Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
26. veebruar 2026(*)
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Keelatud kokkulepped – Lennulastiturg – Euroopa Komisjoni otsus, milles tuvastatakse ELTL artikli 101, Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordialase kokkuleppe artikli 8 rikkumine – Lennulastiteenuste hinna
elementide (kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja lisatasudelt vahendustasude maksmisest keeldumine) kooskõlastamine – Üks ja vältav rikkumine – Tõendite puudumine selle kohta, et üks osaleja oli teadlik rikkumise kahest osast – Komisjoni otsuse osaline või tervikuna tühistamine – Komisjoni territoriaalne pädevus – „Ülemaailmse“ kartelli tuvastamine
Kohtuasjas C‑375/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 9. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus,
Latam Airlines Group SA, asukoht Santiago (Tšiili),
Lan Cargo SA, asukoht Santiago,
esindajad: Rechtsanwalt O. Geiss, avocat B. Hartnett ja advocaat W. Sparks,
apellandid,
teine menetlusosaline:
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Caro de Sousa ja A. Dawes, keda abistas G. Peretz, KC,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: neljanda koja president I. Jarukaitis (ettekandja) viienda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud E. Regan ja D. Gratsias,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: ametnik R. Stefanova-Kamisheva,
arvestades kirjalikku menetlust ja 10. aprilli 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 5. septembri 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Latam Airlines Group SA (edaspidi „Latam Airlines“) ja Lan Cargo SA paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 30. märtsi 2022. aasta otsuse Latam Airlines Group ja Lan Cargo vs. komisjon (T‑344/17, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2022:185), millega Üldkohus jättis osaliselt rahuldamata nende hagi nõudega tühistada komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordikokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 –
lennulastiteenused) (edaspidi „vaidlusalune otsus“) neid puudutavas osas ning tühistada neile selle otsusega määratud trahv või vähendada seda.
Õiguslik raamistik
EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkulepe
2        21. juunil 1999 Luxembourgis sõlmitud Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline õhutranspordialane kokkulepe, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu ja komisjoni 4. aprilli 2002. aasta otsusega 2002/309/EÜ, Euratom, teadus- ja tehnikakoostöö kokkuleppe osas seitsme kokkuleppe sõlmimise kohta Šveitsi Konföderatsiooniga (EÜT 2002, L 114, lk 1; ELT eriväljaanne 11/41, lk 89) (edaspidi „EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkulepe“), jõustus 1. juunil 2002. Selle kokkuleppe artiklid 8 ja 9 vastavad mutatis mutandis vastavalt ELTL artiklitele 101 ja 102.
3        Kokkuleppe artiklis 11 on sätestatud:
„1.      Ühenduse institutsioonid kohaldavad artiklite 8 ja 9 sätteid […] kooskõlas käesoleva kokkuleppe lisas toodud ühenduse õigusaktidega, võttes arvesse vajadust tiheda koostöö järele ühenduse institutsioonide ja Šveitsi ametivõimude vahel.
2.      Šveitsi ametivõimud otsustavad kooskõlas artiklite 8 ja 9 sätetega lepingute, otsuste ja kooskõlastatud tegevuse lubatavuse […] Šveitsi ja kolmandate riikide vaheliste lennuliinide osas.“
4        Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) hakati sama kokkuleppe raames kohaldama alates 5. detsembrist 2007 vastavalt Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel 5. detsembril 2007 sõlmitud õhutranspordikokkuleppe alusel loodud ühenduse /
Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee otsusele nr 1/2007, millega asendatakse Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordilepingu lisa (ELT 2008, L 34, lk 19). Nimetatud kuupäevast alates asendas see nõukogu 14. detsembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3975/87 konkurentsieeskirjade rakendamiskorra kehtestamise kohta õhutranspordi ettevõtjate suhtes (EÜT 1987, L 374, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 262), mis asus EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe lisas alates selle jõustumisest.
EL toimimise leping
5        ELTL artikli 101 lõikes 1 on sätestatud:
„Siseturuga on kokkusobimatud ja keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi siseturu piires, iseäranis need kokkulepped, otsused ja tegevus, millega:
a)      otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused;
b)      piiratakse või kontrollitakse tootmist, turge, tehnilist arengut või investeeringuid;
c)      jagatakse turge või tarneallikaid;
[…]“.
EMP leping
6        2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3; edaspidi „EMP leping“) artikkel 53 vastab mutatis mutandis ELTL artiklile 101.
7        Määrus nr 1/2003, muudetud nõukogu 26. veebruari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 411/2004 (ELT 2004, L 68, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 1), inkorporeeriti EMP lepingusse esiteks EMP ühiskomitee 24. septembri 2004. aasta otsusega nr 130/2004, millega muudetakse EMP lepingu XIV lisa (konkurents), protokolli nr 21 (ettevõtjate suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade rakendamise kohta) ja protokolli nr 23 (järelevalveasutuste koostöö kohta) (ELT 2005, L 64, lk 57), mis jõustus 19. mail 2005, ning teiseks samal kuupäeval jõustunud EMP ühiskomitee 11. märtsi 2005. aasta otsusega nr 40/2005, millega muudetakse EMP lepingu XIII lisa (transport) ja protokolli nr 21 (ettevõtjate suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade rakendamise kohta) (ELT 2005, L 198, lk 38).
Määrus nr 1/2003
8        Määruse nr 1/2003 artikli 16 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui siseriiklikud kohtud teevad [ELTL] artiklite 101 või 102 alusel otsuseid kokkulepete, otsuste või tegevuse kohta, mille kohta on juba olemas [Euroopa K]omisjoni otsus, ei tohi nende otsused olla vastuolus komisjoni otsusega. Nad peavad vältima ka otsuseid, mis võivad olla vastuolus otsusega, mille komisjon kavatseb teha enda algatatud menetluse raames. Sellega seoses võib siseriiklik kohus kaaluda oma menetluse peatamist. See kohustus ei piira [ELTL] artiklist [267] tulenevaid õigusi ja kohustusi.“
9        Määruse artikli 23 lõigetes 2 ja 3 on ette nähtud:
„2.      Komisjon võib oma otsusega määrata ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele trahve, kui need tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu:
a)      rikuvad [ELTL] artiklit [101] või [102]; või
[…]
Ühegi rikkumises osalenud ettevõtja ja ettevõtjate ühenduse puhul ei tohi trahv ületada 10% selle eelmise majandusaasta kogukäibest.
[…]
3.      Trahvisumma määramisel võetakse arvesse nii rikkumise raskust kui ka kestust.“
10      Määruse artikli 32 punktis c oli ette nähtud, et määrust „ei kohaldata ühenduse lennujaamade ja kolmandate riikide vahelise õhutranspordi suhtes“.
11      See säte tunnistati alates 1. maist 2004 määruse nr 411/2004 artikliga 3 kehtetuks.
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
12      Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–61 ja käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib need kokku võtta järgmiselt.
13      Latam Airlines on Lan Cargo emaettevõtja. Viimane tegutseb lennulastiteenuste turul.
14      Lennulastiteenuste sektoris teostavad lennuettevõtjad kaubavedu lennukitega (edaspidi „vedajad“). Üldjuhul osutavad need vedajad lennulastiteenuseid ekspediitoritele, kes korraldavad kaubasaadetiste vedu saatjate nimel. Vastutasuks maksavad ekspediitorid vedajatele hinda, mis koosneb esiteks kilogrammi alusel arvutatud tariifidest ja teiseks erinevatest lisatasudest.
Haldusmenetlus
15      Komisjon sai 7. detsembril 2005 taotluse trahvide eest kaitse saamiseks, mille esitasid Deutsche Lufthansa AG ja kaks tema tütarettevõtjat Lufthansa Cargo AG ning Swiss International Air Lines AG (edaspidi „Swiss“); taotlus esitati komisjoni teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155). Taotluse kohaselt toimusid mitme vedaja vahel konkurentsivastased kontaktid, mis puudutasid lennulastiturul osutatud teenuste hinna
elemente, nimelt nn kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu kehtestamist ning nende vedajate keeldumist ekspediitoritele lisatasudelt vahendustasu maksmast (edaspidi „keeldumine vahendustasusid maksmast“).
16      14. ja 15. veebruaril 2006 viis komisjon mitme vedaja ruumides läbi etteteatamata kontrollid.
17      Pärast kontrolle esitasid mitu vedajat, sealhulgas Latam Airlines ja Lan Cargo, trahvide eest kaitse saamise taotluse vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 15 viidatud teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul.
18      19. detsembril 2007 saatis komisjon vastuväiteteatise 27 vedajale, sealhulgas Latam Airlinesile ja Lan Cargole, kes esitasid seejärel kirjalikud märkused. Ärakuulamine toimus 30. juunist kuni 4. juulini 2008.
Algne otsus
19      Komisjon võttis 9. novembril 2010 vastu otsuse C(2010) 7694 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordikokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/39258 –
lennulastiteenused) – (edaspidi „algne otsus“). Otsuse adressaadiks olid 21 vedajat, kelle hulgas olid Latam Airlines ja Lan Cargo.
