Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 5. veebruaril 2026(1)
Kohtuasi C‑813/24
Smartflats SA
versus
Région de Bruxelles-Capitale
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia)
Eelotsusemenetlus – Teenuste osutamise vabadus – Direktiiv 2006/123/EÜ – Teenused siseturul – Turismimajutusasutuse pidamine – Autoriseerimisskeem – Lubade andmise tingimused – Käitamine, mille tingimuseks on eeldeklaratsioon ja registreerimine – Linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse nõue – Linnaplaneerimisloa vajadus – Piirkondlike ja kohalike ametiasutuste osalemine menetluses – Otsustamise tähtaegade ja õiguskaitsevahendite puudumine linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse väljastamise menetluses
1.        Eelotsusetaotlusega soovitakse teada, kas direktiiviga 2006/123/EÜ(2) on kooskõlas õigusaktid, mis reguleerivad Région de Bruxelles-Capitale’is (pealinna Brüsseli piirkond, Belgia) turismimajutusasutuste autoriseerimist ja registreerimist.
2.        Keerulised piirkondlikud õigusnormid, mille kohaldamine kohalike omavalitsuste poolt tekitab nii mõnegi küsimuse, sisaldavad turismimajutusasutusele tegevusloa andmiseks vajalike nõuete seas linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse väljastamise nõuet.
3.        Euroopa Kohus käsitles kohtuotsuses Cali Apartments(3) käesolevas eelotsusetaotluses käsitletud õiguslike probleemidega enam-vähem sarnaseid küsimusi
seoses Prantsuse õigusaktidega turismimajutusasutuste kohta, millele kohaldatakse eelneva loa korda.(4)
4.        Käesolevas asjas on Euroopa Kohtul võimalik täpsustada oma kohtupraktikat, mis käsitleb selliste riigisiseste õigusnormide kooskõla direktiiviga 2006/123, millega piiratakse turismiteenuste osutamist. Arutelu võib aidata paremini mõista uus õigusakt – määrus (EL) 2024/1028,(5) mis on võetud vastu pärast kohtuotsust Cali Apartments.
5.        Kohtuvaidlus, milles on esitatud käesolev eelotsusetaotlus, asetub konteksti, kus paljud turismialaselt ligitõmbavad Euroopa linnad seisavad silmitsi seda tüüpi majutuse leviku mõjudega. Turismimajutuse levimisest põhjustatud igasugused (majanduslikud, sotsiaalsed, linnaruumiga seotud) probleemid on liikmesriikide poliitilistes aruteludes päevakajaline teema.(6)
I.      Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus: direktiiv 2006/123
6.        Viitan direktiivi 2006/123 põhjenduste ja sätete sõnastusele, mis on esitatud kohtuotsuse Cali Apartments punktides 3–11.
B.      Belgia õigus
1.      8. mai 2014 määrus(7)
7.        Artiklis 2 on märgitud, et sellega võetakse direktiiv 2006/123 Belgia õigusesse osaliselt üle.
8.        Artikli 3 punktis 2 on määratletud turismimajutusasutus („hébergement“) kui „majutusasutus [(„logement“)], mida pakutakse regulaarselt või aeg-ajalt üheks või mitmeks ööks tasu eest turistidele“.
9.        Artikli 3 punktis 6 on erinevate majutusasutuste kategooriate seas nimetatud „turismimajutusasutused“.
10.      Määruse artikli 4 kohaselt kehtib turismimajutusasutuse pidamisele „eelneva deklareerimise“ ja registreerimise nõue ning selleks peavad olema täidetud eelkõige artikli 5 punktis 2 täpsustatud tingimused.(8)
11.      Artikli 5 punktis 2 on sätestatud järgmised nõuded:
–        tuleohutustunnistuse saamine, mille on väljastanud turismimajutusasutuse asukoha omavalitsusüksuse linnapea pädeva teenistuse arvamuse alusel.(9) Teatavate asutuste puhul, sealhulgas turismimajutusasutused, võib valitsuse kehtestatud tingimustel olla piisav lihtsustatud kontrolli tunnistus (punkt a);
–        tunnistuse saamine, mille väljastab turismimajutusasutuse asukoha omavalitsusüksus, ja mis kinnitab, et see majutusasutus on „asutatud kooskõlas kehtivate ruumilise planeerimise ja linnaplaneerimiseeskirjadega“ (punkt b).
2.      24. märtsi 2016. aasta määrus(10)
12.      Mis puudutab tuleohutustunnistust, siis artiklis 27 on sätestatud nõuded lihtsustatud kontrolli tunnistuse saamiseks 8. mai 2014. aasta määruse artikli 5 punkti 2 alapunkti a tähenduses.
13.      Artiklis 27 on ette nähtud, et majutusasutuse maksimaalne mahutavus on alla kümne inimese ja samas hoones ei ole muud majutusasutust, või kui majutusasutus asub hoones, kus asub mitu turismimajutusasutust, mille mahutavus kokku on alla kümne inimese, kuid turismimajutusasutuste puhul siiski tingimusel, et turismimajutusasutust ei pea ettevõtja, kes peab samal ajal rohkem kui viit majutusasutust.
3.      Piirkondliku maakasutuse plaan(11)
14.      Linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse puhul on nõutud, et omavalitsus kinnitab, et kavandatav majutusasutus vastab kinnisasja olukorrale linnaplaneeringu kohaselt.
15.      Selles kohta on viitedokumendiks piirkondliku maakasutuse plaani sõnastik,(12) milles on eristatud mõisteid:
–        „eluase“ („logement“), mis on määratletud kui „ühe või mitme isiku elamuks või elukohaks mõeldud ruumide kogum, tingimusel et sellel ei ole muud seaduslikku, sealhulgas tegevusloaga või subsideeritud vanadekodu ja majutuskoha sihtotstarvet, ja välja arvatud hotelliettevõtted“ ning
–        „hotelliettevõte“, mis on määratletud kui „isikute vastuvõtmise asutused, mis võivad pakkuda klientidele teenuseid, nagu hotellid, külalistemajad, noortehostelid, motellid, pansionaadid, külaliskorterid, korterhotellid […]“.
4.      Brüsseli ruumilise planeerimise seadustik(13)
16.      Artikli 98 lõike 1 punkt 5 nõuab linnaplaneerimisloa saamist, kui on vaja muuta kinnisasja sihtotstarvet (st otstarvet, milleks tuleb kinnisasja selle ehitus- või linnaplaneerimisloa kohaselt kasutada) või kasutust (mis tähendab eespool nimetatud sihtotstarbe raames kinnisasjas või selle pinnal toimuvat konkreetset tegevust).
5.      Ministri 10. mai 2016. aasta selgitav ringkiri(14)
17.      Punktis 2 on sätestatud:
–        „[l]innaplaneerimise seisukohast on peamine kriteerium, mis eristab hotelliettevõtet eluasemest, asjaolu, et eluaseme/elukoha funktsioon on ajutiste kasutajate majutamise mõiste suhtes teisejärguline“;
–        hotelliettevõtte mõistet „tuleb tõlgendada laialt ja see hõlmab mis tahes liiki majutusasutust, mis on mõeldud ajutiste kasutajate majutamiseks, mis eristab seda eluaseme mõistest“;
–        „tuleb konkreetselt kontrollida, kas hoones turismimajutuse tegevusalal tegutsemiseks on nõutav – või mitte –, et hoone oleks klassifitseeritud „hotelliettevõtteks“ PRASi tähenduses“;
–        „kui kinnisasjal, milles turismimajutusasutus asub, säilib eluaseme põhifunktsioon, ei tohi seda võtta kasutusele hotelliettevõttena. Nii on see näiteks eluasemete puhul, mida antakse aeg-ajalt turistidele üürile, või eluasemete puhul, kus majutuse pidaja tavaliselt elab, pidades samal ajal osa eluasemest turismimajutusasutusena“;
–        „kui kinnisasja kasutatakse seevastu täies ulatuses turismimajutuseks, nii et seal ei ole ühtegi alalist elanikku, ei ole turismimajutustegevus enam kõrvaltegevus ning kinnisasja tuleb käsitada hotelliettevõttena PRASi tähenduses“;
–        „omavalitsustele jääb muidugi täielik kaalutlusõigus otsustada konkreetselt, kas kõnealusele kinnisasjale antud kasutusotstarve on nõuetele vastav“.
II.    Faktilised asjaolud, kohtuvaidlus ja eelotsuse küsimused
18.      Smartflats on äriühing, mis tegutseb Brüsseli kinnisvarasektoris ja tegeleb eelkõige eluruumide lühiajalisele üürile andmisega.
19.      Smartflats esitas 10. septembril 2020 Service Economie et Emploi du Service Public Régional de Bruxelles’ile(15) vastavalt 8. mai 2014. aasta määruse artiklile 4 Brüsselis asuva kinnisasja kohta turismimajutustegevuse registreerimiseks eeldeklaratsiooni.
20.      Brüsseli majandus- ja tööhõiveamet tunnistas 11. novembril 2021. aastal taotluse toimiku puudulikkuse tõttu vastuvõetamatuks. Brüsseli majandus- ja tööhõiveamet täpsustas, et kuna registreerimisnumbrit ei ole välja antud, ei ole majutusasutuse pidamine lubatud.
21.      Smartflats saatis 24. juunil 2022 Brüsseli linnapeale kirja etteheitega, et näib, et tuleohutustunnistuse taotlusi ei menetleta, kui linn leiab, et linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistust ei saa väljastada (kuigi 8. mai 2014. aasta määruses ei ole seatud ühe nendest dokumentidest väljastamise tingimuseks, et peab olema väljastatud teine dokument).(16)
22.      24. septembril 2022 kinnitas Smartflats Brüsseli majandus- ja tööhõiveameti kokku kutsutud istungil, et pakub nelja „üksusega“ kinnisasjas lühiajalise üüri majutusteenust.
