62023CJ0544_RES
C‑544/23. sz. ügy
T. T. és BAJI Trans, s.r. o.
kontra
Národný inšpektorát práce
(a Najvyšší správny súd Slovenskej republiky [Szlovákia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2025. augusztus 1.
„Előzetes döntéshozatal – 3821/85/EGK és 165/2014/EU rendelet – A menetíró készülékek időszakos felülvizsgálatára vonatkozó kötelezettség – Eltérés – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata és 51. cikkének (1) bekezdése – Az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályának elve – Büntető jellegű közigazgatási szankciók – Felülvizsgálati kérelem – A felülvizsgálati kérelemmel megtámadott ítéletet követően hatályba lépett új törvény – A »bűnösséget megállapító jogerős ítélet« fogalma”
Alapvető jogok – Alapjogi Charta – Hatály – Az uniós jog végrehajtása – Az uniós joghoz való kapcsolódási elemet tartalmazó nemzeti szabályozás – Uniós jogi rendelkezések megsértését szankcionáló szabályozás – Az említett jogsértés miatt közigazgatási szankció kiszabása – Uniós jogi aktus által létrehozott rendszer részét képező diszkrecionális vagy mérlegelési jogkör keretében hozott intézkedések – Az uniós jog végrehajtásának minősülő, érintett jogi aktusok
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 51. cikk, (1) bekezdés; 561/2006 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 13. cikk, (1) bekezdés; 165/2014 és 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet; 3821/85 tanácsi rendelet)
(lásd: 50–58. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Alapvető jogok – Alapjogi Charta – A bűncselekmények és büntetések törvényességének elve – Hatály – A szankció büntető jellege értékelésének szempontjai – A jogsértés belső jog szerinti jogi minősítése, a jogsértés jellege és a kiszabható szankció súlya – A belső jog szerint büntető jellegűnek nem minősülő, de a másik két szempont alapján ilyennek tekintendő eljárások, illetve szankciók – Bennfoglaltság – Az intézkedés megtorlásra irányuló céljának értékelése – Megelőzésre irányuló célt is követő intézkedés – Hatás hiánya – A kiszabható szankció súlya – A büntetési tétel felső határa alapján történő értékelés
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 49. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 63–79. pont)
Alapvető jogok – Alapjogi Charta – A bűncselekmények és büntetések törvényességének elve – Az enyhébb büntetés visszaható hatályú alkalmazásának elve – Büntető jellegű közigazgatási szankcióra történő alkalmazás – Olyan szabály alapján kiszabott, érintett szankció, amelyet a szankció kiszabását követően úgy módosítottak, hogy az a szankcionált személy számára enyhébbé vált – Megengedhetőség – Feltételek
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 49. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 81–94. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Alapvető jogok – Alapjogi Charta – A bűncselekmények és büntetések törvényességének elve – Az enyhébb büntetés visszaható hatályú alkalmazásának elve – Az uniós jog hatálya alá tartozó, büntető jellegű közigazgatási bírsággal szembeni keresetet elutasító bírósági határozat – Felülvizsgálati kérelem – A megtámadott határozat kihirdetését követően hatályba lépett, az elmarasztalt személyre nézve enyhébb nemzeti szabályozás – A felülvizsgálati kérelmet elbíráló bíróság általi kötelező alkalmazás – A nemzeti jog értelmében jogerősnek minősülő megtámadott határozat – Hatás hiánya
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 49. cikk, (1) bekezdés; 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet)
(lásd: 96–114. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
Összefoglalás
A nagytanácsban eljáró Bíróság, amelyhez a Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb közigazgatási bírósága) előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult, pontosításokat tesz azzal kapcsolatban, hogy valamely közigazgatási szankció bírósági felülvizsgálatával összefüggésben a felülvizsgálati kérelem szakaszában milyen terjedelmet kell tulajdonítani az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt, az enyhébb büntetőtörvény (lex mitior) visszaható hatálya elvének.
Egy 2016 decemberében hozott közigazgatási határozat megállapította T. T. vétkességét egy abban álló jogsértésben, hogy a BAJI Trans tulajdonában lévő olyan betonszállító járművel közlekedett, amelynek menetíró készüléke (
1
) nem képezte érvényes időszakos felülvizsgálat tárgyát. E jogcímen T. T.‑vel szemben 200 euró bírságot szabtak ki.
