62005CC0430
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ELEANOR SHARPSTON
esitatud 8. märtsil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-430/05
Ntionik Anonymi Etaireia Emporias H/Y, Logismikou kai Parochis Ypiresion Michanografisis
ja
Ioannis Michail Pikoulas
versus
Epitropi Kefalaiagoras
„Direktiiv 2001/34/EÜ — Artikkel 21 — Väärtpaberite ametlik noteerimine väärtpaberibörsil — Noteerimisprospekt — Ebatäpsete andmete avaldamine — Vastutavad isikud — Nõukogu liikmed”
1.
Ühenduse õigusnormid näevad ette, et äriühingu väärtpaberite väärtpaberibörsil ametliku noteerimise tingimuseks on noteerimisprospekti avaldamine, mis sisaldab teatavat teavet, sealhulgas andmeid selle eest vastutavate füüsiliste ja juriidiliste isikute kohta. Käesolev Symvoulio tis Epikrateiase (kõrgeim halduskohus) (Kreeka) esitatud eelotsusetaotlus puudutab liikmesriikide pädevust määrata karistusi äriühingu ja ühe selle nõukogu liikme suhtes juhul, kui noteerimisprospekt sisaldab ebatäpset teavet, kuid äriühingut või kõnealust nõukogu liiget ei ole vastutava isikuna nimetatud.
Asjaomased ühenduse õigusnormid
2.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiiviga 2001/34/EÜ, (
2
) mis käsitleb väärtpaberite ametlikku noteerimist väärtpaberibörsil ja nende väärtpaberite kohta avaldatavat teavet, kodifitseeritakse muu hulgas nõukogu 5. märtsi 1979. aasta direktiiv 79/279/EMÜ (
3
) väärtpaberite väärtpaberibörsil ametliku noteerimise tingimuste kooskõlastamise kohta ja nõukogu 17. märtsi 1980. aasta direktiiv 80/390/EMÜ (
4
) väärtpaberite väärtpaberibörsil ametlikuks noteerimiseks avaldatavate noteerimisprospektide koostamise, ülevaatamise ja levitamise nõuete kooskõlastamise kohta.
3.
Direktiivid 79/279 ja 80/390 olid esimesed kaks neljast direktiivist, millega kooskõlastati tingimused, mida tuli täita noteerimisel ja pärast seda. (
5
)
4.
Direktiiviga 79/279 kehtestati tingimused, millele peab vastama äriühing, kes soovib oma väärtpabereid liikmesriigi väärtpaberibörsil noteerida; äriühing peab näiteks vastavalt siseriiklikele õigusnormidele esitama raamatupidamise aastaaruanded kolme noteerimistaotlusele eelneva aasta kohta, nende aktsiate eeldatav turuväärtus, mille ametlikku noteerimist taotletakse, peab ületama alammäära, aktsiad peavad olema vabalt võõrandatavad ning vähemalt 25% asjakohast liiki aktsiaid peab olema üldsuse käes.
5.
Direktiiviga 80/390 kehtestati nõuded väärtpaberite väärtpaberibörsil noteerimiseks esitatava dokumendi (noteerimisprospekt, inglise keeles listing particulars, prantsuse keeles prospectus) (
6
) sisule, vormile, kinnitamisele ja avaldamisele.
6.
Nagu juba öeldud, kodifitseeritakse direktiiviga 2001/34 direktiivid 79/279 ja 80/390. (
7
)
7.
Direktiivi 2001/34 preambul näeb ette:
„(5)
Esialgu peaks selline väärtpaberite väärtpaberibörsil ametliku noteerimise tingimuste kooskõlastamine olema piisavalt paindlik, et oleks võimalik arvesse võtta praegusi erinevusi liikmesriikide väärtpaberiturgude ülesehituses, ja et liikmesriigid saaksid võtta arvesse eriolukordi, mis neil võivad ette tulla.
(6)
Seetõttu peaks kooskõlastamine esialgu piirduma liikmesriikides asuvatel või tegutsevatel väärtpaberibörsidel väärtpaberite ametliku noteerimise miinimumnõuete kehtestamisega, andmata seejuures emitentidele õigust nõuda noteerimist.
(7)
Selline ametliku noteerimise tingimuste osaline kooskõlastamine on esimene samm liikmesriikide eeskirjade suurema ühtlustamise poole selles vallas.
