62021TJ0485_RES
Kohtuasi T‑485/21
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (BNetzA)
versus
Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet
Üldkohtu (kolmas koda laiendatud koosseisus) 25. septembri 2024. aasta otsus
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Võimsusarvutusala – CORE ala – Koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika kehtestamine ACERi poolt – Ringvoo puhul lubatava hälbetaseme kindlaksmääramine – Määruse (EL) 2019/943 artikli 16 lõige 13
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Määrus 2019/943 – Elektrivõrgu ülekandevõime piiratuse juhtimine – Piirkondade vahel ülekandevõime piiratuse leevendamiseks rakendatavad tugimeetmed – Tugimeetmete kulude jagamise metoodika – Arvestamine piirkonnasiseste võrguelementidega, mille pingetase on 220 kV või kõrgem – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/943, põhjendused 2 ja 35, artikli 1 punkt a, artikli 2 punkt 3 ning artikli 16 lõige 4, lõike 8 esimese lõigu punkt b ja lõige 13; komisjoni määrus 2015/1222, põhjendused 2 ja 12, artikli 2 punkt 2, artikli 9 lõige 11 ning artikli 74 lõiked 2 ja 4, ja määrus 2017/1485, artikli 76 lõike 1 punkti b alapunktid iii ja v)
(vt punktid 53–113 ja 119–133)
Euroopa Liidu ametid – Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ACER) – Pädevus – Ulatus – Elektrivõrgu piirkondade vahel ülekandevõime piiratuse leevendamiseks rakendatavate tugimeetmete kulude jagamise metoodika – ACERi pädevuse täpne piiritlemine objektiivsete ja kohtulikult kontrollitavate kriteeriumide abil – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/942, artikli 5 lõige 3, artiklid 6, 28 ja 29, ning määrus 2019/943, artikli 16 lõige 13; komisjoni määrus 2015/1222, artikli 9 lõige 11)
(vt punktid 114–117)
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Määrus 2019/943 – Elektrivõrgu ülekandevõime piiratuse juhtimine – Piirkondade vahel ülekandevõime piiratuse leevendamiseks rakendatavad tugimeetmed – Kulude jagamisel ringvoogude prioriseerimine võrreldes sisevoogudega – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/943, põhjendus 27 ning artikli 16 lõiked 8 ja 13)
(vt punktid 142–157 ja 167)
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Määrus 2019/943 – Elektrivõrgu ülekandevõime piiratuse juhtimine – Piirkondade vahel ülekandevõime piiratuse leevendamiseks rakendatavad tugimeetmed – Tugimeetmete kulude jagamise metoodika – Lubatava hälbetaseme piiresse jäävate ringvoogude väljajätmine – Lubatava hälbetaseme Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Ameti (ACER) poolt kindlaksmääramine vastuolus kohaldatava õigusraamistikuga – Lubamatus – Erand – ACERil olev tuletatud pädevus määrata lubatav hälbetase kindlaks vastuolus kohaldatava õigusraamistikuga – Tingimused – Täitmata tingimused
(ELL artikli 4 lõige 3; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/942, artikli 6 lõike 10 teise lõigu punkt a ning lõiked 11 ja 12, ning määrus 2019/943, põhjendus 34 ja artikli 16 lõige 13; komisjoni määrus 2015/1222, artikli 9 lõige 11 ja artikli 74 lõike 6 punkt a)
(vt punktid 181–247, 251–256 ja 264–277)
Tühistamishagi – Tühistav kohtuotsus – Mõju – Piiramine liidu kohtu poolt – Tingimused
(ELTL artikli 264 teine lõik)
(vt punktid 282 ja 285–289)
Kokkuvõte
Üldkohus rahuldas liikmesriigi reguleeriva asutuse (edaspidi „reguleeriv asutus“) esitatud hagi, milles oli esitatud nõue tühistada Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Ameti (ACER) apellatsiooninõukogu (edaspidi „apellatsiooninõukogu“) otsus, põhjusel, et selles otsuses oli ringvoogude lubatav hälbetase kindlaks määratud õigusvastaselt. Kohus kinnitas siiski, et õiguspärane on esiteks koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika kohaldamisala, mille kehtestas ACER ja mis hõlmab mittekriitilisi piirkonnasiseseid võrguelemente, ning teiseks kulude jagamisel ringvoogude prioriseerimine.
