62020TJ0384(01)_RES
Kohtuasi T‑384/20 RENV
OC
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (kolmas koda) 1. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus
Lepinguväline vastutus – OLAFi juurdlus – Pressiteade – Isikuandmete töötlemine – Süütuse presumptsioon – Hea halduse põhimõte – Hoolsuskohustus – OLAFi juurdluste konfidentsiaalsus – Isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine – Põhjuslik seos – Kahju
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastasus – Isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine – Institutsiooni piiratud või olematu kaalutlusruum – Liidu õiguse väiksemagi rikkumise piisavus
(ELTL artikli 340 teine lõik)
(vt punktid 26–29)
Euroopa Liidu institutsioonid – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel – Määrus 2018/1725 – Kohaldamisala – Mõiste „isikuandmete töötlemine“ – Pressiteate avaldamine Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) poolt – Hõlmamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2018/1725, artikli 3 lõige 3)
(vt punkt 48)
Euroopa Liidu institutsioonid – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel – Määrus 2018/1725 – Tingimused, mille korral isikuandmete töötlemine on seaduslik – Töötlemine, mis on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või avaliku võimu teostamiseks – Mõiste – Pressiteate avaldamine Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) poolt – Üldsuse teavitamine OLAFi tegevusest – Hõlmamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2018/1725, artikli 4 lõike 1 punkt a ja artikli 5 lõike 1 punkt a)
(vt punktid 52, 56 ja 57)
Euroopa Liidu institutsioonid – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel – Määrus 2018/1725 – Sellise Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) pressiteate avaldamine, mis sisaldab teavet asjaomase isiku soo, kodakondsuse ja sugulussideme kohta, mis võimaldab teda tuvastada – Isikuandmete ebaseaduslik töötlemine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2018/1725, artikli 4 lõike 1 punkt a ja artikli 5 lõike 1 punkt a)
(vt punktid 59–61, 79 ja 80)
Euroopa Liidu institutsioonid – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel – Määrus 2018/1725 – Isikuandmete edasine töötlemine – Tingimused – Andmete edasise töötlemise kooskõla nende esialgse kogumise eesmärkidega – Pressiteate avaldamine Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) poolt – OLAFi juurdluse käigus algul kogutud andmed – Andmete edasine töötlemine, et teavitada üldsust OLAFi tegevusest – Rikkumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2018/1725, artikli 4 lõike 1 punkt b ja artikkel 6)
(vt punktid 67, 68 ja 70–76)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastasus – Isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine – Isikutele õigusi andev õigusnorm – Mõiste – Süütuse presumptsiooni põhimõte – Hõlmamine – Üldsuse teavitamine Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) tegevusest pressiteatega – Lubatavus – Isik, kes on tuvastatud või tuvastatav pressiteates, milles teda nimetatakse rikkumise toimepanijaks enne, kui kohus on tema süü tuvastanud – Süütuse presumptsiooni piisavalt selge rikkumine
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 48 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 883/2013, artikli 9 lõige 1 ja artikli 10 lõige 5)
(vt punktid 86–93, 110–111, 114–117 ja 119–122)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastasus – Isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine – Isikutele õigusi andev õigusnorm – Mõiste – Õigus heale haldusele ja hoolsuskohustus – Neutraalsuse ja erapooletuse kohustus – Hõlmamine – Ebatäpse teabe avalikustamine Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) pressiteates – Asjaomase isiku süüle viitamine mõiste „kelmus“ kasutamisega – Nende kohustuste piisavalt selge rikkumine
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 41; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 883/2013, artikli 10 lõige 5)
(vt punktid 126, 127, 142, 156–159, 164–167 ja 172)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Kahju – Põhjuslik seos – Kahju, mis on tekkinud Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) pressiteate avaldamisega – Au ja maine kahjustamisega seotud mittevaraline kahju – Ametialase karjääri kahjustamisega seotud mittevaraline kahju – Tervisliku seisundiga seotud kahju – Hõlmamine
(ELTL artikli 340 teine lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2018/1725, artikkel 65)
(vt punktid 181–187, 200–202, 216, 222 ja 225–229)
Kokkuvõte
Üldkohus lahendas Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse hagi, täpsustades kohtupraktikat, mis puudutab isikuandmete kaitset, ja kohustas Euroopa Komisjoni hüvitama kahju, mis tekitati Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) pressiteate (edaspidi „vaidlusalune pressiteade“) avaldamisega.