[…]
(9)
Enamikus liikmesriikides nõutakse oma väärtpabereid üldsusele pakkuvatelt ettevõtjatelt praeguste ja tulevaste investorite huvide kaitseks tagatisi kas nende pakkumisel või väärtpaberibörsil ametlikult noteerimisel; sellised tagatised eeldavad piisava ja võimalikult erapooletu teabe andmist emitendi finantsolukorra ja nende väärpaberite kohta, mille ametlikku noteerimist taotletakse; tavaliselt nõutakse, et sellist teavet antaks noteerimisprospekti avaldamise teel.
(10)
Tagatistele esitatavad nõuded erinevad liikmesriigiti nii noteerimisprospektide sisu ja vormi kui ka selles esitatud andmete ülevaatamise tõhususe, viiside ja ajastuse poolest; lisaks sellele, et need erinevused teevad ettevõtjatele raskemaks oma väärtpaberite ametliku noteerimise saavutamise mitme liikmesriigi väärtpaberibörsidel, takistavad need ka ühes liikmesriigis elavatel investoritel muude liikmesriikide väärtpaberibörsidel noteeritud väärtpaberite omandamist ning seega pärsivad investeerimist ja ettevõtjate rahastamist kogu ühenduses.
(11)
Need erinevused tuleks kõrvaldada eeskirjade kooskõlastamise teel, neid tingimata täiesti ühesuguseks muutmata, et saavutada piisav ühetaolisus nende tagatiste puhul, mida igas liikmesriigis nõutakse, et tagada piisava ja võimalikult erapooletu teabe andmine olemasolevatele või võimalikele väärtpaberiomanikele.” (
8
)
8.
Direktiivi 2001/34 artikli 20 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et väärtpaberite ametliku noteerimise tingimuseks on noteerimisprospekti avaldamine.
9.
Peamine noteerimisprospekti sisule esitatav nõue on praegu sätestatud direktiivi 2001/34 artikli 21 lõikes 1, mis näeb ette:
„Noteerimisprospekt sisaldab teavet, mis on emitendi ja noteerimistaotluses osutatud väärtpaberite erijooni silmas pidades vajalik, et investorid ja nende investeerimisnõustajad saaksid kõiki asjaolusid arvessevõtvalt hinnata emitendi vara ja kohustusi, finantsseisundit, kasumit/kahjumit ja väljavaateid ning selliste väärtpaberitega seotud õigusi.”
10.
Direktiivi 2001/34 artikli 21 lõige 2 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 sätestatud kohustus kehtib isikute kohta, kes vastutavad noteerimisprospektide eest, nagu [on] sätestatud I lisa A ja B loendi punktis 1.1.”
11.
I lisa A loend sätestab „aktsiate ametlikuks noteerimiseks väärtpaberibörsil koostatava noteerimisprospekti sisu”; B loend sätestab noteerimisprospekti vastav sisu võlakirjade ametlikuks noteerimiseks väärtpaberibörsil.
12.
A loendi punktis 1.1 on esitamisele kuuluva teabe hulgas nimetatud „nende füüsiliste isikute nimed ja ametid ja juriidiliste isikute nimed ja registrijärgsed asukohad, kes vastutavad noteerimisprospekti […] eest; […]”
13.
Direktiivi 2001/34 artikkel 100 sätestab:
„Kõikidest märkimisväärsetest uutest asjaoludest, mis võivad mõjutada väärtpaberite hindamist ja mis ilmnevad noteerimisprospekti valmimise ja börsitehingute algamise vahelisel ajal, antakse teada noteerimisprospekti lisades, mis vaadatakse üle samamoodi kui noteerimisprospektid ja avaldatakse pädevate asutuste kehtestatud korra kohaselt.”
14.
Direktiivi 2001/34 artikli 105 lõige 1 näeb ette, et liikmesriigid määravad ühe pädeva asutuse või mitu sellist asutust.
15.
Direktiivi 2001/34 on pärast põhikohtuasja faktiliste asjaolude asetleidmist muudetud direktiiviga 2003/71. (
9
) Eeskätt on välja jäetud direktiivi 2001/34 artikkel 21 ning see on asendatud direktiivi 2003/71 artikli 5 lõikega 1 ja artikli 6 lõikega 1.
16.