23.      Brüsseli majandus- ja tööhõiveameti inspektor tuvastas 5. oktoobril 2022, et ruumides tegutseb turismimajutusasutus, mis ei vasta 8. mai 2014. aasta määruse nõuetele.
24.      Brüsseli majandus- ja tööhõiveamet tegi 8. novembril 2022. aastal ettekirjutuse viivitamatult lõpetada turismimajutusasutuse pidamine, kuna Smartflats ei olnud enne oma tegevuse alustamist esitanud eeldeklaratsiooni.
25.      Smartflats esitas 10. novembril 2022 Brüsseli linnapeale vaidlusaluse turismimajutusasutuse kohta lihtsustatud tuleohutuskontrolli tunnistuse taotluse.
26.      Pealinna Brüsseli piirkonna valitsuse peaminister, kelle vastutusalasse kuulub turism, jättis 8. novembri 2022. aasta korralduse 7. detsembril 2022 muutmata põhjendusel, et Smartflatsil ei ole 8. mai 2014. aasta määruse artikli 5 punkti 2 alapunktis a nimetatud tuleohutustunnistust ega registreerimisnumbrit, mis lubaks tal vastavalt eespool viidatud määruse artiklile 4 asutust pidada.
27.      Smartflats jätkas majutuskohtade pidamist, mille tõttu koostati 7. veebruaril 2023 protokoll, milles tuvastati tegevuse viivitamatu lõpetamise ettekirjutuse rikkumine.
28.      Smartflats taotles seejärel lihtsustatud tuleohutustunnistust. Brüsseli linnavalitsus jättis taotluse 22. mail 2023 rahuldamata, sest hoone sihtotstarbe muutmiseks ei olnud esitatud linnaplaneerimisloa taotlust. Nimetatud tunnistus anti lõpuks asjaomase vaide alusel.
29.      Brüsseli majandus- ja tööhõiveamet teavitas 15. juunil 2023 äriühingut Smartflats oma kavatsusest pöörata tegevuse viivitamatu lõpetamise ettekirjutus täitmisele, Brüsseli majandus- ja tööhõiveamet pitseeris kinnisasja 23. juunil 2023.
30.      Smartflats algatas 3. juulil 2023 menetluse Tribunal de première instance francophone de Bruxelles’is (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus, Belgia), milles ta taotles, et tühistataks 8. novembril 2022 tehtud ettekirjutus tegevuse viivitamatuks lõpetamiseks.
31.      Pealinna Brüsseli piirkond väitis, et äriühingu Smartflats taotlus on alusetu ja esitas vastukaebuse, milles nõudis, et koos majutuskoha pidamise keeluga määrataks sunniraha.
32.      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus) jättis 13. novembri 2023. aasta kohtumäärusega Smartflatsi kaebuse põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja rahuldas pealinna Brüsseli piirkonna vastukaebuse.
33.      Smartflats esitas selle kohtumääruse peale kaebuse Cour d’appel de Bruxelles’ile (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia), kes esitas eelotsusetaotluse, et Euroopa Kohus vastaks seitsmele küsimusele, millest toon siinkohal ära kolmanda, neljanda, viienda ja kuuenda küsimuse.
34.      Nimetatud neli küsimust on sõnastatud järgmiselt:
„3.      Kas direktiivi [2006/123] teenuste kohta siseturul artikliga 9 on proportsionaalsuse nõude seisukohast vastuolus selline õiguslik kord, mille kohaselt tuleb majutamiseks ja toiduvalmistamiseks vajaliku sisseseadega varustatud ja võimalik et koos lisatasu eest osutatavate hotellitüüpi teenustega regulaarselt või aeg-ajalt tasu eest turistidele üheks või mitmeks ööks pakutava eluaseme majanduslik kasutamine eelnevalt deklareerida ja registreerida, peamiselt seetõttu, et turiste tuleb kaitsta, ja täiendavalt (ja kaudselt) põhjusel, et see võimaldab kaitsta linnakeskkonda, mis hõlmab eluruumi kaitset?
4.      Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi [2006/123] teenuste kohta siseturul artikliga 10 on vastuolus selline õiguslik kord, mille kohaselt tuleb majutamiseks ja toiduvalmistamiseks vajaliku sisseseadega varustatud ja võimalik et koos lisatasu eest osutatavate hotellitüüpi teenustega regulaarselt või aeg-ajalt tasu eest turistidele üheks või mitmeks ööks pakutava eluaseme majanduslik kasutamine eelnevalt deklareerida ja registreerida, mis tähendab eelkõige, et tuleb esitada asjaomase turismimajutusasutuse asukoha omavalitsusüksuse tunnistus, mis kinnitab, et see majutusasutus on asutatud vastavalt ruumilise planeerimise õigusaktidele ja kehtivatele linnaplaneerimiseeskirjadele, kuna riigisisesed ruumilise planeerimise ja linnaplaneerimise õigusnormid nõuavad linnaplaneerimisloa saamist juhul, kui kinnisasja kasutus- või sihtotstarve muudetakse „eluasemest“ „hotelliettevõtteks“ ja kui eluaseme majanduslik kasutamine eespool nimetatud tähenduses kvalifitseeritakse hotelliettevõtteks, võttes arvesse seda, kuidas on viimati nimetatud mõiste ja turismimajutusasutuse mõiste vaidlusalustes õigusaktides vastavalt määratletud?
5.      Kas vastus eelmisele küsimusele on erinev sõltuvalt sellest, kas selle, mis kujutab endast „hotelliettevõtet“, kvalifitseerimine on või ei ole ministri ringkirjaga määratud piirides jäetud omavalitsuse otsustada?
6.      Kas direktiivi [2006/123] artikliga 13 on vastuolus selline õiguslik kord, mille kohaselt tuleb majutamiseks ja toiduvalmistamiseks vajaliku sisseseadega varustatud ja võimalik et koos lisatasu eest osutatavate hotellitüüpi teenustega regulaarselt või aeg-ajalt tasu eest turistidele üheks või mitmeks ööks pakutava eluaseme majanduslik kasutamine eelnevalt deklareerida ja registreerida, mis tähendab eelkõige, et tuleb esitada asjaomase turismimajutusasutuse asukoha omavalitsuse tunnistus, mis kinnitab, et see majutusasutus on asutatud vastavalt ruumilise planeerimise õigusaktidele ja kehtivatele linnaplaneerimiseeskirjadele, kui selle tunnistuse väljastamiseks ei ole ette nähtud tähtaega, kehtestatud eriomast põhjendamiskohustust ega ette nähtud ühtegi konkreetset õiguskaitsevahendit?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
35.      Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtus 27. novembril 2024.
36.      Kirjalikud seisukohad on esitanud Smartflats, Belgia ja Madalmaade valitsused ning Euroopa Komisjon. 12. novembril 2025 peetud kohtuistungil osalesid Smartflats, Belgia valitsus ja komisjon.
37.      Euroopa Kohtu palvel piirdub käesolev ettepanek kolmanda, neljanda, viienda ja kuuenda eelotsuse küsimuse analüüsimisega.
IV.    Õiguslik hinnang
A.      Sissejuhatus
38.      Vaidluse ulatust aitavad piiritleda eeldused, millest lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus.
39.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub kokkuvõttes Euroopa Kohtul tõlgendada direktiivi 2006/123 artikleid 9, 10 ja 13, et teha kindlaks, kas nendega on kooskõlas pealinna Brüsseli piirkonnas kehtiv turismimajutusasutuste autoriseerimisskeem, eelkõige kuna sellega kehtestatakse kohustus hankida kinnisasja turismimajutusettevõttena kasutusele võtmiseks linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus(17).(18)
40.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib:
–        vaidlust ei ole selles, et 8. mai 2014. aasta määrus kuulub direktiivi 2006/123 kohaldamisalasse ning selline tegevus nagu Smartflatsi tegevus (mis seisneb möbleeritud eluruumide tasu eest ja lühiajalisele üürile andmises ajutistele kasutajatele, kellele need ei muutu elukohaks), on teenused viidatud direktiivi artikli 4 tähenduses;
–        samuti ei vaielda selle üle, et 8. mai 2014. aasta määrusega kehtestatakse autoriseerimisskeem direktiivi 2006/123 artikli 9 tähenduses, mitte selline „nõuete“ kord nagu on käsitletud nimetatud direktiivi artiklites 14 ja 15;
–        mis puudutab direktiivi 2006/123 artiklis 9 kehtestatud nõudeid, siis ei ole pealinna Brüsseli piirkonna kord diskrimineeriv ja selle aluseks on olulise avaliku huviga seotud põhjused, mille proportsionaalsus on kaheldav;
–        kuigi tundub, et tuleohutustunnistuse nõue täidab direktiivi 2006/123 artikli 10 nõudeid, on kaheldav, et need nõuded on täidetud ka linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse esitamise nõude puhul.
B.      Kolmas eelotsuse küsimus
41.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib direktiivi 2006/123 artikli 9 tõlgendamist „proportsionaalsuse nõude seisukohast“, et teha kindlaks, kas sellega on vastuolus selline õiguslik kord nagu seda on vaidlusalune kord, mille kohaselt:
–        tuleb majutamiseks ja toiduvalmistamiseks vajaliku sisseseadega varustatud ja võimalik et koos lisatasu eest osutatavate hotellitüüpi teenustega regulaarselt või aeg-ajalt tasu eest turistidele üheks või mitmeks ööks pakutava eluaseme majanduslik kasutamine eelnevalt deklareerida ja registreerida;
–        tuleb seda teha „peamiselt seetõttu, et turiste tuleb kaitsta, ja täiendavalt (ja kaudselt) põhjusel, et see võimaldab kaitsta linnakeskkonda, mis hõlmab eluruumi kaitset“.
42.      Riigisisese autoriseerimisskeemi kooskõla direktiiviga 2006/123 tuleb hinnata selle direktiivi artikli 9 lõiget 1 arvestades. Liikmesriigid võivad sellist skeemi rakendada üksnes siis, kui see ei ole diskrimineeriv, see on põhjendatud olulise avaliku huviga seotud põhjuse tõttu ja see on seatud eesmärgiga proportsionaalne.
