61989CC0080_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Foelgerne af en fejl, begaaet af en national forvaltning under behandlingen af en toldsag overfor erhvervsdrivende i god tro, er endnu engang genstand for de praejudicielle spoergsmaal, Finanzgericht Hamburg ( Forbundsrepublikken Tyskland ) har forelagt Domstolen i denne sag . Domstolen har tidligere i Binder-dommen skullet traeffe afgoerelse vedroerende et saadant tilfaelde ( 1 ).
2 . De faktiske omstaendigheder i naervaerende sag er Domstolen bekendt . Firmaet Erwin Behn Verpackungsbedarf GmbH ( herefter benaevnt "Behn ") indfoerte i tidsrummet januar 1983-september 1983 til Forbundsrepublikken Tyskland fra Spanien, der endnu ikke havde tiltraadt Faellesskabet, og andre tredjelande, ubleget saekkepapir henhoerende under pos . 48.01 C II a ) i Den Faelles Toldtarif . Varerne blev angivet til fri omsaetning hver maaned i henhold til en samlet toldprocedure . Hauptzollamt Itzehoe fastsatte tolden efter de af Behn indgivne angivelser med satserne 3% og 7,5% i overensstemmelse med de dengang i den tyske brugstarif indeholdte regler . Den toldsats, der skulle anvendes ved indfoersel fra tredjelande af saekkepapir, var imidlertid i 1983 paa 8 %. Satsen var i oevrigt den samme som satsen i 1982 . Ved indfoersel fra Spanien af samme vare skulle der imidlertid paa den normale sats paa 8% anvendes en nedsaettelseskoefficient paa 60%, dvs . en toldsats paa 3,2%, efter udstedelsen af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1524/70 af 20 . juli 1970 om indgaaelse af en aftale mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Spanien og om fastsaettelse af bestemmelser for dens gennemfoerelse ( 2 ). Hauptzollamt benyttede den tyske brugstarif og anvendte fejlagtigt toldsatsen 7,5% og derfor en nedsat sats paa 3%, hvilke satser efter udstedelsen af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3000/82 af 19 . oktober 1982 ( 3 ) gjaldt for andre varer af kraftpapir og kraftpap . Den tyske brugstarif blev berigtiget ved Forbundsoekonomiministeriets cirkulaere nr . 151/83 af 17 . august 1983 .
3 . Hauptzollamt efteropkraevede ved tre afgoerelser af 19 . og 26 . oktober og 2 . november 1983 i alt 4 866,40 DM i ekstra told . Behn indgav administrativ klage over disse afgoerelser . Forbundsrepublikken Tyskland forelagde derefter i henhold til den ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1573/80 af 20 . juni 1980 ( 4 ) fastlagte procedure, jfr . naevnte forordnings artikel 4, Kommissionen en anmodning om beslutning . Den 4 . november 1985 besluttede Kommissionen, at der skulle ske efteropkraevning .
4 . Behn anlagde sag ved Finanzgericht Hamburg, der derefter har anmodet Domstolen om praejudiciel afgoerelse af to spoergsmaal, der med henblik paa en afgoerelse af spoergsmaalet om gyldigheden af naevnte beslutning af 4 . november 1985 foerst og fremmest omhandler fortolkningen af artikel 5, stk . 1 og stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 af 24 . juli 1979 ( 5 ).
5 . Artikel 5 opstiller tre begraensninger i adgangen til at foretage efteropkraevning :
- Der kan ikke foretages efteropkraevning, saafremt det erlagte beloeb, som er lavere end det skyldige beloeb, er beregnet paa grundlag af bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv ( stk . 1, foerste led );
- Det samme gaelder, saafremt beloebet er beregnet paa grundlag af generelle bestemmelser, som senere er kendt ugyldige ved en retsafgoerelse ( stk . 1, andet led );
- De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning, hvis der foreligger en fejl, som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget ( stk . 2 ).
