62009CC0194_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Oma apellatsioonkaebuses palub Alcoa Trasformazioni Srl (edaspidi „Alcoa”) tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 25. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑332/06: Alcoa Trasformazioni vs. komisjon (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”)(2) ja osaliselt tühistada komisjoni otsus 2006/C 214/03, millega algatati EÜ artikli 88 lõike 2 kohane menetlus riigiabi C 36/06 (ex NN 38/06) – Elektri soodustariif teatud energiamahukatele ettevõtjatele Itaalias(3) (edaspidi „vaidlusalune otsus”) suhtes, selles osas, milles see otsus puudutab kahe Alcoale kuuluva alumiiniumitehase suhtes kohaldatavaid elektritariife.
2. Selle kohtuasja eripära seisneb asjaolus, et Alcoa esitatud hagi ei puuduta mitte EÜ artikli 88 lõike 2 alusel tehtud lõplikku otsust, vaid komisjoni otsust algatada ametlik uurimismenetlus meetme suhtes, millega pikendati Alcoa suhtes kohaldatud korda, mis kujutas endast soodustariifi, mille kohta komisjon leidis 1995. aastal, et see ei olnud abi.
3. Neil asjaoludel tuleb Euroopa Kohtul eelkõige analüüsida, millised õiguslikud tagajärjed on komisjoni otsusel, milles on kvalifitseeritud, et meede ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ning analüüsida õiguspärase ootuse põhimõtte kohaldatavust.
I. Õiguslik raamistik
A. Määrus nr 659/1999
4. Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [EÜ artikli 88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), mis jõustus 16. aprillil 1999, artiklis 1 on määratletud järgmised asjakohased mõisted:
„a) abi – meede, mis vastab kõikidele [EÜ artikli 87] lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele;
b) olemasolev abi:
i) [...] igasugune abi, mis enne asutamislepingu jõustumist oli olemas vastavates liikmesriikides, see tähendab abikavad ja individuaalne abi, mis kehtisid enne ja mida kohaldatakse ka pärast asutamislepingu jõustumist;
ii) heakskiidetud abi, see tähendab komisjoni või nõukogu poolt heakskiidetud abikavad või individuaalne abi;
[...]
v) abi, mida peetakse olemasolevaks abiks, kuna on võimalik teha kindlaks, et selle kehtestamise ajal ei olnud see veel abi, vaid on muutunud selleks hiljem ühisturu arengu tõttu ja ilma et liikmesriik oleks seda muutnud. Kui teatavad meetmed muutuvad abiks pärast tegevuse liberaliseerimist ühenduse õiguses, ei käsitleta neid meetmeid pärast liberaliseerimise kuupäeva enam olemasoleva abina;
c) uus abi – kogu abi, see tähendab abikavad ja individuaalne abi, mis ei ole olemasolev abi, sealhulgas olemasoleva abi muudatused;
[...]
f) ebaseaduslik abi – uus abi, mis on kehtestatud vastuolus [EÜ artikli 88] lõikega 3;
[...]”
5. Määruse nr 659/1999 artikli 2 lõike 1 kohaselt „teatab kõnealune liikmesriik kõikidest uue abi andmise plaanidest komisjonile piisavalt aegsasti”. Selle määruse artikkel 3 sätestab, et uut abi „ei kehtestata […], enne kui komisjon on teinud või kui loetakse, et ta on teinud sellist abi lubava otsuse”.
6. Nimetatud määruse artikli 4 lõige 4 sätestab:
„Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ilmnes kahtlusi, otsustab ta algatada [EÜ artikli 88] lõikes 2 sätestatud menetluse (edaspidi „ametliku uurimismenetluse algatamise otsus”).”
7. Sama määruse artikli 6 lõige 1 sätestab:
„Ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta. Otsuses kutsutakse kõnealust liikmesriiki ja teisi huvitatud pooli üles esitama märkusi ettenähtud aja jooksul, mis tavaliselt ei ületa ühte kuud. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib komisjon seda tähtaega pikendada.”
8. Seoses meetmetega, millest ei ole teatatud, näeb määruse nr 659/1999 artikli 10 lõige 1 ette, et „kui komisjoni käsutuses on ükskõik millisest allikast saadud teave väidetava ebaseadusliku abi kohta, kontrollib ta seda teavet viivitamata”. Sama määruse artikli 13 lõikes 1 on sätestatud, et selle kontrollimise põhjal tuleb vajaduse korral teha ametliku uurimismenetluse algatamise otsus.
9. Olemasolevate abikavadega seotud menetlus on ette nähtud määruse nr 659/1999 artiklites 17–19. Selle määruse artiklis 18 on sätestatud, et kui komisjon „leiab […], et olemasolev abikava ei sobi või enam ei sobi ühisturuga kokku, siis esitab ta soovituse, milles pakub kõnealusele liikmesriigile asjakohaseid meetmeid”. Kui kõnealune liikmesriik ei kiida pakutud meetmeid heaks, võib komisjon sama määruse artikli 19 lõike 2 alusel algatada ametliku uurimismenetluse.
II. Asjaolud, menetlus ja vaidlustatud kohtuotsus
10. Alcoa on Itaalia õiguse alusel asutatud äriühing, kellele kuulub kaks esmase alumiiniumi tootmise tehast, mis asuvad Sardiinia maakonnas Portovesmes ja Veneto maakonnas Fusinas. Need tehased müüs apellatsioonkaebuse esitajale Alumix SpA, seoses viimati nimetatud äriühingu erastamisega.
11. Otsuses 96/C 288/04, mis tehti Itaalia Vabariigile teatavaks ja avaldati 1. oktoobril 1996(4) (edaspidi „otsus Alumix”), leidis komisjon eelkõige, et elektritarne soodustariif, mida ENEL küsis Alcoa poolt omandatud tehastelt, ei kujutanud endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. See soodustariif kehtestati ministeeriumidevahelise hinnakomitee 24. juuli 1992. aasta otsusega nr 13. Kõnealune tariif oli vastavalt 19. detsembri 1995. aasta dekreetseaduse(5) (edaspidi „1995. aasta dekreetseadus”) artiklile 2 kohaldatav kuni 31. detsembrini 2005. Selle kohta leidis komisjon eelkõige, et „kohaldades esmase alumiiniumi tootmise suhtes [apellandi omandatud tehastes] tariifi, mis katab selle muutuvkulud ja osaliselt püsikulud, käitu[s] ENEL [normaalsetes turutingimustes tegutseva ettevõtjana], kuna need tariifid võimaldavad tarnida elektrienergiat tema kõige olulisematele tööstuslikele klientidele piirkondades, kus toimub suur elektrienergia ületootmine”.
12. Toimikust nähtub, et elektrienergia‑ ja gaasiamet (edaspidi „amet”) andis 9. augusti 2004. aasta otsusega nr 148/04 avalik‑õiguslikule asutusele Cassa Conguaglio per il settore elettrico’le (elektrienergia sektori tasakaalustusfond, edaspidi „tasakaalustusfond”) soodustariifi haldamise ülesande. Sellega seoses maksis see asutus otse Alcoale tagasi ENEL‑i küsitava tariifi ja 1995. aasta dekreetseaduses sätestatud soodustariifi vahe, kasutades selleks kõigile Itaalia elektritarbijatele kehtestatud maksutaolist lõivu.
13. Itaalia ametiasutused võtsid 2005. aastal vastu 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35, mis muudeti 14. mai 2005. aasta seaduseks nr 80 ( GURI nr 91 regulaarne lisa, 14.5.2005; edaspidi „2005. aasta dekreetseadus”). Selle seaduse artikli 11 lõikega 11 pikendati kahele Alcoa tehasele kohaldatavat soodustariifi kuni 31. detsembrini 2010.
14. Elektrienergia valdkonnas pädeva ameti otsus (ameti 13. oktoobri 2005. aasta otsus nr 217/05, mis tehti 2005. aasta dekreetseaduse eespool nimetatud artikli 11 lõike 11 ja lõike 13 alusel) täpsustas kõnealuse artikli 11 lõike 11 kohaldamise üksikasjalikke eeskirju. Need eeskirjad nägid ette, et 2004. aasta tariifi kohaldamine jätkus 2005. aastal ning juhul, kui iga‑aastased võrdlushinnad Maini‑äärse Frankfurdi ja Amsterdami energiabörsidel tõusevad, saab Alcoa tehastele määratud tariif tõusta maksimaalselt vaid 4% aastas.
15. Neid asjaolusid arvestades võttis komisjon vastu vaidlusaluse otsuse EÜ artikli 88 lõike 2 kohase uut abi puudutava menetluse algatamise kohta.
