmei tárgykörét. Csak a kereset tárgyára hatással lévő olyan új elem jelenléte, mint például a megtámadott jogi aktust az eljárás során hatályon kívül helyező és azt felváltó jogi aktus alkalmazása esetén fogadható el a felperes kérelmeinek módosítása (Glantenay és társai kontra Bizottság ítélet, F‑23/12 és F‑30/12, EU:F:2013:127, 34. pont).
23. A jelen ügyben, ami mindenekelőtt a panaszt elutasító határozattal szembeni kérelmet illeti, meg kell állapítani, hogy ezen, a kereset benyújtását követően elfogadott határozat megerősíti azon határozatot, amelyben nem adnak helyt a szolgálatban maradás iránti kérelemnek, és megindokolják e döntést. Hasonló esetben a sérelmet okozó eredeti aktus jogszerűségét a panaszt elutasító határozat indokolásának figyelembevételével kell vizsgálni, mivel ennek az indokolásnak egybe kell esnie ezen aktussal (lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Birkhoff ítélet, T‑377/08 P, EU:T:2009:485, 57–59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24. E körülmények között a panaszt elutasító határozat ellen irányuló kérelem nem rendelkezik önálló tartalommal, és a keresetet úgy kell tekinteni, hogy az a vitatott határozat ellen irányul, amelynek az indokolását a panaszt elutasító határozat pontosítja (lásd ebben az értelemben: Eveillard kontra Bizottság ítélet, T‑258/01, EU:T:2004:177, 31. és 32. pont; Buxton kontra Parlament, F‑50/11, EU:F:2012:51, 21. pont).
25. Ami ezt követően a felperest 2014. június 30‑ig, július 31‑ig és szeptember 30‑ig szolgálatban maradásra feljogosító 2014. május 21‑i, június 27‑i és július 31‑i határozat ellen irányuló kérelmeket illeti, meg kell állapítani, hogy e határozatok mindössze feljogosították a felperest, hogy összesen négy hónapnyi időtartamra szolgálatban maradjon azon időpontot, azaz 2014. június 1‑jét követően, amikor az említett határozatok hiányában nyugdíjazták volna, nem érintették azonban a szolgálatban maradás iránti kérelmet elutasító határozatot. E határozatok, amelyek nem okoznak sérelmet a felperesnek, semmilyen hatással nincsenek a jelen ügy tárgyára, így el kell utasítani a felperes azon kérelmét, hogy a kereseti kérelmeit e határozatok vonatkozásában módosítsa.
26. Ugyanez vonatkozik végül a 2014. szeptember 30‑i feljegyzést érintő kérelemre is. Az említett feljegyzés ugyanis mindössze arról tájékoztatja a felperest, hogy miután az őt 2014. szeptember 30‑ig szolgálatban maradásra feljogosító határozat joghatásai megszűntek, 2014. október 1‑jétől kezdve nyugdíjat folyósítanak számára. Az ilyen feljegyzés nem jár olyan kötelező joghatással, amely a felperes érdekeinek – jogi helyzete lényeges megváltoztatásával történő – közvetlen és azonnali befolyásolására alkalmas, és így nem minősülhet sérelmet okozó aktusnak (lásd ebben az értelemben: Pimlott kontra Europol ítélet, F‑52/06, EU:F:2007:210, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Következésképpen el kell utasítani a felperes azon kérelmét, hogy a kereseti kérelmeit a 2014. szeptember 30‑i feljegyzés vonatkozásában módosítsa.
A vitatott határozat megsemmisítése iránti kérelemről
A felek érvei
27. A felperes egyetlen, négy részre osztott jogalapra hivatkozik, amelyeket a személyzeti szabályzat 52. cikkének megsértésére, nyilvánvaló értékelési hibára, a megfelelő ügyintézés és a gondoskodási kötelezettség elvének megsértésére, továbbá a személyzeti szabályzat 5. cikkének megsértésére alapít.
