62003CJ0386_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑386/03,
mille esemeks on EÜ artikli 226 alusel 12. septembril 2003 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: M. Huttunen ja M. Niejahr, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Saksamaa Liitvabariik,
esindajad: W.-D. Plessing ja A. Tiemann,
kostja,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud R. Silva de Lapuerta (ettekandja), C. Gulmann, R. Schintgen, J. Klučka,
kohtujurist: P. Léger,
kohtusekretär: vanemametnik M.-F. Contet,
arvestades kirjalikus menetluses ja 17. veebruari 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades poolte esitatud märkusi,
olles 26. mai 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik võttis 10. detsembri 1997. aasta lennujaamades maapealse käitluse teenuste osutamise määruse (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen; BGBl.
1997 I, lk 2885; edaspidi „BADV”), § 8 lõike 2 ja § 9 lõike 3 raames meetmeid, mis on vastuolus nõukogu 15. oktoobri 1996. aasta direktiivi 96/67/EÜ juurdepääsu kohta maapealse käitluse turule ühenduse lennujaamades (EÜT L 272, lk 36; ELT 07/02, lk 46) artiklitega 16 ja 18, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
2. Direktiivis 96/67 on ette nähtud ühenduse lennujaamades maapealse käitluse turu järkjärgulise avamise kord.
3. Selle direktiivi artiklid 16 ja 18 sisaldavad sätteid lennujaamade rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu ning sotsiaal- ja keskkonnakaitse kohta. Need artiklid on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 16
Juurdepääs rajatistele ja sisseseadele
1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et maapealse käitluse teenuste osutajad ja omakäitlust teostada soovivad lennujaama kasutajad omavad juurdepääsu lennujaama rajatistele ja sisseseadele nende tegutsemist võimaldaval määral. Kui lennujaama käitaja või vajaduse korral ametiasutus või mõni muu organ, kes seda kontrollib, seab tingimused sellisele juurdepääsule, peavad need tingimused olema asjakohased, objektiivsed, läbipaistvad ja mittediskrimineerivad.
2. Maapealse käitluse jaoks lennujaamas olemasolev ruum tuleb jagada erinevate maapealse käitluse teenuste osutajate ja omakäitlust teostavate lennujaama kasutajate vahel, kaasa arvatud uustulnukad sellel alal, sellises ulatuses, mis on neile vajalik oma õiguste kasutamiseks ja mis võimaldab tõhusat ja ausat konkurentsi asjakohaste, objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate eeskirjade ja kriteeriumide alusel.
3. Kui juurdepääs lennujaama rajatistele ja sisseseadele on tasuline, määratakse tasumäär vastavalt asjakohastele, objektiivsetele, avalikele [edaspidi kasutatakse käesolevas otsuses täpsemat mõistet „läbipaistev kriteerium”] ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele.
[…]
Artikkel 18
Sotsiaal- ja keskkonnakaitse
Ilma et see piiraks käesoleva direktiivi kohaldamist ja vastavalt ühenduse õiguse muudele sätetele võivad liikmesriigid võtta vajalikke meetmeid tagamaks töötajate õiguste ning keskkonna kaitset.”
4. Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiiv 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 82, lk 16; ELT 05/04, lk 98) kodifitseerib nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiivi 77/187/EMÜ (EÜT L 61, lk 26), mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ (EÜT L 201, lk 88).
Siseriiklikud õigusnormid
5. Direktiiv 96/67 võeti Saksa õigusesse üle peamiselt 11. novembri 1997. aasta lennujaamades maapealse käitluse teenuste osutamise seadusega (Gesetz über Bodenabfertigungsdienste auf Flughäfen, BGBl . 1997 I, lk 2694) ning BADV-ga. BADV §-des 8 ja 9 on sätestatud:
„§ 8
(1) Maapealse käitluse teenuste osutajad ning omakäitlust teostavad kasutajad on kohustatud täitma […] „maapealse käitluse teenuste osutamisele esitatavaid nõudeid”. Paragrahvi 3 lõigetes 2–5 nimetatud juhtudel on need nõuded § 7 alusel toimuva pakkumismenetluse ning valikumenetluse osa.”