20      Otsuse põhjendustes oli märgitud, et süüdistatud vedajad olid kooskõlastanud oma tegevust lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas, leppides kokku kütuse lisatasus, ohutuse lisatasus ja keeldumises vahendustasusid maksmast, ning nii toimides osalesid ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 ühes ja vältavas rikkumises, mis hõlmas Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) ja Šveitsi territooriumi.
16. detsembri 2015. aasta kohtuotsused
21      Üldkohus tühistas 16. detsembri 2015. aasta kohtuotsusega Latam Airlines Group ja Lan Cargo vs. komisjon (T‑40/11, EU:T:2015:986) algse otsuse Latam Airlinesi ja Lan Cargot puudutavas osas. Samal päeval tehtud 12 teise kohtuotsusega tühistas Üldkohus samuti tervikuna või osaliselt selle otsuse osas, mis puudutas 12 teist vedajat või vedajate kontserni.
22      Üldkohus leidis, et selles otsuses on tehtud põhjendamisviga.
Vaidlusalune otsus
23      Komisjon saatis 20. mail 2016 algses otsuses nimetatud vedajatele kirja, milles teavitas neid oma kavatsusest võtta vastu uus otsus, milles tuvastatakse nende osalemine ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 ühes ja vältavas rikkumises kõigil algses otsuses nimetatud liinidel. Neile anti märkuste esitamiseks aega üks kuu. Nad kõik kasutasid seda võimalust.
24      Komisjon võttis 17. märtsil 2017 vastu vaidlusaluse otsuse, mille adressaadiks on 19 vedajat, sealhulgas Latam Airlines ja Lan Cargo.
25      Vaidlusaluses otsuses on märgitud, et süüdistatud vedajad kooskõlastasid oma tegevust lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas
kogu maailmas kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu ning lisatasudelt vahendustasude maksmise teel (edaspidi „vaidlusalune kartell“), pannes nii toime ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 ühe ja vältava rikkumise.
26      Otsuse 4. jaos „Asjaolude kirjeldus“ märkis komisjon muu hulgas, et uurimise käigus tuvastati ülemaailmne kartell, mis põhineb konkurentide vahel pikka aega kestnud kahe- ja mitmepoolsete kontaktide võrgustikul, mis puudutas tegevust, mida nad olid otsustanud, ette näinud või kavandanud seoses eelmises punktis mainitud lennulastiteenuste eri hinnaelementidega. Ta rõhutas, et selle kontaktide võrgustiku ühiseks eesmärgiks oli kooskõlastada konkurentide tegevust hinnakujunduse alal või vähendada ebakindlust nende hinnapoliitika osas. Seejärel kirjeldas ta kontakte, mis puudutasid vastavalt kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, ning hindas faktilisi tõendeid esiteks vaidlusaluse kartelli kui terviku ja teiseks otsuse iga adressaadi kohta.
27      Vaidlusaluse otsuse 5. jaos „Asjaomaste konkurentsieeskirjade kohaldamine“ kohaldas komisjon käesoleva juhtumi asjaoludele ELTL artiklit 101, täpsustades samas, et viiteid sellele artiklile tuleb mõista ka viidetena EMP lepingu artiklile 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artiklile 8, kuna neid sätteid kohaldatakse mutatis mutandis, kui ei ole sätestatud teisiti.
28      Oma pädevusega seoses analüüsis komisjon, millised piirid on tema territoriaalsel ja ajalisel pädevusel tuvastada käesolevas asjas konkurentsinormide rikkumist ning karistada selle eest.
29      Ühelt poolt märkis ta vaidlustatud otsuse alajaotises 5.2 „Komisjoni pädevus“ asuvates põhjendustes 822–832 sisuliselt, et ta ei kohalda kõigepealt ELTL artiklit 101 1. maile 2004 eelnenud kokkulepete ja tegevuse suhtes sellistel liinidel, mis ühendasid liidus asuvaid lennujaamu ja väljaspool EMPd asuvaid lennujaamu (edaspidi „liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid“); seejärel, et ta ei kohalda EMP lepingu artiklit 53 19. maile 2005 eelnenud kokkulepete ja tegevuse suhtes liidu ja kolmandate riikide vahelistel liinidel ning liinidel lennujaamade vahel, mis asuvad riikides, mis on EMP osalisriigid, kuid ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid, ja kolmandates riikides asuvate lennujaamade vahel (edaspidi „EMP liinid, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid“), ning lõpuks, et ta ei kohalda EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artiklit 8 1. juunile 2002 eelnenud kokkulepete ja tegevuse suhtes liinidel liidus asuvate lennujaamade ja Šveitsi lennujaamade vahel (edaspidi „liidu ja Šveitsi vahelised liinid“). Ta täpsustas otsuse põhjenduses 832, et otsuses ei „väideta sugugi [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe] artikli 8 rikkumist seoses Šveitsi [ja] kolmandate riikide vaheliste lennulastiteenustega“.
30      Teiselt poolt esitas komisjon vaidlusaluse otsuse alajaotises 5.3.8 „[ELTL] artiklit 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldatavus saabuvate lennuliinide suhtes“ asuvates põhjendustes 1036–1046 põhjendused, miks ta lükkas tagasi erinevate süüdistatud vedajate argumendid, mille kohaselt ületas ta oma territoriaalse pädevuse piire rahvusvahelise avaliku õiguse normide seisukohast, tuvastades nende kahe sätte rikkumise kolmandatest riikidest EMPsse saabuvatel lennuliinidel (edaspidi „saabuvad liinid“) ning karistades selle eest.
31      Täpsemalt märkis komisjon selle otsuse põhjenduses 1045, et saabuvatel liinidel osutatavaid lennulasti teenuseid puudutav konkurentsivastane tegevus võib „avaldada vahetut, märkimisväärset ja ootuspärast mõju liidus ja EMPs, kuna õhutranspordi suurenenud kulud EMPsse ja seega imporditud kauba kõrgemad hinnad võivad oma laadi poolest mõjutada tarbijaid EMPs“. Ta lisas, et käesolevas juhtumis võis see tegevus mõjutada ka lennulasti teenuste osutamist muude vedajate poolt EMP sees erinevate sidusplatvormide (hubs) vahel EMPs, mida kasutasid kolmandate riikide vedajad, ja nende saadetiste sihtkoha lennujaamade vahel EMPs, mida kolmandate riikide vedajad ei teeninda.
32      Lisaks märkis komisjon otsuse põhjenduses 1046, et vaidlusalust kartelli „rakendati ülemaailmselt“, et saabuvaid liine puudutavad kartellikokkulepped olid lahutamatu osa ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 ühest ja vältavast rikkumisest ning et lisatasude ühetaoline kohaldamine ülemaailmselt oli selle kartelli võtmeelement.
33      Vaidlusaluse otsuse alajaotises 5.3, mis puudutas käesoleva juhtumi asjaoludele ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 kohaldamist, asuvad selle otsuse põhjendused 833–1052. Esiteks leidis komisjon selle otsuse põhjenduses 846, et süüdistatud vedajad kooskõlastasid oma tegevust või mõjutasid hinnakujundust, „mis tähendab lõppkokkuvõttes hindade kindlaksmääramist seoses“ kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja lisatasudelt vahendustasu maksmisega. Otsuse põhjenduses 861 leidis komisjon, et „lennulastiteenuste tariifide kooskõlastamise üldine süsteem“, mille olemasolu tema uurimine tuvastas, tõendas, et esines „mitmeosaline rikkumine, mis koosnes erinevatest tegudest, mida [võis] kvalifitseerida kas kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, mille raames konkurendid teadlikult asendasid konkurentsiriskid omavahelise praktilise koostööga“.
34      Teiseks järeldas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 869, et „kõnealune tegevus kuju[tas] endast ELTL artikli 101 ühte ja vältavat rikkumist“, ja täpsustas otsuse põhjendustes 870–902, et asjaomastel kokkulepetel oli üks konkurentsivastane eesmärk, milleks oli takistada konkurentsi EMP lennulastisektoris, need puudutasid lennulastiteenuste osutamist ja nende hinnakujundust, need puudutasid samu ettevõtjaid, kujutasid endast ühte ja vältavat rikkumist ning hõlmasid kolme osa, nimelt kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ning keeldumist vahendustasusid maksmast. Sellega seoses märkis komisjon otsuse põhjenduses 883, et Lan Cargo osales ühe rikkumise ühes osas, milleks oli kütuse lisatasu, kuid et ta oli teadlik ka vedajate vahelistest aruteludest ohutuse lisatasu ja lisatasudelt vahendustasude maksmise üle.
35      Kolmandaks märkis komisjon otsuse põhjenduses 903, et kõnealuse konkurentsivastase tegevuse eesmärk oli piirata konkurentsi vähemalt liidus, EMPs ja Šveitsis. Otsuse põhjenduses 917 lisas ta sisuliselt, et seetõttu ei ole vaja arvesse võtta selle tegevuse tegelikku mõju.