Miután a T. T. által e határozattal szemben benyújtott közigazgatási jogorvoslati kérelmet a nemzeti munkaügyi felügyelet elutasította, T. T. és a BAJI Trans e határozatokkal szemben keresetet nyújtott be a Krajský súd v Bratislavéhoz (pozsonyi regionális bíróság, Szlovákia).
E bíróság elutasította a keresetüket, mivel többek között úgy ítélte meg, hogy a 3821/85 rendelet, (
2
) valamint a nemzeti szabályozás – az 561/2006 rendeletben (
3
) foglalt kivételek sérelme nélkül – előírja a menetíró készülék valamennyi közúti szállítójárműben való használatának kötelezettségét. E kivételek azonban nem terjedtek ki a betonszállító járművekre.
A felek ezt követően ez utóbbi határozattal szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be, hangsúlyozva, hogy az 561/2006 rendeletet módosította a 2020/1054 rendelet. (
4
) E módosítás, amelyre a felülvizsgálati kérelmük benyújtását követően került sor, szerintük azzal a következménnyel jár, hogy a T. T. által elkövetett cselekmények már nem jogellenesek, mivel a Szlovák Köztársaság élt az e módosításból eredő azon lehetőséggel, hogy a betonszállító járműveket mentesítse a menetíró készülékkel való felszerelésre vonatkozó kötelezettség alól.
Az e felülvizsgálati kérelem tárgyában eljáró előterjesztő bíróság úgy határozott, hogy kérdéssel fordul a Bírósághoz elsősorban azzal kapcsolatban, hogy a közigazgatási szankció vitatása keretében eljáró felülvizsgálati bíróság köteles‑e alkalmazni a lex mitior elvét akkor, ha a kevésbé szigorú törvény az ügy érdemében eljáró, alsóbb szintű közigazgatási bíróság által hozott, a nemzeti jog értelmében jogerőre emelkedett és a felülvizsgálati kérelemmel megtámadott határozatot követően lépett hatályba.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság kimondja, hogy a tagállam a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében az uniós jogot hajtja végre, és a Charta ennélfogva alkalmazandó akkor, amikor egyrészt a tagállam a menetíró készülékekről szóló első rendeletnek (
5
) és a 165/2014 rendeletnek (
6
) megfelelően közigazgatási szankciót szab ki valamely jármű vezetőjével szemben az e rendeletekben előírt kötelezettségek ez utóbbi általi megsértése miatt. Másrészt ez az eset áll fenn akkor is, ha a tagállam ezt követően él az ez utóbbi rendeletben (
7
) számára biztosított azon lehetőséggel, hogy bizonyos közúti szállítójárműveket mentesítsen e kötelezettségek betartása alól.
Mindenekelőtt ugyanis a T. T. által elkövetett jogsértés időpontjában mind a menetíró készülékekről szóló első rendelet, mind pedig a menetíró készülékekről szóló második rendelet – eltérés lehetősége nélkül – előírta, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló járművekben menetíró készüléknek kell lennie, valamint hogy e menetíró készüléket időszakos felülvizsgálatnak kell alávetni. Egyébiránt e két rendelet arra kötelezi a tagállamokat, hogy az azokban foglalt rendelkezések megsértését szankcionálják. (
8
) Így a szlovák hatóságok akkor, amikor olyan nemzeti szabályozást fogadtak el, amely előírja a menetíró készülék valamennyi közúti szállítójárműben történő használatának kötelezettségét, és akkor, amikor közigazgatási szankciót szabtak ki T. T.‑vel szemben amiatt, hogy nem tartotta be a járművébe kötelezően beszerelendő menetíró készülék időszakos felülvizsgálatára vonatkozó kötelezettségeket, az uniós jogot hajtották végre.