Komisjon võttis 24. juulil 2015 vastu rakendusmääruse 2015/1222 (
1
). Selle määrusega on elektrisektoris kehtestatud rida nõudeid järgmise päeva ning päevasisestel turgudel piirkonnaülese kauplemisvõimsuse jagamiseks ja ülekandevõime piiratuse juhtimiseks, mille hulgas on piiriülese tähtsusega koormuse ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise ühine metoodika (
2
).
Vastavalt sellele määrusele esitasid CORE ala (
3
) põhivõrguettevõtjad kõigi liikmesriikide reguleerivatele asutustele kulude jagamise metoodika ettepaneku.
Kuna liikmesriikide reguleerivad asutused selle ettepaneku osas kokkuleppele ei jõudnud, võttis ACER sama määruse alusel 30. novembril 2020 vastu otsuse, millega kiideti heaks kulude jagamise metoodika (edaspidi „vaidlusalune kulude jagamise metoodika“).
Hageja Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (BNetzA) Saksamaa reguleeriva asutusena esitas ACERi apellatsiooninõukogule selle otsuse peale kaebuse. Kui see kaebus rahuldamata jäeti, esitas ta Üldkohtule apellatsiooninõukogu otsuse (edaspidi „vaidlustatud otsus“) peale tühistamishagi.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus analüüsis hageja kolme väidet, nimelt väidet, mis puudutab vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaldamisala õigusvastast laiendamist, väidet, et kulude jagamisel on vääralt prioriseeritud ringvooge võrreldes sisevoogudega, ning väidet, et lubatavate ringvoogude puhul lubatav hälbetase on valesti kindlaks määratud.
Väide, mis puudutab koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika kohaldamisala
Kõigepealt tuletas Üldkohus meelde, et koormuse ümberjaotamine (
4
) ja vahetuskauba tegemine (
5
) on kulukad tugimeetmed (
6
), mida rakendatakse elektrivõrgu füüsilise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks.
Sellega seoses on määruse 2015/1222 artikli 74 lõigetes 2 ja 4 ette nähtud piiriülese tähtsusega tugimeetmete kulude jagamise lahenduste kehtestamine ning on sätestatud, et kulude jagamise metoodikas peab olema määratud, millised on need piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamise kaalutlusel koormuste ümberjagamisest või vahetuskauba tegemisest tulenevad kulud, mis kuuluvad jagamisele kõikide võimsusarvutusala – käesoleval juhul CORE ala – põhivõrguettevõtjate vahel.
Veel on määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ette nähtud nende tugimeetmete, mille eesmärk on leevendada ülekandevõime piiratust kahe pakkumispiirkonna (
7
) vahel, kulude jagamine vastavalt piirkonnasisestest tehingutest tingitud voogude osakaalule kahe piirkonna vahel täheldatud ülekandevõime piiratuses.
Vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaldamisalasse ei kuulu mitte ainult piirkondadevahelised võrguelemendid (võrkudevahelised ühendused), vaid ka kõik need piirkonnasisesed võrguelemendid, mille pingetase on 220 kilovolti (kV) või kõrgem. Piiriülese tähtsusega koormuste ümberjaotamine ja vahetuskauba tegemine selle metoodika tähenduses hõlmab nimelt põhimõtteliselt kõiki neid piiriülese tähtsusega koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise meetmeid, mille eesmärk on leevendada ülekandevõime piiratust nende võrguelementide puhul, mis on piiriülese tähtsusega, ja mis on nimetatud CORE ala talitluskindluse piirkondliku koordineerimise metoodikas (edaspidi „talitluskindluse metoodika“). Talitluskindluse metoodika kohaselt on piiriülese tähtsusega võrguelemendid kõik kriitilised võrguelemendid, mida võetakse arvesse piirkonnaülese võimsuse arvutamisel, ja kõik muud võrguelemendid, mille pingetase on 220 kV või kõrgem.