36      Neljandaks uuris komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 972–1021 seitsme kolmanda riigi õigusnorme, mille kohta mitu süüdistatud vedajat väitsid, et need normid kohustasid neid lisatasusid kooskõlastama, takistades nii asjasse puutuvate konkurentsieeskirjade kohaldamist. Komisjon leidis, et need vedajad ei ole tõendanud, et nad tegutsesid nende kolmandate riikide piirangute tõttu.
37      Viiendaks leidis komisjon otsuse põhjendustes 1024–1035, et üks ja vältav rikkumine võis märkimisväärselt mõjutada kaubandust liikmesriikide, EMP lepingu osalisriikide ning EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe osalisriikide vahel.
38      Vaidlusaluse otsuse 7. jagu „Rikkumise kestus“ sisaldab selle otsuse põhjendusi 1146–1169. Nagu nähtub otsuse põhjendusest 1146, leidis komisjon, et vaidlusalune kartell algas 7. detsembril 1999 ja kestis kuni 14. veebruarini 2006. Selles põhjenduses 1146 täpsustas ta, et see kartell rikkus
–        ELTL artiklit 101 alates 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006 liidus asuvate lennujaamade vahelise õhutranspordi osas;
–        ELTL artiklit 101 alates 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006 liidu ja kolmandate riikide vaheliste liinide õhutranspordi osas;
–        EMP lepingu artiklit 53 alates 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006 EMPs asuvate lennujaamade vahelise õhutranspordi osas (edaspidi „EMP-sisesed liinid“);
–        EMP lepingu artiklit 53 alates 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006 EMP õhutranspordi osas liinidel, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid;
–        EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artiklit 8 alates 1. juunist 2002 kuni 14. veebruarini 2006 liidu ja Šveitsi vaheliste liinide õhutranspordi osas.
39      Otsuse põhjenduses 1169 märkis komisjon, et Lan Cargo puhul kestis rikkumine 25. veebruarist 2003 kuni 14. veebruarini 2006. Ta on vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1103–1108 varem täpsustanud, et Latam Airlinesi puhul, kellele sel ajavahemikul kuulus 99,9% osalus Lan Cargo aktsiakapitalis, tuleb eeldada, et ta avaldas oma tütarettevõtjale otsustavat mõju, ning teda tuleb seega pidada kogu selle perioodi eest Lan Cargoga solidaarselt vastutavaks.
40      Otsuse resolutsiooni artiklid 1, 3 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
Kooskõlastades oma tegevust lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas kogu maailmas seoses kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja lisatasude pealt vahendustasu maksmisega, panid järgmised ettevõtjad toime [ELTL] artikli 101, [EMP lepingu] artikli 53 ja [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe] artikli 8 ühe ja vältava rikkumise järgmiste liinide ja ajavahemike osas.
1.      Järgmised ettevõtjad rikkusid [ELTL artiklit 101] ja EMP lepingu artiklit 53 seoses [EMP-siseste liinidega] järgmistel ajavahemikel:
[…]
i) [Latam Airlines], 25. veebruarist 2003 kuni 14. veebruarini 2006;
j) [Lan Cargo], 25. veebruarist 2003 kuni 14. veebruarini 2006;
[…]
2.      Järgmised ettevõtjad rikkusid [ELTL] artiklit 101 seoses [liidu ja kolmandate riikide vaheliste liinidega] järgmistel ajavahemikel:
[…]
i) [Latam Airlines], 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006;
j)
[Lan Cargo], 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006;
[…]
3.      Järgmised ettevõtjad rikkusid EMP lepingu artiklit 53 seoses [EMP liinidega, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid,] järgmistel ajavahemikel:
[…]
i) [Latam Airlines], 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006;
j) [Lan Cargo], 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006;
[…]
4.      Järgmised ettevõtjad rikkusid [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe]
artiklit 8 seoses
[liidu ja Šveitsi vaheliste
liinidega] järgmistel ajavahemikel:
[…]
i) [Latam Airlines], 25. veebruarist 2003 kuni 14. veebruarini 2006;
j) [Lan Cargo], 25. veebruarist 2003 kuni 14. veebruarini 2006;
[…]
Artikkel 3
Käesoleva otsuse artiklis 1 nimetatud ühe ja vältava rikkumise eest määratakse järgmised trahvid […]:
[…]
i) [Latam Airlines ja Lan Cargo] solidaarselt: 8 220 000 [eurot];
[…]
Artikkel 4
Artiklis 1 nimetatud ettevõtjad lõpetavad juhul, kui nad seda veel teinud ei ole, viivitamata kõnealustes artiklites viidatud ühe ja vältava rikkumise.
Nad hoiduvad tulevikus mis tahes tegevusest või käitumisest, millel on identne või sarnane eesmärk või tagajärg.“
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
41      Latam Airlines ja Lan Cargo esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 31. mail 2017 ja milles nad palusid esimese võimalusena vaidlusalune otsus neid puudutavas osas tühistada ja teise võimalusena tähistada määratud trahv või vähendada seda.
42      Hagi põhjendamiseks esitasid nad seitse tühistamisväidet.
43      Neist väidetest esimese kohaselt on rikutud õigusnorme ja tehtud faktivigu Latam Airlinesile ja Lan Cargole ühe ja vältava rikkumise eest vastutuse omistamisel osas, mis puudutas ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast. Teise väite kohaselt on rikutud õigusnormi ja tehtud faktivigu järelduses, et Latam Airlines ja Lan Cargo osalesid rikkumises kütuse lisatasu puudutavas osas. Kolmanda väite kohaselt puudus komisjonil pädevus tuvastada nende vedajate vastutus EMP-sisestel liinidel, EMP liinidel, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid, ning liidu ja Šveitsi vahelistel liinidel. Neljandas väites heideti komisjonile ette faktivigu ja õigusnormi rikkumist, kui ta tuvastas „ülemaailmse ulatusega kartelli“ olemasolu. Viimati nimetatud väide koosnes neljast osast, millest kolmanda kohaselt ületas komisjon oma pädevust ja tekitas ebaselgust rikkumise geograafilise ulatuse osas. Kuues väide puudutas kaitseõiguste rikkumist ja asjakohaste põhjenduste puudumist, kuna Latam Airlines ja Lan Cargo väitsid sisuliselt, et vaidlusalune otsus põhines uutel faktilistel ja õiguslikel hinnangutel, mille kohta neid ei oldud ära kuulatud.
44      Vaidlustatud kohtuotsuses nõustus Üldkohus esimese väitega, osaliselt teise ja kolmanda väitega ning lükkas ülejäänud väited tagasi. Seetõttu tühistas ta vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1 punktid i ja j, lõike 3 punktid i ja j ning lõike 4 punktid i ja j ning otsuse artikli 1 lõike 2 punktid i ja j osas, milles viimati nimetatud sättes on märgitud, et apellandid osalesid esiteks ühe ja vältava rikkumise osades, mis puudutasid ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, ning teiseks ühe ja vältava rikkumise osas, mis puudutas kütuse lisatasu enne 22. juulit 2005. Ta tühistas ka nimetatud otsuse artikli 3 punkti i, määrates apellantidele solidaarselt määratud trahvi summaks 2 244 000 eurot, ning jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
45      Latam Airlines ja Lan Cargo paluvad oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles jäeti nende hagi rahuldamata;
–        tühistada vaidlusalune otsus neid puudutavas osas või teise võimalusena tühistada see osaliselt ja vähendada trahvisummat, ning
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
46      Komisjon palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ja mõista kohtukulud välja Latam Airlinesilt ja Lan Cargolt.
Apellatsioonkaebus
47      Latam Airlines ja Lan Cargo esitavad oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks neli väidet, millest esimese kohaselt on rikutud õigusnormi, kuna Üldkohus tühistas vaidlusaluse otsuse üksnes osaliselt, teise väite kohaselt on rikutud kaitseõigusi, kuna ei ole põhjendatud teatavate vastuväiteteatises nimetatud ettevõtjate suhtes algatatud menetlusest loobumist, kolmanda väite kohaselt on rikutud õigusnormi seoses komisjoni pädevusega tuvastada „ülemaailmse ulatusega kartelli“ olemasolu ning neljanda väite kohaselt on rikutud õigusnorme rikkumise geograafilise ulatuse kindlaksmääramisel.
Esimene väide vaidlusaluse otsuse üksnes osaliselt tühistamise kohta
Poolte argumendid
48      Esimene väide koosneb sisuliselt kolmest osast.
49      Väite esimeses osas leiavad Latam Airlines ja Lan Cargo, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 101 lõiget 1, kuna ta ei tühistanud vaidlusalust otsust tervikuna.