43.      Loa saamise tingimused peavad vastama direktiivi 2006/123 artiklile 10. Selle artikli kohaselt peavad autoriseerimisskeemid põhinema kriteeriumidel, mis piiravad pädevate asutuste kaalutlusõiguse kasutamist ja vastavad lõikes 2 sätestatud tunnustele.
44.      Nii direktiivi 2006/123 artikli 9 lõige 1, mis käsitleb põhjendamist, kui ka artikli 10 lõige 2, mis käsitleb lubade andmise kriteeriume, sisaldavad selgeid, täpseid ja tingimusteta kohustusi, mis annavad neile vahetu õigusmõju.(19)
45.      Seetõttu peab halduslubade andmise kord olema nende kahe artikliga kooskõlas.(20) See kooskõla eeldab selle kontrollimist, et piirang ennekõike „ei oleks diskrimineeriv kodakondsuse alusel, oleks põhjendatud olulise avaliku huviga seotud põhjusega, oleks taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv, ei läheks nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale ning seda ei oleks võimalik asendada muude, vähem piiravate meetmetega, millega saavutataks sama tulemus“.(21)
46.      Lõpuks peab just eelotsusetaotluse esitanud kohus kaaluma, kas direktiivi 2006/123 artiklis 9 nõutud kolm tingimust on täidetud, sest tema on kohtuasja asjaoludega kõige paremini kursis.(22)
47.      Euroopa Kohus saab siiski eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastamiseks anda juhised, mis aitavad eelotsusetaotluse esitanud kohtul teha otsuse kohtuasjas, mis tal tuleb lahendada.(23)
1.      Diskrimineerimine
48.      Toimikus sisalduvast teabest ei saa järeldada, et autoriseerimisskeem oleks diskrimineeriv, kuna seda kohaldatakse võrdselt nii pealinna Brüsseli piirkonnas asuvate ettevõtjate kui ka teiste liikmesriikide kodanike või residentide suhtes, kes soovivad niisuguse iseseisva majandustegevusega selle piirkonna territooriumil tegeleda.
49.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on sellise hinnanguga nõus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et nimetatud skeem ei kehtesta mingisugust turismimajutusteenuste pakkujate vahelist diskrimineerimist.(24)
2.      Põhjendamine olulise avaliku huviga seotud põhjustega
50.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et vaidlusaluse määruse eesmärk on kaitsta turiste ja linnakeskkonda.(25)
51.      Direktiivi 2006/123 artikli 4 punkti 8 kohaselt on „olulise avaliku huviga seotud põhjus „Euroopa Kohtu kohtupraktikaga tunnustatud mõiste, mis hõlmab järgmisi valdkondi: […] tarbijate, teenuse kasutajate […], keskkonna- ja linnakeskkonna kaitse […]“.
52.      Põhimõtteliselt võib turistide kui turismimajutusasutuste kasutajate kaitsmine kuuluda tarbijate ja teenuse kasutajate kaitse üldisema mõiste alla. Linnakeskkonna kaitset on direktiivis 2006/123 sõnaselgelt nimetatud.
53.      Seega oleks need kaks kasutatud põhjendust kooskõlas mõne põhjusega, mis on direktiivi 2006/123 ja Euroopa Kohtu praktika kohaselt lubatud.(26)
54.      Nagu juba märkisin, viitab määrus 2024/1028 lisaks mõjule, mida turismimajutusasutused võivad avaldada eluasemepoliitikale. Euroopa Kohus on „selgitanud, et sotsiaaleluasemepoliitikaga seotud nõuded, millega astutakse vastu maakasutuse survele, eriti kui konkreetset turgu iseloomustavad struktuurne eluasemete nappus ning eriti tihe asustus, võivad kujutada endast olulise avaliku huviga seotud põhjuseid“.(27)
3.      Turistide kaitsmise eesmärgiga põhjendatud autoriseerimisskeemi vajalikkus ja proportsionaalsus
55.      Vastavalt direktiivi 2006/123 artikli 9 lõikele 1 tuleb teha kindlaks, kas vaidlusalune autoriseerimisskeem a) on turistide kaitsmiseks vajalik ja b) vastab proportsionaalsuse põhimõtte nõuetele.
56.      Piirangud, mida liikmesriigid teenuste osutamisele kehtestavad, peavad olema kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. See oleks nii juhul, kui nimetatud piirangud sobivad taotletava eesmärgi saavutamiseks, ei lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik, ning muud vähem piiravad meetmed ei võimalda saavutada sama tulemust.(28)
57.      Lisaks on liikmesriigi õigusnorm taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv üksnes juhul, kui see vastab tõepoolest huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt.(29)
58.      Kui liikmesriik soovib tugineda eesmärgile, millega saab õigustada teenuste osutamise vabaduse riivet, siis peab see liikmesriik esitama antud küsimust lahendavale kohtule kogu teabe, mis võimaldab kohtul veenduda, et meede vastab tõepoolest proportsionaalsuse põhimõttest tulenevatele nõuetele.(30)
59.      Belgia valitsus:
–        väidab, et ülekaaluka avaliku huviga seotud põhjus, millega püüti peamiselt vaidlusalust õigusnormi kaitsta, oli turistide kaitsmine;
–        põhjendab õigusnormi vajalikkust ja proportsionaalsust, väites, et see võimaldab turiste paremini kaitsta kui lihtne tagantjärele registreerimise ja kontrollimise süsteem, mis ei oleks sama tõhus. Eelnev luba tagab turistile, et üüritavat majutusasutust käitatakse seaduslikult ja et see täidab seetõttu kõik õigusaktidest (elamiskõlblikkuse, tervislikkuse ja ohutuse alased miinimumstandardid, linnaplaneerimiseeskirjad ja muud õigusnormid, mis tagavad teenuseosutaja usaldusväärsuse) tulenevad nõuded.
60.      Komisjon ja Smartflats leiavad seevastu, et pealinna Brüsseli piirkonnas turismimajutusasutustele lubade andmiseks
kehtestatud kord ei ole turistide kaitsemiseks vajalik ega proportsionaalne, kuna olemas on vähem piiravad alternatiivid.(31)
61.      Isegi, kui selles küsimuses on viimane sõna eelotsusetaotluse esitanud kohtul, on minu meelest Smartflatsi ja komisjoni argumendid veenvamad.
62.      Esiteks nagu väidab komisjon, ei ole elamiskõlblikkuse, tervislikkuse ja ohutuse alaste miinimumstandardite täitmise tagamiseks vaja kohaldada käesoleva kohtuasja esemeks olevat eelneva loa korda. Nende nõuete järgimise kohustus on kõigi pealinna Brüsseli piirkonna majutusasutuste puhul nähtud juba ette eelkõige eluasemeseadustiku artiklites 4 ja 219.(32)
63.      Lisaks ei anna eelneva loa korra raames linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse nõudmine turismimajutusasutuste elamiskõlblikkuse, tervislikkuse ja ohutuse alaste miinimumstandardite osas midagi juurde. Tunnistus kinnitab, et kinnisasjal on mingi kindel kasutusotstarve (sihtotstarve): seda kasutatakse eluaseme või hotelliettevõttena.
64.      Teiseks, kui käsitleda probleemi turismimajutusasutusi kasutatavatele isikutele pakutava teabe seisukohast, on sellistel isikutel kõige levinumate vahendusplatvormidega (näiteks Airbnb) seotud koostöömajanduse raames olemas vahendid majutusasutuste kvaliteedi kontrollimiseks ja hindamiseks.(33)
65.      Samalaadsed vahendid võimaldavad „seda, et majutuskoha otsijatel on valiku tegemisel täielik ülevaade üürileandjate poolt platvormil pakutavatest majutuskohtadest“.(34)
66.      Selleks, et turiste lühiajalise majutuse üürimisel kaitsta, on elektrooniliste platvormidega seotud (mitteametlikud) vahendid sellise turumajanduse kontekstis, millele tugineb direktiiv 2006/123, üldiselt tõhusad ja kindlasti vähem piiravad kui eelneva loa kord.
67.      Lõpetuseks kasutatakse Belgias endas, Flaami ja Vallooni piirkondades turismimajutusasutuste järelkontrolli mehhanisme. Kättesaadavast teabest nähtub, et selliste kontrollimehhanismide tulemused on praktikas paremad kui pealinna Brüsseli piirkonnas kasutatava eelneva loa korra tulemused.(35)
68.      Järelikult – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnang ei ole teistsugune – tundub kõik viitavat sellele, et vaidlusalune õiguskord ei vasta täielikult vajalikkuse ja proportsionaalsuse kriteeriumidele turistide kaitsmise eesmärgi saavutamiseks.
4.      Linnakeskkonna kaitse eesmärgiga põhjendatud autoriseerimisskeemi vajalikkus ja proportsionaalsus
69.      Belgia valitsus väidab, et vaidlusalune kord on vajalik ja proportsionaalne, et kaitsta pealinna Brüsseli piirkonna linnakeskkonda ja eluasemeid.
70.      Belgia valitsus viitab sellega seoses mitmele küsimust hästi illustreerivale uuringule(36) selle kohta, et Brüsselis on nn „Airbnb fenomen“ toonud kaasa turismimajutusasutuste vohamise, kuna need on kasumlikumad, mille tõttu on eluasemeturg elanike jaoks kehvemaks muutunud.
71.      Belgia valitsuse väitel on „Airbnb fenomeni“ negatiivne mõju tajutav elamukinnisvara üüri- ja müügihinna tõusus. Elanikel on keeruline leida üürimiseks või ostmiseks elamukinnisvara ja sotsiaaleluruumide ootenimekirjad pikenevad.