16. Alcoa esitas 29. novembri 2006. aasta hagiavaldusega Üldkohtule hagi, paludes tühistada vaidlusalune otsus ametliku uurimismenetluse algatamise kohta. Ta väitis kõigepealt, et komisjon kvalifitseeris tema tehaste suhtes kohaldatava elektritariifi ekslikult riigiabiks, samas kui see tariif, mis vastas turutariifile, ei andnud neile mingit eelist. Teiseks heidab Alcoa komisjonile ette õiguspärase ootuse ja õiguskindluse kaitse põhimõtte rikkumist, sest kõnealune otsus on vastuolus otsusega Alumix. Kolmandaks väidab ta teise võimalusena, et komisjon uuris kõnealust meedet ekslikult uue abi suhtes kohaldatava menetluse raames, mitte olemasoleva abi suhtes kohaldatava menetluse raames.
17. Üldkohus jättis 25. märtsi 2009. aasta kohtuotsusega hagi rahuldamata.
III. Apellatsioonkaebus
18. Alcoa esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks kaks väidet, mis jagunevad mitmeks konkreetseks etteheiteks.
19. Esimeses väites heidab Alcoa Üldkohtule ette seda, et viimane rikkus õigusnormi, leides, et komisjon sai algatada menetluse ilma uurimata, kas otsuses Alumix esitatud järeldused olid muutunud asjakohatuks. Seega rikkus Üldkohus esiteks õigusnormi, kuna ta piirdus vaidlusaluse otsuse kontrollimisel ilmse vea kontrolliga; teiseks, kuna ta ei kohaldanud kohtupraktikat ja liidu õiguse aluspõhimõtteid, mille kohaselt peab komisjon võtma arvesse oma varasemaid otsuseid, mis ta on teinud sama juhtumi raames; kolmandaks, kuna ta tuvastas ebapiisavate asjaolude põhjal, et komisjon võis põhjendada ametliku uurimismenetluse algatamist; neljandaks, kuna ta leidis, et otsus Alumix oli ajaliselt piiratud; viiendaks, kuna ta jättis tuvastamata, et komisjon rikkus vaidlusaluses otsuses hea halduse põhimõtet ja õigust olla ära kuulatud; ja kuuendaks, kuna ta järeldas, et vaidlusalune otsus oli piisavalt põhjendatud.
20. Oma teises väites märgib Alcoa, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et uue abi suhtes kohaldatav menetlus oli käesolevas asjas kohaldatav. Selle väite toetuseks heidab Alcoa Üldkohtule esiteks ette, et see viimane tugines kohtupraktikale, mis käsitles ühisturuga kokkusobiva abi ajalist pikendamist; teiseks, et ta tõlgendas otsust Alumix kui ajaliselt piiratud otsust; kolmandaks, et ta põhines ekslikult 1999. ja 2004. aastal tehtud tehnilistel muudatustel; ja neljandaks, et ta eiras vajadust kaitsta õiguskindlust ja õiguspärast ootust ametliku menetluse algatamise raames.
21. Alcoa palub seega tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja tühistada komisjoni otsus 2006/C 214/03, mis tehti Itaalia Vabariigile teatavaks 19. juulil 2006, osas, milles see puudutab Alcoale kuuluvate alumiiniumitehaste suhtes kohaldatavaid elektritariife. Ta palub teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks vastavalt Euroopa Kohtu otsusele. Alcoa palub mõista kohtukulud välja komisjonilt, sealhulgas kohustada komisjoni hüvitama seoses esimese kohtuastme menetlusega komisjonile kohtukuludena makstud summad.
22. Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud, sealhulgas esimeses kohtuastmes kantud kohtukulud, välja apellandilt.
IV. Sissejuhatus
23. Kõigepealt märgin, et seoses käesoleva apellatsioonkaebusega tõusetub küsimus selle kohta, millistel tingimustel meedet, mille puhul komisjon tuvastas, et see ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, võib pidada eraldiseisvaks meetmeks, kui siseriiklikud ametiasutused teevad sellesse teatud muudatusi ja otsustavad seda ajaliselt pikendada.
24. Nendin, et põhiline erinevus Alcoa seisukoha ja komisjoni seisukoha vahel seisneb asjaolus, et Alcoa arvates on tegemist komisjoni poolt juba uuritud meetme pikendamisega, samas kui komisjoni arvates on tegemist eraldiseisva meetmega, mida saab seega uurida üksnes uue abi vaatepunktist.
25. Selles osas tuleb kohe märkida, et Üldkohtu arutluskäik põhineb vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 esitatud järeldusel, et kõnealust meedet ei saa pidada olemasolevaks abiks mitte üksnes seetõttu, et see hõlmab ajavahemikku, mis erineb otsuses Alumix uuritud ajavahemikust, vaid ka seetõttu, et kõnealune meede ei seisne enam selles, et ENEL kohaldas 1995. aasta dekreetseaduses sätestatud tariifi, mis oli võrdväärne turutariifiga, vaid tegemist on hüvitisega, mida tasakaalustusfond annab selleks, et korvata ENEL‑i poolt küsitava tariifi ja 1995. aasta dekreetseaduses, mida on pikendatud 2005. aasta dekreetseadusega, sätestatud tariifi vahet. Üldkohtu arvates on seega tegemist eraldiseisva meetmega.
V. Üldised märkused meetmete kohta, mis ei kujuta endast riigiabi, ja nende kvalifitseerimise võimalik muutmine
26. EÜ asutamislepingu artiklis 88 on ette nähtud ja korraldatud riigiabi pidev uurimine ja kontrollimine komisjoni poolt. EÜ artikli 88 lõike 1 kohaselt tuleb komisjonil kontrollida pidevalt kõiki liikmesriikides olemasolevaid abisüsteeme. Mis puudutab uut abi, mida liikmesriigid kavatsevad kehtestada, siis asutamisleping kehtestab esialgse menetluse, mille puudumisel ei saa ühtegi abi käsitada nõuetekohaselt kehtestatud abina. EÜ artikli 88 lõike 3 esimese lause kohaselt tuleb abi määramise või muutmise plaanidest enne nende rakendamist komisjonile teatada.
27. Selles osas tuleb seega eristada ühelt poolt EÜ artikli 88 lõikes 3 kehtestatud esialgset abi uurimise menetlust, mille eesmärk on vaid võimaldada komisjonil kujundada esmane arvamus abi osalise või täieliku kokkusobivuse kohta, ja teiselt poolt EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust. Teisena nimetatud menetlus võimaldab riiklike meetmete põhjalikku uurimist ja sellel on kaks eesmärki. Esiteks on selle eesmärk kaitsta potentsiaalselt huvitatud kolmandate isikute huve ja teiseks võimaldab see komisjonil olla enne lõpliku otsuse tegemist täielikult informeeritud kõnealuse juhtumi asjaoludest.(6)
28. Euroopa Kohtul on kohtuasjas Belgia ja Forum 1 87 vs. komisjon juba olnud võimalus võtta seisukoht tagajärgede kohta, mis on sellisel komisjoni otsusel, mis muutis hinnangut võrreldes varasema otsusega, mille kohaselt meede ei olnud riigiabi.(7)
29. Peale selle märkis kohtujurist Léger nimetatud kohtuasjas esitatud ettepanekus, et otsus, milles komisjon sedastab, et teatud meede ei ole riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ei loo õiguslikku olukorda, mida võidakse pidevalt muuta ühenduse institutsioonide kaalutlusõiguse raames, nagu võib juhtuda eelkõige ühise turukorralduse valdkonnas, mille eesmärk nõuab pidevat kohandamist vastavalt majandusolukorra muutumisele.(8)
30. Kohtujurist Léger’i sõnul järeldub sellest, et kui komisjonile on EÜ artikli 88 lõike 3 kohaselt teatatud siseriiklikust meetmest ja kui komisjon on teinud otsuse, mille kohaselt see meede ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, võivad nii meetme kehtestanud riik kui ka sellest kasusaajad pärast otsuse edasikaebamise tähtaja lõppemist olla kindlad, et meede ei ole vastuolus riigiabi käsitlevate ühenduse eeskirjadega. Huvitatud isikud võivad seega põhjendatult uskuda, et sellist otsust saab põhimõtteliselt kahtluse alla seada üksnes ühisturu arengu korral.(9)
31. Nõustudes selle arutluskäiguga, märgin samas, et olulised erinevused käesoleva kohtuasja ning eespool viidatud kohtuasja Belgia ja Forum 187 vs. komisjon vahel ei luba käesoleva juhtumi analüüsis piirduda selle järeldusega.
32. Eespool viidatud kohtuasjas Belgia ja Forum 187 vs. komisjon tuvastati, et pärast selle teatavaks tegemist ei ole meedet oluliselt muudetud.(10) Seoses käesoleva apellatsioonkaebusega on aga põhiküsimus see, milline tagajärg on sellise meetme muutmisel, mille kohta on eelnevalt tuvastatud, et see ei kuulu EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.