Egyébiránt a Bíróság rámutat arra, hogy az alapeljárás közelebbről arra a lehetőségre vonatkozik, hogy T. T.‑t a 2020/1054 rendelet hatálybalépése előtt elkövetett szóban forgó jogsértés miatt szankcionálják, noha e rendelet és a fent hivatkozott nemzeti szabályozás együttes hatása miatt az előre kevert betont szállító járművek a szlovák jog szerint immár mentesülnek a menetíró készülékkel való felszerelésre vonatkozó kötelezettség alól. Márpedig a releváns nemzeti szabályozás ilyen módosítása, amely valamely uniós jogi aktus által létrehozott rendszer szerves részét képező diszkrecionális vagy mérlegelési jogkör keretében hozott intézkedés, szintén az uniós jognak a Charta 51. cikke (1) bekezdése értelmében vett végrehajtásának minősül.
Másodszor a Bíróság kimondja, hogy a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata alkalmazható az olyan szabály alapján kiszabott, büntető jellegű közigazgatási szankcióra, amelyet e szankció kiszabását követően úgy módosítottak, hogy az a szankcionált személy számára enyhébbé vált, amennyiben e módosítás az e személy által elkövetett cselekmény büntetőjogi minősítésével vagy az alkalmazandó büntetéssel kapcsolatos álláspont megváltozását tükrözi.
E következtetés levonását megelőzően a Bíróság mindenekelőtt emlékeztet arra, hogy e rendelkezés alkalmazása a jogszabályok időbeli egymásutániságát feltételezi, és adott álláspontnak a jogsértés elkövetője számára kedvező megváltozását tükröz. Egyébiránt az Emberi Jogok Európai Bírósága már kimondta, hogy az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (
9
) 7. cikke nem biztosítja a szabályozás – a jogsértés elkövetője számára kedvező – módosításának visszaható hatályú alkalmazását, ha e módosítás kizárólag a ténybeli körülményeknek az e jogsértés elkövetése óta bekövetkezett változásával magyarázható, és így magának a jogsértésnek a vizsgálata szempontjából nem releváns.
A jelen ügyben T. T.‑vel szemben azért szabtak ki szankciót, mert olyan, előre kevert betont szállító járművet vezetett, amelynek menetíró készüléke nem képezte érvényes időszakos felülvizsgálat tárgyát.
Az iratokból kitűnik, hogy a bizonyos járművek menetíró készülékkel való felszerelésére és e készülék időszakos felülvizsgálatának elvégzésére irányuló kötelezettségre vonatkozó uniós jogi szabályokat a T. T. által elkövetett jogsértést követően olyan értelemben módosították, amely kedvező lehet a számára, ha a szlovák hatóságok a menetíró készülékekről szóló második rendelet 3. cikke (2) bekezdésének megfelelően úgy döntenek, hogy az ilyen típusú járműveket mentesítik a menetíró készülékkel való felszerelésre vonatkozó kötelezettség alól. Márpedig a szlovák jogalkotó úgy döntött, hogy él az e rendelkezésben előírt lehetőséggel. (
10
) Ennélfogva úgy tűnik, hogy az előre kevert beton szállítására használt járművek esetében a menetíró készülékkel való felszerelésre vonatkozó kötelezettség szlovák jogban való ilyen eltörlése azt tükrözi, hogy a szlovák jogalkotónak a T. T. terhére rótthoz hasonló cselekmények megtorlására irányuló szándéka megváltozott.
Végül, mivel a Charta 49. cikke ugyanazokat a garanciákat tartalmazza, mint az EJEE 7. cikkében foglaltak, amelyeket a védelem minimális szintjeként kell figyelembe venni, a Bíróság rámutat arra, hogy azon követelmények, amelyekhez a Charta 49. cikkének (1) bekezdése az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatálya elvének esetleges alkalmazását köti, az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatára tekintettel ezen elv által nyújtott olyan szintű védelmet biztosítanak, amely nem sérti az EJEE‑nek az említett Bíróság által értelmezett 7. cikkében biztosított szintű védelmet.
Végül a Bíróság pontosítja, hogy a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata értelmében a büntető jellegű és az uniós jog hatálya alá tartozó közigazgatási bírsággal szemben benyújtott keresetet elutasító bírósági határozattal szemben benyújtott felülvizsgálati kérelem tárgyában eljáró bíróság főszabály szerint köteles az e bírósági határozat kihirdetését követően hatályba lépett, az elmarasztalt személyre nézve enyhébb nemzeti szabályozást alkalmazni, függetlenül attól, hogy az ilyen határozat a nemzeti jog értelmében jogerősnek minősül.
