62016CC0255
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. július 26. (
1
)
C‑255/16. sz. ügy
Anklagemyndigheden
kontra
Bent Falbert
Poul Madsen
JP/Politikens Hus A/S
(a Københavns Byret [koppenhágai kerületi bíróság, Dánia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Műszaki szabályokra vonatkozó közlési eljárás – Műszaki szabályok a szerencsejáték‑ágazatban – A műszakiszabály‑tervezetek Bizottsággal való közlésére vonatkozó tagállami kötelezettség – Engedély hatálya alá nem tartozó szerencsejáték, sorsjáték és fogadás kínálását, valamint engedély nélküli szerencsejáték, sorsjáték és fogadás reklámozását szankcionáló nemzeti jogszabály”
I. Bevezetés
1.
Bent Falbert, Poul Madsen és a JP/Politikens Hus A/S (a továbbiakban: vádlottak) ellen büntetőeljárást indítottak Dániában, mert részt vettek engedély nélküli online szerencsejáték‑szolgáltatásoknak az Ekstra Bladet újság és az újság honlapján történő reklámozásában. A lov om visse spil, lotterier og væddemål (szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló dán törvény) büntetni rendeli az engedély nélküli szerencsejátékok, sorsjátékok és fogadások reklámozását.
2.
A vádlottak lényegében azzal érvelnek, hogy a nemzeti rendelkezés a 98/48/EK irányelvvel (
2
) módosított 98/34/EK irányelv (
3
) értelmében vett „műszaki szabálynak” minősül, amelyet nem közöltek a Bizottsággal. Emiatt nem lehet hivatkozni a vádlottakkal szemben az említett rendelkezésre. Ezzel összefüggésben a Københavns Byret (koppenhágai kerületi bíróság, Dánia) azt kérdezi, hogy a 98/34 irányelv alapján fennállt‑e közlési kötelezettség.
II. Jogi keret
A.
Az uniós jog
1.
A 98/34 irányelv
3.
A 98/48/EK irányelvvel módosított 98/34 irányelv 1. cikke a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„Ezen irányelv alkalmazásában […]:
[…]
2.
»szolgáltatás«: az információs társadalom bármely szolgáltatása, azaz bármely, általában térítés ellenében, távolról, elektronikus úton és a szolgáltatást igénybe vevő egyéni kérelmére nyújtott szolgáltatás.
E meghatározás alkalmazásában:
–
»távolról« azt jelenti, hogy a szolgáltatást a felek egyidejű jelenléte nélkül nyújtják,
–
»elektronikus úton« azt jelenti, hogy a szolgáltatás kezdőpontjától való elküldése és célállomásán való fogadása adatok feldolgozására (beleértve a digitális tömörítést is) és tárolására szolgáló elektronikus berendezés útján történik, valamint annak elküldése, továbbítása és vétele teljes egészében vezetéken, rádión, optikai vagy egyéb elektromágneses eszköz útján történik;
–
»a szolgáltatást igénybe vevő egyéni kérelmére« azt jelenti, hogy az adatok továbbításával nyújtott szolgáltatás egyéni kérelemre történik.
[…]
5.
»szolgáltatásokra vonatkozó szabály«: a 2. pont értelmében vett szolgáltatási tevékenységek megkezdésére és végzésére vonatkozó általános jellegű követelmény, különösen a szolgáltatóra, a szolgáltatásokra és a szolgáltatást igénybe vevőre vonatkozó rendelkezések, ide nem értve az olyan szabályokat, amelyek nem kifejezetten az említett pontban meghatározott szolgáltatásokra vonatkoznak.
[…]
E meghatározás alkalmazásában:
–
valamely szabályt kifejezetten az információs társadalom szolgáltatásaira irányulónak kell tekinteni, ha figyelembe véve az indokolását és a rendelkező részét, annak összes vagy néhány egyedi intézkedésének kifejezett célja és tárgya az ilyen szolgáltatások kifejezett és célzott módon történő szabályozása,
–
valamely szabályt nem lehet kifejezetten az információs társadalom szolgáltatásaira irányulónak tekinteni, ha az az ilyen szolgáltatásokat csak hallgatólagos vagy esetleges módon érinti.
[…]
11.
»műszaki szabály«: műszaki leírások és más követelmények vagy szolgáltatásra vonatkozó szabályok, beleértve a vonatkozó közigazgatási rendelkezéseket is, amelyek betartása az értékesítés, a szolgáltatásnyújtás, valamely szolgáltató létrehozása, vagy a valamely tagállamban vagy annak nagyobb részén történő használat esetén de jure vagy de facto kötelező, valamint a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései, kivéve a 10. cikkben foglaltakat, amelyek megtiltják valamely termék gyártását, behozatalát, értékesítését vagy használatát, vagy valamely szolgáltatás nyújtását vagy használatát, illetve valamely szolgáltató létrehozását.”
4.
A 8. cikk a következőket írja elő:
„(1)   A 10. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot egy közleményben a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezek nem derülnek ki már a tervezetből is.
[…]”
B.
A nemzeti jog
5.
A lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste‑ og hundevæddeløb (a bizonyos szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló törvény és más törvények módosításáról, valamint a ló‑ és kutyaverseny‑fogadásról szóló törvény hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. március 26‑i 204. sz. törvény; a továbbiakban: 2003. évi módosítás) két korábbi, a szerencsejátékokról, valamint a ló‑ és kutyaverseny‑fogadásról szóló külön törvényt egybeolvasztott, bizonyos rendelkezéseket pedig módosított.
6.
A módosításokat egyebek mellett a 10. § (
4
) bevezetése jelentette, amely a következőképpen szól:
„Aki szándékosan vagy súlyos gondatlanságból
1)
az 1. §‑ban szereplő engedély nélkül Dániában szerencsejátékot, sorsjátékot vagy fogadást kínál,
2)
az 1. § szerinti engedély hatálya alá nem tartozó szerencsejátékban, sorsjátékban vagy fogadásban való részvételt közvetít,
pénzbüntetéssel vagy hat hónapig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. […]
3. Aki szándékosan vagy súlyos gondatlanságból
[…]
3)
az 1. § szerinti engedély hatálya alá nem tartozó szerencsejátékot, sorsjátékot vagy fogadást reklámoz, pénzbüntetéssel büntetendő.”
7.
A 2. § 1. bekezdése értelmében engedély csak egyetlen társaságnak ítélhető oda (monopóliumot hozva létre).
8.
A 2003. évi módosítás tervezetét kísérő megjegyzések szerint (
5
) a 10. § 3. bekezdése 3) albekezdésének célja a következő:
„A javaslat szerint a törvény által nem engedélyezett szerencsejátékokra, sorsjátékokra és fogadásokra reklámtilalmat kell elrendelni.
Ez a módosítás megfelel a jelenleg a lóversenyfogadásokról szóló törvény 12. §‑ának 3. bekezdésében szereplő tilalomnak, de pontosítja a fogadásról és sorsjátékokról szóló törvény 10. §‑ának 4. bekezdését.
E tilalom célja, hogy a dán hatóságok engedélyével rendelkező szerencsejáték‑szolgáltatókat védje az olyan vállalkozásokkal való versennyel szemben, amelyek nem rendelkeznek ilyen engedéllyel és ezért jogszerűen nem tudnak Dániában szerencsejátékot kínálni vagy közvetíteni.
A törvény értelmében a szerencsejáték‑szolgáltatók tevékenységére és üzletszerű ajánlatára vonatkozó információk bármilyen formájú bejelentése vagy közlése reklámozásnak minősül.
Ez a tilalom azonban nem vonatkozik a nyomtatott vagy digitális sajtóban megjelenő szerkesztőségi cikkekben szereplő hivatkozásokra.
A tilalom valamennyi médiumra kiterjed. A reklámozás ezért a nyomtatott sajtóban, a rádióban, a televízióban és a digitális sajtóban – például reklámcsík (advertising banner) formájában – egyaránt tilos.
A 10. § 3. bekezdése 3) albekezdésének alkalmazásában a szerencsejáték‑szolgáltatók tevékenységének, különösen honlapjuknak, címüknek stb. a reklámozása is tilos.”
9.