72.      Smartflats tõlgendab uuringuid ja pealinna Brüsseli piirkonna eluasemeturu andmeid teistmoodi:
–        selle piirkonna elamukinnisvara üüriturul on pindade arv turismimajutusasutuste üürimise tõttu vähenenud umbes 2400 pinna võrra, mis moodustab vaevalt 0,7% eraomandis üüripindadest. Turismimajutusasutuste pidamise piirangud ei lahenda kinnisvarakriisi, mille põhjus seisneb selles, et ei ehitata piisavalt taskukohaseid eluasemeid ja arvukalt eluasemeid seisab tühjalt;(37)
–        ühe 2024. aasta uuringu(38) kohaselt on pealinna Brüsseli piirkonnas umbes 11 500 tühja eluaset (tegelik arv oleneb arvutusmetoodikast). Lisaks sellele on piirkonnas 5000 tühja sotsiaaleluruumi. Smartflats väidab, et tühjade eluasemete arv on seega viis korda suurem kui eluasemete arv, mis on eluasemeturult kadunud, kuna neid üüritakse välja turismimajutusasutustena.
73.      Smartflats toob samuti välja, et võrreldes Flaami ja Vallooni piirkonnaga on pealinna Brüsseli piirkonnas lubade korra rakendamine kehv.(39) Flaami piirkonna puhul oli registreeritud majutusasutuste määr 60% ja Valloonia piirkonna puhul oli see 48%; nimetatud piirkondades kasutatakse lihtsat turismimajutusasutuste tagantjärele registreerimise ja kontrollimise süsteemi.
74.      Smartflats väidab nimetatud põhjustel, et vaidlusalune kord ei ole pealinna Brüsseli piirkonna linnakeskkonna ja eluruumide kaitsmiseks vajalik ega proportsionaalne.
75.      Mina omalt poolt mõistan Belgia valitsuse õigustatud muresid, mis sarnanevad eespool osutatud määruse 2024/1028 põhjenduses 1 käsitletuga. Pole lihtne leida tasakaalu turismimajutusasutuste valdkonna kasvava nõudluse rahuldamise ja (võimalike) negatiivsete tagajärgede vahel, mis kaasnevad seda tüüpi majutusasutuste levimisega, mille omanikud eelistavad kasutada oma kinnisasju turismimajutuseks, selle asemel, et üürida neid pikaajaliselt eluruumidena välja.
76.      Liidu õiguse seisukohast (juhindudes asutamisvabadusest) aitab kohtuotsuse Cali Apartments pretsedent mõista, kas käesoleval juhul vaidlusaluse korraga enam-vähem sarnane kord on direktiiviga 2006/123 kooskõlas.
77.      Prantsuse kord läbis vajalikkuse ja proportsionaalsuse testi, mida Euroopa Kohus kasutas kohtuotsuses Cali Apartments, sest sellel oli kolm olulist omadust:
–        kord põhines uuringul, mis käsitles Prantsusmaa eluasemeturgu ja survet, mida turismimajutusasutuste levik sellele avaldab. Prantsusmaa valitsus esitas nimetatud uuringu Euroopa Kohtule;(40)
–        selle kohaldamisalast olid välistatud eluruumid, mis on üürileandjale peamiseks elukohaks, kuivõrd nende väljaüürimine ei too kaasa pikaajalisi mõjutusi üüriturule, kuna üürileandjal puudub vajadus seada peamine elukoht sisse mõnda teise eluruumi;(41)
–        geograafilisest seisukohast ei olnud kord üldkohaldatav, vaid oli piiratud geograafilise ulatusega, suunatud piiratud arvule tihedalt asustatud omavalitsusüksustele, kus täheldatakse pingeid eluruumide üüriturul.(42)
78.      Pealinna Brüsseli piirkonna autoriseerimisskeemil ei näi olevat ühtegi kolmest nimetatud omadusest, kuigi selles osas peab andma lõpliku hinnangu eelotsusetaotluse esitanud kohus.
a)      Eelnevad uuringud
79.      Esiteks ei tundu, et enne 8. mai 2014. aasta määruse (ja seda täiendanud õigusnormide) vastuvõtmist oleks uuritud põhjalikult pealinna Brüsseli piirkonna turismimajutusasutuste turgu ja selle mõju eluasemetele.
80.      Kohtuistungil olid pooled ühel nõul, et pealinna Brüsseli piirkonnas eluasemete pikaajalise üürimise turul üüripindade nappusega võitlemine ei olnud põhjus, mille tõttu võeti vastu 8. mai 2014. aasta määrus, milles käsitleti ainult ruumilist planeerimist.
81.      Belgia valitsus märkis, et nimetatud määruse eesmärk oli hoida ära turismimajutusasutuste levik, mis on seotud koostöömajanduse platvormide arenguga ja mida on täheldatud hiljem teistes turismisihtkohaks olevates suurtes Euroopa linnades. Smartflats väitis seevastu, et määruse eesmärk oli kaitsta traditsioonilist hotellisektorit.
82.      Pealinna Brüsseli piirkonna eluasemeturgu käsitlevad uuringud, mida mainisid Smartflats ja komisjon, näitavad, et surve eluasemetele selles piirkonnas ja taskukohase majutuse puudumine on tingitud mitmest tegurist (rahvaarvu kiire kasv, vaesus suures osas elanikkonnast, üürihindade tõus ja uute eluasemete nappus, eelkõige sotsiaaleluruumide nappus).
83.      Nimetatud uuringutes mainitakse turismimajutusasutuste arengut ühe täiendava tegurina, mis tekitab küll eluasemeturul pingeid, aga mille mõju on piiratud, kuna see moodustab piirkonna majutuspindadest mitte rohkem kui 0,7%.
b)      Turismimajutusasutused omaniku eluasemel
84.      Vaidlusaluses õigusnormis nõutakse turismimajutusasutustelt eelnevat luba ka juhul, kui tegemist on turismimajutusasutuse omaniku eluaseme ruumidega, kus omanik jätkuvalt elab.
85.      Linnakeskkonna kaitsmine ei õigusta sellist piiravat meedet, kui eluaseme omanikud jätkavad seal elamist. Sellises olukorras ei muutu linnakeskkond kui selline: eluaseme peamine kasutusotstarve jääb samaks kui varem.
86.      Ministri 2016. aasta ringkirjas on nähtud ette, et kui majutuse pidaja elab alaliselt eluasemel, pidades samal ajal ainult osa eluasemest turismimajutusasutusena, prevaleerib põhifunktsioon (eluase), mitte selle täiendav funktsioon (turismimajutusasutus). Selline asjaolu lihtsustab linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse saamist, kuna kinnisasja kasutusotstarvet ei ole vaja muuta.
87.      Ent toimikus sisalduvast teabest ei nähtu, et pealinna Brüsseli piirkonna ametiasutused kasutaks seda võimalust, mida on mainitud ainult ministri 2016. aasta ringkirjas. Ringkirjaga antakse omavalitsusele ulatuslik kaalutlusõigus, et sellisel juhul kas nõuda eluaseme kasutusotstarbe muutmist või jätta see nõudmata. Selle asjaolu peab selgitama välja eelotsusetaotluse esitanud kohus.
c)      Mõjutatud geograafiline piirkond
88.      Vaidlusalust õigusnormi kohaldatakse terves pealinna Brüsseli piirkonnas ja selle puhul ei eristata piirkondasid turismimajutusasutuste väiksema või suurema leviku alusel.(43)
89.      Belgia valitsus märgib, et PRAS jagab pealinna Brüsseli piirkonna territooriumi piirkondadeks, kus juba soodustatakse erinevaid kinnisasjade kasutusotstarbeid. Belgia valitsuse hinnangul ei ole erinevate turismimajutusasutuste käsitlemiseks mõistlik teha uut jaotust.
90.      Sellegipoolest ei ole PRASi piirkondade loomisel lähtutud turismimajutusasutuste suuremast või väiksemast levikust ning seetõttu ei oma need eelneva loa korra vajalikkuse ja proportsionaalsuse seisukohast mingit tähtsust, kui seda korda kohaldatakse üldiselt ehk teisisõnu ei võeta korra kohaldamisel arvesse iga piirkonna tegelikku olukorda.
91.      Komisjon(44) tsiteeris seda punkti käsitlevas arutelus ühte eelotsusetaotluse esitanud kohtu 16. jaanuari 2023. aasta otsust (mis tehti teistsuguses kohtukoosseisus), mis käsitles turismimajutustegevust pealinna Brüsseli piirkonna Schaerbeeki omavalitsusüksuses.(45) Nimetatud otsusele viitas kohtuistungil ka Belgia valitsus, kes kinnitas, et otsus on jõustunud.
92.      Cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus) esimene koda F sedastas, et 8. mai 2014. aasta määruses ette nähtud nõue linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse kohta pealinna Brüsseli piirkonnas asuva mis tahes turismimajutusasutuse puhul ei ole kooskõlas kohtuotsusega Cali Apartments, kuna „seda kohaldatakse kõigis piirkonna territooriumil asuvates omavalitsusüksustes, samas kui [Euroopa Kohtu] otsuses nõutakse „eriti märgatavat“ survet üüripindadele, mis […] tähendab, et piirkonna territooriumil asuvates omavalitsusüksustes on lähenemine erinev ja võrdluspõhine“.(46)
93.      Eeltoodud kaalutlusi arvestades saab kolmandale eelotsuse küsimusele vastata kahes osas:
–        direktiivi 2006/123 artikliga 9 ei ole põhimõtteliselt vastuolus õiguskord, mis nõuab sellise eluaseme eelnevat deklareerimist ja registreerimist, mida kasutatakse regulaarselt või aeg-ajalt turismimajutuse pakkumiseks, tingimusel, et selline kord on turistide ja linnakeskkonna kaitsmiseks vajalik ja proportsionaalne;
–        liikmesriigi kohtu ülesanne on hinnata nimetatud korra vajalikkust ja proportsionaalsust, võttes arvesse nimetatud korra geograafilist ulatust, seda, kas kord tugineb uuringutele ja täpsetele andmetele, ning seda, kas see on kooskõlas nende linnapiirkondade elamuvajadustega, milles nimetatud korda kohaldatakse.