6 . Bestemmelserne i artikel 5, stk . 1, ses ikke tidligere at have givet anledning til retssager . Omvendt har Domstolen vedroerende bestemmelsen i stk . 2 tidligere haft lejlighed til at fastslaa, at denne bestemmelse
"skal ... fortolkes saaledes, at den indebaerer, at den afgiftspligtige har krav paa, at der ikke sker efteropkraevning, naar samtlige disse betingelser er opfyldt" ( 6 ).
Domstolen har desuden analyseret bestemmelserne i naevnte stykke 2 i Binder-dommen .
7 . Det foerste spoergsmaal drejer sig om artikel 5, stk . 2, og det andet spoergsmaal om samme artikels stk . 1 . Imidlertid vil jeg foerst behandle det andet spoergsmaal, idet "efteropkraevning", som anfoert i mit forslag til afgoerelse i Binder-sagen ( 7 ), overhovedet ikke kan ske, saafremt den paagaeldende fejl opfylder samtlige betingelser ifoelge artikel 5, stk . 1 . Kun hvis dette ikke er tilfaeldet, skal Kommissionen tage stilling til, om der skal ske efteropkraevning i medfoer af artiklens stk . 2 .
8 . Som bekendt har de afgiftspligtige paa toldomraadet mulighed for at anmode de nationale myndigheder om en udtalelse vedroerende visse spoergsmaal, som reglerne om de varer, der oenskes deklareret, giver anledning til . Men det antages i teorien, at en saadan udtalelse fra toldvaesenet ikke kan tillaegges retlig betydning, men alene udgoer en uforbindende oplysning fra administrationen ( 8 ). Med ordene "bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv" i artikel 5, stk . 1, har man villet tage hoejde for den tyske ordning med "bindende tariferingsudtaleler" (" Verbindliche Zolltarifauskuenfte "), der meddeles i henhold til artikel 23 i den tyske toldlov af 14 . juni 1961 ( 9 ), hvis forenelighed med Den Faelles toldtarif, Domstolen har anerkendt i Siemers-dommen ( 10 ). Det maa saaledes afgoeres, om den tyske brugstarif, der er generelle bestemmelser, kan henfoeres under begrebet "oplysninger fra de kompetente myndigheder selv", eller om dette begreb kun skal omfatte de oplysninger, der i enkelttilfaelde gives af myndighederne til en bestemt erhvervsdrivende, og som vedroerer indfoersel af bestemt angivne varer .
9 . Det er efter min mening kun det sidste, der kan vaere rigtigt . For artikel 5, stk . 1, fastlaegger jo to tilfaelde, hvor der ikke kan ske "efteropkraevning"; dels naar fejlen beror paa "oplysninger" fra den kompetente myndighed selv ( foerste led ), dels naar fejlen er opstaaet paa grundlag af "generelle bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgoerelse" ( andet led ). Saafremt bestemmelsens faedre havde oensket, at det noget uklare begreb "oplysninger" skulle omfatte generelle bestemmelser, f.eks . administrative forskrifter eller bekendtgoerelser, ville de ogsaa have benyttet udtrykket "generelle bestemmelser" i foerste led, jfr . affattelsen af andet led . Og artikel 5, stk . 1, som blot er et udtryk for anvendelsen af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, boer derfor forstaas saaledes, at den berettigede forventning kan vaere opstaaet enten ved en konkret oplysning fra toldmyndighederne til den, der foretager toldangivelsen, eller enhver anden erhvervsdrivende, eller ved en generel bestemmelse, som senere er fundet ugyldig ved en retsafgoerelse . Hvis der derimod ikke foreligger en retsafgoerelse om, at bestemmelsen er ugyldig, kan den berettigede forventning ikke stoettes paa en generel bestemmelse, der er i strid med retligt bindende bestemmelser . At traeffe den modsatte afgoerelse ville vende op og ned paa retsnormernes rangfoelge . Det er i oevrigt ogsaa denne loesning, man har naaet frem til i tysk ret, eftersom Bundesfinanzhof ( 11 ) i en dom har fastslaaet, at den afgiftspligtige ikke kan paaberaabe sig bestemmelser i en ministeriel bekendtgoerelse fra Forbundsfinansministeriet, som er i strid med lovbestemmelser . Ifoelge Bundesfinanzhof ville man i modsat fald kunne fravige lovbestemmelser ved at udstede en generel ministeriel bekendtgoerelse . Den berettigede forventning kan derfor kun vaere beskyttet i et konkret retligt forhold mellem myndighederne og den afgiftspligtige .