33. Selles osas võib järgmisest kohtupraktikast tuletada kasulikke juhtnööre.
34. Esiteks märgin, et seoses teatatud meetmetega on Euroopa Kohus otsustanud, et EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 3 viimases lauses (nüüd EÜ artikli 88 lõike 3 viimane lause) sätestatud rakendamiskeeldu kohaldatakse terve plaanitud abikava lõpliku versiooni suhtes, mille on vastu võtnud siseriiklikud ametiasutused. Kui esialgselt teatatud projekti on vahepeal tehtud muudatusi, millest komisjoni ei ole teavitatud, kohaldatakse keeldu muudetud projekti suhtes, välja arvatud juhul, kui väidetav muudatus ei kujuta endast tegelikult eraldiseisvat abimeedet, mida tuleb eraldi hinnata, ja ei peaks seega mõjutama hinnangut, mille komisjon on juba teinud esialgse projekti kohta. Viimasel juhul on keeld kohaldatav üksnes muudatusega kehtestatud abimeetme suhtes.(11)
35. Teiseks leiab Euroopa Kohus, et nii EÜ asutamislepingu artikli 93 (nüüd EÜ artikkel 88) sisust kui ka eesmärkidest nähtub, et uue abina, mille suhtes kehtib viimati nimetatud sättes ette nähtud teatamiskohustus, tuleb käsitleda meetmeid, millega kehtestatakse abimeetmeid või muudetakse neid, kusjuures muudatused võivad puudutada nii olemasolevaid abimeetmeid kui ka esialgseid projekte, millest komisjonile teatatakse.(12)
36. Peale selle märgin, et Üldkohus on oma praktikas üritanud piiritleda olemasoleva abi muutmise olemust.(13) Sellegipoolest leian, et pikendamise ja muutmise olemust ning nende tagajärgi tuleb uurida juhtumipõhiselt, mis minu arvates välistab toimunud muudatuste olemuse kohta üldise eeskirja või üldiste kriteeriumide kehtestamise.
37. Mulle tundub, et meede, mille kohta komisjon eelnevalt leidis, et see ei kujuta endast riigiabi, võib langeda EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse iseäranis järgmistel juhtudel.
38. Kõigepealt, kohaldades mõistet „ühisturu areng”, mis on esitatud määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunktis v, kus on täpsustatud, et meedet, mis kehtestamise ajal ei olnud abi, tuleb siiski pidada olemasolevaks abiks, kui see meede on muutunud abiks „hiljem ühisturu arengu tõttu”. Meede muutub seega olemasolevaks abiks.
39. Teiseks, juhul, kui komisjon muudab oma hinnangut meetme kohta, eelkõige asutamislepingu riigiabi eeskirjade rangema kohaldamise põhjal, võidakse meetme suhtes kohaldada olemasolevat abi puudutavat menetlust.(14)
40. Viimaks juhul, kui liikmesriik muudab meedet sellisel viisil, et sellel ilmnevad EÜ artikli 87 lõikes 1 kindlaks määratud omadused ning see meede muutub eelnevalt uuritud meetmest eraldiseisvaks meetmeks, muutub meede uueks abiks.
41. Kaldun arvama, et käesolevas asjas on tegemist viimase stsenaariumiga.
42. Tõsi küll juhul, kui komisjon leiab, et meede ei kujuta endast riigiabi, ei saa pelgalt selle meetme pikendamine tuua kaasa komisjoni hinnangu muutumist. On iseenesestmõistetav, et korra suhtes, mis jääb sisuliselt samaks, st millel ei ole endiselt riigiabi omadusi, kehtivad meedet käsitlevas komisjoni otsuses esitatud kinnitused, mis puudutavad selle kooskõla liidu õigusega.
43. Kava või meetme pelga pikendamise puhul tundub turu arengu korral olevat sobiv kohaldada analoogia alusel määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti v ja artiklite 17–19 sätteid.
44. Seevastu pärast komisjoni otsust, mille kohaselt meede ei ole abi, toimuv pikendamine, millega kaasneb meetme sisu muutmine, kujutades seega endast meetme olulist muutmist, võib tuua kaasa rakendatud korra ümberkvalifitseerimise. Meede võib muutuda EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluvaks meetmeks. Niisugune meede on kindlasti olemasolevast korrast eraldiseisev meede.
45. Selles osas on komisjonil kohustus läbilõikeliselt analüüsida tehtud muudatuste olemust. Juhul, kui leiti, et meede ei ole riigiabi, peaks komisjon enne esialgse menetluse algatamist piisavalt põhjaliku uurimise kaudu kontrollima, kas tegemist on ilma muutmata toimunud pikendamisega või olulise muutmisega.
46. See nõue on minu arvates seotud õiguspärase ootuse ja õiguskindluse kaitsega.
47. Seega, nagu kohtujurist Léger rõhutas, ei sõltu siseriikliku meetme kuulumine või mittekuulumine EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse kaalutlusõigusest. Komisjonil on küll lai kaalutlusõigus, et teha kindlaks, kas siseriiklik meede kuulub selle sätte kohaldamisalasse, kui sellega nõutavate tingimuste analüüs eeldab keerulisi majanduslikke hinnanguid, kuid see ei tähenda, et komisjon võib igal ajal omal äranägemisel muuta oma seisukohta küsimuses, kas tegemist on riigiabiga.(15)
48. Selles osas märgin, et meetme muutmine võib toimuda mitmel tasandil.
49. On oluline rõhutada, et kui muutus meetme andnud avalik‑õiguslik ametiasutus, st see ametiasutus, mis on kehtestanud teatud korra, mida abiks ei peetud; siis kõnealune muutus võib olla puhtformaalne. Otsustav kriteerium, mille järgi oleks võimalik tuvastada, kas tegemist on sisulise muutumisega, peaks seega tavaliselt olema sellise muutuse majanduslik mõju.
50. Muutus võib oma olemuselt olla ka sisuline, kui see puudutab meetme üksikasjalikke rakenduseeskirju, st eeskirju, mis käsitlevad meetme rahastamiseks kasutatavate vahendite suunamist.
51. Käesolevas asjas olen seisukohal, et tegemist ei ole puhtformaalse muudatusega. Selle muudatuse kvalifitseerimist oluliseks muudatuseks võib toetada kahekordne muutus, mis puudutab esiteks eeldatava eelise tekitanud asjaolu, st üleminekut riigi osalusega ettevõtjalt, kellel on olnud kauaaegne monopol, avalik‑õiguslikule asutusele, ja teiseks selle rahastamise süsteemi, mis väljendub üleminekus soodustariifilt maksulaadsele lõivule, mida tuleb tasuda kõikidel elektritarbijatel. See kvalifitseerimine võib viia järelduseni, et kõnealune meede on eraldiseisev meede, ning see võib põhjendada komisjoni otsust algatada ametlik uurimismenetlus.
52. Peale selle ei peaks asjaolu, et meetme õiguslikku kvalifitseerimist on juba uuritud, takistama pädeval ametiasutusel kõnealust korda uuesti uurida, kui sellel ametiasutusel tekib uue asjakohase teabe põhjal kahtlusi selle kohta, kas see meede on kooskõlas kehtivate eeskirjadega. Kui meedet, mida ei peetud riigiabiks, võidakse muuta viisil, mis teeb sellest eraldiseisva meetme, peab komisjon sellisel juhul saama kõnealust menetlust kasutada.
53. Riiklikku meedet puudutava esialgse uurimise staadiumi lõppedes on komisjonil kolm valikut: otsustada, et kõnealune riiklik meede ei ole riigiabi; otsustada, et kuigi see meede on abi, et tekita see kahtlusi selle meetme kokkusobivuse kohta ühisturuga; või algatada ametlik uurimismenetlus.(16)
54. Alcoale kehtestatud soodustariifi osas nähtub käesolevas asjas toimikust, et komisjon tegi ametliku uurimismenetluse algatamist käsitleva vaidlusaluse otsuse pärast seda, kui tal tekkisid kahtlused esialgses staadiumis. Lõplik otsus, milles on tuvastatud, et Alcoale antud hinnatoetuste kava oli ühisturuga kokkusobimatu, võeti vastu 19. novembril 2009.(17)
VI. Teise väite esimene etteheide
55. Kuna minu arvates avalduvad selles etteheites käesoleva kohtuasja lahendamise jaoks olulised asjaolud, teen ettepaneku analüüsida seda esimesena.
A. Poolte märkused
56. Alcoa heidab Üldkohtule ette, et viimane tugines oma arutluskäigus Üldkohtu otsusele Diputación Foral de Álava jt,(18) et väita, et ajaline pikendamine üksi võib muuta meetme uueks abiks. See kohtuotsus aga puudutab kokkusobiva abina kvalifitseeritud meetme pikendamist, samas kui käesolevas asjas on tegemist meetmega, mille kohta komisjon tunnistas, et see ei ole abi. Alcoa väitel rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta ei võtnud arvesse õiguslikke erinevusi abi kokkusobivuse sedastamise ja abi puudumise sedastamise vahel.
57. Alcoa väidab, et abi puudumise sedastamise puhul võib turutingimuste muutumine muuta meetme abiks, kuid meetme kui sellise pikendamisel ei saa olla niisugust mõju. Sellisel juhul on kohaldatav määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkt v, mis nõuab, et meedet käsitletaks olemasoleva abina, mitte uue abina.