Komisjon ja üks Kreeka ülikool allkirjastasid 2008. aasta septembris toetuslepingu, mis puudutas akadeemilisest teadlasest hageja teadusprojekti.
Kui projekt lõppes, taotles see asutus toetuslepingu alusel, et Euroopa Teadusnõukogu Rakendusamet (ERCEA) – kes asendas komisjoni kui lepingupartneri – maksaks summa, mis vastab kantud kuludele, sealhulgas personalikuludele. ERCEA jõudis järelfinantskontrolli tulemusena järeldusele, et üks osa sellest summast ei olnud toetuskõlblik, ning nõudis seega Kreeka ülikoolilt selle tagasimaksmist, väljastades sellekohase võlateate.
Samal ajal otsustas OLAFi peadirektor, keda ERCEA oli oma kontrolli tulemustest teavitanud, algatada 2015. aasta mais juurdluse võimalike rikkumiste või võimaliku kelmuse kohta teadusprojekti täitmisel (
1
).
OLAF soovitas juurdluse lõpparuandes esiteks ERCEA-l võtta asjakohased meetmed, et nõuda Kreeka ülikoolilt alusetult saadud summad tagasi, ja teiseks riigisisestel õigusasutustel, kellele aruanne oli edastatud, algatada muu hulgas hageja suhtes menetlused seoses kelmuse ja võltsimisega. Seejärel avaldas OLAF 2020. aasta mais oma veebisaidil vaidlusaluse pressiteate.
Järgmisel kuul esitas hageja Üldkohtule ELTL artikli 268 alusel hagi, milles palus mõista komisjonilt välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mis talle oli selle pressiteatega tekitatud. Üldkohus jättis 4. mai 2022. aasta kohtuotsusega OC vs. komisjon (
2
) hageja hagi tervikuna rahuldamata, leides, et hageja ei suutnud tõendada OLAFi õigusvastast tegevust.
Seejärel esitas hageja Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse Üldkohtu otsuse tühistamiseks. Euroopa Kohus otsustas 7. märtsi 2024. aasta kohtuotsuses OC vs. komisjon (
3
) muu hulgas, et Üldkohus oli õigusnormi rikkunud, kui ta leidis, et hageja ei olnud vaidlusaluses pressiteates tuvastatud või tuvastatav ning et selles sisalduv teave ei kuulu mõiste „isikuandmed“ alla. Euroopa Kohus tühistas seega Üldkohtu otsuse ja saatis kohtuasja Üldkohtusse tagasi.
Üldkohtu hinnang
Olles meenutanud liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise kolme kumulatiivset tingimust, analüüsis Üldkohus esimesena, kas vaidlusaluse pressiteate avaldamisel toimunud isikuandmete töötlemine oli õiguspärane.
Esiteks leidis Üldkohus, et üldsuse teavitamine OLAFi tegevusest, eelkõige pressiteadete avaldamise teel, on sellele asutusele usaldatud avalikes huvides oleva ülesande täitmine või tema avaliku võimu teostamine (
4
). Seetõttu järeldas Üldkohus, et OLAF ei ületanud vaidlusaluse pressiteate avaldamisega oma volitusi, ilma et see mõjutaks küsimust, kas ta täitis oma kohustusi.
Üldkohus tõdes siiski, et pressiteates sisalduv hagejat puudutav teave, nimelt tema vanus, kodakondsus, sugu, asjaolu, et tema isa töötas asjaomases Kreeka ülikoolis, ja toetuse suurus, ei võimalda mitte üksnes hagejat tuvastada, vaid see ei ole ka vajalik, välja arvatud eraldatud toetuse summa, et teavitada üldsust OLAFi tegevusest seoses pettustevastase võitlusega. Seega otsustas Üldkohus, et nende andmete avaldamine kujutab endast hageja isikuandmete ebaseaduslikku töötlemist.
Teiseks kontrollis Üldkohus, kas andmete edasine töötlemine sellisel kujul, nagu see toimus, vastab eesmärgile, mille jaoks isikuandmeid algul koguti. Käsitletaval juhul koguti hageja isikuandmeid algul OLAFi juurdluse käigus konkreetsel eesmärgil, mis vastab OLAFi pettustevastase võitluse missioonile. Neid ei kogutud selleks, et avaldada vaidlusalune pressiteade, mis vastab küll seotud, kuid siiski erinevale eesmärgile, milleks on üldsuse teavitamine OLAFi tegevusest.