A 2003. évi módosítást kötelezettségszegési eljárást követően hatályon kívül helyezték, és helyébe egy új, a Bizottsággal közölt törvény lépett. Az alapeljárásban szereplő ügy tényállására viszont a 2003. évi módosítást kell alkalmazni.
III. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
10.
A vádlottak az Ekstra Bladet korábbi és jelenlegi főszerkesztői, valamint az említett újság tulajdonosa. Büntetőeljárás indult ellenük Dániában amiatt, hogy az Ekstra Bladet újságban, valamint a www.ekstrabladet.dk és a www.ekstrabladet.tv oldalon fogadással foglalkozó társaságok dániai szerencsejátékot és fogadást kínáló hirdetéseit közzétették, miközben ezek a társaságok erre a tevékenységre nem kaptak engedélyt.
11.
A szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló dán törvény 10. §‑a 1. bekezdésének 1) albekezdése büntetni rendeli az engedély nélküli szerencsejátékok, sorsjátékok és fogadások kínálását (a továbbiakban: 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály) Ugyanazon törvény 10. §‑a 3. bekezdésének 3) albekezdése (a továbbiakban: 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály) büntetni rendeli az engedély nélküli szerencsejátékok, sorsjátékok és fogadások reklámozását. Mindkét szabályt az ágazatban hatályban lévő megfelelő jogszabályi rendelkezéseket módosító és egységes szerkezetbe foglaló 2003. évi módosítás részeként fogadták el.
12.
A 2003. évi módosítást ezután 2010‑ben, a dán piac liberalizációja részeként hatályon kívül helyezték. Azonban a vádlottakkal szembeni büntetőeljárást akkor indították, amikor a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály még hatályban volt.
13.
A Københavns Byret (koppenhágai kerületi bíróság) előtt a vádlottak azzal érvelnek, hogy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály a 98/34 irányelv 1. cikkének 5. pontja értelmében vett „[információs társadalommal összefüggő] szolgáltatásra vonatkozó szabály”. Mint ilyet, a 98/34 irányelv 8. cikkének (1) bekezdésével összhangban közölni kellett volna a Bizottsággal. Mivel nem közölték, a vádlottak szerint velük szemben nem lehet rá hivatkozni.
14.
A 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály megfogalmazásában nem szerepelnek kifejezetten az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások. Kérelmében azonban a nemzeti bíróság a 2003. évi módosítás tervezetét kísérő megjegyzésekből származó kivonatokra hivatkozik. Ezekben a kivonatokban említik egyebek mellett az online szerencsejáték‑szolgáltatásokat. Ennek következtésben a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály potenciálisan az „[információs társadalommal összefüggő] szolgáltatásra vonatkozó szabály” fogalmának hatálya alá tartozhat és kiterjedhet rá a 98/34 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése szerinti közlési kötelezettség.
15.
Fentiek alapján a Københavns Byret (koppenhágai kerületi bíróság) előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Olyan szabály szerepel‑e ebben az ügyben, amelyet a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló 98/34/EK irányelv módosításáról szóló, 1998. július 20‑i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22‑i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikkének 2., 5. és 11. pontjával együttesen értelmezett 8. cikke (1) bekezdése szerint be kellett volna jelenteni, amennyiben az alábbi helyzet áll fenn:
a)
a bizonyos szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló törvény (lov om visse spil, lotterier og væddemål) módosításáról szóló módosító jogszabály kerül bevezetésre, amelyben szankcióval sújtják egyebek mellett azt, aki szándékosan vagy súlyos gondatlanságból »Dániában az (1) bekezdés szerinti engedély nélkül szerencsejátékot, sorsjátékot vagy fogadást kínál«, továbbá aki szándékosan vagy súlyos gondatlanságból »az (1) bekezdés szerinti engedély nélkül szerencsejátékot, sorsjátékot vagy fogadást reklámoz«, valamint
b)
a módosító jogszabály tervezetéhez fűzött megjegyzések [»bemærkningerne til forslaget til ændringsloven«] szerint a fenti szankciót kilátásba helyező rendelkezések célja, hogy a Dánián kívüli szerencsejáték‑társaságok által online kínált és közvetlenül a dán piacot célzó szerencsejátékokra tilalmat vezessen be vagy azt pontosítsa, részben úgy, hogy megtiltja egyebek mellett a Dánián kívüli szerencsejáték‑társaságok által online kínált szerencsejátékok reklámozását, mivel ugyanezen megjegyzések szerint kétségtelen, hogy a módosítások előtt hatályban lévő szabályok értelmében a szerencsejáték jogellenes, amennyiben valamely Dánián kívüli szerencsejáték‑társaság a játékberendezések Dánia határain belüli fizikai értékesítésére szolgáló értékesítési csatornákat használja; kétségesebb azonban, hogy a rendelkezés kiterjed‑e arra a Dánián kívüli szerencsejátékra, amely dániai játékosokat céloz meg, de fizikailag Dánián kívül helyezkedik el; és ezért pontosítani kell, hogy a tilalom a szerencsejátékok említett formáira vonatkozik‑e. Ezenkívül a megjegyzésekből kitűnik, hogy azt javasolják, hogy az említett törvény alapján nem engedélyezett szerencsejátékra, sorsjátékra és fogadásra reklámtilalmat rendeljenek el, valamint hogy a módosítás megfelel a lóversenyfogadásokról szóló törvény (hestevæddeløbsloven) 12. §‑a 3. bekezdésének, de pontosítja a fogadásról és sorsjátékokról szóló [már hatályon kívül helyezett] törvény (Tips‑ og lottoloven) 10. §‑ának 4. bekezdését. A megjegyzések továbbá leszögezik, hogy a tilalom célja, hogy a dán hatóságok engedélyével rendelkező szerencsejáték‑szolgáltatókat az olyan vállalkozásokkal való versennyel szemben védje, amelyek nem rendelkeznek ilyen engedéllyel, és ezért jogszerűen nem tudnak Dániában szerencsejátékot kínálni vagy közvetíteni.”
16.
Írásbeli beadványt az alapügy vádlottjai, a dán és a portugál kormány, valamint a Bizottság nyújtott be. Az írásbeli szakaszban részt vevő érintett felek, valamint a román kormány tett szóbeli észrevételt a 2017. május 11‑i tárgyaláson.
IV. Értékelés
17.
Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy a nem engedélyezett szerencsejáték‑szolgáltatások kínálását és az ilyen nem engedélyezett szolgáltatások reklámozását büntetni rendelő 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és/vagy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály „[információs társadalommal összefüggő] szolgáltatásra vonatkozó szabálynak”, és így olyan „műszaki szabálynak” minősül‑e, amelyet a 98/34 irányelv alapján a Bizottsággal közölni kell (és így „közlési kötelezettség” alá tartozik). E kérdés feltevésekor a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli a 2003. évi módosítás mögötti, a törvénytervezethez fűzött megjegyzésekben meghatározott indokokat.
A.
Az elfogadhatóságról
18.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján az alapügy vádlottjait csak a nem engedélyezett szolgáltatások reklámozásával vádolják. Ennek következtében, amennyiben a kérdések (a nem engedélyezett szolgáltatások kínálását szankcionáló) 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabályra is vonatkoznak, relevanciájuk kérdéses lehet.
19.
Azonban nem hiszem, hogy ezen az alapon a kérdéseket részben elfogadhatatlannak kellene nyilvánítani.
20.
A 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály között nyilvánvaló kapcsolat áll fenn. A nem engedélyezett szolgáltatások reklámozását szankcionáló szabály elválaszthatatlanul összefonódik az engedélykötelességet megállapító alapszabállyal. Az utóbbi nélkül ugyanis az előbbinek nem sok értelme van. Így, amennyiben a szerencsejáték‑szolgáltatások engedélyezésére vonatkozó követelmény maga olyan műszaki szabálynak minősülne, amelyet közölni kellett volna a Bizottsággal, ám nem tették, arra magánszemélyekkel szemben fő szabály szerint nem lehetne hivatkozni. Nehéz elképzelni, hogy egy ilyen kijelentésnek ne lenne bizonyos fokú „dominóhatása” az ugyanezen szerencsejáték‑szolgáltatások reklámozásának esetleges jogszerű(tlen)ségére.
21.