58. Komisjon rõhutab, et vaidlusalune otsus ei põhine mitte üksnes meetme pikendamisel, vaid ka meetme muutmisel teoreetiliseks tariifiks. Sellisest meetme muutmisest piisab, et õigustada 2005. aasta dekreetseaduse artikli 11 lõike 11 ajutist kvalifitseerimist uue abina.
B. Hinnang
59. Selles põhilise tähtsusega etteheites leiab Alcoa, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui viimane tugines tuvastamiseks, et käesolevas asjas oli kohaldatav uut abi puudutav menetlus, oma arutluskäigus kohtupraktikale, mida Alcoa väitel ei saa üle võtta meetmete suhtes, mis ei kujuta endast abi.
60. Selles osas märgin, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128 vastuseks Alcoa argumendile, et komisjon oleks pidanud uurima kõnealust meedet olemasoleva abi, mitte uue abi suhtes kohaldatava menetluse raames, kuna see meede ei kujutanud endast otsuses Alumix osutatud meetme olulist muutmist, meenutas Üldkohus õigesti olemasoleva abi muutmist käsitlevat kohtupraktikat. Ta viitas ka juba rakendatava abi pikendamist käsitlevale kohtupraktikale.
61. Seejärel kohaldas Üldkohus kohtuotsuse punktis 129 seda kohtupraktikat kõnealusele juhtumile, leides, et sellise meetme, mis ei ole riigiabi, pikendamise või muutmise tulemusena peab rakendama uue abi menetlust.
62. Selle järelduse toetuseks analüüsis Üldkohus punktides 130 ja 131 üksikasjalikult seda, milline oli tehtud muudatuste olemus. Samuti lükkas ta punktis 134 tagasi Alcoa argumendid, mille kohaselt käesolevas asjas olid kõne all ebaolulised muudatused.
63. Selles osas märgin, et vaidlustatud kohtuotsuse punktist 129 nähtub selgelt, et pärast sellise meetme pikendamist, mida komisjon ei pidanud riigiabiks, on komisjonil õigus kohaldada üksnes uue abi menetlust.
64. Selline põhimõtteline järeldus ei tulene aga otseselt kohtupraktikast, millele Üldkohus oma otsuse eelmises punktis viitas ning mis puudutab olemasoleva abi muutmise juhtumit. Pealegi tundub mulle, et see läheb vastuollu eespool esitatud kaalutlustega, mis käsitlevad sellise otsuse mõju, milles komisjon leiab, et meede ei kuulu EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.
65. Selline põhimõtteline järeldus ei võta arvesse ka õiguspärase ootuse põhimõttest tulenevaid kaalutlusi, kuna juhul, kui meedet oluliselt ei muudeta, või – erakorraliselt – kui puudub asjakohane uus teave, mis ei olnud kättesaadav ajal, mil komisjon seisukoha võttis, võivad kasusaajad ja ettevõtjad õigustatult usaldada komisjoni varasemas otsuses esitatud hinnangut, tingimusel, et analoogia alusel ei oleks kohaldatav määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkt v, mis käsitleb ühisturu arengu mõju riigiabiks muutunud meetmele.
66. Mulle tundub seega, et hinnang, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 129, rikub õigusnormi. Sellegipoolest leian, et see ei ole oma olemuselt selline, mis tooks kaasa vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise.
67. Tegelikult ei põhinenud Üldkohus uue abi menetluse kohaldamise kinnitamiseks sellel järeldusel. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 130, et põhine Üldkohtu arutluskäik asjaomase meetme pikendamise võimalusel, vaid asjaolul, et see meede on oma olemuselt eraldiseisev meetmest, mida komisjon oli eelnevalt uurinud otsuse Alumix raames.
68. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 131 ja 132, hõlmab vaidlusaluses otsuses uuritud meede Üldkohtu arvates erinevat ajavahemikku ning rajaneb erineval haldussüsteemil.
69. Seega nähtub punktidest 130–133, et Üldkohus analüüsis kõiki asjaolusid, mille tulemusena komisjon tegi käesolevas asjas vaidlusaluse otsuse. Kõnealune Üldkohtu hinnang, mis käsitleb kõnealuse meetmega seoses tehtud muudatuste olulisust, ja mille tulemusena võis sedastada, et tegemist on eraldiseisva meetmega, kujutab endast seega faktiliste asjaolude hindamise küsimust.
70. Tuleb aga meenutada, et Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 58 sätestatud üldpõhimõtte kohaselt tohib Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebus käsitleda ainult õigusküsimusi. Seega ei tohi Euroopa Kohus Üldkohtu antud faktilisi hinnanguid uuesti arutusele võtta, välja arvatud faktide või tõendusmaterjali moonutamise puhul.(19)
71. Kuna Üldkohtule ei saa moonutamist ette heita, tuleb järeldada, et see etteheide on põhjendamatu osas, milles selle eesmärk oli seada kahtluse alla Üldkohtu hinnang, mille kohaselt vaidlusaluses otsuses uuritud meede on eraldiseisev sellest meetmest, mida komisjon oli eelnevalt uurinud otsuse Alumix raames.
72. Samuti tuleb meenutada, et kui Üldkohus on faktilisi asjaolusid tuvastanud või hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 225 pädev kontrollima nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni ja õiguslikke tagajärgi, mis Üldkohus neist tuletas.(20)
73. Seega, arvestades eespool esitatud faktilisi järeldusi, sai Üldkohus selleks, et õigustada uue abi menetluse kohaldamist eraldiseisvaks meetmeks peetud meetme suhtes, vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 iseseisvalt järeldada, et see meede hõlmas erinevat ajavahemikku ja kujutas endast uue süsteemi kehtestamist.
74. Seega, kuigi teise väite esimene etteheide on põhjendatud osas, milles see käsitleb õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt, kui see kohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse põhjendustes põhimõttelise järelduse, et komisjon võib pikendatud meedet uurida ainuüksi uue abi menetluse raames, ei saa see etteheide siiski vaidlustatud kohtuotsust kahtluse alla seada.
VII. Esimene väide
A. Esimese väite esimene etteheide
1. Poolte märkused
75. Esimese väite esimeses etteheites väidab Alcoa, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Algoa esitatud esimene väide puudutas ajutisi küsimusi, mille suhtes peab Üldkohtu kontroll piirduma ilmse vea tuvastamisega.
76. Olles märkinud, et ametliku menetluse algatamine meetmete suhtes, mille kohta on eraldi otsustatud, et need ei kujuta endast abi, on erinev menetluse algatamisest meetmete suhtes, mille kohta sellist järeldust ei ole tehtud, väidab Alcoa, et selleks, et varasemad järeldused selle kohta, et tegemist ei ole abiga, ei kaotaks oma asjakohasust, on komisjon kohustatud vähemalt tegema oma esialgses uurimises enne ametliku uurimismenetluse algatamist kindlaks, kas on alust arvata, et kaalutlused, millele ta nende järeldusteni jõudmiseks tugines, on muutunud asjakohatuks, ning esitada selle põhjendused menetluse algatamise otsuses.
77. Komisjon vastab, et tema arvates teostas Üldkohus piisaval tasemel kontrolli, st kontrolli, mida tehakse ajutise otsuse suhtes.(21)
2. Hinnang
78. Alcoa väidab, et leides, et küsimus on menetluse algatamise otsuste suhtes läbiviidava kontrolli ulatuses, muutis ja piiras Üldkohus Alcoa etteheite eset.
79. Selle kohta soovin märkida, et haldusõiguse üldpõhimõte, mida tunnustavad mitme liikmesriigi õigussüsteemid, toetab aktide peale, mis on oma olemuselt vaid ettevalmistavad, tühistamishagi esitamise võimaluse piiramist.(22) Märgin, et eraldi kohtumenetluse esemeks saavad olla üksnes need ettevalmistavad aktid, millel on iseseisvad õiguslikud tagajärjed. Esialgse uurimismenetluse algatamise otsustel võivad aga asjassepuutuvate poolte jaoks olla erilised ja olulised õiguslikud tagajärjed ning seega peab neid saama vaidlustada. Siiski, esialgse uurimismenetluse ja EÜ artiklis 88 ette nähtud sisulise uurimise vahel vajaliku erinevuse kasuliku mõju säilitamiseks ei ole võimalik esitada esimesele menetlusele niisama suuri õiguslikke nõudeid kui teisele.
80. Arvestades ajutist iseloomu, mis on otsusel algatada ametlik uurimismenetlus, mis sisaldab pakutud meetme esialgset hindamist komisjoni poolt, mille eesmärk on teha kindlaks, kas kõnealusel meetmel on riigiabi omadused, tuleb ühenduse kohtu poolt teostatavat õiguspärasuse kontrolli piirata, kuna osapooled võivad kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid arutada ja neid vaidlustada üksnes lõpliku otsuse alusel, mis põhineb uurimisstaadiumis kogutud teabel.
81. Järelikult otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 60 ja 61 õigesti, et selle kohtu poolt teostatav ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse õiguspärasuse kontroll peab olema piiratud.