50      Üldkohus, kes tühistas vaidlusaluse otsuse üksnes seoses tuvastusega, et apellandid osalesid ühe ja vältava rikkumise osades, mis puudutasid ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, kuid jättis muutmata selle otsuse osas, mis puudutab nende osalemist rikkumises kütuse lisatasuga seoses alates 22. juulist 2005, jättis hindamata, kas osad, mille ta tühistas, olid eraldatavad ja kas ülejäänud osa oli selline, et see ei muutnud ühe ja vältava rikkumise sisu.
51      Ometi tuleneb 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuse komisjon vs.
Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) punktist 38, et liidu õigusakti osaline tühistamine on võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist on nõutud, on ülejäänud aktist eraldatavad, mis eeldab, et osaline tühistamine ei muuda akti sisu.
52      Käesoleval juhul ei saa osasid, mis puudutavad ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, eraldada ühest ja vältavast rikkumisest ilma selle sisu muutmata. Nimelt leidis komisjon ise vaidlusaluse otsuse põhjenduses 863, et oleks olnud kunstlik, kui vaidlusalune tegevus, millel oli üks eesmärk, oleks jagatud osadeks, käsitledes seda nii, nagu see koosneks eraldi rikkumistest. 4. juuli 2013. aasta kohtuotsuses komisjon vs.
Aalberts Industries jt (C‑287/11 P, EU:C:2013:445, punkt 65) võttis Euroopa Kohus aga arvesse selles kohtuasjas kõne all oleva otsuse ühte põhjendust, mis oli sõnastatud identselt, et järeldada, et tuvastatud rikkumine ei olnud jagatav. Lisaks ei maininud komisjon selles otsuses, et osalemine kütuse lisatasuga seotud konkurentsivastases tegevuses kujutas endast eraldi võetuna rikkumist. Samuti ei saa ta tugineda selle otsuse põhjendusele 871, mille kohaselt võib teatud koosolekuid, kontakte või teabevahetust konkurentide vahel pidada eraldi võetuna rikkumisteks. Lõpuks ei ole ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast puudutavad osad kütuse lisatasuga seotud osa suhtes üksnes aktsessoorsed. Viimati nimetatud küsimuses nähtub aga 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsusest Galp Energía España jt vs. komisjon (C‑603/13 P, EU:C:2016:38), et üksnes täiendavate osade osaline tühistamine ei muuda ühe ja vältava rikkumise sisu. Latam Airlines ja Lan Cargo lisavad, et eraldamise võimatus on eriti ilmne ohutuse lisatasu puhul, mis nende sõnul on kütuse lisatasuga samaväärne, mitte lihtsalt selle täiendav
osa.
53      Esimese väite teises osas, mis puudutab põhjenduse puudumist, heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule ette, et viimane esitas ringpõhjendusega arutluskäigu ning et ta ei ole
põhjendanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 632 esitatud kinnitust, et nad ei tõendanud, et komisjon tegi vea, kui ta pidas neid vastutavaks ühe ja vältava rikkumise eest kütuse lisatasu puudutavas osas. Üldkohus jättis seega hindamata, kas ühe ja vältava rikkumise osad, mis puudutasid ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, olid eraldatavad ning kas ülejäänud osa oli selline, et see ei muuda sellise rikkumise sisu.
54      Väite kolmandas osas väidavad Latam Airlines ja Lan Cargo, et käesoleva kohtuotsuse punktis 53 viidatud põhjendustes pööras Üldkohus tõendamiskoormise ümber, leides, et nad ei ole tõendanud, et nad ei olnud kütuse lisatasuga seotud osa eest vastutavad, samas kui ELTL artikli 101 rikkumisi peab tõendama komisjon.
55      Komisjon on seisukohal, et esimene väide ei ole põhjendatud.
Euroopa Kohtu hinnang
–       Sissejuhatavad märkused
56      Tuleb meenutada, et vaidlustatud kohtuotsuses nõustus Üldkohus Latam Airlinesi ja Lan Cargo esimese väitega, mille kohaselt on rikutud õigusnorme selle tuvastamisel, et Lan Cargo osales ühe ja vältava rikkumise osades, mis puudutasid ohutuse lisatasu ja vahendustasude maksmist. Üldkohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 631, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 2 tuleb tühistada osas, milles Latam Airlinesile ja Lan Cargole pannakse süüks ühe ja vältava rikkumise neid kaht
osa. Ta lisas siiski selle kohtuotsuse punktis 632, et vastupidi Latam Airlinesi ja Lan Cargo väidetele ei tule neil põhjustel vaidlusalust otsust tervikuna tühistada, kuna vaatamata vigadele, mida komisjon tegi seoses nende vastutusega kõnealuste
osade eest, ei ole nad tõendanud, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta tuvastas, et nad osalesid selles rikkumises.
57      Seega tuleb kontrollida, kas Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta keeldus vaidlusalust otsust tervikuna tühistamast.
58      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liidu õigusakti osaline tühistamine võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist nõutakse, on ülejäänud aktist eraldatavad, mis eeldab, et osaline tühistamine ei muuda akti sisu (vt selle kohta 14. mai 2020. aasta kohtuotsus NKT Verwaltung ja NKT vs. komisjon, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punkt 292 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Ungari vs. parlament ja nõukogu, C‑156/21, EU:C:2022:97, punkt 293 ja seal viidatud kohtupraktika).
59      Euroopa Kohus on täpsustanud, millistel tingimustel tuleb komisjoni otsus, milles tuvastati ettevõtja osalemine mitmes konkurentsivastases tegevuses, mis moodustavad ühe ja vältava rikkumise, tühistada osaliselt.
60      6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuse komisjon vs.
Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) punktis 44 leidis Euroopa Kohus, et kui ettevõtja on osalenud otse ühes või mitmes konkurentsivastases tegevuses, mis moodustab ühe ja vältava rikkumise, kuid ei ole tõendatud, et ta nõustus oma käitumisega panustama kõigi teiste kartellis osalejate ühistesse eesmärkidesse ja et ta oli teadlik kogu muust kavandatavast õigusvastasest tegevusest või nimetatud osalejate poolt sellise tegevuse elluviimisest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma, siis võib komisjon võtta selle ettevõtja vastutusele üksnes tegevuse eest, milles ta otse osales, ja üksnes niisuguse kavandatava tegevuse või teiste osalejate poolt sellise tegevuse elluviimise eest samadel eesmärkidel, mida ta järgis ja mille osas on tõendatud, et ta oli sellest teadlik või võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma.
61      Viidatud kohtuotsuse punktis 45 lisas Euroopa Kohus, et selline asjaolu ei saa aga viia nimetatud ettevõtja vabastamiseni vastutusest tegevuse eest, milles ta kindlasti osales või mille eest võib teda pidada tegelikult vastutavaks. Samuti märkis ta selles punktis 45, nagu ka 16. juuni 2022. aasta kohtuotsuse Quanta Storage vs. komisjon (C‑699/19 P, EU:C:2022:483) punktis 90, et asjaolu, et ettevõtja ei osalenud kartellikokkuleppe kõigis osades või et tal oli väike roll nendes osades, milles ta osales, ei ole tähtis selle tuvastamisel, kas ta on rikkumise toime pannud, kuna neid asjaolusid tuleb arvesse võtta üksnes rikkumise raskuse hindamisel ja vajaduse korral trahvi suuruse kindlaksmääramisel.
62      Euroopa Kohus täpsustas 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuse komisjon vs.
Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) punktis 46, mida on korratud 16. juuni 2022. aasta kohtuotsuse Sony Corporation ja Sony Electronics vs. komisjon (C‑697/19 P, EU:C:2022:478) punktis 68, et sellegipoolest võib komisjoni niisuguse otsuse, milles kvalifitseeritakse kogu kartell ühe ja vältava rikkumisena, jagada niimoodi osadeks üksnes siis, kui esiteks oli nimetatud ettevõtjal haldusmenetluse ajal võimalus aru saada, et teda süüdistatakse igas rikkumist moodustavas teos ja seega oli tal võimalus ennast selle vastu kaitsta, ning kui teiseks on nimetatud otsus selles osas piisavalt selge.
63      Euroopa Kohus järeldas sellest 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuse komisjon vs.
Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) punktis 47, et kui sama kohtuotsuse punktis 46 nimetatud tingimused on täidetud ja kui liidu kohus tuvastab, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et ettevõtja oli teadlik – kui ta osales ühe ja vältava rikkumise moodustavatest konkurentsivastastest tegevustest ühes –
teiste kartellis osalejate muust konkurentsivastasest tegevusest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma, siis võib ta sellest teha ainult ühe järelduse, et seda ettevõtjat ei saa pidada vastutavaks selle muu tegevuse ja seega kogu ühe ja vältava rikkumise eest ning et vaidlustatud otsus on põhjendamata ainult selles osas. Sellise otsuse jagatavus, millega pannakse ettevõtjale vastutus ühe ja vältava rikkumise eest tervikuna, samas kui see ettevõtja osales ainult ühes selle osadest, ei sõltu seega muudest tingimustest kui need, mida on mainitud eespool.