Direktiivi 2003/71 artikli 5 lõige 1 sätestab:
„Ilma et see piiraks artikli 8 lõike 2 kohaldamist, sisaldab prospekt kogu teavet, mis emitendi ja üldsusele pakutavate või reguleeritud turul kauplemise loa saanud väärtpaberite eripära tõttu on vajalik, et investorid saaksid kõiki asjaolusid teadvalt hinnata emitendi ja võimaliku tagaja vara ja kohustusi, finantsseisundit, kasumit/kahjumit ja väljavaateid ning kõnealuste väärtpaberitega seotud õigusi. See teave esitatakse hõlpsasti analüüsitavas ja arusaadavas vormis.”
17.
Direktiivi 2003/71 artikkel 6 sätestab:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et vastutus prospektis sisalduva teabe eest lasub sõltuvalt asjaoludest vähemalt emitendil või tema haldus-, juhtimis- või järelevalveorganitel, pakkujal, reguleeritud turul kauplemise loa taotlejal või tagajal. Vastutavad isikud tõstetakse prospektis selgelt esile, esitades nende nime ja ametikoha või juriidiliste isikute puhul nende nime ja registrijärgse asukoha ning nende isikute kinnituse, et neile teadaolevalt vastab prospektis sisalduv teave tõele ja et prospektist ei ole välja jäetud seiku, mis võivad mõjutada prospekti tähendust.
2.   Liikmesriigid tagavad, et nende õigusnorme, mis käsitlevad tsiviilvastutust, kohaldatakse isikute suhtes, kes vastutavad prospektis sisalduva teabe eest.
Liikmesriigid tagavad siiski, et ühegi isiku suhtes ei kohaldata tsiviilvastutust ainuüksi kokkuvõtte, ka mitte selle tõlke põhjal, välja arvatud juhul, kui see on eksitav, ebatäpne või prospekti muude osadega vastuolus.”
18.
Direktiivi 2003/71 artikkel 25 „Karistused” sätestab:
„1.   Ilma et see piiraks liikmesriikide õigust rakendada kriminaalsanktsioone ja liikmesriikides kehtivate tsiviilvastutust käsitlevate eeskirjade kohaldamist, tagavad liikmesriigid oma siseriikliku õiguse kohaselt, et käesoleva direktiivi rakendamiseks vastuvõetud sätete rikkumise korral on vastutavate isikute suhtes võimalik võtta sobivaid haldusmeetmeid või rakendada halduskaristusi. Liikmesriigid tagavad, et need meetmed on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
2.   Liikmesriigid näevad ette, et pädev asutus võib avalikustada iga meetme või sanktsiooni, mida rakendatakse käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõetud sätete rikkumise eest, välja arvatud juhul, kui avalikustamine võib tõsiselt ohustada finantsturge või põhjustada asjaosalistele ebaproportsionaalset kahju.”
Asjaomased siseriiklikud õigusnormid
19.
Direktiiv 80/390 rakendati Kreekas presidendi dekreediga nr 348/1985, (
10
) mille artikliga 24 on võetud sõna-sõnalt üle direktiivi 80/390 artikkel 23 (nüüd direktiivi 2001/34 artikkel 100).
20.
Seaduse nr 1969/1991 artikli 72 lõige 2 muudetud versioonis, mis kehtis käesoleva põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, sätestab: (
11
)„Panga- ja rahanduskorralduse komitee võib määrata kuni viiesaja miljoni (500000000) Kreeka drahmi suuruse trahvi füüsilistele või juriidilistele isikutele, kes avaldavad ebatäpset või eksitavat teavet korraldatud väärtpaberiturul noteerimisel olevate või juba noteeritud väärtpaberite kohta, mis võib oma olemuselt mõjutada nende väärtpaberite hinda või nendega tehtavaid tehinguid. […] Käesolevat sätet kohaldatakse ka nende äriühingute nõukogude liikmete suhtes, kes taotlevad oma aktsiate noteerimist tunnustatud väärtpaberiturul, kui noteerimisprospektides sisaldub ebatäpne või ekslik teave või kui sellist teavet avaldatakse või levitatakse mis tahes muul moel.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
21.
Faktilisi asjaolusid on üksikasjalikult kirjeldatud eelotsusetaotluses ning kajastatud teatavates kirjalikes märkustes. Eelotsusetaotluses esitatud küsimusele vastamiseks võib need minu arvates lühidalt kokku võtta järgmiselt.