C.      Neljas ja viies eelotsuse küsimus
94.      Neljandat ja viiendat eelotsuse küsimust saab käsitleda koos. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib nendega kokkuvõttes teada:
–        kas direktiivi 2006/123 artikliga 10 on vastuolus selline õiguskord, nagu seda on vaidlusalune kord, mis kohustab esitama linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab sellega seoses, et „riigisisesed ruumilise planeerimise ja linnaplaneerimise õigusnormid nõuavad linnaplaneerimisloa saamist juhul, kui kinnisasja kasutus- või sihtotstarve muudetakse „eluasemest“ „hotelliettevõtteks“ ja kui [turismimajutusasutusena kasutatav eluase] kvalifitseeritakse hotelliettevõtteks, võttes arvesse seda, kuidas on viimati nimetatud mõiste ja turismimajutusasutuse mõiste vaidlusalustes õigusaktides vastavalt määratletud“;
–        kas vastus nimetatud küsimusele on erinev sõltuvalt sellest, kas selle, mis kujutab endast hotelliettevõtet, kvalifitseerimine on või ei ole ministri ringkirjaga määratud piirides jäetud omavalitsuse otsustada.
95.      Direktiivi 2006/123 artikli 10 lõike 1 kohaselt põhinevad „autoriseerimisskeemid […] kriteeriumidel, mis välistavad pädevate asutuste hindamisõiguse meelevaldse kasutamise“.
96.      Sama artikli 10 lõikes 2 on ette nähtud, et autoriseeringu andmise kriteeriumid peavad olema mittediskrimineerivad, põhjendatud olulise avaliku huviga seotud põhjusega, olema proportsionaalsed selle avaliku huvi eesmärgiga, selged ja ühemõttelised, objektiivsed, eelnevalt avalikustatud ning, läbipaistvad ja kättesaadavad.(47)
97.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on juba tuvastanud, et vaidlusalune autoriseerimisskeem ei ole diskrimineeriv. Analüüsisin eelneva küsimuse käsitlemisel selle põhjendatust turistide ja linnakeskkonna kaitse seisukohast.
98.      Nüüd tuleb kaaluda, kas vaidlusaluse autoriseerimisskeemi keskmes olev linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse nõue vastab direktiivi 2006/123 artikli 10 lõike 2 ülejäänud nõuetele.
99.      Eelkõige tuleb kontrollida, kas õigusnorm, millega on see nõue kehtestatud, on selge, ühemõtteline ja objektiivne, kas see on eelnevalt avalikustatud ning kas see on läbipaistev ja kättesaadav.(48)
100. Eelneva avalikustamise tingimus on täidetud, kuna 8. mai 2014. aasta määrus avaldati ametlikult. See pole nii aga ministri 2016. aasta ringkirja puhul, mida ei avaldatud ametlikult ja mis on kättesaadav ainult ühel veebilehel.
101. Ülejäänud nõuete kohta on Euroopa Kohus sedastanud (kokkuvõtlikult) järgmist:
–        autoriseerimise tingimused on selged ja ühemõttelised, kui need on kergesti mõistetavad, vältides igasugust ebamäärasust nende sõnastuses;
–        objektiivsuse nõue tähendab, et loataotlusi hinnatakse üksnes nende sisu järgi, et tagada puudutatud isikute objektiivne ja erapooletu kohtlemine, nagu nõuab nimetatud direktiivi artikli 13 lõige 1.(49)
102. Leian Euroopa Kohtu käsutuses oleva teabe põhjal, et vaidlusalust korda ei saa kvalifitseerida selgeks, ühemõtteliseks ja läbipaistvaks. Lõppkokkuvõttes peab selle küsimuse üle otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes arvesse juhiseid, mille Euroopa Kohus talle annab.
103. Juhul, kui olen vaidlusalusest õigusnormist õigesti aru saanud, eristatakse linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse väljastamisel kahte olukorda:
–        kui eluaseme kasutusotstarbeks on juba määratud selle turismimajutusasutusena kasutamine, on selle omanikul õigus sellele, et linnavalitsus väljastab talle linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse ilma, et selleks oleks vaja teha mingeid täiendavaid toiminguid. Sellisel juhul ei ole vaja taotleda linnaplaneerimisluba selleks, et eluaseme turismialast kasutamist tunnustataks vastavalt CoBATi sätetele.(50) Sellisel juhul on linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus „pelgalt formaalsus“ ja see on direktiivi 2006/123 artikli 10 lõikega 2 kooskõlas;
–        olukord on teine juhul, kui eluaset ei kasutata turismimajutusasutusena ja selle turismimajutusasutusena pidamiseks tuleb muuta kinnisasja kasutusotstarvet. Sellisel juhul tuleb enne seda, kui linnavalitsus väljastab linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse, saada linnaplaneerimisluba vastavalt CoBATi artiklile 98.
104. Teise olukorra puhul, millega on tegemist käesolevas kohtuasjas ja suuremal osal juhtudest, kui mõni isik soovib hakata tegelema turismimajutusteenuse osutamisega, ei ole linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse dokument pelgalt kinnisasja kasutusotstarvet tõendav dokument (nagu väitis kohtuistungil Belgia valitsus), sest selle väljastamise eelduseks on kohaliku omavalitsuse eelnev haldustegevus.
105. Olgu igal juhul märgitud, et siinkohal ei ole tegemist selge ja lihtsa linnaplaneerimiseeskirjade kohaldamisega, mis ei jää direktiivi 2006/123 kohaldamisalasse,(51) vaid kriteeriumiga, mida kohaldatakse turismiteenuste osutamise autoriseerimisskeemi puhul, mis jääb direktiivi 2006/123 kohaldamisalasse.(52)
106. Linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse nõue tähendab, et korraga kohaldatakse CoBATi artiklit 98 (linnaplaneerimisloa vajalikkus kinnisasja siht- või kasutusotstarbe muutmiseks) ja 8. mai 2014. aasta määruse artikli 5 punkti 2 alapunkti b (tõend peab kinnitama, et majutusasutus on „asutatud kooskõlas kehtivate ruumilise planeerimise ja linnaplaneerimiseeskirjadega“).
107. Niisiis juhul, kui kinnisasja kasutusotstarbeks on määratud selle eluasemena kasutamine, muutub keerulisemaks linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse saamine, et saada hiljem piirkondlikelt ametiasutustelt registreerimisnumber: sekkuma peab linnavalitsus, mis on kättesaadava teabe alusel keeruline, kuivõrd selleks tuleb väljastada (uus) linnaplaneerimisluba.
108. 8. mai 2014. aasta artikli 5 punkti 5 alapunktis b ei ole esitatud selgeid suuniseid tehniliste nõuete kohta, mida omavalitsus peab linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse väljastamiseks kontrollima, et kinnisasja saaks registreerida ja lubada selle turismimajutusasutusena kasutamist.
109. Täiendavaid selgitusi ei leia ka CoBATi artiklist 98, mis ei viita turismimajutustegevusele.
110. Asjaolu, et PRASis eristatakse mõisteid „eluase“ ja „hotelliettevõte“(53) tähendab, et kui kinnisasja kasutusotstarve on eluase, on vaja linnaplaneerimisluba, et muuta selle kasutusotstarve hotelliettevõtteks.
111. Kohalikel omavalitsustel on lisaks ulatuslik kaalutlusruum, et otsustada, kas nad nõustuvad kasutusotstarbe muutmisega, samuti näib, et eri omavalitsusüksustes kasutatakse selleks erinevaid kriteeriume.
112. Samuti pole selge, milline seos on 8. mai 2014. aasta määruses kasutatud mõiste „turismimajutusasutus“(54) ja PRASis kasutatud mõiste „hotelliettevõte“ vahel, mida pealinna Brüsseli piirkonna omavalitsusüksused kohaldavad erinevalt.
113. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu jaoks seisneb probleem selle kindlaks tegemises, kas kõik turismimajutusasutused (8. mai 2014. aasta määruse artikli 3 tähenduses) tuleb kvalifitseerida „hotelliettevõteteks“ (PRASi tähenduses) ja kas seetõttu on eluaseme turismimajutusasutusena kasutusele võtmiseks vaja linnaplaneerimisluba.(55)
114. Pealinna Brüsseli piirkonna omavalitsusüksused käsitavad kättesaadava teabe kohaselt enamasti kõiki turismimajutusasutusi hotelliettevõtetena PRASi tähenduses. Sellise lähenemisega kaasneb tavaliselt kinnisasja kasutusotstarbe muutmine (mis ei ole lihtne), et kinnisasja kohta väljastataks linnaplaneerimisluba.
115. Kuna linnaplaneerimiseeskirjadega piiratakse hotelliettevõtete loomise võimalust, on keeruline saada linnaplaneerimisluba, mille puhul ma kordan, et see annab võimaluse saada linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse, mida on vaja turismimajutusasutuse registreerimiseks.
116. Sellistel tingimustel:
–        isikul, kes soovib pidada turismimajutusasutusena ühte ruumi oma isiklikust eluasemest, kus ta ise jätkuvalt elab, on vaja hankida hotelliettevõtte linnaplaneerimisluba, mis tundub ilmselgelt ebaproportsionaalne. Nagu eelnevalt märkisin, on nimetatud isikul võimalik sellest nõudest kõrvale hoida ainult juhul, kui ametiasutus leiab, et kinnisasjas toimuv turismimajutustegevus on kõrvaltegevus kinnisasja põhifunktsioonile, milleks on eluaseme funktsioon. Siiski näib, et omavalitsused ei kohalda linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuste väljastamisel seda erandit, mida on mainitud ainult ministri 2016. aasta ringkirjas, süstemaatiliselt ja ühtselt;
–        isik, kes soovib pidada turismimajutusasutust kinnisasjas, mille kasutusotstarbeks ei ole linnaplaneerimiseeskirjade kohaselt määratud hotelliettevõttena kasutamine, seisab silmitsi kavandatava turismiettevõtte linnaplaneerimise seisukohast kvalifitseerimise dilemmaga, määrates kinnisasjale mõne PRASi kategooria, mis ei ole selleks ette nähtud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus(56) mainib kohtupraktikat, milles kritiseeritakse sellest keerukusest tingitud mõistelist lõhet.