(2) Lennujaama käitajal on maapealse käitluse teenuste osutajalt või omakäitlust teostavalt lennujaama kasutajalt õigus nõuda, et see võtaks üle talle loovutatud maapealse käitluse teenuste osutamisega seotud töötajad. Töötajad valitakse välja asjakohaste kriteeriumite, eriti nende tööülesannete alusel. Kohaldamisele kuulub § 9 lõike 3 kolmas lause, ilma et see piiraks tsiviilseadustiku § 613a kohaldamist.
(3) Lisaks §-des 1 ja 2 sätestatule võib lennujaama käitaja nõuda, et maapealse käitluse teenuste osutajad vastaksid standardtingimustele või tehnospetsifikaatidele. Need kehtestatakse pärast konsulteerimist lennujaama kasutajate komiteega.
(4) Lõigetes 1–3 sätestatud nõuded, kriteeriumid, standardtingimused ja tehnospetsifikaadid kehtestatakse ning neid kohaldatakse asjakohaselt, objektiivselt, läbipaistvalt ning mittediskrimineerivalt. Lennujaama käitaja on kohustatud neist eelnevalt teavitama.
§ 9
(1) Lennujaama käitaja ning maapealse käitluse teenuste osutaja või omakäitlust teostav lennujaama kasutaja on kohustatud sõlmima lepingu lennujaama ning lennujaama rajatiste ja sisseseade vajalikus ja kättesaadavas ulatuses kasutamise kohta, samuti käesoleva määruse alusel lennujaama käitajale tasu maksmise ning nõuete kohta, millele maapealse käitluse teenuste osutaja või omakäitlust teostav lennujaama kasutaja peavad § 8 kohaselt vastama.
(2) Lennujaama käitaja tagab käesoleva määruse alusel lennujaama rajatisi ja sisseseadet kasutama õigustatud maapealse käitluse teenuste osutajatele ning kasutajatele juurdepääsu nimetatud rajatistele ja sisseseadele ulatuses, mis on vajalik nende tegevuseks ega piira seda alusetult. Kui lennujaama käitaja seab juurdepääsule tingimused, peavad need olema asjakohased, objektiivsed, läbipaistvad ning mittediskrimineerivad.
(3) Lennujaama käitajal on õigus nõuda maapealse käitluse teenuste osutajatelt ning omakäitlust teostavatelt lennujaama kasutajatelt tasu lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu, nende kättesaadavuse tagamise ja kasutamise eest. Tasu määratakse pärast konsulteerimist lennujaama kasutajate komiteega vastavalt asjakohastele, objektiivsetele, läbipaistvatele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele ning ta võib seda kasutada nagu teenustasu lennujaama omafinantseerimiseks. Maapealse käitluse teenuste osutamise üleminekul võib lennujaama käitaja tasumäära kindlaksmääramisel asjakohaselt arvestada maapealse käitluse teenuste osutajale või omakäitlust teostavale kasutajale tekkivaid vajalikke kulusid, eelkõige töötajate ülevõtmata jätmisega seotud kulusid.”
6. BADV § 8 lõikes 2 viidatud Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) §‑s 613a on sätestatud:
„(1) Kui ettevõte või selle osa läheb tehinguga üle teisele isikule ehk omandajale, astub see ülemineku kuupäeval kehtivatest töösuhetest tulenevatesse õigustesse ja kohustustesse. Kui need õigused ja kohustused on reguleeritud kollektiivlepingu sätete või ettevõtte kokkuleppega, muutuvad need uue omaniku ning töötaja vahelise töösuhte sisuks ja neid ei tohi enne aasta möödumist ülemineku ajast töötaja kahjuks muuta. Teine lause ei kehti, kui õigused ja kohustused on uue omaniku juures reguleeritud muu kollektiivlepingu sätete või teistsuguse ettevõtte kokkuleppega. Enne teises lauses nimetatud tähtaja möödumist võib õigusi ja kohustusi muuta, kui kollektiivleping või ettevõtte kokkulepe enam ei kehti või kui mõlemale poolele siduva kollektiivlepingu puudumise korral lepivad uus omanik ja töötaja muu kollektiivlepingu kehtivusalas kokku selle rakendamises.