22.
Hagejateks on aktsiaselts Ntionik Anonymi Etaireia Emporias H/Y, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis (edaspidi „Ntionik AE”), kelle aktsiad on ametlikult noteeritud Ateena väärtpaberibörsi paralleelsel turul, ja Ioannis Michail Pikoulas, üks Ntionik AE nõukogu liikmetest. Nad vaidlustavad kaks Epitropi Kefalaiagorase (panga- ja rahanduskorralduse komitee, Kreeka pädev asutus direktiivi 2001/34 tähenduses) otsust, millega kehtestati trahvid i) (mõlemal juhul) vastavalt seaduse 1969/1991 artikli 72 lõikele 2 ja ii) (lisaks Ntionik AE puhul) presidendi dekreedi nr 348/1985 artikli 24 rikkumise eest.
23.
Panga- ja rahanduskorralduse komitee määras trahvid, kuna ta oli seisukohal, et noteerimisprospekt, mille Ntionik AE avaldas seoses oma aktsiakapitali suurendamisega 2001. aastal, sisaldas ebatäpset ja eksitavat teavet tema 2000. majandusaasta tulude ja kulude kohta, mis võis oma olemuselt mõjutada Ntionik AE väärtpaberite hinda või nendega tehtavaid tehinguid.
24.
Noteerimisprospektis ei olnud direktiivi 2001/34 I lisa A loendi punkti 1.1 kohaselt „noteerimisprospekti eest vastutavate isikutena” nimetatud ei Ntionik AE-d ega J. M. Pikoulast.
25.
Kohtuasi saadeti Symvoulio tis Epikrateiasele menetleda. Symvoulio tis Epikrateias on seisukohal, et liikmesriigid võivad direktiivi 2001/34 artikli 21 alusel juhul, kui noteerimisprospektis esitatud teave osutub ebatäpseks või eksitavaks, määrata halduskaristusi ainult emitendile ja isikutele, keda on noteerimisprospektis sõnaselgelt vastutavate isikutena nimetatud. Järelikult on seaduse nr 1969/1991 artikli 72 lõige 2 kooskõlas kõnealuse direktiivi artikliga 21 niivõrd, kuivõrd see võimaldab emitendile trahvi määrata. Kõnealune säte näib aga olevat vastuolus direktiivi artikliga 21 niivõrd, kuivõrd see näeb ette trahvi määramise emitendi nõukogu liikmetele, olenemata sellest, kas neid on asjaomastes noteerimisprospektides nimetatud isikutena, kes vastutavad neis sisalduva teabe täpsuse eest. Võttes siiski arvesse, et direktiivi 2001/34 artikli 21 tõlgendus ei ole täielikult selge, on Symvoulio tis Epikrateias esitanud järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas siseriiklik seadusandja saab direktiivi 2001/34/EÜ artiklit 21 arvestades juhul, kui noteerimisprospektides esitatud teave osutub ebaõigeks või eksitavaks, kehtestada halduskaristusi, mis on kohaldatavad mitte ainult neis noteerimisprospektides selgelt vastutavatena nimetatud isikute suhtes, vaid ka väärtpaberiturul noteeritavate väärtpaberite emitendi ning vahet tegemata selle nõukogu liikmete suhtes, olenemata sellest, kas nõukogu liikmeid on nimetatud vastutavana eespool mainitud tähenduses?”
26.
Kirjalikke märkusi on esitanud Ntionik AE, Kreeka, Itaalia ja Portugali valitsus ning komisjon. Kohtuistungil olid esindatud Ntionik AE, Kreeka valitsus ja komisjon.
Vastuvõetavus
27.
Itaalia valitsus väidab, et küsimus ei ole vastuvõetav, kuna eelotsusetaotlusest ei selgu, et direktiivi 2001/34 artikkel 21 on kohaldatav. Ilmneb, et Ntionik AE oli juba noteeritud ning ta oli lihtsalt otsustanud rohkem aktsiaid emiteerida, et suurendada oma kapitali. Direktiivi artikkel 64 sätestab, et sellistel asjaoludel noteerimisprospekte ei nõuta (kuigi liikmesriikidel on direktiivi artikli 8 lõikest 2 tulenevalt õigus selline nõue kehtestada).
28.