82. Seega tuleb esimese väite esimest etteheidet pidada põhjendamatuks.
83. Jääb üle uurida nende toimingute küsimust, mida komisjon oleks väidetavalt pidanud läbi viima enne ametlikku menetluse algatamise otsust; seda küsimust analüüsin koos esimese väite teise etteheitega.
B. Esimese väite teine etteheide
1. Poolte märkused
84. Selles etteheites väidab Alcoa, et Üldkohus rikkus õigusnormi, jättes kohaldamata kohtupraktika, mille kohaselt komisjon peab arvestama varasemate otsustega, mis ta on teinud samas asjas.(23) Kohtuotsus on tema sõnul ekslik osas, milles on järeldatud, et komisjon ei olnud kohustatud tegema kindlaks, kas kriteeriumid, mille alusel komisjon järeldas otsuses Alumix, et tegemist ei olnud eelisega, olid veel kehtivad.
85. Komisjon vastab, et ebamäärane „meetme” mainimine Alcoa poolt on sobimatu. Peale selle rõhutab komisjon erinevust võrreldes otsuse Alumix aluseks olnud faktiliste asjaoludega, mille kohaselt ettevõtja ENEL tarnib ise Alcoale elektrit kokkulepitud tariifiga. Vaidlusalune otsus aga põhineb asjaolul, et riik hüvitab Alcoale osa ENEL‑ile makstud hinnast. Eespool viidatud kohtuotsus Italgrani II ei ole seega kohaldatav ning Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas, et Alcoa argumendid, mille kohaselt tema suhtes kohaldatud tariif vastas turuhinnale, ei olnud asjakohased.
2. Hinnang
86. Kõigepealt tuletan meelde, et kohtuotsuses Italgrani I(24) leidis Euroopa Kohus, et kui on olemas üldine abikava, tuleb komisjonil kõnealuse kava kohaldamisalasse kuuluva individuaalse abi uurimisel võtta arvesse seda kava käsitlevat varasemat otsust. Euroopa Kohus lisas kohtuotsuses Italgrani II,(25) et kui komisjon saaks igal ajal oma otsuseid kahtluse alla seada, tooks see kaasa pideva ebakindluse, mis võib rikkuda õiguspärase ootuse ja õiguskindluse põhimõtteid.
87. Kohtuotsused Italgrani I ja Italgrani II rõhutavad küll tõepoolest, et komisjonil on enne ametliku uurimismenetluse algatamist vaja uurida varasemas otsuses esitatud järeldusi. Kõnealune kohtupraktika viitab aga olemasoleva abi juhtumitele ning puudutab seost eelnevalt heakskiidetud abikava ja seda kohaldava individuaalse abi vahel. Individuaalne abi on seega pelgalt üldise abikava rakendusmeede. Minu arvates ei ole sellise juhtumiga tegemist käesolevas asjas, sest käsitlusel on meede, mida Üldkohus kvalifitseeris eraldiseisva meetmena.
88. Seega, kuigi komisjonil tuleb olemasoleva abi muutmise uurimise käigus arvesse võtta oma varasemat otsust, ei peaks see piirama tema hindamise ulatust selles osas, mis puudutab selliste teatamata meetmete uurimist, mis tulenevad eelnevalt riigiabiks kvalifitseerimata meetme olulisest muutmisest. Sellisel juhul tuleb kohaldada määruse nr 659/1999 artikli 10 lõiget 1.
89. Peale selle, mis puudutab ametliku otsuse vastuvõtmise tingimusi, märgin, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on asutamislepingu artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetlus möödapääsmatu, kui komisjonil on tõsiseid raskusi abi ühisturuga kokkusobivuse hindamisel. Komisjon võib seega teatatud riikliku meetme kohta soodsa otsuse vastuvõtmisel piirduda artikli 88 lõike 3 kohase esialgse menetlusega üksnes juhul, kui ta võib esialgse uurimise lõppedes olla veendunud, et nimetatud meede kas ei kujuta endast abi asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses, või et see meede on küll abi, kuid see on ühisturuga kokkusobiv. Samas kui see esmane uurimine viib komisjoni vastupidise veendumuseni selles osas, mis puudutab abi ühisturuga kokkusobivust, või ei võimaldanud tal ületada kõiki raskusi, mis tekkisid selle meetme hindamisel, on komisjonil kohustus küsida kõiki vajalikke selgitusi ja algatada selles osas EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetlus.(26)
90. Kohtupraktikast tuleneb seega selgelt, et kui komisjonil on esialgse uurimismenetluse lõpus veel tõsiseid kahtlusi kõnealuse meetme olemuse või selle kokkusobivuse kohta ühisturuga, ei ole tal ametliku uurimismenetluse avamisega seoses mingisugust kaalutlusõigust.
91. Samu põhimõtteid tuleb kohaldada juhul, kui komisjonile jäävad kahtlused uuritud meetme võimaliku abiks kvalifitseerimise kohta EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Seega ei saa komisjonile kõnealuse menetluse algatamist ette heita isegi juhul, kui ta väljendab sellekohases otsuses kahtlusi seoses sellega, kas otsuse esemeks olevad meetmed on oma olemuselt abi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
92. Viimaks, Üldkohtu arutluskäigu osas nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 70, et viidates keerukatele hinnangutele, mida komisjonil tuleb teha ametliku uurimismenetluse raames, tunnistas Üldkohus tulemusetuks Alcoa argumendi, mille kohaselt komisjon oleks pidanud kindlaks tegema, kas kriteeriumid, mille põhjal komisjon järeldas otsuses Alumix, et tegemist ei olnud eelisega, olid veel kehtivad.
93. Arvestades vaidlusaluse otsuse, milles väljenduvad komisjoni kahtlused ning mis ei põhine uuritud meetme põhjalikul analüüsil, ajutist iseloomu, tundub mulle, et selline vastus on õiguslikult põhjendatud.
94. Sellest tulenevalt teen ettepaneku see etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
C. Esimese väite kolmas etteheide
1. Poolte märkused
95. Alcoa väidab, et järeldamiseks, et komisjonil oli õigus algatada Alcoa tariifide suhtes ametlik uurimismenetlus, põhines Üldkohus üksnes kahel asjaolul, st esiteks tuvastusel, et tariifide alandamise rahastamist võimaldavad vahendid on riigi ressursid, ja teiseks järeldusel, et asjaolu, et Alcoa sai tagasimakseid tasakaalustusfondi mehhanismi kaudu, tõi kaasa üldkohaldatava elektritarne tariifi alanemise.
96. Alcoa leiab aga, et nendest kahest asjaolust ei piisa selleks, et õigustada menetluse algatamist komisjoni poolt, sest need asjaolud esinesid juba otsuse Alumix ajal.
97. Komisjon leiab, et see etteheide üksnes kordab teisi argumente. Ta täpsustab, et Üldkohus on tagasi lükanud Alcoa argumendi normaalsete turutingimuste kohta, ning seda tagasilükkamist ei ole apellatsioonkaebuses vaidlustatud.
2. Hinnang
98. Märgin, et selles etteheites vaidlustatud Üldkohtu arutluskäik käsitleb võimaliku komisjoni poolt tehtud ilmse vea hindamist.
99. Arvestades esimese väite esimesele etteheitele antud vastust, leian, et see etteheide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
D. Esimese väite neljas etteheide ja teise väite teine etteheide
100. Kuna esimese väite neljas etteheide langeb suures osas kokku teise väite teise etteheitega, tuleb neid analüüsida koos.
1. Poolte märkused
101. Alcoa leiab, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjoni hinnang otsuses Alumix oli ajaliselt piiratud.
102. Alcoa väitel leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses, et otsus Alumix oli ajaliselt piiratud. Selles otsuses aga ei ole Alcoa sõnul esitatud ühtegi sõnaselget ajalist piirangut, mis puudutaks otsuse kestust. Erinevalt vaidlustatud kohtuotsuses kinnitatust, ei saa isegi siis, kui 1995. aasta dekreetseadus oli ajaliselt piiratud, loogiliselt järeldada, et selline piirang kehtib ka otsuse Alumix suhtes.
103. Alcoa märgib, et kolm asjaolu, millel komisjon põhines otsuses Alumix, st i) tariif ise, ii) elektrituru tingimused Sardiinia ja Veneto maakondades, mida iseloomustas ületootmine, ja iii) Alcoa kui klient, kes on üks Itaalia suurimaid tarbijaid; ei ole muutunud. Pealegi, kuivõrd komisjon ei märkinud, et tema arvates olid need tingimused muutunud, olid Itaalia Vabariigil ja Alcoal igati põhjust arvata, et neil oli õigus tariifi säilitada.
104. Komisjon vastab, et kui turutingimused ei muutunud, on raske mõista, miks ENEL ei saanud lihtsalt jätkata otsuses Alumix käsitletud tariifi kohaldamist ning miks Itaalia õigusaktides on Alcoa suhtes kohaldatava tariifi kulu kirjeldatud kui „ onere” . Otsuses Alumix läbi viidud eeliste analüüsi aluseks oli turumajanduse tingimustes tegutseva turuosalise põhimõte ning Alcoa ei üritanud mitte mingil hetkel selgitada, kuidas vastasid sellele põhimõttele tasakaalustusfondi maksed.