E tekintetben a Bíróság egyrészt emlékeztet arra, hogy az e rendelkezésben foglalt, az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályára vonatkozó szabály mindaddig alkalmazandó, amíg a bűnösséget megállapító jogerős ítéletet nem hoztak. E szabály ugyanis azt jelenti, hogy azon időponttól kezdve, amikor az érintett jogrendben úgy ítélték meg, hogy már nincs szükség az adott magatartás büntetésére vagy ilyen szigorú büntetésére, az ilyen értékelésbeli változást azonnal alkalmazni kell minden olyan büntetőeljárásra, amelyet még nem zártak le bűnösséget megállapító jogerős ítélettel. A Charta 49. cikke (1) bekezdése utolsó mondatának ezen értelmezése nem sérti az EJEE 7. cikkében biztosított szintű védelmet.
Másfelől, bár a büntetőeljárási szabályok a tagállamok hatáskörébe tartoznak annyiban, amennyiben az Unió e területen nem alkotott jogszabályt, a tagállamok e hatáskör gyakorlása során kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket, beleértve a Chartában biztosított alapvető jogokat is. Ennélfogva, noha a bűnösséget megállapító ítélet jogerős jellegét az ítéletet meghozó tagállam joga alapján kell értékelni, e fogalmat a Charta 49. cikke (1) bekezdése utolsó mondatának alkalmazása céljából az Unió egész területén önállóan és egységesen kell értelmezni, mivel e fogalom határozza meg az e rendelkezésben biztosított jognak, és következésképpen a tagállamok ebből eredő kötelezettségeinek a terjedelmét.
Így az a körülmény, hogy a bűnösséget megállapító ítélet a nemzeti jog értelmében jogerősnek minősül, nem meghatározó az említett rendelkezés azon bíróság általi alkalmazása szempontjából, amelyhez az e bűnösséget megállapító ítélettel szemben jogorvoslati kérelmet nyújtottak be.
A Bíróság szerint ugyanis a bűnösséget megállapító ítélet nem tekinthető a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata értelmében jogerősnek akkor, ha rendes jogorvoslat, azaz bármely olyan jogorvoslat tárgyát képezheti, amely a rendes eljárás részét képezi, és amely mint ilyen, olyan eljárási fejleményt jelent, amellyel bármelyik félnek észszerűen számolnia kell. Ez a helyzet akkor, ha az elítélt személy vagy a bűnüldöző hatóság a törvényben meghatározott határidőn belül, és anélkül, hogy kivételes körülményeket kellene igazolnia, a bűnösséget megállapító ítélet vagy a kiszabott büntetés hatályon kívül helyezése vagy megváltoztatása érdekében bírósági jogorvoslati kérelmet terjeszthet elő.
Következésképpen, amennyiben az elítélt személy vagy a bűnüldöző hatóság a törvényben meghatározott határidőn belül, és anélkül, hogy kivételes körülményeket kellene igazolnia, felülvizsgálati kérelmet nyújthat be valamely bírósági határozattal szemben, e határozat csak akkor válik jogerőssé a Charta 49. cikke (1) bekezdése utolsó mondatának alkalmazásában, ha a felek e jogorvoslati lehetőséget kimerítették, vagy az ilyen felülvizsgálati kérelem benyújtására nyitva álló határidőt hagyták lejárni anélkül, hogy ilyen kérelmet nyújtottak volna be.
Ennélfogva a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata azt jelenti, hogy a felülvizsgálati bíróság főszabály szerint köteles az olyan jogsértés elkövetője esetében, amelynek szankcionálása az uniós jog végrehajtásának körébe tartozik, az ezen elkövető számára enyhébb büntetőjogi szabályozást alkalmazni, még akkor is, ha e szabályozás az e felülvizsgálati kérelem tárgyát képező bírósági határozat kihirdetését követően lépett hatályba. E következtetésen nem változtat az a körülmény, hogy a nemzeti jog értelmében a felülvizsgálati kérelem tárgyát képező határozat csak akkor helyezhető hatályon kívül, ha a jogszerűségét érintő hibában szenved, vagy hogy a felülvizsgálati bíróságnak az e határozat kihirdetésének időpontjában fennálló helyzetre tekintettel kell határozatot hoznia. Minden bíróságnak biztosítania kell ugyanis azt, hogy a bűncselekmény elkövetője a számára enyhébb büntetőtörvény hatálya alá tartozzon mindaddig, amíg a bűnösségét megállapító ítélet nem jogerős.