Mind see argument ei veena. Itaalia näib eeldavat, et kuna Ntionik AE oli juba noteeritud, ei nõudnud selle kapitali suurendamine ametliku noteerimise taotlust. Noteeritud on siiski väärtpaberid, mitte äriühingud (kuigi mugavuse tõttu kasutatakse lühemat terminit „noteeritud äriühingud”). Mööndavasti näeb direktiiv 2001/34 teatavatel juhtudel ette osalise või täieliku vabastuse noteerimisprospekti avaldamise kohustusest (artikkel 23) ja lubab mõnel juhul teatava teabe noteerimisprospektist välja jätta (artiklid 24–34). Käesoleval juhul ei sisalda aga ükski selle säte midagi, mis annaks alust arvata, et Ntionik AE ei olnud üldse kohustatud noteerimisprospekti avaldama või võis sellest välja jätta A loendi punktis 1.1 nõutud teabe. Pealegi kinnitas Ntionik AE kohtuistungil, et kõnealuseid aktsiaid ei noteeritud „asjakohase taotluseta” artikli 64 tähenduses, et kapitali suurendamine oli üldsusele tehtud pakkumine, mille suhtes kohaldati olemasolevate aktsionäride eelisostuõigust, ja et seega oli kohaldatav A loendi punkt 1.1.
Õiguslik hinnang
29.
Ntionik AE on seisukohal, et eelotsuse küsimusele tuleks vastata eitavalt. Kolm valitsust ja komisjon on vastupidisel seisukohal.
30.
Ntionik AE väidab, et direktiiv 2001/34 seab selged ja täpsed piirid pädevate asutuste kaalutlusõigusele direktiivi rakendamisel. Artikli 21 lõikest 2 ilmneb selgelt, et see kaalutlusõigus on piiratud karistuste kehtestamise mehhanismi valimisega. Artikli 21 lõike 2 sõnasõnalisest tõlgendusest ilmneb selgelt, et noteerimisprospekti koostamisel toime pandud rikkumiste eest tuleb karistada eranditult neid, kes selle eest vastutavad, mitte nõukogu liikmeid või emiteerivat äriühingut. Kui direktiivi eesmärk oleks tõepoolest olnud laiendada vastutust prospektide sisu eest kõikidele nõukogu liikmetele ning äriühingule endale, ei sisaldaks direktiivi I lisa noteerimisprospekti eest vastutavate isikute andmete esitamise nõuet.
31.
Ma ei ole sellega nõus.
32.
Nagu Kreeka ja Portugali valitsus ning komisjon sedastavad, ilmneb direktiivi 2001/34 preambulist vägagi selgelt, et selle õigusakti eesmärk on kehtestada miinimumnõuded. Põhjenduses 11 on eelkõige sätestatud, et erinevused tagatiste vahel, mida nõutakse igas liikmesriigis, et tagada piisava ja võimalikult erapooletu teabe andmine olemasolevatele või võimalikele väärtpaberiomanikele, „tuleks kõrvaldada eeskirjade kooskõlastamise teel, neid tingimata täiesti ühesuguseks muutmata, et saavutada piisav ühetaolisus […]”. (
12
)
33.
Sellises lähenemisviisis ei ole minu arvates midagi üllatavat. Nagu ma olen juba märkinud, kodifitseeritakse direktiiviga 2001/34 direktiiv 80/390. Direktiivi 80/390 ettepanek on pärit aastast 1972. (
13
) Direktiivi 2001/34 põhjendus 11 tuleneb otseselt sellest ettepanekust. (
14
) 1972. aastal varieerus noteerimisel nõutava teabe avalikustamise kohustus suuresti. (
15
) Selles kontekstis oleks komisjoni püüdlus saavutada oma esimeses seadusandlikus etapis ulatuslikku ühtlustamist olnud liiga ambitsioonikas.
34.
Seda tunnistati Euroopa väärtpaberituru reguleerimiseks moodustatud asjatundjate komitee esialgses aruandes (Lamfalussy aruanne), (
16
) mille III peatüki „Kehtivate Euroopa õigusnormide peamised puudujäägid” esimene lõik sedastab, et „EL-i praegune väärtpaberiturge reguleeriv õigusalane raamistik […] põhineb minimaalsel ühtlustamisel”. (
17
)
35.