105. Komisjon märgib samuti, et sellist otsust nagu Alumix ei tehta kunagi õigusliku lünga korral. Otsusele Alumix eelnes 1995. aasta dekreetseadus ning vaidlustatud ei ole asjaolu, et selle dekreediga kehtestati elektritariif kümneks aastaks.
2. Hinnang
106. Kõigepealt märgin, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 106 õigesti, et komisjoni otsuses esitatud hinnangus, mille kohaselt tariif, mida ENEL küsis tehastelt ajavahemikul 1996–2005, ei olnud riigiabi, on arvesse võetud niisuguseid turutingimusi, nagu komisjon võis selle ajavahemiku kohta ette näha.
107. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 rõhutas Üldkohus samuti, et vaidlusaluses otsuses osutatud meede hõlmas erinevat ajavahemikku kui otsuses Alumix, ning Alcoa ei vaidlusta seda oma apellatsioonkaebuses.
108. Ainuüksi see jär eldus vastab minu arvates asjakohaselt Alcoa etteheitele, mille kohaselt Üldkohus tuvastas ekslikult, et otsus Alumix oli ajaliselt piiratud. Nimelt ilmneb, et Alcoa tõlgendas vaidlustatud kohtuotsust selles osas valesti.
109. Peale selle ei uurinud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 105 ja 107 tegelikult mitte seda, kas otsus Alumix oli ajaliselt piiratud, vaid tsiteeris õiguspärase ootuse põhimõtte võimaliku rikkumise uurimise raames asjassepuutuvaid lõike vaidlusalusest otsusest, millest nähtub, et komisjon tugines sellele järeldusele.
110. Kuna vaidlusaluse otsuse tsitaadid on täpsed, ei ole Üldkohus hagi või vaidlustatud akti mitte kuidagi moonutanud.(27)
111. Lõpetuseks on tõsi, et Euroopa Kohus on pädev kontrollima viisi, kuidas Üldkohus loeb ja tõlgendab sellist õiguslikku meedet nagu komisjoni otsust, kui tegemist võib olla õigusnormi rikkumisega. Käesolevas asjas aga ei heidetud ette ega saa tuvastada mingit viga vaidlusaluse otsuse põhjenduste 44 ja 47 tõlgendamises.
112. Märgin, et otsuse Alumix ajaline ulatus piirdub asjaoludega, mida uuriti sel ajal, kui komisjon selle otsuse tegi. Mis puudutab järeldust, et soodustariifid ei kujuta endast riigiabi, siis ma ei leia, et komisjon oleks pidanud ajalist ulatust täpsemalt kindlaks määrama. Kui ta oleks seda siiski teinud, oleks ta pidanud lisama üldisest õiguspõhimõttest rebus sic stantibus (28) tulenevad tingimused, sest komisjoni seisukohas arvesse võetud asjaolude oluline muutus oleks võinud nõuda meetme staatuse ümberkvalifitseerimist.
113. Otsuse Alumix ja vaidlustatud kohtuotsuse lugemise põhjal leian, et arvestades argumente, mis käsitlevad esiteks seost siseriiklike õigusaktidega, mis olid selgelt ajaliselt piiratud, ja teiseks 2005. aasta dekreetseadusega kehtestatud meetme eraldiseisvat laadi, ei saanud ükski mõistlik ja arukas ettevõtja eeldada, et otsus Alumix hõlmab vaidlusaluse otsuse esemeks olevat meedet. Alcoa väited, et süsteem kehtestati aastatel 1999–2004, ei saa seda järeldust ümber lükata.(29)
114. Sellest tulenevalt teen ettepaneku lükata esimese väite neljas etteheide ja teise väite teine etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi.
E. Esimese väite viies etteheide
1. Poolte märkused
115. Alcoa väidab, et vaidlusaluses otsuses on rikutud menetlusnormi, kuna komisjon rikkus hea halduse põhimõtet ja õigust olla ära kuulatud menetluse käigus, mille tulemusena võeti vastu vaidlusalune otsus; ning Üldkohus oleks pidanud seda arvesse võtma. Itaalia Vabariigil ei olnud võimalust esitada oma märkusi meetme uueks abiks kvalifitseerimise kohta uurimise esialgses staadiumis.
116. Komisjon vastab, et see etteheide tuleb tunnistada vastuvõetamatuks, sest Üldkohtule esitatud hagis Alcoa sellele ei tuginenud. Igal juhul oleks etteheide tema sõnul põhjendamatu. Oma apellatsioonkaebuses möönis Alcoa, et Itaalia Vabariigil oli võimalus esitada oma märkused abi kvalifitseerimise kohta. Pealegi kasutas Itaalia Vabariik seda võimalust, nagu on märgitud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40.
2. Hinnang
117. On oluline meenutada, et Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses on reeglina piiratud Üldkohtus arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega.(30) Seega ei tohi üks pool esitada esimest korda Euroopa Kohtus väidet, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, kuna selle tulemusena saaks Euroopa Kohus kontrollida Üldkohtu lahendi õiguspärasust, võttes arvesse väiteid, millest viimane ei teadnud.
118. Vaidlustatud kohtuotsuse lugemisel aga ei saa õigustatult väita, et Üldkohus on neid küsimusi Alcoa esitatud argumendi tulemusena arutanud.
119. Tõsi küll, Üldkohus analüüsis eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 39 ja 40 Itaalia Vabariigi seisukohta puudutavaid asjaolusid. Siiski käsitles ta neid küsimusi vaatepunktist, mis puudutab hagi vastuvõetavust esimeses kohtuastmes.
120. Sellest tulenevalt teen ettepaneku otsustada, et esimese väite viies etteheide on ilmselgelt vastuvõetamatu.
F. Esimese väite kuues etteheide
1. Poolte märkused
121. Arvestades ametliku uurimismenetluse algatamise pöördumatuid tagajärgi, väidab Alcoa, et Üldkohus ei võtnud arvesse komisjonil lasuva põhjendamiskohustuse ulatust. See kohustus peaks olema proportsionaalne artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetluse algatamise tagajärgede tõsidusega.
122. Üldkohus kinnitas seega ekslikult, et otsuse Alumix ja vaidlusaluse otsuse vahelist erinevust ei olnud vaja põhjendada. Arvestades tekitatud ebakindlust, oli komisjon kohustatud vähemalt selgitama, mille poolest need kaks otsust erinevad, et anda asjaomastele isikutele võimalus määratleda vaidlusaluse otsuse alus ja selle tagajärgede ulatus.
123. Komisjon vastab, et Üldkohus ei teinud vaidlustatud kohtuotsuses viga, kui ta järeldas, et vaidlusalune otsus oli piisavalt põhjendatud.
2. Hinnang
124. Sellele etteheitele vastamiseks tuleb teha kaks märkust.
125. EÜ artikli 225 lõikest 1 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust tuleneb, et apellatsioonkaebus peab piirduma õigusküsimustega ja selle aluseks võib olla üksnes Üldkohtu pädevuse puudumine, menetlusnormide rikkumine, mis kahjustab kaebaja huve, või liidu õiguse rikkumine Üldkohtu poolt.(31) Samade sätete ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punkti c kohaselt peab apellatsioonkaebuses olema selgelt märgitud kohtuotsuse, mille tühistamist nõutakse, vaidlustatud osad ning õiguslikud argumendid, mis konkreetselt seda nõuet toetavad.(32)
126. Seoses vastusega esimese väite kolmandale etteheitele ja teisele väitele, uuris Üldkohus otsuse Alumix ja vaidlusaluse otsuse vahelise suhte küsimust. Kuna Alcoa ei märgi täpselt, millistes punktides võib Üldkohus olla vea teinud, võiks seda etteheidet lugeda ilmselgelt vastuvõetamatuks.
127. Siiski tundub, et oma etteheites osutab Alcoa täpsemalt vaidlustatud kohtuotsuse punktile 88, milles Üldkohus lükkas tagasi hageja argumendi, et komisjon rikkus vaidlusaluse otsuse põhjendamise kohustust.
128. Kuigi EÜ artikliga 253 ühenduse aktilt nõutud põhjendused peavad vastama akti olemusele ning nendest peab selgelt ja üheselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul kontrolli teostada, ei saa siiski komisjoni kohustada näitama põhjuseid, miks ta oma varasemates otsustes vaidlusalust korda erinevalt hindas. Riigiabi mõiste vastab objektiivsele olukorrale, mida tuleb hinnata hetkel, kui komisjon oma otsuse teeb.(33)
129. Järelikult tuleb lükata tagasi väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei võtnud arvesse komisjoni otsuste põhjendamiskohustuse ulatust. Eespool esitatud põhjendustest tuleneb, et esimese väite kuues etteheide on kas ilmselgelt vastuvõetamatu või igal juhul põhjendamatu.