64      Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 581, 615 ja 630–632, et Üldkohus leidis, et kuigi komisjon tõendas, et vedajad osalesid ühe ja vältava rikkumise kütuse lisatasu puudutavas
osas alates 22. juulist 2005, ei olnud ta seevastu õiguslikult piisavalt tõendanud, et vedajad olid vajalikul määral teadlikud ühe ja vältava rikkumise kahest ülejäänud osast, mis puudutasid ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast.
65      Seega tuleb Latam Airlinesi ja Lan Cargo argumente analüüsida käesoleva kohtuotsuse punktides 60–63 viidatud kohtupraktikat arvestades.
–       Esimene väiteosa, mille kohaselt Üldkohus ei hinnanud tühistatud osade eraldatavust
66      Esimese väite esimeses osas heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta tühistas vaidlusaluse otsuse üksnes osas, milles see puudutas nende osalemist ühe ja vältava rikkumise osades, mis puudutasid ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, samas kui nende arvates pidi järeldus, et komisjon leidis ekslikult, et teine apellant oli ühe ja vältava rikkumise nendest kahest osast nõuetekohaselt teadlik, kaasa tooma selle otsuse tühistamise tervikuna.
67      Käesoleva kohtuotsuse punktides 60–63 viidatud kohtupraktikast nähtub, et kui liidu kohtu seisukoht, et komisjon ei tõendanud piisavalt, et ettevõtja oli ühe ja vältava rikkumise moodustavatest konkurentsivastastest tegevustest ühes osaledes teadlik teiste kartellis osalejate muust konkurentsivastasest tegevusest samadel eesmärkidel, või et ta võis seda mõistlikult ette näha ja oli valmis seda riski võtma, ei saa viia nimetatud ettevõtja vastutusest vabastamiseni tegevuse selle osa eest, mille puhul on tema osalemine tõendatud või mille puhul ei ole kahtlust, et teda võib pidada vastutavaks, siis peab liidu kohus piirduma selles kohtus komisjoni vaidlustatud otsuse osalise tühistamisega. Kuna komisjoni otsusel, milles tuvastatakse ettevõtja osalemine ELTL artiklit 101 rikkuvas kartellikokkuleppes, on eesmärk tuvastada üks või mitu tegu, mis endast selle sätte rikkumist kujutavad, ei saa osaline tühistamine nimelt muuta selle otsuse sisu (6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punktid 50 ja 51).
68      Neil asjaoludel ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tühistas vaidlusaluse otsuse ainult osas, milles sellega ei seatud kahtluse alla Lan Cargo osalemist kütuse lisatasuga seotud teabevahetuses.
69      Apellantide argument, mille kohaselt leidis komisjon ise vaidlusaluse otsuse punktis 863, et „tahe jagada ühe eesmärgiga vältav tegevus osadeks, käsitledes seda nii, nagu see koosneks erinevatest rikkumistest, samas kui tegemist oli ühe rikkumisega, mis väljendus järk-järgult nii kokkulepete kui ka kooskõlastatud tegevuse vormis“, ei saa õigustada teistsugust järeldust. Nimelt tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 471–581, mis käsitlevad selle tõendamist, et Lan Cargo osales ühe ja vältava rikkumise kütuse lisatasu puudutavas osas, üheselt, et Üldkohus ei leidnud, et see osa kujutas endast eraldiseisvat ja eraldatavat rikkumist, vaid et komisjon võis põhjendatult asuda seisukohale, et kuna Lan Cargo osales selles osas ning oli tõendatud või eeldatav, et ta oli teadlik selle osaga seotud muudest tegevustest, võis sellele vedajale süüks panna ühe ja vältava rikkumise, mille kaudu süüdistatud vedajad kooskõlastasid oma tegevust lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas. Seda hinnangut kinnitab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 429 tehtud järeldus, et kütuse lisatasu oli lennulastiteenuste hinna element ning et ühe ja vältava rikkumise kütuse lisatasu osa
puudutas seega lennulastiteenuste hinnakujundust.
70      Ent asjaolu, et komisjon ei tõendanud, et Lan Cargo oli teadlik ohutuse lisatasu puudutavast teabevahetusest ja
vahendustasude maksmisest keeldumist puudutavast teabevahetusest, ei muuda seda, et tuvastatud rikkumine oli üks ja vältav rikkumine, mida ei saa siiski tervikuna sellele vedajale süüks panna (vt analoogia alusel 24. juuni 2015. aasta kohtuotsus Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ja komisjon vs.
Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, punkt 160).
71      Mis puudutab apellantide argumenti, mis tugineb
4. juuli 2013. aasta kohtuotsusele komisjon vs.
Aalberts Industries jt (C‑287/11 P, EU:C:2013:445), siis piisab, kui märkida, et selle kohtuotsuse punktidest 60–63 nähtub, et see puudutab olukorda, kus erinevalt käesolevast ei olnud asjaomase ettevõtja osalemine ühes ja vältavas rikkumises tõendatud.
72      Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
–       Kolmas väiteosa, mis puudutab tõendamiskoormise ümberpööramist
73      Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et see pool või asutus, kes väidab, et rikutud on konkurentsinorme, on kohustatud seda ka tõendama, ning see ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kes esitab kaitseväite nende normide rikkumise tuvastamise vastu, peab tõendama, et tingimused selle normi kohaldamiseks, millel põhineb kaitseväide, on täidetud, nii et kõnealune asutus peab seega tuginema muudele tõenditele. Kuigi tõendamiskoormis lasub nende põhimõtete kohaselt kas komisjonil, ettevõtjal või asjaomasel ettevõtjate ühendusel, võivad ühe poole esitatud faktilised asjaolud siiski kohustada teist poolt esitama selgitust või põhjendust, ilma milleta võib järeldada, et tõendamisnormid on täidetud (7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punktid 78 ja 79, ning 17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Lafarge vs. komisjon, C‑413/08 P, EU:C:2010:346, punktid 29 ja 30 ning seal viidatud kohtupraktika).
74      Käesolevas asjas tuleb märkida, et apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas heidavad apellandid Üldkohtule ette, et ta pööras tõendamiskoormise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 632 ümber, kuid need argumendid tuginevad vaidlustatud kohtuotsuse väärale tõlgendusele.
75      Nimelt viitab see punkt 632 vaidlustatud kohtuotsuse punktile 581. Ent pärast komisjoni esitatud tõendite hindamist märkis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 580, et sellel institutsioonil oli alust asuda seisukohale, et Lan Cargo oli teadlik ühe ja vältava rikkumise kütuse lisatasu puudutavast osast, kuid seda alles alates 22. juulist 2005, ning et komisjon tegi vea, kui ta luges apellandid selle osa eest vastutavaks enne seda kuupäeva. Ta lisas selle kohtuotsuse punktis 581, et arvestades apellantide osalemist selles osas pärast viimati nimetatud kuupäeva, ei too komisjoni viga kaasa vaidlusaluse otsuse tühistamise tervikuna. Üldkohus ei pööranud seega ümber tõendamiskoormist apellantide osalemise kohta rikkumises, kuna ta leidis sisuliselt, et seda osalemist peab tõendama komisjon ning et seda, et Latam Airlines ja Lan Cargo osalesid ühes ja vältavas rikkumises kütuse lisatasu puudutavas osas, oli tõendatud alates 22. juulist 2005.
76      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 632 esitatud kinnitust, et apellandid „ei ole […] tõendanud, et komisjon tegi vea, kui ta järeldas, et nad osalesid“ vaidlusaluses otsuses käsitletud ühes ja vältavas rikkumises, saab sellesse konteksti asetatuna mõista üksnes nii, et hagi esimese väite põhjendamiseks esitatud argumendid ei olnud piisavad, et põhjendada otsuse tühistamist tervikuna.
77      Seega tuleb esimese väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
–       Teine väiteosa, mis tugineb põhjenduste puudumisele
78      Esimese väite esimese ja kolmanda osa analüüsist nähtub, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi ega pööranud ümber tõendamiskoormist, kui ta leidis, et asjaolu, et apellantidele ei saa süüks panna osalemist ühe ja vältava rikkumise osades, mis puudutavad ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, ei saa õigustada vaidlusaluse otsuse tervikuna tühistamist neid puudutavas osas.
79      Neil asjaoludel tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata käsitletava väite teine osa, millega apellandid heidavad Üldkohtule sisuliselt ette, et ta ei esitanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 632 õiguslikult piisavalt põhjendusi, miks vaidlusaluse otsuse tervikuna tühistamine nende suhtes ei olnud käesoleval juhul põhjendatud.
80      Nimelt ei saa see, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustuse seisukohast õigusnorme, tuua kaasa vaidlustatud kohtuotsust tühistamist, kui selle resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud (12. veebruari 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. IPK International, C‑336/13 P, EU:C:2015:83, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
81      Vastavalt sellele kohtupraktikale, isegi kui vaidlustatud kohtuotsuse punktist 632 ei nähtu piisavalt selgelt põhjused, miks Üldkohus leidis, et ei olnud alust vaidlusalust otsust apellante puudutavas osas tervikuna tühistada, ei ole see asjaolu piisav, et õigustada vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
82      Seetõttu tuleb esimese väite teine osa, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist, tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
83      Järelikult tuleb esimene väide osaliselt tulemusetuna ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, et on rikutud kaitseõigusi
Poolte argumendid
84      Teises väites heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule ette õigusnormi rikkumist nende kaitseõiguste ulatuse hindamisel.