Hageja sõnul tuleb kulude jagamisel jätta arvestamata tugimeetme selliste kuludega, mis on seotud piirkonnasiseste võrguelementidega, mis ei ole võrkudevahelised ühendused või vähemalt kriitilised võrguelemendid, kuna nende võrguelementide ülekandevõime piiratus on olemuselt piirkonnasisene ülekandevõime piiratus, mis ei kuulu piirkondade vahel ülekandevõime piiratuse määratluse alla.
Sellega seoses täpsustas Üldkohus, et määruse 2015/1222 artikli 74 lõike 4 punkti b eesmärk on jagada nende tugimeetmete kulud, mis on mõeldud piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamiseks. Kuna määrus 2015/1222 on rakendusakt, tuleb seda tõlgendada kooskõlas selle alusmäärusega, nimelt määrusega 2019/943, mille artikli 16 lõikes 13 on omakorda silmas peetud piirkonnaülese kauplemise tagamiseks kasutusele võetud tugimeetmete kulusid.
Seega tuleb selleks, et kontrollida, kas vaidlustatud otsusega kehtestatud vaidlusalune kulude jagamise metoodika on kooskõlas eespool viidatud sätetega, kindlaks määrata, missugust ülekandevõime piiratust tuleb piirkonnaülese kauplemise tagamise kaalutlusel vastavalt määruse 2019/943 artikli 16 lõikele 13 leevendada koordineeritult, mis omakorda võimaldab kindlaks teha, kas vaidlusaluses kulude jagamise metoodikas silmas peetud tugimeetmete eesmärk on tagada piirkonnaülene võimsuse püsikindlus määruse 2015/1222 artikli 74 lõike 4 punkti b tähenduses.
Esiteks märkis Üldkohus, et pelk asjaolu, et vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaldamisalasse on hõlmatud kulud, mis tulenevad ülekandevõime piiratusest võrguelementides, mille pingetase on 220 kV või kõrgem, ei saa olla vastuolus määruse 2019/943 artikli 16 lõikega 13, kuna sellest sättest nähtub üksnes, et kindlaks tuleb määrata, missugust ülekandevõime piiratust tuleb leevendada koordineeritult, et tagada piirkonnaülene kauplemine.
Teiseks ei tähenda asjaolu, et ülekandevõime piiratust on võimalik leevendada, kasutades kuni 30% iga kriitilise võrguelemendi võimsusest ja tingimusel, et 70% sellest võimsusest jääb piirkonnaüleseks kauplemiseks, siiski seda, et jagada tuleb üksnes asjaomaste kriitiliste võrguelementide osas rakendatud tugimeetmete kulud. Nimelt võib kriitiliste võrguelementide ülekandevõime piiratuse leevendamisel olla abi mittekriitiliste võrguelementide suhtes kasutusele võetud tugimeetmetest, mis seega tagavad piirkonnaülese võimsuse püsikindluse.
Kolmandaks lisas Üldkohus, et koormuse ümberjaotamises ja vahetuskauba tegemises seisnevad kulukad tugimeetmed on asjakohased üksnes talitluskindluse metoodikas ette nähtud võrgu talitluskindluse piirkondliku hindamise protsessis (edaspidi „talitluskindluse hindamise protsess“), mille eesmärk on eelkõige koordineerida piiriülese tähtsusega tugimeetmeid nimetatud metoodika tähenduses. Selle protsessi raames ette nähtud tugimeetmete optimeerimine tähendab seda, et tuleb konkreetselt kindlaks määrata kõige tõhusam tugimeede ülekandevõime piiratuse kõrvaldamiseks iga sellise (kriitilise või mittekriitilise) võrguelemendi puhul, mille pingetase on 220 kV või kõrgem.
Sellest järeldub, et talitluskindluse hindamise protsessi raames koordineeritult juhitava mis tahes ülekandevõime piiratuse puhul on tegemist „piirkondadevahelise“ ülekandevõime piiratusega määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 tähenduses ning et kõik ülekandevõime piiratuse leevendamiseks selle protsessi raames kasutusele võetud tugimeetmed aitavad kaasa piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamisele vastavalt määruse 2015/122 artikli 74 lõike 4 punktile b. Järelikult tuleb selliste tugimeetmete kulud jagada põhivõrguettevõtjate vahel vastavalt põhimõttele, et saastaja maksab.
