62021CJ0568_RES
Kohtuasi C‑568/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
versus
E.,
S.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 21. septembri 2023. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Dublini süsteem – Määrus (EL) nr 604/2013 – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumid ja mehhanismid – Taotlejale elamisloa välja andnud liikmesriigi vastutus – Artikli 2 punkt l – Mõiste „elamisluba“ – Liikmesriigi väljastatud diplomaatiline isikutunnistus – Diplomaatiliste suhete Viini konventsioon
Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumid ja mehhanismid – Määrus nr 604/2013 – Mõiste „elamisluba“ – 1961. aasta diplomaatiliste suhete Viini konventsiooni alusel väljastatud diplomaatiline isikutunnistus – Hõlmamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 604/2013, põhjendused 4 ja 5, artikli 2 punkt l ja artiklid 12–14)
(vt punktid 35–37, 44–48, 53 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Kolmanda riigi kodanik töötas liikmesriigis X asuvas oma päritoluriigi saatkonnas. Ta elas selle liikmesriigi territooriumil koos abikaasa ja lastega. Selle liikmesriigi välisministeerium väljastas tervele perekonnale seal elamise ajal diplomaatilised isikutunnistused diplomaatiliste suhete Viini konventsiooni (
1
) alusel. Mõne aasta pärast lahkus perekond liikmesriigist X ja esitas Madalmaades rahvusvahelise kaitse taotlused.
Madalmaade pädev asutus jättis 2020. aasta otsusega põhikohtuasja kaebajate rahvusvahelise kaitse taotlused läbi vaatamata, põhjendades seda sellega, et Dublini III määruse (
2
) artikli 12 lõike 1 kohaselt vastutab liikmesriik X nende taotluste läbivaatamise eest. Nimelt on selle liikmesriigi asutuste väljastatud diplomaatilised isikutunnistused elamisload selle määruse artikli 2 punkti l tähenduses, mis tähendab, et selle liikmesriigi pädevuses on nende taotluste läbivaatamine.
Rechtbank Den Haag (Haagi esimese astme kohus, Madalmaad), kuhu põhikohtuasja kaebajad pöördusid, rahuldas nende kaebused 2020. aasta märtsis, sest leidis, et liikmesriigi X asutuste välja antud diplomaatilised isikutunnistused ei ole elamisload, kuna põhikohtuasja kaebajatel oli juba Viini konventsiooni alusel selles liikmesriigis elamise õigus, sõltumata diplomaatiliste isikutunnistuste väljastamisest.
Madalmaade pädev asutus esitas selle kohtuotsuse peale kaebuse Raad van Statele (Madalmaade kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu). Põhikohtuasja kaebajate rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramiseks pöördus see kohus Euroopa Kohtu poole küsimusega, kas diplomaatiline isikutunnistus, mille liikmesriik on Viini konventsiooni alusel välja andnud, on „elamisluba“ Dublini III määruse artikli 2 punkti l tähenduses. Euroopa Kohus andis sellele küsimusele oma otsuses jaatava vastuse.
Euroopa Kohtu hinnang
Sellele järeldusele jõudmiseks täpsustas Euroopa Kohus esiteks, et Dublini III määruse artikli 2 punktis l on mõistet „luba“ kasutatud laias tähenduses. Selles sättes mõistele „elamisluba“ antud määratlus ei viita sellele, kas luba on konstitutiivne või deklaratiivne, ega välista sõnaselgelt Viini konventsiooni alusel väljastatud diplomaatilisi isikutunnistusi.
Mis puudutab teiseks selle sätte konteksti, siis märkis Euroopa Kohus, et mõiste „elamisluba“ on määrava tähtsusega Dublini III määruse artikli 12 kohaldamisel. Nimelt on määruse artikli 12 lõikes 1 sätestatud, et kui taotlejal on kehtiv elamisluba, vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest elamisloa välja andnud liikmesriik. Dublini III määruse artiklites 12–14 sätestatud erinevate kriteeriumide kohaldamine peab üldjuhul võimaldama omistada sellele liikmesriigile, kelle kaudu kolmanda riigi kodanik liikmesriikide territooriumile sisenes või kus tal oli elamisluba, vastutuse rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, kui nimetatud kodanik selle esitab, võttes arvesse selle liikmesriigi rolli nimetatud kodaniku pääsemisel liikmesriikide territooriumile. Sellega seoses märkis Euroopa Kohus, et Viini konventsiooni raames on asukohariigil teatud õigused isikute lubamisel oma territooriumile diplomaatilise esinduse töötajana, nagu võimalus teatada, et isik on persona non grata või vastuvõetamatu, keelduda tunnustamast isikut esinduse töötajana (
3
) või keelduda akrediteerimast esinduse juhti (
4
). Neil asjaoludel väljendab see, kui liikmesriik annab isikule välja diplomaatilise isikutunnistuse, seda, et liikmesriik aktsepteerib selle isiku elamist tema territooriumil diplomaatilise esinduse töötajana, tõendades seega selle liikmesriigi rolli nimetatud isiku pääsemisel liikmesriikide territooriumile.
Mis puudutab kolmandaks Dublini III määruse eesmärki, siis selle põhjendustes 4 ja 5 on rõhutatud, kui oluline on vastutava liikmesriigi määramise selge ja toimiv menetlus, mis põhineb liikmesriikide ja asjaomaste isikute seisukohast erapooletutel ja õiglastel alustel ning võimaldab selle liikmesriigi kiiresti määrata. See, kui võetakse arvesse diplomaatilise isikutunnistuse väljaandmist, aitab kaasa kiire menetlemise eesmärgi saavutamisele ja võimaldab samas vältida, et kolmanda riigi kodanikud saaksid valida liikmesriigi, kus esitada rahvusvahelise kaitse taotlus.
(
1
)	Viinis 18. aprillil 1961 sõlmitud ja 24. aprillil 1964 jõustunud diplomaatiliste suhete Viini konventsioon (United Nations Treaty Series, 500. kd, lk 95; edaspidi „Viini konventsioon“).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT 2013, L 180, lk 31; edaspidi „Dublini III määrus“). Selle määruse artikli 12 lõikes 1 on ette nähtud: „Kui taotlejal on kehtiv elamisluba, vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest elamisloa välja andnud liikmesriik.“
(
3
)	Vt Viini konventsiooni artikkel 9.
(
4
)	Vt Viini konventsiooni artikkel 4.