85      Väide koosneb kahest osast.
86      Väite esimeses osas väidavad apellandid, et kui Üldkohus hindas kaitseõiguste rikkumist, mis tulenes sellest, et komisjon ei põhjendanud, miks ta loobus vastuväidetest 13 vedaja ja ühe teenuseosutaja suhtes, rikkus Üldkohus õigusnormi.
87      Latam Airlines ja Lan Cargo viitavad oma argumentide põhjendamiseks 9. oktoobri 2014. aasta kohtuotsusest ICF vs. komisjon (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274) tulenevale kohtupraktikale ning väidavad, et käesoleval juhul muutis vastuväidetest loobumine märkimisväärselt tõendeid tuvastatud rikkumiste kohta, mistõttu komisjon oli kohustatud võimaldama lõpuks otsuse adressaatideks olevatel vedajatel esitada oma seisukoht selle loobumise kohta.
88      Nad märgivad sellega seoses, et Üldkohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 555 ja 574
22. juuli 2005. aasta e-kirjale, millel oli oluline roll tema hinnangus apellantide osalemise kohta vaidlusaluses otsuses käsitletud rikkumises, kuigi sellele e-kirjale vastasid ka teatavad vedajad, kelle suhtes komisjon loobus vastuväidetest. Nad lisavad, et Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 350 ja 351 tagasi nende argumendid selle kohta, et nad kahtlustasid, et teise vedaja vastu algatatud menetlustest loobumine oli tingitud riiklikust piirangust, kuna apellandid ei olnud esitanud tõendeid sellise piirangu olemasolu kohta.
89      Lisaks väidavad Latam Airlines ja Lan Cargo samadel põhjustel, et vaidlustatud kohtuotsust on vähemalt puudulikult põhjendatud, kuna Üldkohus ei esitanud põhjusi, miks ta leidis, et vastuväidetest loobumine ei muuda tõendeid märkimisväärselt.
90      Teise väite teises osas heidavad nad Üldkohtule ette, et viimane moonutas tõendeid, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 568, et 22. juuli 2025. aasta e-kirjast tingitud teabevahetus ja eelkõige reaktsioon veebisaidi infowarding.com kasutamise kohta ja ühe vedaja katse võtta ühendust sellel saidil avaldatud kütuse lisatasu reklaami avaldajaga, „annavad siiski tunnistust mitme süüdistatud vedaja ühisest ootusest, et turul järgitakse [kütuse lisatasu] alal distsipliini“. Apellantide sõnul on ilmne, et reaktsioon ja katse, mis pärinesid ettevõtjatelt, kes ei olnud vaidlusaluse otsuse adressaadid, ei saanud anda tunnistust selle otsuse adressaatideks olevate „süüdistatud vedajate“ ootustest.
91      Komisjon leiab, et väide on põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
92      Tuleb tõdeda, et teise väite esimene osa põhineb käesoleva kohtuotsuse punktis 87 viidatud kohtupraktika vääral tõlgendusel. Nimelt, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 252 sisuliselt märkis, ei ole liidu institutsioon põhjendamiskohustuse täitmiseks kohustatud vastuvõetavas aktis esitama põhjusi, miks sarnaseid kolmandatele isikutele adresseeritud akte ei ole vastu võetud. Järelikult ei ole komisjon kohustatud konkurentsinormide rikkumist tuvastavas otsuses esitama põhjuseid, miks ta otsustas teatud ettevõtjaid kõnealuse rikkumise eest mitte vastutusele võtta või neile selle eest karistusi mitte määrata.
93      Samuti meenutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 254 õigesti kohtupraktikat, mille kohaselt ei saa komisjon juhul, kui ta loobub kõikidest vastuväidetest, mis esitati teatavate algul asjaomases menetluses osalenud äriühingute suhtes, olla kohustatud lubama lõpuks otsuse adressaatideks olevatel äriühingutel esitada oma seisukoht selle loobumise kohta, kuna huvitatud isikutele täiendavate vastuväidete esitamine ja seega ka ettevõtjatele jäetud võimalus esitada oma seisukoht seda puudutavas osas kehtib üksnes juhul, kui komisjon paneb asjaomastele ettevõtjatele süüks uusi tegusid või muudab märkimisväärselt tõendeid vaidlustatud rikkumiste kohta (9. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus ICF vs. komisjon, C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, punkt 36).
94      Sellest kohtupraktikast tuleneb üksnes, et komisjon on kohustatud ettevõtjaid, kelle suhtes ta jätkas menetlust, uuesti ära kuulama, kui ta pärast teatavate teiste ettevõtjate suhtes algatatud menetlustest loobumist paneb esimestele ettevõtjatele süüks uusi tegusid või märkimisväärselt muudab tõendeid, mida ta nende vastu kasutab. Seevastu, vastupidi sellele, mida näivad väitvat apellandid, ei saa seda kohtupraktikat mõista nii, et komisjon on ühelt poolt kohustatud uuesti ära kuulama
ettevõtjaid, kelle suhtes ta jätkas menetlust, selliste tõendite osas, mille kohta neil ettevõtjatel on juba olnud võimalus esitada oma seisukoht, ja
teiselt poolt on ta kohustatud näitama oma otsuses ära viis, kuidas teatud ettevõtjate suhtes algatatud menetlustest loobumine võib mõjutada tema hinnangut nendele tõenditele.
95      Käesolevas asjas ei nähtu vaidlustatud kohtuotsusest ja apellandid ei väida, et nad oleksid Üldkohtus väitnud, et pärast teatavate ettevõtjate suhtes algatatud menetlustest loobumist pani komisjon neile süüks uusi tegusid või et ta muutis märkimisväärselt tõendeid, mida ta kavatses nende vastu kasutada. Neil asjaoludel ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon ei olnud kohustatud vaidlusaluses otsuses esitama põhjendusi, miks ta loobus teatud ettevõtjate suhtes algatatud menetlusest, ega võimaldama apellantidel teha teatavaks oma seisukoht selle loobumise kohta.
96      Seetõttu tuleb teise väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
97      Teise väite teise osa kohta tuleb meelde tuletada, et kui apellant leiab, et Üldkohus on moonutanud tõendeid, peab ta ELTL artikli 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d kohaselt näitama täpselt ära need tõendid, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja need analüüsivead, mis tema arvates on Üldkohtu selle moonutamiseni viinud. Lisaks selgub väljakujunenud kohtupraktikast, et moonutamine peab selgelt nähtuma kohtuasja toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata
(10. novembri 2022. aasta kohtuotsus C‑211/20 P, komisjon vs. Valencia Club de Fútbol, EU:C:2022:862, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
98      Seega ei piisa, kui tõendada, et dokumenti oleks võimalik tõlgendada muul viisil, kui Üldkohus seda tegi (5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Kočner vs. Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
99      Käesolevas asjas piirduvad kohtuotsuse punktis 90 kokku võetud argumendid etteheitega, et Üldkohus jättis väidetavalt arvesse võtmata asjaolu, et reaktsioon 22. juuli 2005. aasta e-kirjale ja katse võtta ühendust selles e-kirjas
nimetatud reklaami avaldajaga pärinesid ettevõtjatelt, kes ei olnud vaidlusaluse otsuse adressaadid.
100    Esimese kohtuastme toimikus sisalduvate 22. juuli 2005. aasta e-kirja ja sellele antud vastuste lugemisel nähtub aga, et nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 565 märkis, oli e-kiri adresseeritud muu hulgas mitmele vaidlusaluse otsuse adressaadile ning et sellele vastanud ettevõtjate hulgas oli vähemalt üks vedaja, kes oli samuti vaidlusaluse otsuse adressaat. Lisaks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 566 üksnes, et katse võtta ühendust e‑kirjas
käsitletud reklaami avaldajaga pärines „ühelt vedajalt“, ilma et ta oleks kinnitanud, et see vedaja oli vaidlusaluse otsuse adressaat.
101    Neil asjaoludel ei saa apellantide viidatud viga 22. juuli 2005. aasta e‑kirja ja sellele antud vastuste analüüsimisel pidada tõendatuks.
102    Ülejäänud osas tuleb märkida, et väites, et e‑kirja ja sellele antud vastuseid on moonutatud, vaidlustavad apellandid tegelikult Üldkohtu hinnangu tõenditele.