28. A felperes elismeri, hogy a személyzeti szabályzat 52. cikkének második bekezdése értelmében benyújtott kérelemmel összefüggésben az adminisztráció széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a szolgálati érdek meghatározására; mindazonáltal úgy véli, hogy e fogalom értelmezésének összhangban kell lennie olyan „magasabb szintű szabályokkal”, mint amilyen mindenekelőtt a személyzeti szabályzat 52. cikke. Ezenkívül a szolgálati érdek vizsgálatát gondosan és pártatlanul, a tisztviselőkkel való egyenlő bánásmód elvének megfelelően kell elvégezni. Ezentúl az adminisztrációnak az érintett tisztviselő érdekeit is figyelembe kell vennie, és ésszerű korlátok között kell maradnia.
29. A jelen ügyben a felperes szerint a szolgálatban maradás iránti kérelmének elbírálására hatáskörrel rendelkező, kinevezésre jogosult hatóság nem végezte el az érdekek ilyen vizsgálatát.
30. Ami különösen a szolgálati érdeket illeti, a felperes elsőként a vitatott határozat indokolását vitatja, amely szerint az űrkutatási programok kezelését érintő kiszervezési politika igazolja a szolgálatban maradás iránti kérelmének elutasítását. E tekintetben hangsúlyozza, hogy e politikát 2009 óta alkalmazzák. Ezenkívül 2014 februárjában három új alkalmazottat vettek fel a volt egységébe. A felperes véleménye szerint az ő nyugdíjba vonulását követően ezen egységben maradó alkalmazottak egyébiránt önmagukban aligha tudják kezelni az egységre háruló munkateher összességét, miközben ezen egységnek a 2014. és 2015. évi munkaprogram keretében ellátandó feladatok elvégzéséhez olyan személyi állományra van szüksége, amely hozzá hasonlóan magasan képzett és tapasztalt.
31. Másodszor a felperes kifogásolja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe azt, hogy a szolgálatban maradás iránti kérelmét az egységvezetője és az igazgatója is támogatta, ez utóbbi azon fenntartással, hogy a szolgálatban maradása „semleges” legyen az emberi erőforrások szempontjából.
32. Harmadszor a felperes úgy véli, hogy a Bizottság nem vette figyelembe, hogy a 2016‑ig való szolgálatban maradása nem akadályozza meg azon cél megvalósulását, hogy a létszám 2017‑ben 5%‑kal csökkenjen.
33. Ami a személyes érdekét illeti, a felperes kifogásolja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe azt, hogy a szolgálatban maradása lehetővé tette volna számára, hogy jelentősen növekedjenek a nyugdíjjogosultságai, és azok az utolsó illetménye 40%‑áról 50%‑ára emelkedjenek, valamint folytathatta volna a szakmai tevékenységét, ahogy az szerette volna.
34. Végül a felperes azt állítja, hogy az a tény, hogy a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója soha nem adott helyt a korhatáron túli szolgálatban maradás iránti kérelmeknek, miközben az ilyen kérelmeket a többi főigazgatóságon sokkal könnyebben elfogadták, felveti a tisztviselők közötti egyenlő bánásmód elve tiszteletben tartásának kérdését.
35. A Bizottság a jogalap egészének elutasítását kéri.
A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
– Előzetes megjegyzések
36. A kinevezésre jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik akkor, amikor figyelembe veszi a szolgálati érdeket a tisztviselő arra irányuló kérelmének elbírálásakor, hogy szolgálatban maradjon a személyzeti szabályzat 52. cikke első bekezdésének a) pontjában a hivatalból való nyugdíjazás tekintetében meghatározott korhatáron túl, és a Közszolgálati Törvényszék csak nyilvánvaló értékelési hiba vagy hatáskörrel való visszaélés esetén vizsgálhatja felül az említett hatóság értékelését (lásd ebben az értelemben és analógia útján az ideiglenes alkalmazott szerződését meghosszabbító határozatot illetően: Bizottság kontra Macchia ítélet, T‑368/12 P, EU:T:2014:266, 49. pont).
37. Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy valamely hiba kizárólag akkor minősíthető nyilvánvalónak, ha könnyen azonosítható azon kritériumok alapján, amelyekhez a jogalkotó az adminisztráció széles mérlegelési jogkörének gyakorlását kötni kívánta. Következésképpen annak megállapítása érdekében, hogy az adminisztráció a tények értékelése során olyan nyilvánvaló hibát vétett, amely igazolja a határozat megsemmisítését, a felperes által benyújtandó bizonyítékoknak elegendőnek kell lenniük ahhoz, hogy az adminisztráció által a határozatban megfogalmazott ténymegállapítást hiteltelenné tegyék. Másképpen fogalmazva, a nyilvánvaló hibára alapított jogalapot el kell utasítani, ha a felperes által előterjesztett bizonyítékok ellenére a kérdéses értékelést helytállónak vagy megalapozottnak lehet tartani (BB kontra Bizottság ítélet, F‑17/11, EU:F:2013:14, 60. pont; DG kontra ENISA ítélet, F‑109/13, EU:F:2014:259, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
– A szolgálati érdek figyelembevételének állítólagos hiányáról
38. A jelen ügyben az iratokból kiderül, hogy a felperes beosztása szerinti főigazgatóság főigazgatója megvizsgálta a felperes szolgálatban maradás iránti kérelmét, és a 2014. február 6‑i feljegyzésben tájékoztatta a felperest azon okokról, amelyek miatt úgy vélte, hogy a szolgálati érdek nem indokolja az e kérelem teljesítését, ahogy azt a jelen ítélet 6. pontja bemutatja. Ezenkívül az „Emberi erőforrás” főigazgatóság főigazgatója figyelembe vette a felperes kérelmét, amikor átvette a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója által kifejtett okokat. Végül a panaszt elutasító határozat megerősíti a szolgálati érdek adminisztráció általi elemzését, és pontosítja is azt.
39. Következésképpen, amennyiben a felperes azt állítja, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a jelen ügyben nem végezte el a „szóban forgó érdekek vizsgálatát” a személyzeti szabályzat 52. cikkének második bekezdésében foglalt eljárásnak megfelelően, az érvei nem tényszerűek, és azokat el kell utasítani.
– A nyilvánvaló értékelési hibáról
40. Annak bizonyításához, hogy a vitatott határozat nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz, a felperes először is arra hivatkozik, hogy az űrkutatási programok kezelését érintő kiszervezési politika nem igazolja a szolgálatban maradás iránti kérelmének elutasítását.
41. A jelen ügyben a 2014. február 6‑i feljegyzésből kitűnik, hogy az említett politika azt vonja maga után, hogy a Bizottság szervezeti egységeinek szerepe az űrpolitika ellenőrzésére és kidolgozására korlátozódik, mivel e politika napi kezelését immár a Kutatási Végrehajtó Ügynökség és az Európai Űrügynökség látja el. Ezenkívül ugyanebben a feljegyzésben az is szerepelt, hogy a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóságon belüli létszámot csökkenteni kell és át kell szervezni az álláshelyeket.
42. Márpedig a felperes elsőként mindössze azt állítja, hogy az említett kiszervezési politika alkalmazása már 2009‑ben elkezdődött. Az ilyen körülmény azonban egyáltalán nem utal arra, hogy az említett politika nem igazolhatja a 2014‑ben hozott határozatot.