E kölcsönös kapcsolat pontos jellege végső soron a nemzeti jogtól függ. Azonban – legalábbis első ránézésre – koherenciára van szükség az említett szabályokra vonatkozó közlési kötelezettségeket illetően. Így az a kérdés, hogy a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabályt közölni kell‑e, nyilvánvalóan nem irreleváns vagy hipotetikus.
22.
Ezenfelül, mivel főszabály szerint a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját vélelmezni kell, (
6
) a kérdést előterjesztő bíróság kérdései véleményem szerint teljes terjedelmükben elfogadhatóak.
B.
Az ügy érdeméről
1.
Előzetes megjegyzések
23.
A kérdést előterjesztő bíróság kérelmének tárgyát képező nemzeti szabályok i. a szerencsejáték‑szolgáltatásokat és ii. a reklámszolgáltatásokat szabályozzák.
24.
Jelen indítványban azt fogom vizsgálni, hogy e két szolgáltatástípus szabályozása során a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály a 98/34 irányelv 1. cikkének 5. pontja értelmében vett „[információs társadalommal összefüggő] szolgáltatásokra vonatkozó szabálynak” minősül‑e.
25.
Az alábbi 2. szakaszban a szerencsejáték‑szolgáltatást potenciálisan az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásnak tekintem, és megvizsgálom, hogy akár a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály, akár a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály minősíthető‑e „[információs társadalommal összefüggő szerencsejáték‑]szolgáltatásra vonatkozó szabálynak”. Véleményem szerint egyik sem. Ehelyett, úgy tűnik, mindkettő inkább engedélyezési kötelezettség végrehajtására irányuló intézkedést képez. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amely a CIA Security ítélettel (
7
) indult, az ilyen intézkedések nem minősülnek „műszaki szabálynak”.
26.
A 3. szakaszban azt vizsgálom, hogy amennyiben a Bíróság azt állapítaná meg, hogy a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel itt nem alkalmazandó, a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és/vagy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály minősíthető‑e az információs társadalommal összefüggő szerencsejáték‑szolgáltatásra vonatkozó szabálynak. Azt is vizsgálom, hogy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály minősíthető‑e „az információs társadalommal összefüggő reklámszolgáltatásra vonatkozó szabálynak”. Véleményem szerint, és a nemzeti bíróság végső értékelésétől függően, nem. A 98/34 irányelv 1. cikkének 5. pontja szerinti értelemben egyik sem „kifejezetten az információs társadalom szolgáltatásaira irányuló” szabály.
27.
Mielőtt részletes elemzésbe bocsátkoznék, szeretném hangsúlyozni, hogy a jelen indítvány nem foglalkozik azzal a kérdéssel, hogy a 2003. évi módosítás összeegyeztethető‑e az EU‑Szerződés szabad mozgásra vonatkozó rendelkezéseivel. A nemzeti bíróság kérelmében utalt az említett jogszabályra vonatkozó kötelességszegési eljárásra, amelyet a Bizottság a szerencsejátékok nemzeti piacának ezt követő (és a jelen ügyben vizsgált nemzeti jogszabály rendelkezésének hatályon kívül helyezésével járó) liberalizálását követően megszüntetett. Ugyanakkor a nemzeti bíróság kifejezetten kizárta kérdéseinek köréből az említett nemzeti rendelkezések szabad mozgásra vonatkozó szabályokkal való összeegyeztethetőségének kérdését.
2.
Szerencsejáték‑szolgáltatások: a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel
a)
A CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel természete
28.
A „műszaki szabály” fogalma négyféle intézkedési kategóriát foglal magában, nevezetesen: i. a 98/34 irányelv 1. cikkének 3. pontja értelmében vett „műszaki leírást”; ii. az ezen irányelv 1. cikkének 4. pontjában meghatározott „más követelményeket”; iii. az említett irányelv 1. cikkének 5. pontjában meghatározott „szolgáltatásra vonatkozó szabályt”; valamint iv. az ugyanezen irányelv 1. cikkének 11. pontja szerint a „tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései[t], […] amelyek megtiltják valamely termék gyártását, behozatalát, értékesítés[é]t vagy használatát, vagy valamely szolgáltatás nyújtását vagy használatát, illetve valamely szolgáltató létrehozását”. (
8
)
29.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint „azok a nemzeti rendelkezések, amelyek a vállalkozások alapítására vagy azok által történő szolgáltatásnyújtásra vonatkozó feltételek előírására korlátozódnak, mint amelyek valamely szakmai tevékenység gyakorlását előzetes engedélytől teszik függővé, nem minősülnek a 98/34 irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében vett műszaki szabályoknak” (
9
). Ugyanez vonatkozik azon nemzeti jogi rendelkezésekre, amelyek tiltják, hogy a gazdasági szereplők bizonyos tevékenységeket engedély nélkül folytassanak. Ugyanazon érem két oldaláról van szó. (
10
)
30.
A továbbiakban az előzetes engedélyezési kötelezettséget a „műszaki szabályok” hatálya alól kizáró szabályra, mint „a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivételre” (a szabályt alkalmazó első ítélet alapján) fogok hivatkozni. (
11
)
b)
A 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály
31.
A CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel olyan nemzeti jogi rendelkezésekre vonatkozik, amelyek megtiltják a gazdasági szereplőknek, hogy bizonyos tevékenységet engedély nélkül folytassanak. Logikusan olyan rendelkezéseket is magában kell, hogy foglaljon, amelyek az engedélyezési követelmények megsértését szankcionálják. (
12
) Nem sok értelme lenne ugyanis annak, ha a közlési kötelezettség alól kizárnák az előzetes engedélyezést előíró anyagi szabályt (amiatt, hogy nem „műszaki szabály”), ugyanakkor az ehhez kapcsolódó végrehajtási rendelkezéseket, amelyek az elsődleges engedélyezési szabály alátámasztását és kikényszerítését szolgálják, „műszaki követelménynek” minősítenék és rájuk vonatkozóan közlési kötelezettséget írnának elő.
32.
Ezért ebből az következik, hogy egy olyan szabály, mint a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály, amely pénzbírsággal vagy szabadságelvonással járó büntetéssel rendeli büntetni az engedély nélküli szerencsejáték, sorsjátékok vagy fogadás kínálását, a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik. A 98/34 irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében, ahogy azt a Bíróság ítélkezési gyakorlatában értelmezi, nem minősül „műszaki szabálynak”.
c)
A 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály mint a szerencsejáték‑szolgáltatásokra vonatkozó szabály
33.
Mi a helyzet akkor egy olyan szabállyal, mint a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály, amely a nem engedélyezett szerencsejáték‑szolgáltatások reklámozását rendeli büntetni?
34.
A főszolgáltatás (szerencsejáték) nyújtásának előfeltételként való engedélyhez kötése a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik. A Bizottsággal ezért nem kell közölni.
35.
Logikusan szintén a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá kellene tartoznia, ha a szerencsejáték‑szolgáltatásokra vonatkozó engedély előfeltétele a mellékszolgáltatások (szerencsejáték reklámozása) nyújtásának. Ezért ezt sem kell a Bizottsággal közölni. A fenti 31–32. pontban kifejtett okokból ugyanez vonatkozik az említett követelmények megszegését szankcionálni rendelő rendelkezésekre.
36.
Más szóval, a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály is pontosan ugyanazon követelményen alapul: a szerencsejáték‑szolgáltatások előzetes engedélyezésén. Az állandó ítélkezési gyakorlat alapján az ilyen követelmény a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik, és nem szükséges a Bizottsággal közölni.
37.
Ehhez a ponthoz még két további észrevételt fűzök.
38.
Először is, a fenti indokolás rámutat egy, a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel mögött meghúzódó fontos különbségtételre, nevezetesen az i. előzetes engedélyezési kötelezettség fennállása és ii. az engedélyezés feltételei közötti különbségre. Az előbbi, i. szabályfajta, amely a fennállásról szól, és amelyre a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály szolgál példaként, a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik. Főszabály szerint az utóbbi, a feltételekről szóló ii. szabálytípus nem, és közlési kötelezettség alá tartozhat.
39.