Väide, mis puudutab ringvoogude prioriseerimist
Hageja väidab, et vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaselt on ringvood ülekandevõime piiratuse allikana võrreldes sisevoogudega valesti prioriseeritud, mis ei ole kooskõlas määruse 2019/943 artikli 16 lõikega 13, mille kohaselt peab kulude jagamine toimuma „võrdeliselt [nende voogude] osakaaluga [ülekandevõime piiratuses]“.
Vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaselt järgneb asjaomase võrguelemendi ülekandevõime piiratuse (
8
) tuvastamisele eri liiki voogude prioriteedi määramine, mille kohaselt loetakse lubatavat hälbetaset ületavate ringvoogude osakaal võimalikus ülekandevõime piiratuses prioriteetseks, samas kui ülekandevõimet piiravatel sisevoogudel on ülekandevõime piiratuses teisese tähtsusega osakaal.
Üldkohus täpsustas, et voogudel on osakaal ülekandevõime piiratuses vaid niivõrd, kuivõrd need ületavad asjaomase võrguelemendi maksimaalset võimsust, ent märkis samas, et vastavalt vaidlusaluse kulude jagamise metoodikas kehtestatud tähtsuse järjekorrale määratakse sisevoogude ja ringvoogudega seotud kulude osakaal kindlaks, lähtudes sellest, kui suurel määral need ületavad asjaomase võrguelemendi maksimaalset võimsust.
Lisaks leidis Üldkohus, et määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 kasutatud väljendit „võrdeliselt […] osakaaluga [ülekandevõime piiratuses]“ võib mõista nii, et kõigil asjaomases võrguelemendis liikuvatel voogudel on samal moel „osakaal“ võimalikus ülekandevõime piiratuses. Üldkohus tõdes siiski, et määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 endas on sätestatud vahetegu sise- ja ringvoogude vahel, nähes ette lubatava hälbetaseme kindlaksmääramise nende voogude puhul, mis tulenevad sisetehingutest ja mis on allpool taset, mida võiks pakkumispiirkonnas eeldada ilma ülekandevõime struktuurse piiratuseta (edaspidi „lubatav hälbetase“). Üldkohtu hinnangul on selle lubatava hälbetaseme kindlaksmääramine nõutav üksnes ringvoogude puhul, kuna see tase tuleb kindlaks määrata iga pakkumispiirkonna piiri jaoks. Lisaks on isegi siis, kui ülekandevõime struktuurset piiratust ei esine, ringvoogude lubatava hälbetaseme kindlaksmääramine põhjendatud asjaoluga, et need vood on väga tihedas seotud elektrivõrgustikus teatud määral vältimatud ning seetõttu tuleb need toetusmeetmetega kaasnevate kulude jagamisest välja jätta, juhul kui need kõnealust taset ei ületa.
Neil asjaoludel tuleb määruse 2019/943 artikli 16 lõiget 13 tõlgendada nii, et see annab võimaluse tugimeetmete kulude jagamisel kohelda sisevooge ja lubatavat hälbetaset ületavaid ringvooge erinevalt, kuna asjaomaste õigusnormide kontekstis on selline eristamine selgelt põhjendatud nende voogude erineva laadiga.
Väide, mis puudutab lubatavat hälbetaset ringvoogude puhul
Hageja ei nõustu ka ACERi poolt vaidlusaluses kulude jagamise metoodikas kehtestatud lubatava hälbetasemega ringvoogude (
9
) puhul, mille apellatsiooninõukogu jättis vaidlustatud otsuses muutmata.
Sellega seoses tuletas Üldkohus meelde, et määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 kohaselt on selles sättes nimetatud tugimeetmete kulude jagamisest välja arvatud kulud, mis on tingitud kahe pakkumispiirkonna vahelises ülekandevõime piiratuses osakaalu omavatest sellistest voogudest, mis tulenevad sisetehingutest, ent on allpool taset, mida võiks eeldada ilma ülekandevõime struktuurse piiratuseta (
10
). Samast sättest tuleneb, et põhivõrguettevõtjad peavad lubatavat hälbetaset analüüsima ja selle kindlaks määrama iga pakkumispiirkonna piiri jaoks.