117. Eeltoodule lisandub kohtuistungil ilmnenud nõue: eluaseme kasutusotstarbe täielikul või osalisel muutmisel hotelliettevõtteks, mida nõuab PRAS eluaseme turismimajutusasutusena pidamiseks, peab omanik selle hüvitama, mis seisneb piirkonnas sama eluasemete pindala säilitamises, nagu on sätestatud PRASi „Kõigile piirkondadele rakenduvad üldnõuded“ punkti 1 eeskirjas 0.12.
118. Hüvitamise nõuet ei ole erinevalt kohtuotsuses Cali(57) analüüsitud Prantsuse õigusnormis ette nähtud nõudest täpselt reguleeritud ja selle kohaldamine jäetakse omavalitsuste kätesse. Nagu Smartflats kohtuistungil argumenteeris, on eraisikutel, kes soovivad oma eluaset lühiajalise turismimajutusasutusena pidada ilma ise selles elamata, väga keeruline endale sellise hüvitamisega kaasnevaid kulutusi lubada.
119. Kohustus hankida Brüsselis samas elamurajoonis teine eluase, et hüvitada eelmise eluaseme kasutusotstarbe muutmist, mis on vältimatu eeltingimus turismimajutusteenuse osutamisega tegelemiseks (kui kinnisasja ei ole varem linnaplaneerimise seisukohast hotelliettevõtteks kvalifitseeritud), näib mulle ebaproportsionaalne, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnang ei ole teistsugune.
120. Sellise keerulise õigusmaastikuga kaasneb märkimisväärne õiguslik ebakindlus isikutele, kes soovivad pealinna Brüsseli piirkonnas asutada turismimajutusega tegeleva äriühingu või osutada turismimajutusteenuseid. Mis tahes isikul või ettevõttel on raske saada eelnevalt ettekujutust sellest, kas selles piirkonnas oleks tema turismimajutusega tegelemise projekt vaidlusaluse õigusnormiga kooskõlas.(58)
121. Selguse puudumine ja õiguslik ebakindlus on veel suuremad, kui nähtub, et omavalitsuste(59) otsustusõigus ei ole selliste linnaplaneerimislubade menetlemisel piisavalt piiritletud, mis on (kinnisasja kasutusotstarbe muutumisel) vältimatult vajalikud linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse saamiseks, mis lubab turismimajutusasutuse registreerida.(60)
122. Ministri 2016. aasta ringkiri on kohalike omavalitsuste haldustavade ühtlustamiseks ilmselgelt ebapiisav. Tegemist on tekstiga, millel puudub siduv õigusjõud, mida ei ole isegi ametlikult avaldatud ja mis jätab omavalitsusüksustele täiesti vabad käed, et otsustada iga juhtumi puhul eraldi, millal tuleb kinnisasja pidada PRASi kohaselt eluasemeks ja millal hotelliettevõtteks.
123. Lisaks soodustab ministri 2016. aasta ringkiri mõiste hotelliettevõte suhteliselt laia tõlgendust, mille tulemusena on kinnisasja kasutusotstarbe muutmine hädavajalik eelnev samm, et saada linnaplaneerimisluba ja seejärel linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus.
124. Kordan, et vaidlusaluse õigusnormi sõnastus ja asjaolu, et pealinna Brüsseli piirkonna omavalitsusüksused ei kohalda seda ühetaoliselt,(61) tekitavad õiguslikku ebakindlust ja vähendavad linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse nõude läbipaistvust ja objektiivsust. Vaidlusaluse õigusnormi selgus ja objektiivsus on selles punktis küsimärgi all.(62)
125. Kokkuvõttes leian, et direktiivi 2006/123 artikliga 10 on vastuolus selline õiguskord, mille kohaselt tuleb turismimajutusasutuse pidamiseks esitada linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus, kui sellise tunnistuse saamiseks tuleb eelnevalt saada linnaplaneerimisluba ja seda väljastavad omavalitsused, kellel on ulatuslik kaalutlusruum, kohaldades riigisisest õigusnormi, mis ei ole selge, objektiivne ega läbipaistev.
D.      Kuues eelotsuse küsimus
126. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub tõlgendada direktiivi 2006/123 artiklit 13, et teha kindlaks, kas sellega on kooskõlas selline õiguskord, mis nõuab juba kirjeldatud olukorras linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistust, mille väljastamiseks „ei ole kehtestatud eriomast põhjendamiskohustust ja ei ole ette nähtud ühtegi konkreetset õiguskaitsevahendit“.(63)
127. Vastavalt direktiivi 2006/123 artikli 13 lõigetele 1–4, autoriseerimismenetlused ja nendega seotud nõuded:
–        on selged ja eelnevalt avalikustatud ning tagavad selle, et taotlejate taotlust käsitletakse objektiivselt ja erapooletult;
–        ei ole tegevust piirava iseloomuga, ei tee teenuse osutamist põhjendamatult keerulisemaks ega lükka seda edasi;
–        on hõlpsasti juurdepääsetavad ning nendega seotud kulud on mõistlikud ja proportsionaalsed;
–        tagavad taotlejatele, et nende taotlusi käsitletakse võimalikult kiiresti ja igal juhul mõistliku ning eelnevalt kindlaksmääratud ja avalikustatud tähtaja jooksul.
128. Belgia valitsus leiab, et 24. märtsi 2016. aasta määrus täiendas 8. mai 2014. aasta määrust ning et turismimajutusasutuste autoriseerimise ja registreerimise menetlus on direktiivi 2006/123 artikli 13 nõuetega kooskõlas.
129. Belgia valitsuse hinnangul on 24. märtsi 2016. aasta määruses nähtud piirkondlikele ametiasutustele turismimajutusasutuste autoriseerimise ja registreerimise taotluste menetlemiseks ja lahendamise ette konkreetsed tähtajad ja määruses on kehtestatud õiguskaitsevahendid. Belgia valitsus lisab, et kõiki
täielikke taotlusi on menetletud ja piirkondlike ametiasutuste otsused on üldiselt põhjendatud ja need alluvad kohtulikule konntrollile. Belgia valitsus väitis kohtuistungil, et linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse nõude kohaldamine on põhjustanud vähe kohtuvaidlusi ja piirkondlikud ametiasutused ei ole pidanud kasutama 8. mai 2014. aasta määruse kohaldamisel mõjutatud isikute kaebuste tõttu kohalike omavalitsuste suhtes oma järelevalvevolitusi.
130. Belgia valitsuse selgitus ei ole siiski täielik, sest käsitleb ainult autoriseerimismenetluse „piirkondlikku etappi“, ning selgituses ei võeta arvesse, et tegelik probleem seisneb „omavalitsuse etapis“ ehk linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse väljastamises. Eelotsusetaotluses käsitletakse just nimelt linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistust: eelkõige käsitleb kuues küsimus nimetatud tunnistust, mille väljastamisest keeldumine ei pea olema põhjendatud ja mida ei saa edasi kaevata.
131. Nagu eespool juba selgitatud, kohaldatakse turismimajutusasutuste autoriseerimisele ja registreerimisele keerulisi toiminguid, mis hõlmavad üksteisega seotud menetlusi:
–        turismimajutusasutuse autoriseerimise ja registreerimise menetlus, mis leiab aset piirkondlikes ametiasutustes, ja
–        turismimajutusasutuste linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse saamise menetlus, mis leiab aset kohalikus omavalitsuses. Tunnistuse saamiseks on enamasti vaja linnaplaneerimisluba, milleks tuleb omakorda muuta kinnisasja kasutusotstarvet.
132. Seega ei saa väita, nagu seda teeb Belgia valitsus, et linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus on pelgalt menetlusdokument ning et tähtaegasid ja direktiivi 2006/123 artikli 13 ülejäänud nõudeid kohaldatakse alates hetkest, kui loataotlus ja registreerimine on juba lõpule viidud.
133. Direktiivi 2006/123 artikli 13 nõuete täitmist tuleb kahe üksteisega seotud menetluse puhul kontrollida, sest kui linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistust ei väljastata, ei ole võimalik saada turismimajutusasutuse registreerimisnumbrit.
134. Direktiivi 2006/123 artikli 13 lõige 6 kohustab ametiasutusi teavitama puudulike taotluste puhul huvitatud isikuid vajadusest esitada lisadokumente ja võimalikust mõjust lõikes 3 osutatud tähtajale. Lisaks ei hakka sama direktiivi artikli 13 lõike 3 lõpu kohaselt taotluse menetlemise tähtaeg kulgema, kuni on esitatud kõik dokumendid.
135. Neid ettekirjutusi tuleb kahe omavahel seotud menetluse puhul järgida. Nagu kinnitas komisjon, siis ei saa tähtaja arvestamist (mis hakkab kulgema hetkest, kui taotlus on täielik), kohaldada, kui taotlejatel ei ole olnud võimalik esitada dokumente haldusasutustest tingitud põhjustel.
136. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabe põhjal, millest Euroopa Kohus peab lähtuma, ei ole linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse saamise menetluses, mis viiakse läbi kohalikus omavalitsuses, ette nähtud mitte mingisugust otsuse tegemise tähtaega, kehtestatud põhjendamiskohustust ega ette nähtud ühtegi konkreetset õiguskaitsevahendit. 24. märtsi 2016. aasta määruses, millega täiendati 8. mai 2014. aasta määrust, sätestatud menetluslikud tagatised, ei hõlma kohalikes omavalitsustes linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse saamiseks toimuvaid menetlusi.