VIII. Teine väide
A. Teise väite kolmas etteheide
1. Poolte märkused
130. Alcoa heidab Üldkohtule ette, et viimane tugines oma arutluskäigus tehnilistele muudatustele, mis ei olnud vaidlusaluse otsuse esemeks. Alcoa väitel tegi tasakaalustusfond tagasimakse 1999. ja 2004. aastal erisuguste õiguslike instrumentide kaudu, mis ei olnud vaidlusaluse otsuse esemeks. Üldkohus laiendas seega õigusvastaselt selle otsuse ulatust. Pealegi, ENEL‑i soodustariifi haldamise üleviimine tasakaalustusfondile ei toonud kaasa mingit olulist õiguslikku muudatust Alcoa suhtes kehtestatud tariifides. Alcoa rõhutab, et komisjon ei vaidlustanud 1999. ja 2004. aasta tehnilisi muudatusi. Peale selle eksis Üldkohus, kui ta jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 112 ja 113 kõrvale 1. detsembri 2004. aasta otsuse, mis käsitles riigiabi N/490/2000, Itaalia – luhtunud kulud elektrienergia sektoris.(34)
131. Komisjon vastab, et Üldkohus leidis õigesti, et üleminek puhtteoreetilisele tariifile kujutas endast otsuses Alumix heaks kiidetud meetme olulist muutmist. Kõnealune kava parandab eraõiguslike ettevõtjate poolt küsitud hinda otsese hüvitise maksmise kaudu. Luhtunud kulusid puudutava 2004. aasta otsuse kohta väidab komisjon, et nimetatud otsus käsitleb ENEL‑i poolt kantud luhtunud kulusid ning selles ei ole sõnaselget järeldust, mis puudutaks Itaalia soodustariifikava haldamist Alcoale antud eelise osas, ja mis oleks võinud Alcoale tekitada õiguspärast ootust. Lisaks sellele algatas komisjon ametliku uurimismenetluse riigiabi C 38/2004 (ex NN 58/04) kohta – Toetused äriühingule Portovesme SRL,(35) ja kvalifitseeris eraldi uueks abiks maksed, mis tasakaalustusfond tegi Alcoa suhtes kohaldatava tariifi säilitamiseks.
2. Hinnang
132. Kõigepealt märgin, et viidates vaidlustatud kohtuotsuse punktile 132, kritiseerib Alcoa samal ajal Üldkohtu arutluskäiku, mis on esitatud mitmes teises kohtuotsuse punktis, milles on vastatud väitele, mille raames Üldkohus analüüsis õiguspärase ootuse ja õiguskindluse põhimõtte võimaliku rikkumise küsimusi.
133. Kui seda etteheidet tuleks siiski mõista selliselt, et sellega heidetakse Üldkohtule ette vaidlusaluse otsuse väära tõlgendamist, tuleb teha järgmised märkused.
134. Esiteks piisab minu arvates tuvastamisest, et vaidlustatud Üldkohus esitas kohtuotsuse punktis 131 õigesti asjaolud, mille tulemusena komisjonil tekkisid kahtlused seoses selle tariifi kvalifitseerimisega, mida ENEL küsis Alcoa tehastelt ajavahemikul 2005–2010; kuid et samas ei läinud Üldkohus oma arutluskäigus kaugemale vaidlusaluses otsuses uuritud asjaoludest.
135. Teiseks, mis puudutab tasakaalustusfondi poolt teostatavate tagasimaksete süsteemi kehtestanud 2004. aasta otsuse mõju, siis, nagu komisjon rõhutab, ei kujuta 2005. aasta dekreetseaduse artikli 11 lõige 11 endast iseseisvat sätet, vaid selle kogu tähtsus avaldub seoses teiste sätetega, eelkõige nende sätetega, mis reguleerivad tariifi haldamist tasakaalustusfondi poolt.
136. Selles osas nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 64 ja 65, et Üldkohus tegi kokkuvõtte faktilistest asjaoludest, mida Alcoa ei vaidlusta, ning sealjuures tuletas Üldkohus esiteks meelde, et 2005. aasta dekreetseaduse artikli 11 lõige 11 ja seda dekreetseadust rakendav ameti otsus nr 217/05 pikendavad kuni 31. detsembrini 2010 tariifi, mida kohaldati apellandi kasuks 2004. aastal 1995. aasta dekreetseaduse alusel, ja rõhutades teiseks, et tariifi haldamine usaldati tasakaalustusfondile otsuse nr 148/04 alusel, mis toob tarbijatele kaasa maksulaadse lõivu.
137. Mis puudutab vaidlusaluses otsuses uuritud meetme muutmise tagajärgi, siis teise väite esimese etteheite analüüsi raames antud vastust arvestades tuleb see käesoleva etteheite osa tagasi lükata.
138. Viimaks, nagu nähtub apellandi nõuetest, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 28, käsitleti esimese kohtuastme hagi raames üksnes Alcoa tehaste suhtes kohaldatavat elektritariifi. See järeldus välistab kõik viited teiste ettevõtjate suhtes kohaldatavatele lahendustele.
139. Sellest tulenevalt, ja arvestades luhtunud kulusid käsitleva otsuse eset, mis puudutas ENEL‑i, mitte Alcoa kantud kulusid, ja mis käsitleb Alcoa suhtes kohaldatud tariifist oluliselt erinevat süsteemi, otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112 õigesti, et apellandi argument oli tulemusetu.
140. Eelnevat arvestades teen ettepaneku lükata käesolev etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi.
B. Teise väite neljas etteheide
1. Poolte märkused
141. Alcoa heidab Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta eiras vajadust kaitsta õiguskindlust ja õiguspärast ootust ametliku menetluse algatamise raames.
142. Alcoa rõhutab, et põhimõtted, mis on sätestatud EÜ artiklis 88 ja mis tulenevad nimetatud põhimõtetest, nõuavad komisjonilt vähemalt seda, et ta peaks Alcoa suhtes kohaldatud tariife olemasolevaks abiks.
143. Komisjon vastab, et Alcoa argumendid põhinevad vääral eeldusel, et 2005. aasta dekreetseaduse artikli 11 lõige 11 on kõigest otsuses Alumix heaks kiidetud meetme enda pikendus. Komisjoni väitel ei ole otsus Alumix asjakohane, sest vaidlusalune otsus ei käsitle üksnes otsuse Alumix esemeks olnud 1995. aastal kehtestatud soodustariifi pikendamist, vaid äärmiselt suurt muutust elektritariifi halduses, mida Üldkohus on komisjoni arvates õigesti arvesse võtnud.
2. Hinnang
144. Alcoa väide põhineb õiguspärase ootuse ja õiguskindluse põhimõtte koostoimes tõlgendamisel.
145. Õiguskindluse põhimõte, mis on liidu õiguse jaoks aluspõhimõte,(36) nõuab eriti seda, et isikutele ebasoodsaid tagajärgi kaasa toov regulatsioon oleks selge ja täpne ning et õigussubjekt saaks selle kohaldamist ette näha.(37) Teisisõnu, isikul peab olema võimalik ühemõtteliselt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt.(38)
146. Õigus tugineda õiguspärasele otsusele eeldab, et institutsioon on andnud täpsed tagatised, mis võivad tekitada õiguspärase ootuse isikul, kellele need on adresseeritud, ning et need tagatised on kooskõlas kohaldatavate õigusnormidega.(39)
147. Selles osas märgin, et Üldkohus analüüsis nende põhimõtete võimaliku rikkumise küsimust teise väite raames, eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 104–109.
148. Nagu nähtub punktidest 105–107, tõi Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 102 ja 103 õigesti meenutatud kohtupraktikat arvestades esiteks välja otsuse Alumix põhilised asjaolud ja teiseks kahtlused, mille tulemusena komisjon leidis, et Alcoa tehaste suhtes kohaldatava tariifi pikendamine 2005. aasta dekreetseadusega kuni 2010. aastani võis kujutada endast riigiabi.
149. Käesolevas asjas on selge, nagu Üldkohus õigesti leidis, et komisjon tegi otsuse Alumix niisuguseid turutingimusi arvestades, nagu komisjon võis kõnealuse ajavahemiku kohta ette näha.
150. Märgin samuti, et Euroopa Kohus on juba esitanud oma seisukoha õiguspärase ootuse põhimõtte kohaldamise kohta ja üleminekumeetmete vastuvõtmise vajaduse kohta seoses komisjoni varasemat hinnangut muutva otsusega.(40) Euroopa Kohus võttis eelkõige arvesse olemasoleva loa uuendamist taotlevate soodustatud isikute poolt maksustamiskorra raames tehtud olulisi investeeringuid ja nende võetud pikaajalisi kohustusi.(41) Käesolevas asjas, erinevalt eespool viidatud kohtuasja Belgia ja Forum 187 vs. komisjon aluseks olnud olukorrast, on aga varasemat meedet oluliselt muudetud, mille tulemusena tunnistati, et see kujutas endast uut abi eraldiseisva meetme kujul. Sellest tulenevalt ei saa Alcoa õiguspärasele ootusele tugineda otsuse Alumix põhjal, mis puudutab meedet, mille ese erineb vaidlusaluse otsuse esemest.