(2) Senine tööandja vastutab uue omanikuga solidaarselt lõikes 1 nimetatud kohustuste eest, kuivõrd need on tekkinud enne üleminekut ning muutunud sissenõutavaks enne ühe aasta möödumist sellest tähtpäevast. Kui sellised kohustused muutuvad sissenõutavaks pärast üleminekut, vastutab senine tööandja nende eest siiski ainult ulatuses, mis vastab nende ülemineku ajal nende arvestusaja möödunud osale.
[…]”
Kohtueelne menetlus
7. Pärast Saksa õigusnormide uurimist leidis komisjon, et direktiivi 96/67 artiklid 16 ja 18 on siseriiklikku õigusse üle võetud puudulikult. Seega andis komisjon Saksamaa Liitvabariigile 28. veebruari 2000. aasta märgukirjaga võimaluse esitada oma seisukoht.
8. Oma 16. mai 2000. aasta vastuses vaidlustas Saksamaa Liitvabariik ette heidetud rikkumise.
9. Komisjon pidas talle esitatud selgitusi väheveenvateks ning saatis 21. märtsi 2002. aasta kirjaga sellele liikmesriigile põhjendatud arvamuse, kutsudes teda võtma direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
10. Kuna komisjon ei jäänud põhjendatud arvamusele antud vastusega rahule, esitas ta käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
11. Komisjon rõhutab, et liikmesriikidele direktiivi 96/67 artiklis 18 antud pädevuse raames võetud meetmed ei tohi olla vastuolus direktiivi artiklites 6 ja 7 sätestatud maapealse käitluse teenuste osutamise turule järkjärgulise vaba juurdepääsu loomisega. Järelikult ei tohi selle valdkonna töötingimuste kehtestamiseks vastu võetud siseriiklikud meetmed olla maapealse käitluse teenuste osutajaid (edaspidi „teenuste osutajad”) ega omakäitlust teostavaid lennujaama kasutajaid (edaspidi „omakäitlust teostavad kasutajad”) diskrimineerivad ega moonutada nendevahelist konkurentsi.
12. Komisjon leiab, et vaidlusalused Saksa õigusnormid ei täida neid nõudeid, kuna eristavad ühelt poolt lennujaama käitajat ning teiselt poolt teisi teenuste osutajaid ja omakäitlust teostavaid kasutajaid, takistades viimaste jaoks juurdepääsu turule ning moonutades nende erinevate ettevõtjate liikide vahelist konkurentsi. Lennujaama käitajal on seega õigus veeretada täielikult või osaliselt turule tulnud uute ettevõtjate kanda nende töötajatega seotud kulud, kellele tal ei ole turu avanemisest tuleneva turuosa kaotamise tõttu tööd anda.
13. Komisjon märgib, et liikmesriikide poolt direktiivi 2001/23 ülevõtmiseks võetud üldised kaitsemeetmed on kohaldatavad ka maapealse käitluse teenuste osutamise valdkonnas. Järelikult kui direktiivis 96/67 nimetatud maapealse käitluse turu avamine toob kaasa ettevõtte ülemineku direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 mõttes, siis lähevad võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.
14. Komisjon rõhutab, et BADV § 8 lõikes 2 ja § 9 lõikes 3 nimetatud meetmed võimaldavad direktiiviga 2001/23 reguleerimata juhtudel maapealse käitluse teenuste osutamise ülemineku puhul sotsiaalkulude osas diskrimineerivalt eristada lennujaama käitajat ühelt poolt ning teisi teenuste osutajaid ja omakäitlust teostavaid kasutajaid teiselt poolt.
15. Komisjon on seisukohal, et BADV § 9 lõikes 3 ette nähtud võimalust, veeretada teatud sotsiaalkulude kandmine teistele, ei saa direktiivi 96/67 artikli 16 lõike 3 alusel õigustada. Kindlasti on lennujaama käitajal viimati nimetatud sätte kohaselt õigus teistelt teenuste osutajatelt ning omakäitlust teostavatelt kasutajatelt nõuda tasu lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu eest. Siiski peab selle tasu määr olema kindlaks määratud asjakohaste, objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel.
16. Komisjon väidab, et nimetatud sättes sisalduvat väljendit „lennujaama rajatised ja sisseseade” tuleb käsitleda lennujaama infrastruktuuri kontekstis ning tasumäär on kohane ja objektiivne ainult juhul, kui see tugineb neile kuludele, mida käitaja kandis teistele teenuste osutajatele ning omakäitlust teostavatele kasutajatele nimetatud infrastruktuuri kasutamist võimaldades. Järelikult ei kuulu lennujaama käitaja kulud seoses töötajate ülevõtmata jätmisega nende kulude hulka, mida direktiivi 96/67 artikli 16 lõike 3 kohaselt lubatud tasu kindlaksmääramisel võiks arvestada.