137. Lisaks eeltoodule loetakse turismimajutusasutuse autoriseering ja registreerimine piirkondliku ameti vastuse puudumisel tagasi lükatuks. See säte ei ole kooskõlas direktiivi 2006/123 artikli 13 lõikega 4, mille kohaselt juhul, kui kindlaksmääratud tähtaja jooksul ei anta vastust, loetakse autoriseering antuks, välja arvatud teistsuguse korra puhul, kui see on põhjendatud olulise avaliku huviga seotud põhjustega, millele Belgia valitsus ei ole käesoleval juhul viidanud.
138. Järelikult leian, et direktiivi 2006/123 artikliga 13 on vastuolus selline õiguskord, mille kohaselt tuleb turismimajutusasutuse pidamiseks esitada linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus, kui sellise tunnistuse väljastamiseks ei ole ette nähtud tähtaega, kehtestatud eriomast põhjendamiskohustust ega ette nähtud ühtegi konkreetset õiguskaitsevahendit.
V.      Ettepanek
139. Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour d’appel de Bruxelles’ile (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul
tuleb tõlgendada nii, et
–        direktiivi 2006/123 artikliga 9 ei ole vastuolus õiguskord, mis nõuab sellise eluaseme eelnevat deklareerimist ja registreerimist, mida kasutatakse regulaarselt või aeg-ajalt turismimajutuse pakkumiseks, tingimusel, et selline kord on turistide ja linnakeskkonna kaitsmiseks vajalik ja proportsionaalne. Liikmesriigi kohtu ülesanne on hinnata nimetatud korra vajalikkust ja proportsionaalsust, võttes arvesse selle geograafilist ulatust, seda, kas kord tugineb uuringutele ja täpsetele andmetele, ning seda, kas see on kooskõlas nende linnapiirkondade elamuvajadustega, milles nimetatud korda kohaldatakse;
–        direktiivi 2006/123 artikliga 10 on vastuolus selline õiguskord, mille kohaselt tuleb turismimajutusasutuse pidamiseks esitada linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus, kui sellise tunnistuse saamiseks tuleb eelnevalt saada linnaplaneerimisluba ja seda väljastavad kohalikud omavalitsused, kellel on ulatuslik kaalutlusruum, kohaldades riigisisest õigusnormi, mis ei ole selge, objektiivne ega läbipaistev;
–        direktiivi 2006/123 artikliga 13 on vastuolus selline õiguskord, mille kohaselt tuleb turismimajutusasutuse pidamiseks esitada linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus, kui sellise tunnistuse väljastamiseks ei ole ette nähtud tähtaega, kehtestatud eriomast põhjendamiskohustust ega ette nähtud ühtegi konkreetset õiguskaitsevahendit.
1      Algkeel: hispaania.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36).
3      22. septembri 2020. aasta kohtuotsus Cali Apartments (C‑724/18 ja C‑727/18, EU:C:2020:743; edaspidi „kohtuotsus Cali Apartments“). Viitan oma arutluskäigus paratamatult mitu korda nimetatud kohtuotsusele.
4      Nimetatud juhul oli tegemist „[õigusnormiga], mille kohaselt peab olema eelnev luba möbleeritud eluruumide tasu eest korduvaks ja lühiajaliseks üürileandmiseks ajutistele kasutajatele, kellele see ei muutu elukohaks“ (kohtuotsus Cali Apartments, punkt 2).
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. aprilli 2024. aasta määrus, milles käsitletakse lühiajalise majutuse üüriteenustega seotud andmete kogumist ja jagamist ning millega muudetakse määrust (EL) 2018/1724 (ELT L 2024/1028).
6      Määruse 2024/1028 põhjenduses 1 viidatakse turismimajutusasutuste mõjule niimoodi: „[…] Platvormimajanduse hoogustumise tulemusena suureneb lühiajalise majutuse üüriteenuste maht kogu liidus märkimisväärselt. Kuigi lühiajalise majutuse üüriteenused loovad külastajatele, majutajatele ja kogu turismiökosüsteemile palju võimalusi, on nende kiire kasv tekitanud eelkõige kohalikele kogukondadele ja ametiasutustele ka muresid ja probleeme, näiteks aidates kaasa olemasolevate pikaajaliselt üürile antavate eluruumide arvu vähenemisele ning üüri ja eluasemehindade tõusule. […]“.
7      8. mai 2014. aasta määrus turismimajutuse kohta (Ordonnance relative à l’hébergement touristique) (Moniteur belge, 17.6.2014, 2. väljaanne, lk 45695) (edaspidi „8. mai 2014. aasta määrus“).
8      Eelneva deklareerimise ja teatavatel tingimustel registreerimisnumbri väljastamise kombineeritud mehhanism tähendab, et tegelikult on eluruumides turismimajutusasutuse pidama hakkamiseks vaja piirkondliku omavalitsuse „luba“.
9      See on Service d’Incendie et d’Aide Médicale Urgente de la Région de Bruxelles-Capitale (pealinna Brüsseli piirkonna tuletõrje- ja kiirabiteenistus).
10      Pealinna Brüsseli piirkonna valitsuse 24. märtsi 2016. aasta määrus, millega rakendatakse 8. mai 2014. aasta määrust turismimajutuse kohta (Arrêté du Gouvernement de la Région de Bruxelles-Capitale portant exécution de l’ordonnance du 8 mai 2014 relative à l’hébergement touristique) (Moniteur belge, 14.4.2016, 2. väljaanne, lk 24452) (edaspidi „24. märtsi 2016. aasta määrus“).
11      Plan Régional d’Affectation du Sol (edaspidi „PRAS“).
12      Sõnastik on kättesaadav aadressil: https://perspective.brussels/fr/outils-de-planification/pras/les-prescriptions-litterales-legales-du-pras/l-glossaire-des-principaux-termes-utilises-dans-les-prescriptions-urbanistiques.
13      Code bruxellois de l’aménagement du territoire (Moniteur belge, 26.5.2004, lk 40738; edaspidi „CoBAT“), asjaoludele ratione temporis kohaldatav redaktsioon. Nimetatud sätet muudeti 2017. aastal: https://urbanisme.irisnet.be/lesreglesdujeu/le-code-bruxellois-de-lamenagement-du-territoire-cobat.
14      Ministri 10. mai 2016. aasta selgitav ringkiri kohaliku omavalitsuse ja linnapea ülesannete kohta 8. mai 2014. aasta määruse täitmisel, mida käsitletakse allpool (Circulaire ministérielle explicative du 10 mai 2016 relative aux missions de la Commune et du Bourgmestre dans le cadre de l’exécution de l’ordonnance du 8 mai 2014; edaspidi „ministri 2016. aasta ringkiri), kättesaadav aadressil https://pouvoirs-locaux.brussels/10-mai-2016-circulaire-explicative-relative-aux-missions-de-la-commune-et-du-bourgmestre-dans-le.
15      Brüsseli piirkondlik majandus- ja tööhõiveamet (edaspidi „Brüsseli majandus- ja tööhõiveamet“).
16      Smartflats saatis seejärel veel seitse meeldetuletust, millest viimane saadeti 12. jaanuaril 2023.
17      Kasutan 8. mai 2014. aasta artikli 5 punkti 2 alapunktis b osutatud tunnistusele viitamiseks väljendit „linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistus“. Sellest peab nähtuma, et turismimajutusasutus on „asutatud kooskõlas kehtivate ruumilise planeerimise ja linnaplaneerimiseeskirjadega“.
18      Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole küsinud tavalise ega lihtsustatud korra kohase tuleohutustunnistuse nõude kohta turismimajutusasutustele loa väljastamise puhul. Seetõttu ei käsitle ma seda nõuet; pealegi ei näi selle nõude puhul esinevat probleeme direktiivi 2006/123 artikliga 10 kooskõlas olemisega.
19      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 58.
20      Mõlema õigusnormi artikli kohaselt eeldab kooskõlas olemine seda, et autoriseerimisskeemi kehtestanud liikmesriik hindab eraldi ja üksteise järel esmalt selle korra kehtestamise põhimõttelist õigustatust ja seejärel selles ette nähtud loa andmise kriteeriume. Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 58.
21      23. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Hiebler (C‑293/14, EU:C:2015:843, punkt 55).
22      Mõnel juhul on Euroopa Kohus direktiivi 2006/123 käsitlevatele eelotsusetaotlustele vastates riigisiseste meetmete põhjendatust ja proportsionaalsust ise hinnanud. Nii oli see kohtuotsuses Cali Apartments (resolutsiooni punktid 3 ja 4). Enamikul juhtudel jätab Euroopa Kohus aga sellise hinnangu andmise eelotsusetaotluse esitanud kohtule (10. juuli 2025. aasta kohtuotsus INTERZERO jt, C‑254/23, EU:C:2025:569, punkt 103) või annab hinnangu, „arvestades eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusi“ (23. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Hiebler, C‑293/14, EU:C:2015:843, punkt 70).
23      13. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Sokoll‑Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68), punkt 40, ja 1. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Trijber ja Harmsen (C‑340/14 ja C‑341/14, EU:C:2015:641), punkt 55.
24      Eelotsusetaotlusele lisatud kohtuotsus, punktid 43 ja 44.
25      Eelotsusetaotlusele lisatud kohtuotsus, punkt 45.
26      15. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Grupo Itevelesa jt (C‑168/14, EU:C:2015:685), punkt 74; 4. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑377/17, EU:C:2019:562), punkt 70, ja 27. veebruari 2025. aasta kohtuotsus AEON NEPREMIČNINE jt (C‑674/23, EU:C:2025:113), punkt 54. Direktiivis 2006/123 tarbijakaitse kohustusliku nõudena nimetamine on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 38 nõuetega, mida kinnitab nimetatud direktiivi põhjendus 40.
27      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 68; 8. mai 2013. aasta kohtuotsus Libert jt, (C‑197/11 ja C‑203/11, EU:C:2013:288), punktid 50–52, ja 1. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Woningstichting Sint Servatius (C‑567/07, EU:C:2009:593), punkt 30.
28      19. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft (C‑295/23, EU:C:2024:1037), punkt 67.