43. Másodszor a felperes azt állítja, hogy 2014 februárjában három új alkalmazottat vettek fel a volt egységéhez. Mindazonáltal az a tény, hogy – amint azt a felperes maga hangsúlyozta – ezen alkalmazottak nem rendelkeztek tapasztalattal az űrkutatás területén, valamint adminisztratív, jogi és politikai munkakörbe vették fel őket, teljes mértékben összhangban áll a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatójának azon állításával, hogy ezen alkalmazottak inkább az űrpolitika ellenőrzésével és kidolgozásával, nem pedig e politikai tudományos vetületeivel foglalkoztak. Következésképpen e tény nem tekinthető a nyilvánvaló értékelési hiba fennállása bizonyítékénak.
44. Harmadszor a felperes hangsúlyozza a volt egységére háruló munkateher nagyságát, és úgy véli, hogy a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóságnak szüksége van az ő tapasztalatára és szakmai képességeire a rábízott feladatok megfelelő ellátásához.
45. Feltételezve azonban akár azt, hogy a felperesnek a volt egysége létszámára és a munkaterhének nagyságára vonatkozó állításai igazak, a kinevezésre jogosult hatóság kizárólagos hatáskörébe tartozik annak értékelése, hogy valamely egység megfelelő működéséhez milyen személyi állomány szükséges. A felperes azon egyszerű állítása, miszerint a jelenlegi személyi állomány „aligha tudj[a] megfelelően ellátni” az egységre bízott feladatokat, egyáltalán nem bizonyítja a szolgálati érdeket érintő nyilvánvaló értékelési hiba fennállását.
46. Ugyanez vonatkozik a felperesnek a saját tapasztalatának – a Bizottság által nem vitatott – terjedelmére vonatkozó megfontolásaira.
47. Az ilyen állítások ugyanis önmagukban nem bizonyíthatják, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a szolgálati érdek vizsgálata során nyilvánvaló értékelési hibát vétett. Ahogy azt a Bizottság az ellenkérelmében és a tárgyaláson hangsúlyozta, a szolgálati érdeknek a hivatalból történő nyugdíjazás esetében meghatározott életkoron túli szolgálatban maradás iránti kérelem vizsgálatával összefüggő figyelembevétele nem korlátozódik azon kizárólagos kérdésre, hogy az érintett készségei megfelelnek‑e az ellátott feladatoknak, amely megfelelőség a jelen ügyben egyébiránt a legcsekélyebb vita tárgyát sem képezi. A kinevezésre jogosult hatóságnak ugyanis más tényezőket is figyelembe kell vennie, mint például a személyi állománnyal kapcsolatos általános politika végrehajtását, vagy a létszámcsökkentés szükségességét, vagy annak lehetőségét, hogy a hivatalból történő nyugdíjazáshoz meghatározott életkort elérő tisztviselőket alacsonyabb besorolási fokozatú tisztviselőkkel vagy akár ideiglenes, illetve szerződéses alkalmazottakkal helyettesítsék.
48. Meg kell tehát állapítani, hogy a felperes nem bizonyította, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nyilvánvaló hibát vétett a szolgálati érdek értékelésében akkor, amikor figyelemben vette a 2009 óta alkalmazott kiszervezési politikát.
49. Másodszor a felperes azt állítja, hogy a vitatott határozat nem veszi figyelembe, hogy őt milyen mértékben támogatták a felettesei. Az ügy irataiból azonban kitűnik, hogy a felperes beosztása szerinti főigazgatóság főigazgatójának támogatása az említett igazgatóság erőforrástervének a tiszteletben tartásától függöt, és hogy a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója negatív vélemény adott. Ezenkívül a személyzeti szabályzat 52. cikkének második bekezdésén alapuló, szolgálatban maradás iránti kérelmek vizsgálatára hatáskörrel rendelkező, kinevezésre jogosult hatóság nem a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója, hanem az „Emberi erőforrás” főigazgatóság főigazgatója. Következésképpen az említett támogatás semmi esetre sem releváns a vitatott határozat megalapozottságának értékelése szempontjából, mivel a hatáskörrel rendelkező, kinevezésre jogosult hatóság a szolgálati érdeket akár teljesen különbözőképpen is értelmezhette, mint a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság, amelyhez a felperes be volt osztva.