17. Saksamaa valitsus väidab, et BADV § 8 lõikes 2 on lennujaama käitaja ning uue ettevõtja vahelisel kokkuleppel põhineva süsteemiga loodud mehhanism, mis võimaluste piires kaitseb tegevuse üleandmise puhul töölepinguid. Vastavalt sellele peaks uus ettevõtja, kes soovib enda jaoks või kolmandatele isikutele osutada maapealse käitluse teenuseid, pidama töötajate õiguste kaitse tagamiseks läbirääkimisi lennujaama käitajaga. Ainult juhul, kui käitaja nõuab oma üleliigseks muutunud töötajate ülevõtmist ning uus ettevõtja sellest keeldub, on nimetatud käitajal õigus jagada keeldumisest tulenevad sotsiaalkulud kõigi asjaomase turu teenuste osutajate vahel.
18. Saksamaa valitsus leiab, et BADV § 8 lõige 2 koosmõjus § 9 lõikega 3 ning nendest normidest tulenev võimalus jaotada töötajate vallandamisest põhjustatud sotsiaalkulud õiglaselt maapealse käitluse teenuste osutajate vahel on sotsiaalkaitse sätted, mis ei ületa direktiivi 96/67 artiklis 18 ette nähtud raame.
19. Saksamaa valitsus täpsustab, et niivõrd, kuivõrd maapealse käitluse teenuste turu avamine toob koos lennujaama käitaja tegevuse, töötajate ja töövahendite uuele ettevõtjale üleminekuga kaasa ka ettevõtte ülemineku, kohaldatakse igal juhul direktiivi 2001/23 sätteid. Lisaks on nimetatud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvatel juhtudel BADV § 8 lõige 2 ja § 9 lõige 3 kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, sest nende eesmärk on saavutada õiglane tasakaal töötajate kaitse ning vaidlusaluse teenuste liberaliseerimise eesmärgi vahel.
20. Saksamaa valitsus märgib, et BADV § 8 lõike 2 kohaselt on uus ettevõtja ning lennujaama käitaja töötajate ülevõtmise osas kohustatud ainult läbirääkimisi pidama. Alles teise võimalusena näevad need sätted ette, et lennujaama käitaja võib jätta sotsiaalkulud, mis tulenevad liberaliseerimisest või keeldumisest töötajaid üle võtta, proportsionaalselt teiste turul osalejate kanda asjakohaste, objektiivsete, läbipaistvate ning mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel.
21. Lõpetuseks ei ole vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid Saksamaa valitsuse arvates direktiivi 96/67 artikli 16 lõikega 3 vastuolus, kuna need sätted reguleerivad ainult lennujaama käitaja õigust nõuda tasu lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu eest. BADV § 9 lõikes 3 ei ole piiratud juurdepääsu lennujaama rajatistele ja sisseseadele, vaid see peaks turule tulnud uusi ettevõtjaid suunama lennujaama käitajaga kõnealuse tegevuse ülevõtmise tingimuste üle töötajate huvides läbirääkimisi pidama.
22. Saksamaa valitsus leiab, et vaidlusaluste Saksa õigusnormidega ei ole üle võetud mitte direktiivi 96/67 artikli 16 lõiget 3, vaid need põhinevad sama direktiivi artiklil 18.
Euroopa Kohtu hinnang
Vaidluse ese
23. Esmalt tuleb rõhutada, et käesoleva hagi ese on vaidlusaluste Saksa õigusnormide kokkusobivus direktiivi 96/67 artiklitega 16 ja 18 üksnes juhtudel, mis ei kuulu direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse. Nagu on näha Euroopa Kohtule esitatud argumentidest, ei vaidle pooled esiteks selle üle, et direktiivi 2001/23 kohaldatakse ettevõtte üleminekule maapealse käitluse valdkonnas ja teiseks, et sellest direktiivist tulenevad õigused ja kohustused on iga kord täielikult kohaldatavad, kui turu avamisel selles valdkonnas toimub üleminek direktiivi artikli 1 lõike 1 mõttes.