29      21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus LEA (C‑10/22, EU:C:2024:254), punkt 85, ja 11. juuni 2015. aasta
kohtuotsus Berlington Hungary jt (C‑98/14, EU:C:2015:386), punkt 64.
30      11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Berlington Hungary jt (C‑98/14, EU:C:2015:386), punkt 65, ja 30. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Pfleger jt (C‑390/12, EU:C:2014:281), punkt 50.
31      Vt nimetatud korra proportsionaalsuse alaseid kahtlusi, mida on kirjeldanud Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., ja Servais, D., artiklis „La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique“, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, nr 3, lk 54–59, kättesaadav aadressil https://hdl.handle.net/2078.3/251968.
32      11. juuli 2013. aasta määrus, millega muudetakse 17. juuli 2003. aasta määrust, mis kehtestab Brüsseli eluasemeseadustiku (Ordonnance modifiant l’ordonnance du 17 juillet 2003 portant le Code bruxellois du Logement) (Moniteur belge, 26.7.2013), https://www.ejustice.just.fgov.be/eli/ordonnance/2003/07/17/2013A31614/justel.
33      19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland (C‑390/18, EU:C:2019:1112), punkt 59. „[…] Airbnb Ireland pakub lisaks üürileandjate ja üürnike kokkuviimisele samanimelise elektroonilise platvormi abil üürileandjatele vormi, milles nad saavad kindlaks määrata oma pakkumise sisu, soovi korral üüriobjekti fototeenust ning üürileandjate ja üürnike hindamise süsteemi, millega on võimalik tutvuda tulevastel üürileandjatel ja üürnikel.“
34      19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland (C‑390/18, EU:C:2019:1112), punkt 60. Kriitika või kiitus, mille majutusasutused on kasutajatelt saanud, mõjutavad nende mainet tõenäoliselt rohkem kui pelgalt ametliku tunnistuse pakutav kinnitus.
35      Nagu hiljem selgitan, siis võivad pealinna Brüsseli piirkonnas kehtiva korra rikkumise määr ja ebaseaduslike turismimajutusasutuste vohamine olla märk sellest, et nimetatud kord ei ole proportsionaalne, kuigi sellise kriitika vältimiseks oleks alati võimalik korda haldusalaselt paremini rakendada.
36      Eelkõige, May, X., Pongi Nyuba, R., ja Decroly, J.‑M., La situation du logement à Bruxelles au regard de l’hébergement touristique, Focus nr 62, veebruar 2024, https://ibsa.brussels/sites/default/files/publication/documents/Focus-62_FRv4.pdf.
37      May, X., Pongi Nyuba, R., ja Decroly, J.‑M., La situation du logement à Bruxelles au regard de l’hébergement touristique, Focus nr 62, veebruar 2024, lk 5.
38      Rembert De Blander, R., Vandenbroucke, A., Marissal, P. ja Wayens, B., Analyse de la faisabilité et l’opérationnalité d’un recensement des logements inoccupés en Région Bruxelles-Capitale, Brussels Studies Institute, 29.2.2024, kättesaadav aadressil https://bsi.brussels/wp-content/uploads/sites/2/2021/10/LI_SyntheseGlobale_final.pdf.
39      Veebipõhistel koostöömajanduse platvormidel on kättesaadav keskmiselt 6092 pinda, millest oli registreeritud ainult 292 pinda (27 korterhotelli, 93 turistidele suunatud majutuskohta ja 172 kodumajutust) ehk 4,7%. Observatoire du tourisme à Bruxelles, Rapport annuel 2023, lk 12–14, https://www.visit.brussels/content/dam/visitbrussels/pdf-brochures/presse/studies/annual-reports/Rapport %20annuel %202023 %20 %20FR.pdf.
40      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 69.
41      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 72.
42      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 73. Prantsuse õigusnorm käsitles möbleeritud eluruumi korduvat ja lühiajalist üürileandmist ajutistele kasutajatele, kellele see ei muutu elukohaks.
43      Pealinna Brüsseli piirkonna mõnes piirkonnas avalduv surve (näiteks nn Pentagoni linnajagu ja Euroopa kvartal Brüsselis) on vastupidine piirkonna muudes omavalitsustes valitsevale olukorrale, kus turismimajutusasutusi on vähe.
44      Komisjoni kirjalikud seisukohad, 22. joonealune märkus.
45      16. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus, EKL nr 2023/390, 2022/KR/31, ei avaldata.
46      16. jaanuari 2023. aasta otsuse punkt 25. Cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus) leidis selles otsuses siiski, et linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse hankimise kohustus oli põhjendatud teenuse kasutajate kaitsmise eesmärgiga.
47      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 57, ja 3. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Star Taxi App (C‑62/19, EU:C:2020:980), punkt 86.
48      Vt rikkumismenetlust INFR (2018)4142, pressiteade IP/19/467, 24.1.2019, kättesaadav aadressil https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/es/ip_19_467. Komisjon saatis Belgiale ametliku kirja selle kohta, et autoriseerimisskeem ja üldtingimused, mida pealinna Brüsseli piirkond turismimajutusteenuste osutajatele kohaldab, võivad olla vastuolus direktiiviga 2006/123. Komisjon kinnitas kohtuistungil, et nimetatud menetlus on alles pooleli.
49      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 96; 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Van Gennip jt (C‑137/17, EU:C:2018:771), punkt 85; 1. juuni 1999. aasta kohtuotsus Konle (C‑302/97, EU:C:1999:271), punkt 44.
50      Eelotsusetaotluse punkti 8 lõpus tsiteeritakse Belgia kohtupraktikat, mis kinnitab sellist selgitust. Conseil d’État’ (Belgia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 30. septembri 2021. aasta kohtuotsuses (BE:RVSCE:2021:ARR.251.700) kinnitatakse, et linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse „ainus ülesanne on tõendada, et turismimajutusasutus on asutatud kooskõlas ruumilise planeerimise õigusnormidega ja kehtivate linnaplaneerimiseeskirjadega“, ning et see „põhineb täielikult faktiliste asjaolude tuvastamisel ja õiguslikul kvalifitseerimisel ning erineb selles osas linnaplaneerimistõendist, mis eeldab kaalutlusõigust otstarbekuse hindamisel, eelkõige ruumide õigesti planeerimise seisukohast“. Kohtuotsuses lisatakse, et kui „turismimajutusasutus vastab ruumilise planeerimise õigusnormidele ja kehtivatele linnaplaneerimiseeskirjadele, tõlgendatuna kooskõlas Euroopa Liidu õigusega ja eelkõige teenuste direktiiviga, on omavalitsus kohustatud väljastama selle kinnisasja kohta linnaplaneerimiseeskirjadele vastavuse tunnistuse“. 8. mai 2014. aasta määrusega on tegelikult sätestatud subjektiivne õigus tunnistuse saamiseks.
51      Kohtuotsus Cali Apartments, punktid 41 ja 42, ning 30. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2018:44), punkt 123.
52      Direktiivi 2006/123 põhjendus 9.
53      Vt käesoleva kohtujuristi ettepaneku punkt 15.
54      8. mai 2014. aasta
määruse artikli 3 punktis 2 on turismimajutusasutus määratletud kui „majutusasutus mida pakutakse regulaarselt või aeg-ajalt üheks või mitmeks ööks tasu eest turistidele“. Sama artikli 3 punktides 4–9 eristatakse järgmisi turismimajutuse tüüpe: hotellid, korterhotellid, turistidele suunatud majutuskohad, kodumajutus, sotsiaalturismi majutuskeskused ja kämpingud. Käesolev kohtuasi puudutab „turistidele suunatud majutuskohtasid“, mis on määratletud punktis 6 kui „ainult üürnikule kasutamiseks eraldatud villa, maja või korter, stuudio või tuba, mis on varustatud majutamiseks ja toiduvalmistamiseks vajaliku sisseseadega ja mis võib olenevalt olukorrast sisaldada lisatasu eest osutatavaid hotellitüüpi teenuseid“, ja „kodumajutusi“, mis on määratletud punktis 7 kui „majutusasutus, milles on üks või mitu selleks otstarbeks sisustatud eraldiseisvat tuba või ruumi ning mis on osa omaniku isiklikust ja alalisest eluasemest või külgneb sellega“.
55      Eelotsusetaotlusele lisatud kohtuotsus, punkt 35.
56      Eelotsusetaotlusele lisatud kohtuotsus, punkt 65.
57      Kohtuotsus Cali Apartments, punktid 81–94.
58      Bernard, N., ja Debroux, L., „Mise à disposition de logements à une „clientèle de passage“: les mesures nationales „anti-Airbnb“
ne sont pas (nécessairement) contraires au droit européen“, Revue de jurisprudence de Liège, Mons et Bruxelles, 2021, nr 18, lk 814 ja 815.
59      Direktiiv 2006/123 ja eelkõige selle artikkel 10 ei mõjuta autoriseeringuid andvate liikmesriikide asutuste pädevuse jaotust kohalikul või piirkondlikul tasandil. Turismimajutusasutuste autoriseerimisskeemides, milles osalevad omavalitsused, sisaldub teatav kaalutlusõigus, aga seda tingimusel, et selliste omavalitsuste tegevus on riigisisestes õigusnormides piiratud selgete tegevusparameetritega (kohtuotsus Cali Apartments, punktid 97 ja 98).
60      Kohtuotsus Cali Apartments, punkt 99.
61      See asjaolu tuuakse välja autoriseerimisskeemi käsitlevas uuringus, mille tellis pealinna Brüsseli piirkond asutuselt Brussels Studies Institute: „Mission d’évaluation de l’ordonnance du 8 mai 2014 relative à l’hébergement touristique“, Cahier spécial des charges, 2018/ServECO/024, 21.5.2019, jaotis 4.4, avaldamata.
62      Vt Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., ja Servais, D., „La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique“, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, nr 3, lk 59–64.
63      Autoriseerimismenetluse puudused toovad täpselt välja Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M. ja Servais, D., artiklis „La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique“, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, nr 3, lk 71–78.