50. Harmadszor a felperes kifogásolja, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem vette figyelembe, hogy a szolgálatban maradás iránti kérelmének elfogadása nem akadályozta volna meg a Bizottságot abban, hogy elérje a 2007. évi 5%‑os létszámcsökkentés célját, mivel akkor is elhagyta volna a szolgálatot 2017 előtt, ha helyt adtak volna a kérelmének. Márpedig az ilyen érv egyáltalán nem bizonyítja a szolgálati érdek értékelésében elkövetett nyilvánvaló hiba fennállását. Ahogy azt ugyanis a Bizottság az ellenkérelmében megállapította, a szolgálati érdekkel éppúgy, sőt jobban összeegyeztethető valamely intézmény létszámának fokozatos csökkentése, mint az, hogy az ilyen csökkentés végrehajtásával megvárják a határidő lejártának végét.
51. El kell tehát utasítani a szolgálati érdek értékelésében elkövetett nyilvánvaló hibára alapított kifogást, mivel a felperes nem bizonyította az ilyen hiba fennállását.
– A kinevezésre jogosult hatóságot terhelő gondoskodási kötelezettség állítólagos megsértéséről
52. A felperes azt állítja, hogy a személyzeti szabályzat 52. cikke második bekezdésének alkalmazásával a kinevezésre jogosult hatóságnak az érintett tisztviselő vonatkozásában fennálló gondoskodási kötelezettsége értelmében figyelembe kell vennie ez utóbbi érdekeit.
53. A felperes által hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az adminisztrációnak az alkalmazottai vonatkozásában fennálló gondoskodási kötelezettsége a kölcsönös jogok és kötelezettségek közötti azon egyensúlyt tükrözi, amelyet a személyzeti szabályzat hozott létre a hatóság és annak alkalmazottai közötti viszonyokban. E kötelezettség megköveteli többek között, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a tisztviselő vagy alkalmazott helyzetéről való döntéskor tekintettel legyen a döntést befolyásoló összes körülményre, és ennek során ne csak a szolgálati érdeket vegye figyelembe, hanem az érintett tisztviselő érdekeit is. A tisztviselők jogai és érdekei védelmének azonban a hatályos szabályok tiszteletben tartása szab határt (Angelidis kontra Parlament ítélet, T‑416/03, EU:T:2006:375, 117. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54. A szolgálati érdek és a tisztviselő érdeke tehát két külön fogalom. A személyzeti szabályzat 52. cikke második bekezdésének sajátos esetében az érintett tisztviselő érdekére már tekintettel van az a tény, hogy kérelmeznie kell a személyzeti szabályzatban a hivatalból történő nyugdíjazáshoz meghatározott korhatáron túli szolgálatban maradást. E rendelkezésnek a szövege értelmében az ilyen kérelem vonatkozásában hatáskörrel rendelkező, kinevezésre jogosult hatóság által meghozandó határozat kizárólag a szolgálati érdektől függ, és a kinevezésre jogosult hatóságnak nem kell figyelembe vennie a kérelmező tisztviselő érdekeit. A tisztviselőnek tehát nem kell bizonyítania a kinevezésre jogosult hatóság felé, hogy személyes érdeke fűződik a szolgálatban maradáshoz, mivel ez az érdek a kérelme szempontjából nem releváns.
55. Nem lehet tehát helyt adni a felperes azon alapuló kifogásának, hogy a kinevezésre jogosult hatóság esetlegesen megsértette a gondoskodási kötelezettségét.