Kuna käesolevas asjas põhivõrguettevõtjad nõutavat analüüsi ei teinud, leidis ACER, et vaidlusaluse kulude jagamise metoodika vastuvõtmisel ummikseisu vältimise kaalutlusel on tal õigus või isegi kohustus kehtestada seda analüüsi omamata ise ajutine lubatav hälbetase. Nii kehtestas ACER kõigi CORE ala pakkumispiirkondade ühtse ajutise lubatava hälbetaseme ning jagas seejärel selle taseme võrdselt kõigi nende pakkumispiirkondade vahel, kust lähtuvad ringvood.
Üldkohtu hinnangul aga ei vasta ACERi kehtestatud lubatav hälbetase määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 sätestatud nõuetele, mille kohaselt peab lubatav hälbetase vastama „tase[mele], mida võiks eeldada ilma ülekandevõime struktuurse piiratuseta“, ja see tuleb kindlaks määrata „iga pakkumisepiirkonna piiri jaoks“.
Mis puudutab kindlaksmääramist esimese nõude kohaselt, siis määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 esimeses lõigus nõutava analüüsi eeltingimus on võrku tehtavate investeeringute ja ülekandevõime struktuurse piiratuse kõrvaldamise eesmärgil tehtavate pakkumispiirkondade võimalike struktuurimuutuste analüüsimine. Ent ACER, kes möönab, et ta sellist analüüsi ei teinud, kehtestas lubatavaks hälbetasemeks 10% iga asjaomase võrguelemendi maksimaalsest võimsusest kui asjaomaste põhivõrguettevõtjate esitatud erinevate seisukohtade „keskmise“.
Mis puudutab teist nõuet, siis kuigi ACERi tehtud jaotuse tulemus on individuaalne lubatav hälbetase igas pakkumispiirkonnas, sest see tase määratakse kindlaks iga asjaomase võrguelemendi individuaalse võimsuse alusel ja nende pakkumispiirkondade arvu alusel, kust lähtuvad seda võrguelementi läbivad ringvood, ei vasta see individualiseerimisele, mis on ette nähtud selles artiklis, mille kohaselt tuleb lubatav hälbetase kindlaks määrata, vastavalt asjaomaste pakkumispiirkondade omadustele ja nendevaheliste erinevate piiride alusel.
Seejärel analüüsis Üldkohus, kas ACERil oli käesoleva juhtumi konkreetses olukorras tuletatud pädevus, mis andis talle õiguse määrata lubatav hälbetase kindlaks muul kui määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ette nähtud viisil.
Kõigepealt märkis ta, et seaduslikkuse põhimõttest lähtudes ei saa põhimõtteliselt nõustuda sellega, et niisugune liidu amet nagu ACER võib kohaldatavast õigusraamistikust kõrvale kalduda. Järgmiseks osutas ta, et kuigi ACER võib selgelt piiritletud asjaoludel vastu võtta ajutise otsuse, ei kuulu tugimeetmete kulude jagamise metoodikas lubatava hälbetaseme kehtestamine nende asjaolude hulka. Lõpuks tõdes ta, et pelk viide tõhususega seotud huvile ei ole piisav, et tekitada tuletatud pädevus ACERile, välja arvatud juhul, kui see huvi vastab tegelikule vajadusele tagada asjaomaste sätete soovitav toime.
Sellega seoses põhjendas ACER vajadust võtta vastu vaidlusalune kulude jaotamise metoodika ilma määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ette nähtud analüüsi ära ootamata, talle selle metoodika vastuvõtmiseks ette nähtud tähtajaga ja põhivõrguettevõtjate viivitamisega kulude jaotamise metoodika ettepaneku väljatöötamisel. Ent ühelt poolt on ACERile kõnealuse metoodika vastuvõtmiseks ette nähtud tähtaeg soovituslik ja seda võib seega pikendada. Teiselt poolt jõustus kohustus kehtestada määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ette nähtud analüüsile tuginedes lubatav hälbetase pärast seda, kui CORE ala põhivõrguettevõtjad olid kõigile selle piirkonna reguleerivatele asutustele esitanud heakskiitmiseks oma ettepaneku kulude jagamise metoodika kohta. Lisaks ei tõendanud ACER, et ta hõlbustas selle analüüsi koostamist, kuigi lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt pidanuks ta seda tegema.