24. Seoses vaidlusaluste siseriiklike õigusnormidega on samuti selge, et nende kohaldamisala on direktiivi 2001/23 kohaldamisalast laiem ja hõlmab kõiki juhtumeid, mis puudutavad lennujaama käitaja poolt maapealse käitluse valdkonna tegevuse üleandmist uuele ettevõtjale. Järelikult tuleb hinnata, kas BADV § 8 lõige 2 ja § 9 lõige 3 on kooskõlas direktiivi 96/67 artiklitega 16 ja 18.
Etteheide seoses töötajate ülevõtmise kohustusega
25. Komisjoni etteheide on seotud BADV § 8 lõikega 2, mille kohaselt võib lennujaama käitaja maapealse käitluse teenuste osutajalt või omakäitlust teostavalt lennujaama kasutajalt nõuda, et see võtaks üle talle loovutatud maapealse käitluse teenuste osutamisega seotud töötajad.
26. Selles suhtes tuleb asuda seisukohale, et isegi kui Saksamaa valitsuse väide, et see säte ei sisalda absoluutset töötajate ülevõtmise kohustust, vastaks tõele, võimaldab selle sätte olemasolu seda, et lennujaama käitajad Saksamaal avaldavad iga kord maapealse käitluse teenuste osutamise turu avamisel neid teenuseid pakkuda soovivatele uutele ettevõtjatele või kasutajatele teatud survet, nõudes neilt maapealse käitluse teenuseid osutavate töötajate ülevõtmist.
27. Seega võib selline säte muuta asjaomases valdkonnas uute teenuste pakkujate turuletuleku kallimaks ning seada neid võrreldes juba asutatud ettevõtjatega ebasoodsamasse olukorda.
28. Seoses küsimusega, kas sellist regulatsiooni saab direktiivi 96/67 artikli 18 valguses õigustada, tuleb sedastada, et Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et kuigi liikmesriikidele jääb õigus tagada maapealse käitluse teenuseid osutavate ettevõtjate töötajatele sotsiaalkaitse piisav tase, ei tähenda selline õigus liikmesriikide piiramatut õigusloomepädevust ja seda tuleb teostada viisil, mis ei kahjusta nimetatud direktiivi kasulikku mõju ega taotletavaid eesmärke (vt 9. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑460/02: komisjon v. Itaalia, EKL 2004, lk I‑11547), punktid 31 ja 32).
29. Seoses vaidlusaluste siseriiklike õigusnormidega tuleb rõhutada, et nende finantsmõju seab kahtluse alla lennujaama infrastruktuuri mõistliku kasutamise ning teenuste osutamise kulude vähendamise kasutaja jaoks ning seega võivad nad ohustada maapealse käitluse teenuste osutamise turu avamist ning direktiivi 96/67 kasulikku mõju (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon v. Itaalia, punktid 33 ja 34).
30. Järelikult ei ole BADV § 8 lõige 2 kooskõlas direktiivi 96/67 artiklis 18 liikmesriikidele antud pädevusega.
31. Eelnevatest kaalutlustest järeldub, et etteheide seoses töötajate ülevõtmise kohustusega on põhjendatud.
Etteheide seoses tasu võtmisega lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu, nende kättesaadavuse tagamise ning kasutamise eest
32. Komisjoni etteheide on seotud BADV § 9 lõikega 3, milles sätestatakse kord, mille kohaselt lennujaama käitaja võib maapealse käitluse teenuste osutajatelt ning omakäitlust teostavatelt lennujaama kasutajatelt nõuda tasu lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu, nende kättesaadavuse tagamise ja kasutamise eest.
33. Tuleb märkida, et nimetatud säte moodustab õigusliku aluse, mis võimaldab lennujaama käitajal eelnimetatud ettevõtjate suhtes kehtestada teatud rahalisi kohustusi.
34. Seoses tasu nõudmise võimaluse kokkusobivusega direktiiviga 96/67, tuleb sedastada, et Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et viitamine mõistele „rajatised ja sisseseade” tähendab ilmselgelt osutamist lennujaama poolt kasutusse antud infrastruktuurile ning seadmetele (vt 16. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑363/01: Flughafen Hannover-Langenhagen, EKL 2003, lk I‑11893, punkt 40).