– Az egyenlő bánásmód és a megfelelő ügyintézés elvének és a személyzeti szabályzat 5. cikkének állítólagos megsértéséről
56. A felperes azt állítja, hogy a „Vállalkozások és ipar” főigazgatóság főigazgatója soha egyetlen, korhatáron túli szolgálatban maradás iránti kérelemnek sem adott helyt, ellentétben a többi főigazgatóság gyakorlatával, és hogy az ilyen körülmény „kérdéseket vet fel a többek között a személyzeti szabályzat 5. cikkében foglalt, tisztviselők közötti egyenlőség elve […] tiszteletben tartásával kapcsolatban”.
57. A Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy azon túl, hogy a felperes állításai meglehetősen általános jellegűek, az nem adott elő jogi érvet azon állítása alátámasztására, miszerint a kinevezésre jogosult hatóság a vitatott határozat elfogadásával nem tartotta tiszteletben az egyenlő bánásmód elvét. Különösen nem kísérelte meg annak bizonyítását, hogy ő kedvezőtlenebb bánásmódban részesült, mint más olyan tisztviselő, aki az ő jogi helyzetéhez hasonló jogi helyzetben volt. E kifogással nem lehet mást tenni, mint elfogadhatatlannak nyilvánítani a keresetlevél benyújtása időpontjában alkalmazandó eljárási szabályzat 35. cikke 1. §‑ának e) pontja – módosításokat követően immár az eljárási szabályzat 50. cikke (1) bekezdésének e) pontja – alapján.
58. Ugyanez vonatkozik azon érvekre, amelyeket a felperes a megfelelő ügyintézés elvének állítólagos megsértésére alapít, amelyre a keresetlevele 21. pontjában hivatkozik, anélkül, hogy a legcsekélyebb mértékben is előadná azon jogalapokat vagy jogi érveket, amelyek az álláspontját alátámaszthatnák.
59. A felperes által előterjesztett egyetlen jogalapot mint minden jogi alapot nélkülöző jogalapot el kell tehát utasítani.
A kártérítési kérelemről
60. A Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy miközben a felperes kéri azon „kár megtérítését, amely [a 2014. március 28‑i határozatból és a 2014. április 7‑i feljegyzésből] eredt, vagy eredhetett”, a keresetlevélben nem fejti ki e kérelmet, és nem pontosítja az általa megtéríteni kért kár – vagyoni vagy nem vagyoni – jellegét sem, így a kártérítési kérelmet elfogadhatatlanként el kell utasítani.
61. Mindenesetre mivel a felperes által vitatott határozatok megsemmisítése iránti kérelmet a Közszolgálati Törvényszék elutasította, el kell utasítani a kártérítési kérelmet is, amely az említett határozatok által állítólagosan okozott kár megtérítésére irányul (lásd CT kontra EACEA ítélet, F‑36/13, EU:F:2013:190, 79 és 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62. Ebből következik, hogy a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
63. Az eljárási szabályzat 101. cikke értelmében az említett szabályzat második címe hetedik fejezetének többi rendelkezésére is figyelemmel, a pervesztes fél maga viseli saját költségeit, és a Közszolgálati Törvényszék kötelezi a másik fél költségeinek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ug yanezen szabályzat 102. cikkének (1) bekezdése szerint ha az a méltányosság alapján indokolt, a Közszolgálati Törvényszék úgy határozhat, hogy a pervesztes fél maga viseli saját költségeit, de őt a másik fél költségei csak egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.
64. A jelen ítéletben ismertetett indokokból az következik, hogy a felperes pervesztes lett. Ezenfelül a Bizottság kifejezetten kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a felperest a költségek viselésére. Mivel a jelen ügy körülményei nem indokolják az eljárási szabályzat 102. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek alkalmazását, a felperes maga viseli saját költségeit és köteles viselni a Bizottság részéről felmerült költségeket, beleértve az F‑36/14. R. sz. ideiglenes intézkedés iránti eljárásban felmerült költségeket is.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:
1) A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja.
2) H. Bischoff maga viseli valamennyi költségét és köteles viselni az Európai Bizottság részéről felmerült valamennyi költséget.