Lisaks sellele, et andmete esialgse kogumise ja nende edasise töötlemise eesmärkide vahel on seos, märkis Üldkohus, et ei saa asuda seisukohale, et OLAF võttis arvesse töödeldavate andmete laadi, eelkõige osas, milles need võimaldavad tuvastada hageja seoses väidetavate kuritegudega. Võttes nimelt arvesse hageja vastu esitatud süüdistusi ja lähtudes nende kohta pärast vaidlusaluse pressiteate avaldamist ilmunud ajakirjandusartiklite sisust, asus Üldkohus seisukohale, et OLAF ei võtnud samuti piisavalt arvesse võimalikke tagajärgi, mis võivad hagejale kaasneda nende andmete edasise töötlemisega (
5
). Ta järeldas sellest, et vaidlusaluse pressiteate avaldamisega on OLAF teostanud hageja isikuandmete edasise töötlemise, rikkudes määrust 2018/1725 (
6
).
Kolmandaks, selleks et teha kindlaks, kas väidetav rikkumine kujutab endast piisavalt selget rikkumist, mis võib kaasa tuua liidu lepinguvälise vastutuse, tuleb kindlaks määrata institutsioonide kaalutlusruum. Sellega seoses märkis Üldkohus, et isegi kui eeldada, et OLAFil on määruse 2018/1725 sätete (
7
) kohaldamisel teatav kaalutlusruum, tuleb tõdeda, et ta eiras neid sätteid raskelt ja ilmselgelt, avaldades vaidlusaluses pressiteates hageja kodakondsuse, vanuse ja sugulussideme. Lisaks võimaldab komisjoni argument – et ilma pressiteates mainitud teabeta oleks olnud vähem tõenäoline, et meedia võtab üle vaidlusaluse pressiteate sisu – nii välistada OLAFi tehtud vea vabandatavuse kui ka tuvastada tahtluse.
Seetõttu otsustas Üldkohus, et pressiteate avaldamisega töötles OLAF hageja isikuandmeid ebaseaduslikult, rikkudes määrust 2018/1725 (
8
), ja see kujutab endast piisavalt selget rikkumist, mis võib kaasa tuua liidu vastutuse.
Teisena kontrollis Üldkohus hageja väidetud süütuse presumptsiooni põhimõtte ja juurdluste konfidentsiaalsuse põhimõtte rikkumist. Sellega seoses tuletas Üldkohus meelde, et apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsusest tuleneb, et hageja on vaidlusaluses pressiteates sisalduvate teabe põhjal vähemalt kaudselt tuvastatav, mis on vältimatu eeldus süütuse presumptsiooni põhimõtte võimaliku rikkumise analüüsimiseks.
Väidetava rikkumise kohta märkis Üldkohus, et kohtupraktika kohaselt ei ole süütuse presumptsiooni põhimõttega vastuolus, kui selleks, et teavitada üldsust võimalikult täpselt meetmetest, mis on võetud seoses võimalike rikkumiste või kelmustega, juhib liidu institutsioon tähelepanu OLAFi lõpparuande põhijäreldustele, mis puudutavad mõnda institutsiooni liiget. Siiski peab amet seda tegema tasakaalustatult ja mõõdukalt ning sisuliselt faktidele tuginedes (
9
).
Seetõttu leidis Üldkohus, et OLAFile ei saa ette heita süütuse presumptsiooni põhimõtte ja juurdluste konfidentsiaalsuse rikkumist ainuüksi seetõttu, et ta teavitas üldsust oma lõpparuandes tehtud järeldustest.
Seevastu märkis Üldkohus, et tuleb siiski arvesse võtta kasutatud sõnade valikut, arvestades kõnealuste avalduste tegelikku tähendust, mitte nende sõnastust. Käsitletaval juhul tõdes ta, et vaidlustatud pressiteates mõiste „kelmus“ kasutamine tuleneb faktiliste asjaolude õiguslikust kvalifikatsioonist ja viitab hageja süü olemasolule.