103    Tuleb aga märkida, et vastavalt ELTL artikli 256 lõikele 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule saab apellatsioonkaebuse esitada ainult õigusküsimustes. Üldkohtul on seega ainsana pädevus asjakohaseid faktilisi asjaolusid tuvastada ja hinnata. Faktiliste asjaolude hindamine ei kujuta endast seega õigusküsimust kui sellist, mida Euroopa Kohus võiks apellatsioonimenetluses kontrollida, välja arvatud juhul, kui neid asjaolusid on moonutatud (10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika).
104    Seega, kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 90 kokkuvõtlikult esitatud argumentidega soovivad apellandid, et Euroopa Kohus hindaks uuesti 22. juuli 2005. aasta e‑kirja ning sellele antud vastuste väärtust ja ulatust, on need argumendid vastuvõetamatud.
105    Järelikult tuleb teise väite teine osa osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
106    Seega tuleb see väide osaliselt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide, et seoses komisjoni pädevusega tuvastada „ülemaailmse ulatusega kartelli“ olemasolu on rikutud õigusnormi
Poolte argumendid
107    Kolmandas väites, mis koosneb kolmest osast, leiavad Latam Airlines ja Lan Cargo, et Üldkohus rikkus komisjoni pädevuse hindamisel õigusnorme.
108    Väite esimeses osas heidavad nad Üldkohtule ette, et viimane jättis analüüsimata või vähemalt analüüsis ebaõigesti nende väidet, et komisjon ei olnud pädev tuvastama „ülemaailmse ulatusega kartelli“ olemasolu. Nimelt eeldas Üldkohus ekslikult, et Latam Airlines ja Lan Cargo väitsid Üldkohtus, et vaidlusaluses otsuses tehtud viide „ülemaailmse ulatusega kartellile“ osutab ELTL artikli 101 rikkumisele, mille konkurentsivastane eesmärk hõlmas kõiki liine kogu maailmas. Latam Airlines ja Lan Cargo märkisid Üldkohtule esitatud hagiavalduses selgelt, et ülemaailmse ulatusega kartelli faktiline tuvastamine erineb ELTL artikli 101 rikkumise tuvastamisest ning et ükski õiguslik alus ei saa õigustada seda, et komisjon on pädev sellist järeldust tegema.
109    Väite teises osas väidavad nad, et isegi kui eeldada, et Üldkohtu kaalutlusi nende argumentide kohta käsitatakse lihtsalt faktiliste asjaolude tuvastamisena, moonutas Üldkohus neid argumente.
110    Väite kolmandas osas väidavad Latam Airlines ja Lan Cargo, et komisjonil puudus pädevus tuvastada faktilisi asjaolusid konkurentsi piirava tegevuse kohta, mis leidis aset väljaspool siseturgu. Sellised faktilised järeldused muudavad apellantide õiguslikku olukorda, tekitades ohu, et nende vastu esitatakse kahju hüvitamise hagid riigisisestes kohtutes, ning neid järeldusi saab teha üksnes siis, kui komisjonil on pädevus rahvusvahelise avaliku õiguse alusel. Ent käesolevas asjas ei ole täidetud kriteerium, mille aluseks on konkurentsivastase tegevuse rakendamise koht (edaspidi „rakendamise kriteerium“), ega kriteerium, mille aluseks on tegevuse kindel mõju liidus, kuna hinnakonkurents vedajate vahel toimub lähtelennujaamas. Mis puudutab argumente akti vastuvõtja pädevuse puudumise kohta, siis kolmas väiteosa põhineb avalikul huvil ja see tuleb tõstatada omal algatusel.
111    Komisjon palub kolmanda väite tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
112    Kõigepealt tuleb meenutada, et Üldkohtule esitatud hagiavalduse punktides 117–128 väitsid Latam Airlines ja Lan Cargo oma kolmanda väite teises osas, et komisjon ei olnud pädev tuvastama nende osalemist „ülemaailmse ulatusega kartellis“. Hagiavalduse punktides 119 ja 120 märkisid nad, et seda väljendit on võimalik tõlgendada kahel viisil, kuna see võis tähistada kas ELTL artikli 101 rikkumist, mille konkurentsivastane eesmärk hõlmas kõiki liine terves maailmas, või siis „sui generis kirjutamata õigusvahendit“.
113    Lisaks väitsid Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule esitatud hagiavalduse neljanda väite kolmandas osas, et ülemaailmse ulatusega kartelli olemasolu tuvastamine ületas komisjoni pädevust ja tekitas mitmetimõistetavust tuvastatud rikkumise geograafilise ulatuse osas. Nad täpsustasid vastavalt hagiavalduse punktides 146, 147 ja 148, et „komisjon ei ole pädev tuvastama rikkumist liinidel kahe väljaspool EMPd asuva lennujaama vahel“, et „on vältimatult vajalik, et komisjon määratleb täpselt rikkumise ulatuse“, ja et „komisjon peab selgelt ära näitama tema viidatud rikkumise eseme ning geograafilise ja ajalise ulatuse“.
114    Kolmanda väite analüüsimisel leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 151, et „vastupidi sellele, mida [Latam Airlines ja Lan Cargo] väidavad, ei tähistanud
[vaidlusaluses otsuses] sisalduv viide „ülemaailmse ulatusega kartellile“ „sui generis kirjutamata õiguslikku alust“ ega ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe] artikli 8 rikkumist“ ning et „[s]elle otsuse artikli 1 sissejuhatava lõigu viide süüdistatud vedajate tegevuse kooskõlastamisele „lennulastiteenuste […] hinnakujunduse valdkonnas kogu maailmas“ kujutab endast üksnes nende faktide järeldust, mille komisjon [sama artikli 1] lõigetes 1–4 määratles kohaldatavate konkurentsinormide rikkumiseks liinidel, mis komisjoni hinnangul kuulusid kõnealusel perioodil tema pädevusse“.
115    Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 362, milles viidatakse selle kohtuotsuse punktile 151, märkis Üldkohus vastuseks Üldkohtus esitatud hagi neljandale väitele, et Latam Airlinesi ja Lan Cargo argumendid „lähtusid[sid] […] ekslikust eeldusest, et
komisjon tuvastas [vaidlusaluse] otsuse resolutsioonis konkurentsieeskirjade rikkumise, mis puudutab väljaspool EMPd asuvate lennujaamade vahelisi liine“.
116    Neil põhjustel vastas Üldkohus ilma moonutamata talle esitatud argumentidele, mis puudutasid eelkõige komisjoni pädevuse puudumist tuvastada rikkumine neil liinidel ja vaidlusaluse otsuse mitmetimõistetavust.
117    Seega tuleb kolmanda väite kaks esimest osa, mis puudutavad vastavalt põhjendamisviga ja moonutamist, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
118    Mis puudutab      väite kolmandat osa, mille kohaselt puudub komisjonil pädevus tuvastada „ülemaailmse ulatusega“ kartelli, siis tuleb meenutada, et liidu konkurentsiõigust võib kohaldada tegevusele, mis ei toimunud liidu territooriumil, kuid mille konkurentsivastane mõju võib avalduda liidu turul. Kui seada liidu õigusega kehtestatud keeldude kohaldatavus sõltuvusse kartellikokkuleppe sõlmimise kohast, annaks see ilmselgelt ettevõtjatele kerge viisi nendest keeldudest kõrvale hoida. Sellise tegevuse käsitlemiseks võib komisjon seega oma pädevuse rajada rakendamise kriteeriumile või kindla mõju kriteeriumile (vt selle kohta 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punktid 43–46).
119    Põhimõte, mille kohaselt on komisjon rahvusvahelise avaliku õiguse alusel pädev kohaldama konkurentsiõigust tegevusele, mis toimub väljaspool liidu territooriumi, tingimusel et rakendamise kriteerium või kindla mõju kriteerium on täidetud, kaotaks mõtte, kui see institutsioon ei saaks teha ühtegi faktilist järeldust sellise tegevuse olemasolu, laadi, eesmärgi või geograafilise ulatuse kohta.
120    Komisjoni pädevuse tunnustamine väljaspool liitu moodustatud kartellide menetlemisel eeldab seega tingimata, et sellel institutsioonil on võimalik tuvastada faktilised asjaolud, mis on vajalikud, et rahvusvahelise avaliku õiguse seisukohast põhjendada oma pädevust tuvastada ELTL artikli 101 ja olenevalt olukorrast EMP lepingu artikli 53 rikkumine ja selle eest karistada.
121    Neil asjaoludel tuleb ka kolmanda väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
122    Järelikult tuleb see väide tervikuna tagasi lükata.
Neljas väide, et rikkumise geograafilise ulatuse kindlaksmääramisel on rikutud õigusnorme
Poolte argumendid
123    Neljandas väites heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule ette, et viimane rikkus mitut õigusnormi, kui ta lükkas tagasi nende väite, et ühe ja vältava rikkumise geograafilise ulatuse kindlaksmääramisel on rikutud põhjendamiskohustust.