Ez a különbségtétel a lényegi eleme a Bíróság által a szerencsejátékokról szól lengyel jogszabályokra vonatkozó M. és S., valamint a Fortuna ítéletben elfogadott megoldásnak. (
13
) Az M. és S. ítélet egy olyan lengyel jogi rendelkezésről szólt, amely tiltotta az előzetes engedély nélküli szerencsejátékot. (
14
) A Fortuna ítélet ugyanezen lengyel törvény azon rendelkezéséről szólt, amely földrajzilag korlátozta a kaszinóknak kiadott engedélyeket. (
15
) A Fortuna ítéletben a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a „kaszinórendelkezésre” vonatkozik a közlési kötelezettség. Ezzel szemben a Bíróság az M. és S. ítéletben arra a következtetésre jutott, hogy az engedélyezésről szóló rendelkezés a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik, és nem kell közölni a Bizottsággal. Ennek során kimondta, hogy „az e nemzeti rendelkezés által szerencsejáték szervezéséhez követelt koncesszió az ilyen játékok szervezési tevékenységének vonatkozásában előírt feltétel, ellentétben az e törvény 14. cikke (1) bekezdésével, amely az érintett termékekre vonatkozóan feltételeket állapít meg, mivel megtiltja azok kaszinókon kívüli üzemeltetését”. (Kiemelés tőlem.) (
16
)
40.
Másodszor, habár a nemzeti bíróság nem hivatkozik rá kifejezetten, fontosnak tartom megemlíteni a 2003. évi módosítás 10. §‑a 1. bekezdésének 2) albekezdését.
41.
Ez a rendelkezés büntetni rendeli azokat, akik a nem engedélyezett szerencsejátékban történő „részvételre közvetítő tevékenységet folytatnak” (szemben a nem engedélyezett szerencsejáték „kínálásával” [10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály] és a nem engedélyezett szerencsejáték „reklámozásával” [10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály]). A 2003. évi módosítás tervezetét kísérő dán megjegyzések szerint a nem engedélyezett szerencsejátékban való „részvételre irányuló közvetítő tevékenység”„minden olyan tevékenység, amely szerencsejáték szervezésére vagy jogellenes szerencsejátékban való részvétel lehetővé tételére irányul”. A megjegyzések ezután példaként felsorolják a következőket: a) banki szolgáltatások nyújtása; b) szervertárhely; vagy c) információgyűjtési szolgáltatások biztosítása a nem engedélyezett szerencsejáték‑szolgáltatásokat kínáló gazdasági szereplőknek; vagy d) nem engedélyezett szerencsejáték‑szolgáltatásokat kínáló honlapokra történő hivatkozás.
42.
A nem engedélyezett szerencsejáték‑szolgáltatások reklámozásához hasonlóan ezek lényegében példák arra, ami kevésbé egzaktan a nem engedélyezett szerencsejáték‑szolgáltatások kínálása alapbűncselekményhez képest „bűnrészességnek” (
17
) nevezhető. Megint csak, következetlen dolognak tűnne, ha ezeket a szabálytípusokat, amelyek alapvetően valamely nem engedélyezett tevékenységhez nyújtott segítséget tiltanak vagy szankcionálnak, közölni kellene a Bizottsággal, holott magának a nem engedélyezett tevékenységnek a megtiltására vagy szankcionálására nem vonatkozik ez a követelmény.
43.
Következésképpen a szerencsejáték‑szolgáltatások szabályozását illetően úgy vélem, hogy a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály is a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik, és nem vonatkozik rá a 98/34 irányelv szerinti közlési kötelezettség.
d)
A CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya a 98/48 irányelv után
44.
Ezen a ponton szükségesnek tartom részletesebben foglalkozni egy olyan érvvel, amely a tárgyaláson hosszabban megvitatásra került, és amely a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatályával kapcsolatos.
45.
A CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozó rendelkezések „nem minősülnek a 98/34 irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében vett műszaki szabályoknak” (
18
) (kiemelés tőlem). Más szavakkal: a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel az ezen irányelv 1. cikkének 11. pontjában felsorolt mind a négy kategóriára vonatkozik, függetlenül a vizsgált műszaki szabály kategóriájától. Hangsúlyozom, hogy a fenti idézet egyebek mellett két, a 98/48 irányelv után, vagyis az ezen irányelv 1. cikkének 11. pontja szerinti műszaki szabály fogalmát az „[információs társadalommal összefüggő] szolgáltatásra” vonatkozó szabályokkal kitágító irányelv után keletkezett ítéletből származik.
46.
E nyilvánvalóan egyértelmű kijelentések ellenére a Bizottság szerint a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel nem alkalmazandó a műszaki szabálynak a 1. cikk 11. pontjában felsorolt valamennyi kategóriájára. A Bizottság szerint egyebek mellett nem vonatkozik az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatásra vonatkozó szabályokra”. (
19
)
47.
Érvének alátámasztásaként a Bizottság két pontot hozott fel, i. a Bíróság Ince ítéletének (
20
) 75. és 76. pontjára, valamint ii. a 98/48 irányelv preambulumbekezdéseire alapozva.
48.
Az Ince ítélet 75. pontjában a Bíróság számos olyan nemzeti rendelkezést sorolt fel, amelyek szerinte egyértelműen az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra vonatkozó szabályoknak minősülnek. (
21
) Ezután összehasonlításként megemlített más szabályokat, „mint a sportfogadások szervezéséhez és gyűjtéséhez való engedélyre vonatkozó kötelezettséget, valamint az azt előíró rendelkezéseket, hogy az ilyen engedély piaci magánszereplők részére történő megadása nem lehetséges, azok nem minősülnek az ezen irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében vett »műszaki szabályoknak«. Ugyanis azok a nemzeti rendelkezések, amelyek a vállalkozások alapítására vagy a vállalatok által történő szolgáltatásnyújtásra vonatkozó feltételek előírására korlátozódnak, mint amelyek valamely szakmai tevékenység gyakorlását előzetes engedélytől teszik függővé, e rendelkezés értelmében nem minősülnek műszaki szabályoknak (lásd ebben az értelemben: Lindberg ítélet, C‑267/03, EU:C:2005:246, 87. pont).” (
22
)
49.
A Bizottság szerint az, hogy a Bíróság a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel alátámasztásaként a Lindberg ítéletet idézte, arra utal, hogy az említett szabály csupán a Lindberg ítélet idején releváns műszaki szabályok kategóriáira vonatkozik. Ez kizárná az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra vonatkozó szabályokat, amelyek csak a Lindberg ítéletet követően kerültek be a műszaki szabály fogalommeghatározásába. (
23
)
50.
Ezzel nem értek egyet.
51.
Az Ince ítélet 76. pontjában a Bíróság nem az mondja, hogy „az ezen irányelv 1. cikkének 11. pontjának a Lindberg ítélet alapjául szolgáló tényállás idején hatályos szövege értelmében”. Igaz, hogy a Bíróság a Lindberg ítéletet hozza fel precedensként, azonban az irányelv 1. cikkének 11. pontjára való hivatkozás véleményem szerint csak az említett rendelkezésnek a Bíróság által tárgyalt Ince ítélet alapjául szolgáló tényállás idején hatályos változatára való hivatkozásként értelmezhető.
52.
Ugyanígy a Bizottságnak a 98/48 irányelv (18) preambulumbekezdésére való hivatkozását sem találom meggyőzőnek. Az említett preambulumbekezdésben szerepel az az állítás, amely szerint „[…] mivel például a szolgáltatók létrehozására vonatkozó szabályok, különösen azok, amelyek az engedélyezésre vagy a licenciamegállapodásokra vonatkoznak, ilyenformán szintén idetartoznak […]”.
53.
Ezt a preambulumbekezdést véleményem szerint a fenti 38–39. pontban említett, az engedélyezési (vagy licenc)kötelezettség fennállása és az arra vonatkozó feltételek közötti különbség alapján kell értelmezni. Habár a közlési kötelezettség vonatkozik az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás nyújtásának feltételeire (köztük általában a szolgáltatás engedélyezésének feltételeire, engedélyezésére és tartalmára), egy előzetes engedélyezési követelmény fennállását önmagában nem kötelező közölni. (
24
)
54.