Mulle näib, et direktiivi 2001/34 artikli 21 lõike 2 sõnasõnaline tõlgendus annab, nagu Itaalia valitsuski märkis, ka võimaluse arvata, et selle õigusaktiga püütakse kehtestada pigem miinimumnõuded, kui püüeldakse üleüldise ühtlustamise poole. Artikli 21 lõikega 2 kohustatakse liikmesriike tagama tegelikult seda, et vastutus noteerimisprospektis esitatud teabe täpsuse eest lasuks „isikutel, kes vastutavad noteerimisprospektide eest, nagu sätestatud I lisa A ja B loendi punktis 1.1”. Nende loendite punkt 1.1 nõuab vaid seda, et noteerimisprospekt sisaldaks teavet selle eest vastutavate isikute kohta. Ma ei näe, et nende sätete koostoime takistaks liikmesriikidel kindlaks määramast selle teabe eest vastutavate isikute kategooriaid. Punktis 1.1 esitatud nõue märkida noteerimisprospektis ära vastutavad isikud on ilmselgelt kavandatud selleks, et kaitsta sellele teabele tuginevaid investoreid, (
18
) mitte selleks, et vabastada vastutusest isikud, keda on siseriiklikus õiguses selgelt vastutavate isikutena määratletud ja keda ei ole ühel või teisel põhjusel noteerimisprospektis nimetatud.
36.
Lisaks sellele ei ole direktiivis 2001/34 minu arvates midagi, mis annaks alust arvata, et liikmesriik, kes on määratlenud teatavad isikute kategooriad vastutavate isikutena noteerimisprospektis esitatud ebatäpse või eksitava teabe eest, ei või määrata sellistele isikutele käesolevas asjas kõne all olevaid kriminaal- või halduskaristusi juhul, kui avaldatud teave on ebatäpne või puudulik.
37.
Lõpuks pean ma märkima, et direktiivi 2001/34 artikkel 21 on pärast põhikohtuasja faktiliste asjaolude asetleidmist asendatud direktiivi 2003/71 artikli 5 lõikega 1 ja artikli 6 lõikega 1. (
19
) Nii Kreeka kui Itaalia valitsuse arvates on direktiiv 2003/71 teataval määral tähtis. Kreeka valitsus väidab, et kõnealune direktiiv, millega püüeldakse ilmselgelt suurima võimaliku ühtlustamise poole, ei reguleeri sellest hoolimata ühtselt küsimust, kes vastutab noteerimisprospektis esitatava teabe eest, vaid jätab selle liikmesriikide otsustada. Lisaks sellele ei sisalda direktiiv 2003/71 vastutavate isikute ammendavat loetelu, vaid nõuab lihtsalt, et vastutus „lasub vähemalt” (
20
) loetletud isikutel. Itaalia valitsus märgib, et halduskaristuste süsteem kehtestati ainult direktiivi 2003/71 artikliga 25 ja sellises sõnastuses, mis ilmselgelt ei piira kõnealuste karistuste rakendamist üksnes selliste isikute suhtes, kes noteerimisprospektide eest ametlikult „vastutavad”.
38.
Direktiivi 2003/71 artikli 6 lõikes 1 on tõepoolest sõnaselgelt sätestatud, et liikmesriigid võivad panna vastutuse noteerimisprospektis esitatud teabe eest laiemale isikute ringile, kui on loetletud noteerimisprospektis, ning artikli 25 lõike 1 sõnastus on samuti üldsõnaline. Kuna kumbki neist sätetest ei ole käesolevas kohtuasjas otseselt kõne all, ei peatu ma pikemalt nende võimalikel tõlgendustel.
Ettepanek
39.
Tuginedes eelnevale, teen ettepaneku vastata Symvoulio tis Epikrateiase eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/34/EÜ (mis käsitleb väärtpaberite ametlikku noteerimist väärtpaberibörsil ja nende väärtpaberite kohta avaldatavat teavet) artikliga 21 ei ole vastuolus see, kui siseriiklik seadusandja kehtestab juhuks, kui noteerimisprospektides sisalduv teave osutub ebatäpseks või eksitavaks, halduskaristusi mitte ainult neis noteerimisprospektides selgelt vastutavatena nimetatud isikute suhtes, vaid ka väärtpaberiturul noteeritavate väärtpaberite emitendi ning vahet tegemata selle nõukogu liikmete suhtes, olenemata sellest, kas nõukogu liikmeid on nimetatud vastutavaks eespool mainitud tähenduses.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	EÜT 2001 L 184, lk 1; ELT eriväljaanne 06/04, lk 24.