124    Väide koosneb sisuliselt kolmest osast.
125    Väite esimeses osas väidavad Latam Airlines ja Lan Cargo, et Üldkohus moonutas vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1210 esimest lauset, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 153, et kuna selles põhjenduses on viidatud „ülemaailmse rikkumise geograafilisele ulatusele“, sisaldas see põhjendus kirjaviga, ja et tuleb lugeda, et „[vaidlusaluse] kartelli geograafiline ulatus oli ülemaailmne“. Selle põhjenduse sõnastus on aga selge ja välistab igasuguse tõlgendamise.
126    Väite teises osas heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule ette, et viimane rikkus liidu õiguse selguse ja õiguskindluse põhimõtteid ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47, kui ta lükkas tagasi etteheite, et vaidlusalune otsus oli vaidlusaluse kartelli geograafilise ulatuse kindlaksmääramise küsimuses mitmeti mõistetav.
127    Kuigi nad kinnitavad, et mõistavad, et komisjon ei kavatsenud tuvastada ELTL artikli 101 rikkumist kõigil liinidel kogu maailmas, leiavad nad, et kolmandad isikud ja eelkõige riigisisesed kohtud, kellele võidakse esitada tsiviilhagi kahju hüvitamise nõudes, võivad vaidlusalust otsust nii tõlgendada.
128    Vaidlusaluse otsuse mitmetimõistetavus tuleneb peamiselt sellest, et komisjon leidis esiteks, et vaidlusalune tegevus oli samaväärne ülemaailmse ulatusega kartelliga, mida rakendati kogu maailmas, teiseks lisas vaidlusaluse otsuse resolutsiooni avalduse ülemaailmse hindade kooskõlastamise kohta ning kolmandaks märkis selle otsuse põhjenduses 1210, et rikkumine oli ülemaailmne.
129    Õigusselguse põhimõte nõuab aga, et aktid, mille on vastu võtnud liidu institutsioonid – nagu komisjoni otsused konkurentsijuhtumites –, oleksid selged ja ühemõttelised.
130    Neljanda väite kolmandas osas väidavad Latam Airlines ja Lan Cargo, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 357, et „mis puudutab nende rikkumiste ulatust ja laadi, mille eest on karistus määratud, siis on põhimõtteliselt määrava tähtsusega just [vaidlusaluse] otsuse resolutsioon, mitte aga põhjendused. Vaid juhul, kui resolutsioonis kasutatud sõnastus ei ole selge, tuleb seda tõlgendada otsuse põhjenduste abil“.
131    Seega rikkus Üldkohus määruse nr 1/2003 artiklit 16, mis näeb ette, et reegel, mille kohaselt ei tohi riigisisesed kohtud teha otsuseid, mis on vastuolus ELTL artikli 101 kohaldamise menetlust puudutava „komisjoni otsusega“, ei tee vahet otsuse resolutsioonil ja selle põhjendustel.
132    Komisjon leiab, et neljas väide on põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
133    Nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 97, peab moonutamine selgelt nähtuma toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata.
134    Käesolevas asjas kordas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 153 täpselt vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1210 esimest lauset. Siiski asetas ta selle konteksti, mille moodustavad selle põhjenduse teised laused ja otsuse teised põhjendused.
135    Esiteks märkis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 153, et viitele rikkumise ülemaailmse geograafilise ulatuse kohta järgnesid laused, mis täpsustasid liine, mida vaidlusalune kartell puudutas.
136    Teiseks oli ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 152 eelnevalt tuvastanud, et vaidlusaluse otsuse teistes põhjendustes on viidatud kas „kohaldatavate konkurentsieeskirjade rikkumisele, mille geograafiline ulatus piirdub kindlate liinidega“, või „ülemaailmsele kartellile“, „ülemaailmsele laadile“ või mida „rakendati üle
maailma“.
137    Olles seega leidnud, et vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1210 esimeses lauses sisalduva eraldiseisva viite „ülemaailmsele rikkumisele“ kontekstist tuleneb, et tegemist on pelga kirjaveaga, järeldas Üldkohus sellest, et seda lauset tuleb tõlgendada viitena ülemaailmsele kartellile.
138    Arvestades seda erilist konteksti, mille Üldkohus esile tõi, ei saa asuda seisukohale, et ta tõlgendas vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1210 esimest lauset ilmselgelt valesti käesoleva kohtuotsuse punktis 97 meenutatud kohtupraktika tähenduses, leides nii selle põhjenduse teiste lausete kui ka muude põhjenduste alusel, et esimeses lauses mõiste „rikkumine“ kasutamine oli kirjaviga ja selle asemel tuli lugeda „kartell“.
139    Seega tuleb neljanda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
140    Väite teises osas heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlusalune otsus ei ole tuvastatud rikkumise ulatuse osas mitmeti mõistetav ja et otsust ei tule selguse puudumise tõttu tervikuna tühistada.
141    Latam Airlines ja Lan Cargo väidavad siiski ekslikult, et Üldkohus tegi vaidlusaluse otsuse tõlgendamisel vea.
142    Esiteks, mis puudutab otsuse resolutsiooni, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 151 ja 358, et Üldkohus leidis, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 sissejuhatavas lõigus sisalduv viide lennulastiteenuste osutamise hindade kooskõlastamisele kogu maailmas oli üksnes nende faktiliste asjaolude tuvastamine, mille komisjon kvalifitseeris sama artikli lõigetes 1–4 nende konkurentsinormide rikkumiseks, mida kohaldatakse lennuliinidele, mille kohta ta leidis, et need kuulusid kõnealustel ajavahemikel tema pädevusse. See hinnang on kooskõlas resolutsiooni sõnastusega, milles tegelikult eristatakse üksnes preambulis kasutatud mõistet „tegevus“ ja selle resolutsiooni lõigetes 1–4 määratletud mõistet „rikkumine“.
143    Teiseks, mis puudutab vaidlusaluse otsuse põhjendusi, siis tõlgendas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 152–154 õigesti neid põhjendusi kogumis, eelkõige neid, mis on esitatud otsuse põhjendustes 74, 112, 832, 903 ja 1210, millest ta järeldas, et otsus põhineb sellel, et eristatakse lihtsalt faktilist järeldust ülemaailmse geograafilise ulatusega tegevuse kohta ning ELTL artikli 101 ja järeldust EMP lepingu artikli 53 rikkumise kohta, mille eesmärk oli piirata konkurentsi kindlaksmääratud liinidel.
144    Seega ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas sellest, et vaidlusalune otsus ei olnud ühe ja vältava rikkumise ulatuse määratluse osas ebaselge ning et seetõttu ei tule seda otsust sel põhjusel tervikuna tühistada.
145    Neljanda väite teine osa tuleb seega tagasi lükata.
146    Väite kolmandas osas heidavad Latam Airlines ja Lan Cargo Üldkohtule ette, et viimane rikkus määruse nr 1/2003 artiklit 16, kui ta pidas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 357 vaidlusaluse otsuse resolutsiooni põhjendustest tähtsamaks, kuigi artiklis 16 on viidatud komisjoni otsusele tervikuna.
147    Määruse nr 1/2003 artikli 16 lõike 1 esimeses lauses on ette nähtud, et kui riigisisesed kohtud teevad ELTL artiklite 101 ja 102 alusel otsuseid kokkulepete, otsuste või tegevuse kohta, mille kohta on juba olemas komisjoni otsus, ei tohi nende otsused olla vastuolus komisjoni otsusega.
148    Ent olenemata põhjendustest, millel põhineb liidu institutsiooni otsus, võib õiguslikke tagajärgi tekitada üksnes selle otsuse resolutsioon, tõlgendatuna lähtuvalt otsuse põhjendustest, mis kujutavad endast resolutsioonile
vajalikku tuge (vt selle kohta 28. jaanuari 2004. aasta kohtumäärus Madalmaad vs. komisjon, C‑164/02, EU:C:2004:54, punkt 21). Need tagajärjed on vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 16 esimesele lausele riigisisestele kohtutele siduvad.
149    Seega, kinnitades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 357, et „mis puudutab nende rikkumiste ulatust ja laadi, mille eest on karistus määratud, siis on põhimõtteliselt määrava tähtsusega just [vaidlusaluse] otsuse resolutsioon, mitte aga põhjendused. Vaid juhul, kui resolutsioonis kasutatud sõnastus ei ole selge, tuleb seda tõlgendada otsuse põhjenduste abil“, ei rikkunud Üldkohus määruse nr 1/2003 artikli 16 esimest lauset.
150    Sellest järeldub, et neljanda väite kolmas osa ning neljas väide tervikuna tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
151    Kuna ühegi Latam Airlinesi ja Lan Cargo apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitatud väitega ei saa nõustuda, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
152    Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab kohtukulude jaotuse Euroopa Kohus.
153    Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mis on kodukorra artikli 184 lõike 1 kohaselt kohaldatav ka apellatsioonimenetlustele, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
154    Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist Latam Airlinesilt ja Lan Cargolt ning viimased on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb nende kohtukulud jätta nende endi kanda ja mõista neilt välja komisjoni kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.      Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.      Mõista kohtukulud välja Latam Airlines Group SA‑lt ja Lan Cargo SA‑lt.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: inglise.