151. Neid kaalutlusi arvestades leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 107 ja 108 õigesti, et komisjon ei sea kahtluse alla enda hinnangut otsuses Alumix uuritud meetmele, ning sellest tulenevalt ei saa õigustatult väita, et rikutud on õiguspärase ootuse põhimõtet.
152. Selles osas, mis puudutab õiguspärase ootuse põhimõtet, nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 105 ja 107, et selles esitatud argumendid viitavad sellele, et Alcoal oli selgelt võimalik näha ette tema suhtes 2005. aasta dekreetseaduse alusel kehtestatud tariifitingimuste õiguslikku kvalifitseerimist. Nagu ma juba märkisin käesoleva ettepaneku punktis 114, nähtub otsuse Alumix lugemisest, et ükski mõistlik ja arukas ettevõtja ei saa eeldada, et otsus Alumix hõlmab vaidlusaluse otsuse esemeks olevat meedet.
153. Sellest tulenevalt teen ettepaneku lükata see etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi.
IX. Ettepanek
154. Eespool toodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
– jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata ja
– mõista kohtukulud välja Alcoa Trasformazioni Srl‑ilt.
(1) .
(2)  –	Kuna vaidlustatud kohtuotsus tehti 25. märtsil 2009, siis järgivad viited EÜ asutamislepingu sätetele enne Euroopa Liidu toimimise lepingu jõustumist kohaldatud numeratsiooni.
(3)  –	EÜT C 214, lk 5.
(4) –	EÜT C 288, lk 4.
(5) –	GURI
nr 39, 16.2.1996, lk 8.
(6)  –	Vt eelkõige 20. märtsi 1984. aasta otsus kohtuasjas 84/82: Saksamaa vs. komisjon (EKL 1984, lk 1451, lk 1492), ja 22. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑487/06 P: British Aggregates vs. komisjon (EKL 2008, lk I‑10505, punkt 27).
(7)  –	22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑182/03 ja C‑217/03: Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (EKL 2006, lk I‑5479).
(8) –	Kohtujurist Léger’i ettepanek kohtuasjas Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (punktid 403–405).
(9) –	Ibidem
(punkt 404).
(10)  –	Vt punkt 77.
(11)  –	9. oktoobri 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 91/83 ja 127/83: Heineken Brouwerijen (EKL 1984, lk 3435, punkt 22).
(12)  –	17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑295/97: Piaggio (EKL 1999, lk I‑3735, punkt 48). Vt ka 23. veebruari 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑346/03 ja C‑529/03: Atzeni jt (EKL 2006, lk I‑1875, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 20. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑138/09: Todaro Nunziatina & C. (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
(13)  –	Üldkohtu 28. novembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑254/00, T‑270/00 ja T‑277/00: Hôtel Cipriani vs. komisjon (EKL 2008, lk II‑3269, punkt 358), ja 30. aprilli 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑195/01 ja T‑207/01: Government of Gibraltar vs. komisjon (EKL 2002, lk II‑2309, punkt 111).
(14)  –	Vt kohtujurist Léger’i ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (punktid 36 ja 208). Vt eespool viidatud kohtuotsus Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (punkt 77).
(15)  –	Vt kohtujurist Léger’i ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (punkt 401).
(16)  –	Vt Üldkohtu 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑95/96: Gestevisión Telecinco vs. komisjon (EKL 1998, lk II‑3407, punkt 55); 3. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑17/96: TF1 vs. komisjon (EKL 1999, lk II‑1757, punkt 28), ja eespool viidatud kohtuotsus Government of Gibraltar vs. komisjon (punkt 73).
(17)  –	Selle otsuse peale on Alcoa nüüd esitanud Üldkohtule hagi kohtuasjas T‑177/10.
(18)  –	Üldkohtu 6. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑127/99, T‑129/99 ja T 148/99 (EKL 2002, lk II‑1275, punkt 128).
(19)  –	22. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑525/04 P: Hispaa nia vs. Lenzing (EKL 2007, lk I‑9947, punkt 54 ja viidatud kohtupraktika).
(20)  –	Vt 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑551/03 P: General Motors vs.
komisjon (EKL 2006, lk I‑3173, punkt 51); 22. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑266/06 P: Degussa vs.
komisjon ja nõukogu (EKL 2008, lk I‑81, punkt 72), ja 6. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑405/07 P: Madalmaad vs. komisjon (EKL 2008, lk I‑8301, punkt 44).
(21)  –	Komisjon tugineb selles osas eespool viidatud kohtuotsusele Belgia ja Forum 187 vs. komisjon.
(22)  –	Vt selle kohta 11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 60/81: IBM vs. komisjon (EKL 1981, lk 2639, punktid 9 ja 10), ja Üldkohtu 10. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas T‑64/89: Automec vs. komisjon (EKL 1990, lk II‑367, punkt 42).
(23) –	Vt 30. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑47/91: Itaalia vs. komisjon, nn Italgrani I (EKL 1992, lk I‑4145), 5. oktoobri 1994. aasta otsus C‑47/91: Itaalia vs. komisjon, nn Italgrani II (EKL 1994, lk I‑4635).
(24)  – 	Eespool viidatud kohtuotsus (punkt 25).
(25) –	eespool viidatud kohtuotsus (punkt 24).
(26)  –	Euroopa Kohtu eespool viidatud otsus British Aggregates vs. komisjon (punktid 185–187 ja punkt 113) ja Üldkohtu 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑73/98: Prayon‑Rupel vs. komisjon (EKL 2001, lk II‑867, punkt 42).
(27)  –	Vt vastupidise olukorra kohta 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑164/98 P: DIR International Films jt vs. komisjon (EKL 2000, lk I‑447).
(28)  –	See põhimõte, mille ulatust kui sellist on vaidlustatud võlaõiguses ja rahvusvahelises õiguses, oli minu arvates selgelt aluseks määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti v sätetele. Seega tuleb kvalifitseerimisel, et meede ei kujuta endast abi, seda põhimõtet kohaldada, järgides loomulikult õiguskindlusest ja õiguspärase ootuse kaitsest tulenevaid piire.
(29)  –	Alcoa väitel tegi tasakaalustusfond tagasimakseid 1999. ja 2004. aastal erisuguste õiguslike instrumentide kaudu, mis ei olnud vaidlusaluse otsuse esemeks.
(30)  –	Vt eelkõige 1. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑266/05 P: Sison vs. nõukogu (EKL 2007, lk I‑1233, punkt 95 ja viidatud kohtupraktika).
(31)  –	Vt 16. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑284/98 P: parlament vs . Bieber (EKL 2000, lk I‑1527, punkt 30) ja 9. novembri 2007. aasta määrus kohtuasjas C‑74/07 P: Lavagnoli vs. komisjon (EKL 2007, punkt 20), ja 3. veebruari 2009. aasta määrus kohtuasjas C‑231/08 P, Giannini vs. komisjon (EKL 2009, punkt 43).
(32)  –	Vt 27. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑355/04 P: Segi jt vs. nõukogu (EKL 2007, lk I‑1657, punkt 22), ja 23. oktoobri 2009. aasta määrus liidetud kohtuasjades C‑561/08 P ja C‑4/09 P: komisjon vs. Potomianos (EKL 2009, punkt 58).
(33) –	Eespool viidatud kohtuotsus Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (punkt 137).
(34)  –	ELT 2005, C 250, lk 9.
(35)  –	ELT 2005, C 30, lk 7.
(36)  –	14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑110/03: Belgia vs . komisjon (EKL 2005, lk I‑2801, punkt 30); 12. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑2/06: Kempter (EKL 2008, lk I‑411, punkt 37), ja 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑201/08: Plantanol (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 43 ja 44).
(37)  –	14. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑226/08: Stadt Papenburg (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 45); sarnaselt ka 15. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑63/93: Duff jt (EKL 1996, lk I‑569, punkt 20) ja 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑76/06 P: Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon (EKL 2007, lk I‑4405, punkt 79).
(38)  –	21. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑158/06: ROM‑projecten (EKL 2007, lk I‑5103, punkt 25), ja 10. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑345/06: Heinrich (EKL 2009, lk I‑1659, punkt 44).
(39)  –	Vt selle kohta 9. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑207/99 P: komisjon vs. Hamptaux (EKL 2000, lk I‑9485, punkt 47), ja 25. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑414/08 P: Sviluppo Italia Basilicata vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 107).
(40)  –	Eespool viidatud kohtuotsuses Belgia ja Forum 187 vs. komisjon ning 17. septembri 2009. aasta otsuses kohtuasjas C‑519/07 P: komisjon vs. Koninklijke Friesland Campina (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 94).
(41)  –	Vt eespool viidatud kohtuasi komisjon vs. Koninklijke Friesland Campina.