Végezetül van egy tágabb szisztematikus érv, amely a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel Bizottság által javasolt értelmezése ellen szól: a jogalkotási koherencia és kohézió. A Bizottság lényegében azt állítja, hogy az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokkal kapcsolatos szabályok természetüknél fogva olyannyira mások, hogy a 98/34 irányelvre általában alkalmazandó ítélkezési gyakorlattól vonatkozásukban el kell térni. Ha azonban ez tényleg így lenne, akkor nem lehet mást tenni, mint eltűnődni azon, hogy a Bizottság miért ezt a jogalkotási technikát választotta e szolgáltatásokat illetően a közlési kötelezettség szabályozására. Végső soron a Bizottság javaslatára lépett hatályba a 98/48 irányelv, (
25
) csupán egy hónappal a 98/34 irányelvet követően, és egészítette ki az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások külön kategóriájával azt a jogalkotási eszközt, amely korábban főként termékekre vonatkozott.
55.
Ilyen összefüggésben aligha meglepő, hogy a Bíróság, mint minden más felsőbb fokú bíróság olyan értelmezést részesít előnyben, amely egyazon jogszabályon belül segíti elő az egységességet és a koherenciát, ahelyett, hogy egy egyébként is komplex jogterületet még jobban felaprózna.
56.
Ezért nem tartom szükségesnek az Ince, valamint az M. és S. ítélet CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatályának korlátozása céljából történő áttekintését. (
26
)
e)
Következtetés
57.
A fenti megfontolások tükrében, és amennyiben a releváns nemzeti rendelkezések a szerencsejáték‑szolgáltatásokra vonatkoznak, azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Københavns Byret (koppenhágai kerületi bíróság, Dánia) által feltett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A bizonyos szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló törvény és más törvények módosításáról, valamint a ló‑ és kutyaverseny‑fogadásról szóló törvény hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. március 26‑i 204. sz. törvény 10. §‑a 1. bekezdésének 1) albekezdésében és 10. §‑a 3. bekezdésének 3) albekezdésében szereplőkhöz hasonló nemzeti szabályok, amennyiben a szerencsejáték‑szolgáltatásokra vonatkoznak, nem minősülnek a 98/48 irányelvvel módosított 98/34 irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében vett „műszaki szabályoknak”.
3.
A kifejezett célra vonatkozó követelmény
58.
A fenti 2. szakaszban szereplő elemzés következtetése szerint, mivel a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály a szerencsejáték‑szolgáltatásokat szabályozza, a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik és ezért nem minősül a 98/34 szerinti, közlési kötelezettséggel járó „műszaki szabálynak”.
59.
Amennyiben azonban a Bíróság más következtetésre jutna és úgy határozna, hogy az említett rendelkezések nem tartoznak a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel hatálya alá, meg kell vizsgálni, hogy a 98/34 irányelv 1. cikkének 5. pontja szerinti értelemben vett „információs társadalommal összefüggő [szerencsejáték‑]szolgáltatásra vonatkozó szabályoknak” minősülnek‑e.
60.
Mindenesetre azonban és függetlenül a CIA‑ítélet szerinti, engedélyezésre vonatkozó kivétel alkalmazásától, azt is meg kell határozni, hogy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály önmagában értelmezve az említett rendelkezés értelmében vett „információs társadalommal összefüggő [reklám]szolgáltatásra vonatkozó szabálynak” minősül‑e.
61.
A jogi értékelés mindkét esetben hasonló. Végső soron attól függ, hogy a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály vagy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály „figyelembe véve az indokolását és a rendelkező részét”„kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások szabályozására irányul. E kérdésben a végső értékelést a kérdést előterjesztő bíróságnak kell elvégeznie. Véleményem szerint azonban számos olyan elem van, amely arra utal, hogy egyik szabály sem rendelkezik ezzel a kifejezett céllal.
62.
Az elemzést azzal kezdem, hogy a következő szakaszban megvizsgálom a „kifejezett cél” fogalmát a jogszabály‑módosítás összefüggésében.
a)
A „szolgáltatásokra vonatkozó szabály” fogalmának alkalmazása a jogszabályi kiigazítások összefüggésében
63.
A 98/48 irányelv (7) és (8) preambulumbekezdése hangsúlyozza azt az aggályt, hogy a nemzeti jogszabályoknak az új információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra tekintettel történő kiigazítása „a belső piac újbóli felaprózódásához, túlszabályozáshoz és szabályozási következetlenségekhez vezethet”. Ez volt az egyik fő cél a „műszaki szabályok” fogalmának (és a közlési kötelezettségnek) oly módon történő kiterjesztése mögött, hogy abba a „szolgáltatásokra vonatkozó szabályok” is beletartozzanak. Amennyiben az ilyen kiigazítás „kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő új szolgáltatások szabályozásának biztosítására irányul, az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra vonatkozó szabály” fogalma alá tartozik.
64.
A vádlottak és a Bizottság észrevételeikben azzal érvelnek, hogy a 2003. évi módosítás példa az ilyen kiigazításra, amely „kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások szabályozására irányul. Ez így van akkor is, ha a módosított törvény látszólag nyilvánvalóan semleges a médiumot illetően (vagyis az online és offline szolgáltatásokra megkülönböztetés nélkül vonatkozik). Az ugyanis, hogy az új gazdasághoz való igazodást ekként tüntetik‑e fel, vagy technológiai szempontból semlegesebb kifejezéseket használnak, egyszerű jogalkotás‑technikai kérdés. Nem érintheti azt, hogy az ilyen kiigazítások „szolgáltatásokra vonatkozó szabályoknak” minősülnek‑e.
65.
Ezzel összefüggésben hangsúlyozzák a vádlottak és a Bizottság, hogy a szabály „kifejezett céljának” értékelésekor a szöveg mögé kell nézni és meg kell vizsgálni az „indokolást”.
66.
A dán kormány a maga részéről megjegyzi, hogy a 2003. évi módosítás egy, a fogadásra vonatkozó korábbi jogszabályt helyezett hatályon kívül és vont össze. Állítása szerint a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály is létezett már a jelenleginél korábbi két jogszabályban. Ezek a szabályok a médiumot illetően mindig is semlegesek voltak (vagyis valamennyi médiumon történő reklámozásra és forgalmazási csatornától függetlenül valamennyi engedély nélküli szerencsejátékra vonatkozott). (
27
) A 2003. évi módosítás nem változtatta meg a szerencsejáték‑ és reklámszolgáltatásokra vonatkozó korlátozások hatályát. Ehelyett egyszerűen pontosította meglévő hatályukat, hogy eloszlasson minden esetleges kétséget e tekintetben, ami szintén fontos volt, hiszen az említett rendelkezések között büntetőjogi szankciók is szerepeltek.
67.
Az alábbiakban részletesebben is elemzem a 98/34 irányelvben meghatározott „szolgáltatásokra vonatkozó szabály” fogalmának különböző elemeit (a b), c) és d) pontban), majd megvizsgálom, hogy ez miként alkalmazható jelen ügyre (az e) pontban).
b)
A „szolgáltatásokra vonatkozó szabály” fogalmának pozitív és negatív elemei
68.
A 98/34 irányelv 1. cikkének 5. pontja kifejezetten kizárja a „szolgáltatásokra vonatkozó szabály” fogalma alól azt a szabályt, amely nem „kifejezetten [az információs társadalom szolgáltatásaira] irányul”. A szóban forgó rendelkezés pozitív és negatív módon is elhatárolja a „kifejezetten irányul” kifejezés jelentését:
„– valamely szabályt kifejezetten az információs társadalom szolgáltatásaira irányulónak kell tekinteni, ha figyelembe véve az indokolását és a rendelkező részét, annak összes vagy néhány egyedi intézkedésének kifejezett célja és tárgya az ilyen szolgáltatások kifejezett és célzott módon történő szabályozása,
– valamely szabályt nem lehet kifejezetten az információs társadalom szolgáltatásaira irányulónak tekinteni, ha az az ilyen szolgáltatásokat csak hallgatólagos vagy esetleges módon érinti;”
69.
Beadványában a Bizottság azzal érvelt, hogy a fenti negatív fogalommeghatározást kivételként kell kezelni, és ezért megszorítóan kell értelmezni.
70.
Ezzel nem értek egyet.
71.