(
3
)	EÜT 1979 L 66, lk 21.
(
4
)	EÜT 1980 L 100, lk 1.
(
5
)	Ülejäänud kaks on nõukogu 15. veebruari 1982. aasta direktiiv 82/121/EMÜ, mis käsitleb teavet, mida peavad korrapäraselt avaldama äriühingud, kelle aktsiad on väärtpaberibörsil ametlikult noteeritud (EÜT 1982 L 48, lk 26), ja nõukogu 12. detsembri 1988. aasta direktiiv 88/627/EMÜ väärtpaberibörsil noteeritud äriühingus olulise osaluse omandamise või selle võõrandamise puhul avaldamisele kuuluva info kohta (EÜT 1988 L 348, lk 62).
(
6
)	Tavaliselt on ingliskeelset sõna prospectus kasutatud segadusseajavalt sellise (kuni viimase ajani eraldi reguleeritud) dokumendi tähistamiseks, mis väljastatakse siis, kui üldsusele pakutakse esmakordselt varem noteerimata väärtpabereid, olenemata sellest, kas need seejärel noteeritakse või mitte. Seda dokumenti nimetatakse ka prantsuse keeles prospectus, kuigi prantsuse keeles tehakse vahet prospectus d'émission ja prospectus d'admission vahel. Mõlema dokumendi sisule, vormile, kinnitamisele ja avaldamisele esitatavad nõuded on nüüdseks ühtlustatud (ning mõlemale dokumendile viitamiseks kasutatakse inglise keeles, vähemalt ühenduse õigusnormides, sõna prospectus) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiviga 2003/71/EÜ väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti ja direktiivi 2001/34/EÜ muutmise kohta (ELT 2003 L 345, lk 64; ELT eriväljaanne 06/06, lk 356). Põhikohtuasja aluseks olevad faktilised asjaolud leidsid aset enne direktiivi 2003/71 jõustumist (ja isegi enne selle vastuvõtmist).
(
7
)	Vt direktiivi põhjendus 1. Materiaalõiguslikke sätteid seega ei muudetud. Direktiivi 2001/34 III lisa sisaldab vastavustabelit, milles on iga selle direktiivi sätte kohta märgitud, millistest nelja kodifitseeritud direktiivi sätetest on lähtutud.
(
8
)	Põhjendused 5–7 on identsed direktiivi 79/279 põhjendustega 4–6; põhjendused 9–11 on identsed direktiivi 80/390 põhjendustega 2–4.
(
9
)	Viidatud 6. joonealuses märkuses.
(
10
)	Ametlik väljaanne A 125.
(
11
)	Seaduse 1969/1991 artikli 72 lõige 2 tunnistati vahepeal seadusega 3340/2005 kehtetuks. See ei mõjuta aga käesolevat kohtuasja.
(
12
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
13
)	Proposition de directive du Conseil concernant le contenu, le contrôle et la diffusion du prospectus à publier lors de l'admission à la cote officielle d’une bourse de valeurs de titres émis par des sociétés au sens de l'article 58 alinéa 2 du traité (EÜT 1972 C 131, lk 61).
(
14
)	Vt ettepaneku põhjendus 4, mis on oma sõnastuselt peaaegu identne direktiivi 2001/34 põhjendusega 11.
(
15
)	Vt Suckow, S., „The European Prospectus”, American Journal of Comparative Law, 1975, lk 50 ja 52; Buxbaum, R. M. ja Hopt, K., Legal Harmonization and the Business Enterprise, 1988, lk 189–192, Edwards, V., EC Company Law, 1999, lk 233 ja Moloney, N., EC Securities Regulation, 2002, lk 64.
(
16
)	Dateeritud 9. novembriga 2000, kättesaadav komisjoni veebilehel aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/securities/docs/lamfalussy/wisemen/initial-report-wise-men_en.pdf.
(
17
)	Lk 15.
(
18
)	Vt direktiivi 2001/34 põhjendused 9–11.
(
19
)	Vt direktiivi 2003/71 artikli 27 lõige 1.
(
20
)	Kohtujuristi kursiiv.