35. Euroopa Kohus täpsustas veel, et lennujaama käitaja õigus nõuda lisaks lennujaama rajatiste ja sisseseade kasutamise tasule ka tasu juurdepääsu eest, mitte ainult raskendab asjaomasele turule juurdepääsu, vaid on ka otseselt vastuolus lennuliiklusega tegelevate äriühingute käitluskulude vähendamise eesmärgiga ning teatud juhtudel tooks isegi kaasa nende kulude suurenemise (vt eespool viidatud kohtuotsus Flughafen Hannover-Langenhagen, punkt 44).
36. Nendest kaalutlustest järeldub, et vaidlusalune tasu peab endast kujutama vastusooritust, mis on täpses vastavuses lennujaama rajatiste ja sisseseade kasutamisega ning mille suurus tuleb kindlaks määrata direktiivi 96/67 artikli 16 lõikes 3 nimetatud kriteeriumide alusel, võttes arvesse käitaja huvi saada kasumit (vt eespool viidatud kohtuotsus Flughafen Hannover-Langenhagen, punkt 62).
37. Samal ajal aga näevad kõnealused siseriiklikud õigusnormid käesolevas asjas ette, et osa tasust on määratud hüvitama töötajate ülevõtmata jätmisest tekkivaid kulusid seoses maapealse käitluse teenuste osutamise turu avanemisega.
38. Niisiis, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 69 õigustatult märkis, näitab selline regulatsioon, et Saksa õiguses ette nähtud tasu ületab ühenduse seadusandja poolt kehtestatud raame, mille kohaselt on nimetatud tasu üksnes teenuste osutajate ning omakäitlust teostavate kasutajate vastusooritus lennujaama rajatiste ja sisseseade kasutamise eest.
39. Töötajate ülevõtmata jätmisest tekkinud kuludel puudub seos kuludega, mis tekivad lennujaama käitajal seoses lennujaama rajatiste ja sisseseade kasutusse andmisega ning seega ei ole need direktiivi 96/67 artikli 16 lõikes 3 nimetatud kriteeriumidega hõlmatud kulud.
40. Lisaks tuleb seoses Saksamaa valitsuse argumendiga, mille kohaselt ei ole BADV § 9 lõige 3 mõeldud mitte direktiivi 96/67 artikli 16 lõike 3 ülevõtmiseks, vaid see säte tervikuna on kooskõlas direktiivi artikliga 18, asuda seisukohale, et BADV nimetatud paragrahvis on ette nähtud tasu lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu, kättesaadavuse tagamise ning kasutamise eest; samal ajal kui direktiivi 96/67 artikli 16 lõikes 3 on sätestatud tasu võtmine nimetatud rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu võimaldamise eest. Nendel asjaoludel tuleb Saksamaa valitsuse argument tagasi lükata.
41. Saksamaa valitsuse sama argumendiga seoses tuleb lisada, et nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 50 ja 51 õigustatult märkis, moodustab selline rahaline makse, mida lennujaama käitaja võib töötajate ülevõtmata jätmise eest maapealse käitluse teenuste osutamise turu ülemineku käigus uutelt ettevõtjatelt nõuda, kõnealuse käitaja rahalise eelise ning on mõeldud kaitsma selliseid huve, mida ei ole direktiivi 96/67 artiklis 18 nimetatud.
42. Seega on direktiivi 96/67 artikli 16 rikkumisega seotud etteheide samuti põhjendatud.
43. Eelnevast järeldub, et komisjoni hagi on põhjendatud täies ulatuses.
44. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et kuna Saksamaa Liitvabariik võttis BADV § 8 lõikes 2 ja § 9 lõikes 3 meetmeid, mis on vastuolus direktiivi 96/67 artiklitega 16 ja 18, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
45. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ning Saksamaa Liitvabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1. Kuna Saksamaa Liitvabariik võttis 10. detsembri 1997. aasta lennujaamades maapealse käitluse teenuste osutamise määruse (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen ) § 8 lõike 2 ja § 9 lõike 3 raames meetmeid, mis on vastuolus nõukogu 15. oktoobri 1996. aasta direktiivi 96/67/EÜ juurdepääsu kohta maapealse käitluse turule ühenduse lennujaamades artiklitega 16 ja 18, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
2. Mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.