Az, hogy a kivételeket mindig megszorítóan kell értelmezni, valóban egy kialakult jogértelmezési szabály. Véleményem szerint azonban a szóban forgó szabály nem alkalmazandó itt: az 1. cikk 5. pontja egyszerűen egy két részből álló fogalommeghatározást tartalmaz. Az első rész megfogalmazása pozitív. A második részé, amely ugyanennyire fontos, (
28
) negatív. A jogalkotási technikát illetően a pozitív és negatív fogalmi elem kiegészítik egymást. Együttes olvasatuk határozza meg a „szolgáltatásokra vonatkozó szabály” fogalmának hatályát.
c)
A „kifejezett cél” fennállásáról
72.
Ahhoz, hogy valamely szabály „szolgáltatásokra vonatkozó szabálynak” minősüljön, „kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra kell irányulnia. Más szavakkal: az összes vagy néhány rendelkezésének ki kell emelnie az információs társadalommal összefüggő, szabályozandó szolgáltatásokat.
73.
Ahhoz, hogy „kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra irányulónak minősüljön, a fogalommeghatározás pozitív része két kumulatív feltételt állapít meg: a szabálynak – vagy egyes rendelkezéseinek – „kifejezett és célzott” módon kell „szabályoznia” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat. Ezzel szemben a fogalommeghatározás negatív része alapján a „szolgáltatásokra vonatkozó szabályok” fogalmán kívül esik az a szabály, amely a szolgáltatásokat „hallgatólagos vagy esetleges” módon „érinti”.
74.
Előzetesen megjegyzem, hogy véleményem szerint a fogalommeghatározás negatív részében szereplő „érinti” kifejezést nem úgy kell értelmezni, mintha arra utalna, hogy a szabály a gyakorlatban milyen hatással van az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra a hatálybalépést követően. Igaz ugyan, hogy például az angol vagy a német változatot szó szerint értve lehetséges ilyen értelmezés. Ez azonban nem igaz több más nyelvi változatra, így a dán változatra sem. (
29
) Egy ilyen értelmezés ráadásul teljesen kiszámíthatatlan lenne, és nem felelne meg a közlési kötelezettség előzetes jellegének. (
30
) Ehhez a nemzeti jogalkotónak a szabályok megfogalmazásakor – amikor a jogszabályt közölni kell a Bizottsággal – tudnia kellene, hogy pontosan milyen hatással lesz a jogszabály a való világban.
75.
Igaz, hogy a jövőbeli hatások figyelembevételének ilyetén megtagadását egy fondorlatos és előrelátó jogalkotó kihasználhatja, egy olyan gonosz zseni, aki szándékosan a valódi értelmet elfedve fogalmazza meg a jogszabálytervezetet, miközben már abban a szakaszban tudja, hogy a jogszabály hatása más lesz, mint a szövege. Azonban az ilyen valószerűtlen forgatókönyvek szerintem nem lehetnek döntő tényezők az uniós szabályok értelmezése során. (
31
)
76.
A fogalommeghatározás mindkét részét inkább úgy kell értelmezni, mint amely elsősorban a szabály szövegére, valamint az azt alátámasztó, a megfogalmazás és elfogadás idején fennálló jogalkotói szándékra vonatkozik.
77.
A fogalommeghatározás mindkét részében közös fő vonás az az, hogy a szabálynak „kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra kell irányulnia. Véleményem szerint általában elvárható, hogy ha valamely szabály vagy rendelkezés „kifejezett célja” az, hogy egy adott médiumra vonatkozó szolgáltatást szabályozzon, akkor ennek valószínűleg van valamiféle kifejezett nyoma magának az intézkedésnek a szövegében, például egy sajátos szókincs használata révén („online”, „internet”, „elektronikus” és így tovább).
78.
Megint csak elméletileg elképzelhető, hogy a megfogalmazás bizonyos megközelítése szándékosan leplezni kívánja a „kifejezett célt” Amint azt a fentiekben megpróbáltam kifejteni, az ilyen helyzetek nem zárhatók ki, azoknak azonban rendkívül kivételesnek kell maradniuk. Általában, ha valóban vannak olyan „kifejezett célok”, amelyek az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra vonatkoznak, akkor ez remélhetőleg a megfogalmazásból legalább halványan kitűnik.
79.
A szolgáltatásokra vonatkozó szabályok meghatározásának pozitív része szintén a szabályozás „célzott” jellegéből adódó kifejezett célt említi. A „célzott” kifejezés arra utalhat, hogy a szabály tárgyi hatálya egy kifejezett médiumra (online vagy offline) korlátozódik. Ez megint csak alighanem megjelenik a szabály megfogalmazásában.
80.
A fentiekből következik, hogy ha valamely szabály látszólag az (akár online, akár offline) médiumok szerinti megkülönböztetés nélkül vonatkozik a szolgáltatásokra, akkor véleményem szerint ez már erősen arra utal, hogy a „kifejezett cél”nem az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások szabályozása.
d)
Indokolás
81.
Azonban nem elég, ha a kifejezett cél meglétének értékelése kizárólag a szabály szövegén alapul. Amint az a pozitív meghatározásban szerepel, figyelembe kell venni a szabály „rendelkező részét” és „indokolását” egyaránt.
82.
A 98/34 irányelv nem fejti ki e kifejezések jelentését. Azonban úgy gondolom, hogy a „rendelkező rész” egyértelműen a megfogalmazásra, vagyis magára a jogszabályszövegre utal.
83.
Az „indokolás” jelentése kevésbé egyértelmű. E szavak köznapi jelentése a szabály elfogadásának dokumentált megindokolására való hivatkozás. Az irányelv nem szól arról, hogy mi alapján kell meghatározni egy ilyen megindokolást. Az eszközt tekintve, magában a jogszabályban kell‑e megjelennie (például preambulumbekezdések formájában) vagy esetleg utalhat‑e külön dokumentumokra (például a jogszabály‑előterjesztő által a törvényjavaslattal együtt benyújtott indokolásra)? Intézményi szempontból, az indokolásnak ugyanazon intézménytől kell‑e származnia és annak kell‑e elfogadni, amely magát a szabályt elfogadta? (
32
) Időbeli szempontból, az indokolásnak a szabály előtt vagy azzal egyidejűleg kell‑e keletkeznie? (
33
)
84.
E kérdések megválaszolása során általános és eseti szinten is a tagállamokra és intézményeikre kell hagyatkozni.
85.
Először is, általános szinten az, hogy mi minősül a szabály elfogadásának dokumentált megindokolása értelmében véve „indokolásnak”, a tagállam saját jogalkotási folyamataitól, valamint attól függ, hogy az ilyen eljárások előtt vagy alatt készült egyes dokumentumoknak milyen értéket tulajdonítanak.
86.
Másodszor, az egyes ügyek sajátosságait szintén figyelembe kell venni, tekintettel a vizsgált szabályra. Előfordulhat például, hogy a nemzeti kormány által valamely törvényjavaslatban eredetileg javasolt (és a törvényjavaslattal együtt a parlamenthez benyújtott indokolásban kellően dokumentált) szabályt a parlament jelentős mértékben módosítja. Vagy akár valamely parlamenti bizottság újonnan vezette be, mindenféle vita nélkül. Vagy akár az is előfordulhat, hogy a szabály végső soron elfogadott változata csak számos intézmény és tagjaik részvételével zajló, hosszas vita eredményeként alakult ki, és így egy objektív „indokolást” nehéz vagy akár lehetetlen lenne visszakövetni. (
34
)
87.
Azonban ezek a megfontolások megint csak a következő megközelítés irányába mutatnak: annak értékelése során, hogy valamely nemzeti szabály „kifejezetten” az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra irányul‑e, a legfontosabb elem magának a szabálynak a szövege, vagyis a rendelkező része. Az indokolás segíthet az értelmezés során. Eloszlathatja a kételyeket vagy megválaszolhatja a kérdéseket. Az indokolást azonban nem lehet és nem is szabad úgy értelmezni, mintha jogilag egyenértékű lenne magának a szabálynak a rendelkező részével.
e)
A jelen ügyre való alkalmazás
88.
Végső soron a nemzeti bíróságnak kell értékelnie a fenti elvek alapján a 2003. évi módosítás által bevezetett 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály kifejezett célját. Ezen értékelést segítendő a következő észrevételeket teszem.
89.