Lisaks täpsustas ta, et asjaolu, et vaidlusalusele pressiteatele lisatakse OLAFi juurdlusmissiooni kirjeldus, milles on täpsustatud, et hageja süü kohta peavad otsuse tegema pädevad riigisisesed asutused, ei ole piisav selleks, et kõrvaldada mõiste „kelmus“ kasutamisest tulenev süü mulje. Samuti ei ole hageja süü tõendamisel määrava tähtsusega asjaolu, et kõne all on „kõik teadlased“ või „kümme teadlast“. Siiski, kuivõrd see asjaolu rõhutab seotud isikute arvu, tugevdab see tunnet, et hageja on süüdi, mis tuleneb mõiste „kelmus“ kasutamisest pressiteates.
Sellest tuleneb, et sõna „kelmus“ kasutamine selles kontekstis ei ole eespool viidatud kriteeriumide tähenduses mõõdukas. Samuti läheb hageja tegevuse kvalifitseerimine „kelmuseks“ kaugemale OLAFi lõpparuande järelduste peamiselt faktilisest kirjeldusest.
Eeltoodut arvestades asus Üldkohus seisukohale, et OLAF rikkus pressiteates mõistet „kelmus“ kasutades süütuse presumptsiooni põhimõtet.
Mis puudutab piisavalt selge rikkumise olemasolu, siis leidis Üldkohus, et kuigi OLAFil on pressiteadete otstarbekuse ja sisu osas küll teatav kaalutlusruum, on see siiski piiratud asjaomaste isikute põhiõiguste austamisega. Ent ühest küljest tuletas Üldkohus meelde, et ta on juba otsustanud, et komisjonil ei ole süütuse presumptsiooni järgimise kohustuse osas mingit kaalutlusruumi (
10
).
Teisest küljest ei saa sõna „kelmus“ kasutamist vaidlusaluses pressiteates pidada vabandatavaks veaks. Nimelt on tegemist hagejale etteheidetavate asjaolude kvalifitseerimisega, mis läheb kaugemale OLAFi lõpparuandes tehtud järelduste lihtsast faktilisest kirjeldusest, mis on osa OLAFi kommunikatsioonistrateegiast, mida ei saa lugeda vaoshoituks, nagu oodatakse liidu organilt. Järelikult kujutab mõiste „kelmus“ kasutamine vaidlusaluses pressiteates endast süütuse presumptsiooni põhimõtte piisavalt selget rikkumist, mis võib kaasa tuua liidu vastutuse.
Seega, olles analüüsinud muid hageja väidetud rikkumisi, kahju olemasolu ning põhjuslikku seost kahju ja OLAFi toime pandud rikkumiste vahel, mõistis Üldkohus komisjonilt hageja kasuks välja 50000 eurot kahju eest, mis tekkis vaidlusaluse pressiteate avaldamise tõttu.
(
1
)	Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. septembri 2013. aasta määruse (EL, Euratom) nr 883/2013, mis käsitleb Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdlusi ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1073/1999 ja nõukogu määrus (Euratom) nr 1074/1999 (ELT 2013, L 248, lk 1), artiklile 5.
(
2
)	4. mai 2022. aasta kohtuotsus OC vs. komisjon (T‑384/20, ei avaldata, EU:T:2022:273).
(
3
)	7. märtsi 2024. aasta kohtuotsus OC vs. komisjon (T‑479/22 P, EU:T:2024:215).
(
4
)	Määruse 2018/1725 artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses.
(
5
)	Määruse 2018/1725 artikli 6 punkti d tähenduses.
(
6
)	Täpsemalt rikkus see määruse 2018/1725 artikli 4 lõike 1 punkti b ja artikli 6 punkte c–e.
(
7
)	Täpsemalt määruse 2018/1725 artikli 4 lõike 1 punktid a ja b, artikli 5 lõike 1 punkt a ja artikli 6 punktid c–e.
(
8
)	Täpsemalt rikkus see määruse 2018/1725 artikli 5 lõike 1 punkte a ja b.
(
9
)	30. novembri 2022. aasta kohtuotsus KN vs. parlament (T‑401/21, EU:T:2022:736, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
10
)	8. juuli 2008. aasta kohtuotsus Franchet ja Byk vs. komisjon (T‑48/05, EU:T:2008:257, punktid 219 ja 314).