Ez utóbbi tekintetben, amennyiben valamely nemzeti rendelkezést nem lehet az uniós jog követelményeivel összhangban értelmezni, az uniós jog elsőbbségének elve megköveteli, hogy az uniós jogi rendelkezéseket hatáskörének keretei között alkalmazni hivatott nemzeti bíróság mellőzze a nemzeti jog bármely olyan rendelkezésének alkalmazását, amely ellentétes az uniós jog közvetlen hatállyal bíró rendelkezéseivel. Márpedig a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata világosan és pontosan van megfogalmazva, és ahhoz semmilyen feltétel nem kapcsolódik, így az közvetlen hatállyal rendelkezik. Következésképpen, ha a kérdést előterjesztő bíróság azt állapítaná meg, hogy a belső joga nem jogosítja fel arra, hogy az előtte folyamatban lévő jogvitában alkalmazza az e rendelkezésből eredő biztosítékokat, akkor a hatáskörének keretei között biztosítania kell a jogalanyok számára az említett rendelkezésből eredő védelmet, és biztosítania kell e rendelkezés teljes érvényesülését, szükség esetén mellőzve az azzal ellentétes bármely nemzeti rendelkezés alkalmazását.
(
1
)	Ilyen – a sebességet rögzítő – készüléket többek között gépjárművekben használnak.
(
2
)	Lásd a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló, 1985. december 20‑i 3821/85/EGK tanácsi rendelet (HL 1985. L 370., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 227. o.; a továbbiakban: a menetíró készülékekről szóló első rendelet) 3. cikkét.
(
3
)	A kérdést előterjesztő bíróság megemlíti a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 102., 1. o.; helyesbítés: HL 2016. L 195., 83. o.) 3. és 13. cikkét.
(
4
)	Az 561/2006/EK rendeletnek a maximális napi és heti vezetési időre, a minimum szünetekre, valamint a napi és heti pihenőidőre vonatkozó minimumkövetelmények tekintetében és a 165/2014/EU rendeletnek a menetíró készülékkel történő helymeghatározás tekintetében történő módosításáról szóló, 2020. július 15‑i (EU) 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020. L 249., 1. o.; helyesbítések: HL 2020. L 252., 57. o.; HL 2020. L 269., 43. o.; HL 2020. L 269., 44. o.; HL 2020. L 307., 33. o.; HL 2021. L 137., 20. o.).
(
5
)	Konkrétan a 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2006. L 102., 1. o.; helyesbítés: HL 2016. L 195., 83. o.) módosított, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló, 1985. december 20‑i 3821/85/EGK tanácsi rendelet (HL 1985. L 370., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 227. o.) 19. cikkének (1) bekezdéséről van szó.
(
6
)	A közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló 3821/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről és a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i 165/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 60., 1. o.; a továbbiakban: a menetíró készülékekről szóló második rendelet) 41. cikkének (1) bekezdése értelmében.
(
7
)	E lehetőséget e rendelet 3. cikkének (2) bekezdése írja elő az (EU) 2020/1054 rendelettel kiegészített 561/2006 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett jármű‑kategóriák tekintetében.
(
8
)	E kötelezettség a menetíró készülékekről szóló első rendelet 19. cikkének (1) bekezdéséből és a menetíró készülékekről szóló második rendelet 41. cikkének (1) bekezdéséből következik.
(
9
)	Rómában, 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény; a továbbiakban: EJEE).
(
10
)	A szlovák jogalkotó ugyanis az uniós jogalkotó által figyelembe vettekkel azonos okokból úgy döntött, hogy a törvény erejénél fogva mentesíti az 561/2006 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében felsorolt összes jármű‑kategóriát a menetíró készülékkel való felszerelésre vonatkozó kötelezettség alól.