Először is, az említett szabályok és általában a 2003. évi módosítás értelmezésére vonatkozóan a felek különböző nézeteket terjesztettek elő. Egyfelől a dán kormány a módosításokat a hatályos törvény puszta pontosításaként mutatja be. Másfelől a vádlottak és a Bizottság szerint a módosítások kifejezetten a korábbi szabályok hatályának oly módon való kiterjesztésére irányulnak, hogy az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások is beletartozzanak. Véleményük szerint ez a kifejezett cél „elrejtve” szerepel magában a jogszabályszövegben, a 2003. évi módosítás tervezetét kísérő megjegyzésekből azonban kiderül.
90.
Amennyiben a nemzeti bíróság arra a következtetésre jut, hogy a 10. § 1. bekezdésének 1) albekezdése szerinti szabály és/vagy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály valóban csupán azon rendelkezések pontosításai voltak, amelyek helyébe léptek, akkor nem minősülnek és nem is minősülhetnek közlési kötelezettség alá eső műszaki szabálynak. (
35
) E tekintetben megjegyzem, hogy, amint az a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdésekből is kitűnik, a 2003. évi módosítás tervezetét kísérő megjegyzésekből származó, kifejezetten a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály céljára vonatkozó kivonat szerint az említett rendelkezés a lóversenyfogadásról szóló törvényben már meglévő egyik rendelkezésnek „megfelel” [„overensstemmelse”], és a szerencsejátékokról és sorsjátékokról szóló törvény egyik rendelkezésének „pontosítása” [„præcisering”]. (
36
) A szóbeli tárgyaláson emellett megerősítették, hogy mindkét korábbi rendelkezés „médiumsemleges”, vagyis nem kifejezetten egy adott médiumra vonatkozik (nyomtatott, rádió, televízió, online stb.).
91.
Másodszor, amennyiben nem csupán pontosításról van szó, véleményem szerint hangsúlyozottan figyelembe kell venni, hogy valamely szabály alapvetően megkülönböztetés nélkül alkalmazandó valamennyi szolgáltatásra, függetlenül attól, hogy azt online vagy offline nyújtják. E tekintetben visszautalok különösen a fenti 72–80. pontban szereplő okfejtésre. Ilyen körülmények között az indokolásban igen egyértelmű és meggyőző bizonyítékra van szükség annak bizonyításához, hogy a szabályozás „kifejezett és célzott” jelleggel az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra irányul.
92.
Harmadszor, az indokolás értelmezése során a nemzeti bíróságnak kell eldöntenie, hogy az egyes dokumentumoknak vagy dokumentumrészeknek milyen értéket tulajdonít, különösen annak fényében, hogy azok a jogalkotási folyamatban milyen szerepet töltenek be, valamint hogy az értelmezés során általában milyen értékkel bírnak.
93.
Ugyanakkor különösen arra vonatkozóan, hogy a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály „az információs társadalommal összefüggő reklámszolgáltatásra vonatkozó szabálynak” minősül‑e, a következő megjegyzéseket teszem. A kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérelem alapján a szóban forgó szabály célja, hogy közvetett módon biztosítsa az engedély nélküli szerencsejáték tilalmának hatékonyabb végrehajtását. A reklámozás, kiváltképp az online reklámozás szabályozása nem tűnik kifejezett célnak. Inkább tűnik egyszerűen olyan eszköznek, amely egyetlen célt szolgál: a szerencsejáték‑szolgáltatások hatékonyabb szabályozását. Tulajdonképpen a kérdést előterjesztő bíróság és a felek egyike sem képviselte azt az álláspontot, hogy a 2003. évi módosítás kifejezett célja a reklámozásra vonatkozó szabályozásnak az online reklámszolgáltatásokra való kiterjesztése volt.
94.
A dán jog szempontjából laikus szemmel nézve tulajdonképpen úgy tűnik, ez jelenik meg a 2003. évi módosítás tervezetére vonatkozó, különösen a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabályról szóló megjegyzések kivonataiban. (
37
) Számomra úgy tűnik, hogy e megjegyzésekben összességében nem az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások formájában történő reklámozásra vonatkozó utaláson van a hangsúly.
95.
Beadványaikban mind a vádlottak, mind pedig a Bizottság ismételten más részeket idéztek a 2003. évi módosításjavaslatra vonatkozó megjegyzésekből. Azonban megint csak nem világos, hogy az e hivatkozásoknak milyen jelentőséget kell tulajdonítani, és hogy összességében „kifejezett célnak” minősülnek‑e. Az sem egyértelmű, hogy a megjegyzések fent említett többi része milyen mértékben releváns a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabály céljának értékelése szempontjából, amely végtére is jelen ügyben a vád alapját képezi. Ezek megint csak a nemzeti jogot érintő kérdések, amelyekkel a nemzeti bíróságnak kell foglalkoznia.
V. Végkövetkeztetések
96.
A fenti megfontolások tükrében, és amennyiben a releváns nemzeti rendelkezések a reklámszolgáltatásokra vonatkoznak, azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Københavns Byret (koppenhágai kerületi bíróság, Dánia) által előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb (a bizonyos szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló törvény és más törvények módosításáról, valamint a ló‑ és kutyaverseny‑fogadásról szóló törvény hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. március 26‑i 204. sz. törvény) 10. §‑a 1. bekezdésének 1) albekezdésében és 10. §‑a 3. bekezdésének 3) albekezdésében szereplőkhöz hasonló nemzeti szabályok, amennyiben a szerencsejáték‑szolgáltatásokra vonatkoznak, nem minősülnek az 1998. július 20‑i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22‑i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében vett „műszaki szabályoknak”.
A nemzeti szabályoknak a bizonyos szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló törvény és más törvények módosításáról, valamint a ló‑ és kutyaverseny‑fogadásról szóló törvény hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. március 26‑i 204. sz. törvény 10. §‑a 3. bekezdésének 3) albekezdésében szereplőhöz hasonló módosítása, amennyiben a reklámszolgáltatásokra vonatkozik, csak akkor minősül a 98/48 irányelvvel módosított 98/34 irányelv 1. cikkének 11. pontja értelmében vett „műszaki szabálynak”, ha ez a módosítás kifejezetten az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra irányul. Annak eldöntése során, hogy a szabály kifejezetten az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra irányul‑e, a nemzeti bíróságnak egyebek mellett a következőket kell figyelembe vennie:
–
a módosítás csupán pontosítja vagy módosítja‑e a szabály hatályát;
–
a szabály szövege a módosítás előtt és után, valamint a módosításban szereplő bármely kifejezett megfogalmazás, amely az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra való kifejezett utalásként értelmezhető;
–
a jogszabály‑módosítás céljára vagy céljaira vonatkozóan az indokolásban megjelenő bizonyítékok.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló 98/34/EK irányelv módosításáról szóló, 1998. július 20‑i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 217., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 8. o.).
(
3
)	A műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22‑i 98/43/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 204., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 20. kötet, 337. o.).
(
4
)	Szigorúan véve ez nem a 2003. évi módosítás 10. §‑a, hanem a bizonyos szerencsejátékokról, sorsjátékokról és fogadásokról szóló törvény 10. §‑ának a 2003. évi módosítás 1. §‑ának (20) bekezdésével megállapított szövege. Az egyszerűség kedvéért azonban a továbbiakban a 2003. évi módosítás 10. §‑ának nevezem.
(
5
)	A tárgyaláson kifejtetteknek megfelelően, Dániában a jogalkotási folyamat részeként a törvényjavaslat előterjesztője a törvényjavaslattal együtt indokolást is benyújt a törvényhozó gyűlésnek. A dokumentum a „megjegyzésekkel ellátott törvénytervezet” (lovforslag med bemærkninger) címet viseli. Jelen indítványban a konkrét dán érvelésre vonatkozóan a „[2003. évi módosítás tervezetét kísérő] megjegyzések” kifejezést fogom használni. A 98/34 irányelv 1. cikkének 5. pontja értelmében vett „indokolás” fogalmát általánosabban alább, a 81–87. pontban fogom vizsgálni.
(
6
)	Lásd például: 2015. november 11‑iPujante Rivera ítélet (C‑422/14, EU:C:2015:743, 20. pont).
(
7
)	1996. április 30‑iCIA Security International ítélet (C‑390/12, EU:C:2014:281).
(
8
)	Lásd: 2016. február 4‑iInce ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72, 70. pont).