Kuna ACER ei tõendanud, et esineb tegelik vajadus tagada kõnealuste sätete soovitav toime, ei saanud ta vaidlusaluses kulude jagamise metoodikas lubatava hälbetaseme kehtestamiseks tugineda tuletatud pädevusele.
Kõike eeltoodut arvestades tühistas Üldkohus apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse niivõrd, kuivõrd sellega jäeti muutmata ACERi 30. novembri 2020. aasta otsus ning hageja poolt selle peale esitatud kaebus rahuldamata.
(
1
)	Komisjoni 24. juuli 2015. aasta määrus (EL) 2015/1222, millega kehtestatakse võimsuse jaotamise ja ülekoormuse juhtimise suunised (ELT 2015, L 197, lk 24).
(
2
)	Määruse 2015/1222 artikkel 74.
(
3
)	CORE ala on vastavalt määruse 2015/1222 artiklile 15 võimsusarvutuse eesmärgil moodustatud geograafiline piirkond, kuhu kuuluvad Belgia, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Prantsusmaa, Horvaatia, Luksemburg, Ungari, Madalmaad, Austria, Poola, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia.
(
4
)	Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu (ELT 2019, L 158, lk 54), artikli 2 punktile 26 on koormuse ümberjaotamine määratletud kui ühe või mitme põhivõrguettevõtja või jaotusüsteemiettevõtja algatatud meede, sealhulgas võimsuse piiramine, millega muudetakse tootmisgraafikut, koormusgraafikut või mõlemat eesmärgiga muuta füüsilisi vooge elektrisüsteemis ja leevendada füüsilise ülekandevõime piiratust või tagada muul moel süsteemi turvalisus.
(
5
)	Määruse 2019/943 artikli 2 punktis 27 on vahetuskauba tegemine määratletud kui piirkonnaülene kauplemine kahe pakkumispiirkonna vahel, mille võrguettevõtjad on algatanud füüsilise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks. Vastavalt määruse 2019/943 artikli 2 punktile 4 on ülekandevõime piiratus, mis kujutab talitluskindlusele sellist ohtu, et on vaja võtta tugimeetmeid, selline olukord, mille puhul ei saa täita kõiki turuosaliste nõudeid kaubelda võrgupiirkondade vahel, sest need mõjutaksid oluliselt tegelikke vooge võrguelementides, mis ei suuda neid vooge mahutada. Ülekandevõime piiratuse tingivad füüsilised vood.
(
6
)	Määruse 2015/1222 artikli 2 punkti 13 kohaselt on tugimeede ühe või mitme põhivõrguettevõtja võetav meede võrgu talitluskindluse tagamiseks.
(
7
)	Määruse 2019/943 artikli 2 punktis 65 on pakkumispiirkond määratletud kui „suurim geograafiline ala, mille ulatuses turuosalised saavad energiaga kaubelda ilma võimsust jaotamata“.
(
8
)	Ülekandevõime piiratus tähendab põhimõtteliselt sellist voogude mahtu, mis ületab asjaomase võrguelemendi maksimaalset võimsust.
(
9
)	Vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaselt on ringvoog „võrguelementi läbiv füüsiline voog, mille puhul allikas ja vastuvõtja asuvad ühes ja samas pakkumispiirkonnas ning võrguelement või selle osa asub eri pakkumispiirkonnas“.
(
10
)	Struktuurne ülekandevõime piiratus on määruse 2019/943 artikli 2 punktis 6 määratletud kui „ülekandesüsteemi ülekandevõime piiratus, mida saab üheselt kindlaks määrata, mida on võimalik prognoosida, mis on geograafiliselt ajaliselt stabiilne ning mis tekib sageli elektrivõrgu tavaseisundis“.