10 . Naar henses til, at den tyske brugstarif er en generel oplysende tarif, der samler internretlige og faellesskabsretlige bestemmelser og ikke omhandler en bestemt erhvervsdrivendes konkrete situation, kan den ikke antages at vaere oplysninger fra den kompetente myndighed og dermed danne grundlag for, at det er helt udelukket at foretage "efteropkraevning ". Jeg foreslaar Domstolen at foelge dette synspunkt ved besvarelsen af det andet spoergsmaal .
11 . Jeg finder det imidlertid paa sin plads at praecisere ét punkt . Kommissionen har i sit skriftlige indlaeg ( 12 ) anfoert, at naevnte artikel 5, stk . 1, foerste led, kun gaelder den tyske ordning om "bindende tariferingsudtalelser ". Det maa understreges, at der hverken i selve artikel 4, stk . 1, foerste led, eller i betragtningerne til forordning nr . 1697/79 findes holdepunkt for, at faellesskabslovgiver har villet angive, at det forholdt sig saaledes . Kommissionen anfoerer i sit skriftlige indlaeg ( 13 ), at en lignende ordning findes i spansk ret . Det er efter min mening i strid med princippet om medlemsstaternes ligestilling samt retssikkerhedsprincippet alene paa grundlag af angivelser om Kommissionens hensigter at antage, at en bestemmelse i en raadsforordning, der er holdt i almindelige vendinger men uden saerlige oplysninger i betragtningerne vedroerende den omhandlede bestemmelse, kun kan finde anvendelse paa en ordning i denne eller hin medlemsstat .
12 . For saa vidt angaar det foerste spoergsmaal har den forelaeggende ret rejst spoergsmaal om gyldigheden af den kommissionsbeslutning, hvorefter der skulle ske efteropkraevning . Det anfoeres i den forbindelse, at EFT ikke ligger fremme til eftersyn paa Hauptzollamt og bestemt heller ikke er til raadighed paa Behns forretningssted, at importafgiftssatserne for varer hidroerende fra Spanien ikke var lette at finde frem til, naar henses til den reduktionskoefficient, hvormed satserne i Den Faelles Toldtarif skulle nedbringes, og endelig til at virksomheden Behn havde god grund til at antage, at den tyske brugstarifs angivelser var korrekte . Efter dens mening kunne det ikke rimeligvis forventes, at Behn konstaterede fejlen, hvorfor Kommissionens beslutning strider mod artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 1697/79 .
13 . Kommissionen har i den forbindelse gjort gaeldende, at det vil vaere i strid med reglen om faellesskabsrettens forrang at anerkende, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan paaberaabes med udgangspunkt i den tyske brugstarif . Jeg deler ikke dens opfattelse paa dette punkt og skal herom henvise til min gennemgang af dette spoergsmaal i mit forslag til afgoerelse i Binder-sagen ( 14 ), i hvilken forbindelse jeg skal erindre om, at Domstolen fulgte resultaterne af min gennemgang og i dommen undersoegte, om den paagaeldende erhvervsdrivende paa grundlag af den tyske brugstarif kunne have en berettiget forventning om, hvilken sats der var gaeldende, uanset naevnte brugstarif indeholdt en forkert sats . I dommen sondrede Domstolen i overensstemmelse med mit forslag mellem professionelle importoerer og andre importoerer . Den anfoerte saaledes foerst, at virksomheden i Binder-sagen
"driver erhverv paa dette omraade, idet selskabet hovedsaglig beskaeftiger sig med import og eksport"
og fastslog derefter paa grundlag heraf, at
"et saadant selskab kan ikke paa baggrund af et kommissionsforslag, der omhandler toldsatsen, og som foelge af, at satsen er indarbejdet i den nationale brugstarif, have en berettiget forventning om, hvilken sats der er gaeldende;"
Domstolen drog paa denne baggrund foelgende slutning :
"Det kan ikke antages at vaere urimeligt at forlange, at en saadan erhvervsdrivende ved laesning af de officielle publikationer skaber sig vished om den gaeldende faellesskabsret paa de relevante omraader, selv om satsen, som det var tilfaeldet i hovedsagen, kun vedroerte varer med oprindelse i Jugoslavien og var fastsat i en international handelsaftale indgaaet mellem Faellesskabet og Jugoslavien ( 15 ) ".