(
9
)	2016. február 4‑iInce ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72, 76. pont); 2016. október 13‑iM. és S. ítélet (C‑303/15, EU:C:2016:771, 30. pont). Ez az ítélkezési gyakorlat a jelenlegit megelőző irányelv megfelelő rendelkezésére (a műszaki szabványok és szabályok terén a tájékoztatási eljárás megállapításáról szóló, 1983. március 28‑i 83/189/EGK tanácsi irányelv [HL 1983. L 109., 8. o.] 1. cikkének (9) bekezdésére) vonatkozó korábbi ítéletek hasonló szövegét veszi át. Lásd például: 2005. április 21‑iLindberg ítélet (C‑267/03, EU:C:2005:246, 87. pont).
(
10
)	Az Ince ítélet jól illusztrálja ezt a kérdést. Az említett ügy egy szerencsejátékokról szóló német törvényre vonatkozott, amelyben a következő rendelkezés szerepelt: „Nyilvános szerencsejátékok csak az egyes Länder hatáskörrel rendelkező hatóságainak engedélyével szervezhetők és közvetíthetők. Ilyen játékok szervezése és közvetítése az említett engedély hiányában tilos (tiltott szerencsejáték).” Itt, hogy úgy mondjam, az érem két oldala egyértelműen egymás mellé van helyezve. Ez a rendelkezés az ítélet szerint a CIA‑ítélet szerinti engedélyezésre vonatkozó kivétel körébe tartozott. Lásd: 2016. február 4‑iInce ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72, 11. és 76. pont).
(
11
)	E szabály keletkezését és fejlődését illetően lásd az M. és S. ügyre vonatkozó indítványom (C‑303/15, EU:C:2016:531, 30. és azt követő pontok).
(
12
)	E tekintetben lásd a Lidl Italia ítéletet, amely mind a tilalmat, mind pedig az annak megsértésére vonatkozó szankciók előírását a közlési kötelezettség alá eső műszaki szabály részeként írja le. 2005. szeptember 8‑iLidl Italia ítélet (C‑303/04, EU:C:2005:528, 13. pont).
(
13
)	2012. július 19‑iFortuna és társai ítélet (C‑213/11, C‑214/11 és C‑217/11, EU:C:2012:495); 2016. október 13‑iM. és S. ítélet (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
14
)	2009. november 19‑i Ustawa o grach hazardowych (szerencsejátékokról szóló törvény) 6. cikkének (1) bekezdése (Dz. U. 2009., 201. sz., 1540. alszám) kimondja: „A rulettjátékok, kártyajátékok, kockajátékok és játékautomatákkal játszható játékok szervezéséhez játékkaszinó működtetésének koncessziója szükséges.” (Kiemelés tőlem.)
(
15
)	A szerencsejátékokról szóló, az előző lábjegyzetben említett törvény 14. cikkének (1) bekezdése kimondja: „Rulettjátékok, kártyajátékok, kockajátékok és játékautomatákkal játszható játékok csak játékkaszinókban szervezhetők.” (Kiemelés tőlem.)
(
16
)	2016. október 13‑iM és S ítélet (C‑303/15, EU:C:2016:771, 29. pont).
(
17
)	E kifejezés mindennapi jelentéstartalma szerint, anélkül hogy konkrét jogi jelentést vagy következményeket tulajdonítanánk neki.
(
18
)	2016. február 4‑iInce ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72, 76. pont); 2016. október 13‑iM. és S. ítélet (C‑303/15, EU:C:2016:771, 30. pont).
(
19
)	Emlékeztetek arra, hogy a Bizottság az M. és S. ügyben azon az állásponton volt, hogy a szabályt a továbbiakban egyáltalán nem kellene alkalmazni (lásd az M. és S. ügyre vonatkozó indítványomat [C‑303/15, EU:C:2016:531, 34. pont]). A Bizottság e javaslatát a Bíróság ítéletében elutasította.
(
20
)	2016. február 4‑i ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
21
)	A szerencsejátékok interneten való kínálatának tilalma és az e tilalom alóli kivételek; a sportfogadások távközlési eszközök útján való kínálatának korlátozásai; a szerencsejátékok interneten vagy távközlési eszközök útján való reklámozásának tilalma. 2016. február 4‑i ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
22
)	2016. február 4‑iInce ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72, 76. pont).
(
23
)	2005. április 21‑iLindberg ítélet (C‑267/03, EU:C:2005:246).
(
24
)	Hozzátehetjük, hogy az uniós jogban más helyen is megjelenik egy hasonló különbségtétel, például az uniós szinten nem szabályozott bizonyos élelmiszerek előzetes engedélyezési rendszerével kapcsolatban. Ilyen esetben az engedélyezési rendszer fennállása általában nem jelent problémát, mivel a hangsúly az engedély megszerzésére irányuló eljáráson és az ehhez kapcsolódó anyagi jogi feltételeken van. Lásd például: 2004. február 5‑iGreenham és Abel ítélet (C‑95/10, EU:C:2004:71); 2017. április 27‑iNoria Distribution ítélet (C‑672/15, EU:C:2017:310).
(
25
)	Lásd a fenti 2. és 3. lábjegyzetet.
(
26
)	2016. február 4‑iInce ítélet (C‑336/14, EU:C:2016:72); 2016. október 13‑iM. és S. ítélet (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
27
)	A 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabályt illetően a 2013. évi módosítás tervezetét kísérő megjegyzések a lov om væddemål i forbindelse med heste‑ og hundevæddeløb (a ló‑ és kutyaversenyfogadásokról szóló törvény) 12. §‑ának 3. bekezdésére és a tips‑ og lottoloven (a sportfogadásról és sorsjátékokról szóló törvény) 10. §‑ának 4. bekezdésére utalnak.
(
28
)	Rendszertani szempontból a fogalom mindkét része azonos szinten helyezkedik el (azonos francia bekezdés és kötőjel), amely használata itt és a 98/34 irányelv egyéb fogalmi rendelkezésében egyértelműen azonos értékű információkra (feltételek, forgatókönyvek, listák) utal.
(
29
)	E rendelkezésben a különféle nyelvi változatok nagyon különböző igéket használnak. Így például a dán, a francia és az olasz változatban „vedrører”, „concerne”, ill. „riguarda” („érint”) szerepel. A cseh és a német változatban „působí-li”, ill. „aufwirkt” az angol „affects”‑hez („hatással jár”) áll közel. A lengyel és a spanyol változat az „odnosi”, ill. a „se refiere” („utal”) igét használja.
(
30
)	Hasonló kérdésekre vonatkozóan lásd az M. és S. ügyre vonatkozó indítványom (C‑303/15, EU:C:2016:531).
(
31
)	Máskülönben a kölcsönös bizalom és az együttműködés fogalma sérülne. Gyakorlatiasabb szempontból, egy olyan jogszabályt, amely mást mond, mint amit tenni akar, aligha követnének a címzettjei, akik – talán nem meglepő módon – szintén a szövegére hagyatkoznak.
(
32
)	Uniós példával élve, valamely európai parlamenti és tanácsi irányelv egy adott értelmezésének alátámasztásaként hivatkozni lehet a Bizottság javaslatára és az alátámasztó indokolásra. Azonban végső soron a Bizottság szándékait nem lehet egy tekintet alá venni a jogalkotóéival.
(
33
)	Lásd e tekintetben a Scialdone ügyre vonatkozó indítványom (C‑574/15, EU:C:2017:553, 37. és 38. pont).
(
34
)	Ugyanezt a gondolatot egyszerűbben fejezi ki egy népszerű idézet, amelyet nem tudok egyetlen szerzőnek tulajdonítani: a teve olyan ló, amelyet egy bizottság tervezett.
(
35
)	2005. április 21‑iLindberg ítélet (C‑267/03, EU:C:2005:246, 82. és 83. pont). Ebben az értelemben a 2003. évi módosítás tervezetét kísérő megjegyzések szerint – amelyek kifejezetten a 10. § 3. bekezdésének 3) albekezdése szerinti szabályról szólnak – „a módosítás megfelel a lóversenyfogadásokról szóló törvény 12. § 3. bekezdésében megjelenő tilalomnak, de pontosítja a sportfogadásról és sorsjátékokról szóló 10. § 4. bekezdését.”
(
36
)	Lásd a jelen indítvány fenti 8. pontját.
(
37
)	A jelen indítvány fenti 8. pontjában.