14 . Denne praksis maa ogsaa skulle anvendes i det foreliggende tilfaelde . Firmaet Behn er en erhvervsdrivende, der er saerlig specialiseret i emballage og desuden en virksomhed, hvis indfoersler toldbehandles i henhold til en samlet toldprocedure, der er en ordning, som kun kvalificerede og erfarne importoerer kan benytte ( 16 ).
15 . Besvarelsen af det foerste spoergsmaal maa derfor efter min mening gaa ud paa, at gennemgangen af dette spoergsmaal intet har frembragt, der kan anfaegte gyldigheden af Kommissionens beslutning af 4 . november 1985 .
16 . Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at besvare de praejudicielle spoergsmaal fra Finanzgericht Hamburg paa foelgende maade :
"1 ) Artikel 5, stk . 1, foerste led, i Raadets forordning nr . 1697/79 af 24 . juli 1979 om efteropkraevning af import - eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter, skal fortolkes saaledes, at artiklen ikke finder anvendelse paa en national brugstarif, der indeholder nationale og faellesskabsretlige bestemmelser, herunder bestemmelserne i Den Faelles Toldtarif .
2 ) Gennemgangen af det praejudicielle spoergsmaal har intet frembragt, der kan anfaegte gyldigheden af Kommissionens beslutning af 4 . november 1985 - KOM(85 ) 1709, endelig udg ., der er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland ."
(*) Originalsprog : fransk .
( 1 ) Domstolens dom af 12 . juli 1989 ( 161/88, Sml . 1989, s . 2415 ).
( 2 ) EFT specialudg . - Anden Serie - december 1975 - I . Forbindelser udadtil ( 1 b ), s . 3 .
( 3 ) AEndring af forordning ( EOEF ) nr . 590/68 om Den Faelles Toldtarif ( EFT L 318 af 15.11.1982, s . 1 ).
( 4 ) Om gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 5, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 om efteropkraevning af import - eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter ( EFT L 161 af 26.6.1980, s . 1 ).
( 5 ) Om efteropkraevning af import - eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter ( EFT L 197 af 3 . august 1979, s . 1 ).
( 6 ) Domstolens dom af 22 . oktober 1987, Foto-Frost, praemis 22 ( 314/85, Sml . s . 4199 ).
( 7 ) I afsnit 22 .
( 8 ) Claude J . Berr og Henri Tremeau, "Le droit douanier", Régime des opérations de commerce international en France et dans la CEE, 2 . udgave, nr . 252, s . 177 .
( 9 ) Artikel 23, Bundesgesetzblatt I, s . 737; artiklerne 28-31 i den almindelige tyske toldlov af 29 . november 1961, Bundesgesetzblatt I, s . 1937 .
( 10 ) Domstolens dom af 24 . november 1971, praemisserne 10-13 ( 30/71, Sml . 1971, s . 253 ).
( 11 ) Dom af 18 . marts 1986, VII R 55/83 BFHE 146, 294 .
( 12 ) S . 8 i den franske udgave .
( 13 ) S . 9 i den franske udgave .
( 14 ) Afsnittene 10-16 .
( 15 ) Naevnte sag 161/88, praemis 22 .
( 16 ) Artikel 20, stk . 1, i Raadets direktiv 79/695/EOEF af 24 . juli 1979 om harmonisering af fremgangsmaaderne ved varers overgang til fri omsaetning ( EFT L 205 af 13.8.1979, s . 19 ).