62023CJ0572
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
5 februarie 2026 (
*1
)
„Recurs – Drept instituțional – Membri ai Parlamentului European – Privilegii și imunități – Decizie de ridicare a imunității parlamentare a unor membri ai Parlamentului – Articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Principiul bunei administrări – Comisia pentru afaceri juridice a Parlamentului – Cerința de imparțialitate a raportorului”
În cauza C‑572/23 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 15 septembrie 2023,
Carles Puigdemont i Casamajó, cu domiciliul în Waterloo (Belgia),
Antoni Comín i Oliveres, cu domiciliul în Waterloo,
Clara Ponsatí i Obiols, cu domiciliul în Waterloo,
reprezentați de P. Bekaert, S. Bekaert, advocaten, și G. Boye, abogado,
recurenți,
celelalte părți din procedură fiind:
Parlamentul European, reprezentat de N. Görlitz, N. Lorenz și J.‑C. Puffer, în calitate de agenți,
pârât în primă instanță,
Regatul Spaniei, reprezentat de A. Gavela Llopis, în calitate de agent,
intervenient în primă instanță,
CURTEA (Camera a treia),
compusă din domnul C. Lycourgos, președinte de cameră, doamna O. Spineanu‑Matei (raportoare) și domnii S. Rodin, N. Piçarra și N. Fenger, judecători,
avocat general: domnul M. Szpunar,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 4 septembrie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursul formulat, domnii Carles Puigdemont i Casamajó și Antoni Comín i Oliveres și doamna Clara Ponsatí i Obiols (denumiți în continuare „recurenții”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 5 iulie 2023, Puigdemont i Casamajó ș.a./Parlamentul (T‑272/21, denumită în continuare hotărârea atacată, EU:T:2023:373), prin care acesta le‑a respins cererea având ca obiect anularea Deciziilor P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 și P9_TA(2021)0061 ale Parlamentului European din 9 martie 2021 privind cererea de ridicare a imunității lor (denumite în continuare „deciziile în litigiu”).
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Protocolul (nr. 7)
2
Articolul 9 din Protocolul (nr. 7) privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene (denumit în continuare „Protocolul nr. 7”) prevede:
„Pe durata sesiunilor Parlamentului European, membrii acestuia beneficiază:
(a)
pe teritoriul național, de imunitățile recunoscute membrilor Parlamentului propriei țări;
(b)
pe teritoriul oricărui alt stat membru, de exceptare privind orice măsură de detenție sau urmărire penală.
Imunitatea este valabilă inclusiv pe perioada deplasării la locul reuniunii Parlamentului European, cât și la întoarcere.
Imunitatea nu poate fi invocată în caz de flagrant delict și nici nu poate constitui o piedică pentru Parlamentul European de a ridica imunitatea unuia dintre membri.”
Regulamentul de procedură
3
Regulamentul de procedură al Parlamentului European, aplicabil celei de a noua legislaturi (2019-2024), în versiunea anterioară modificării sale prin Decizia Parlamentului din 17 ianuarie 2023 (denumit în continuare „Regulamentul de procedură”), prevedea la articolul 5, intitulat „Privilegii și imunități”:
„(1)   Deputații se bucură de privilegiile și imunitățile prevăzute în Protocolul nr. 7 […]
(2)   În exercitarea competențelor sale privind privilegiile și imunitățile, Parlamentul acționează pentru conservarea integrității sale ca adunare legislativă democratică și pentru asigurarea independenței deputaților în îndeplinirea atribuțiilor care le revin. Imunitatea parlamentară nu este un privilegiu personal al deputaților, ci o garanție pentru independența Parlamentului în ansamblu și a membrilor săi.
[…]”
4
Articolul 6 din Regulamentul de procedură, intitulat „Ridicarea imunității”, prevedea:
„(1)   Cererile de ridicare a imunității se analizează în conformitate cu articolele 7, 8 și 9 din Protocolul nr. 7 […] și cu principiile menționate la articolul 5 alineatul (2) din prezentul regulament.
[…]”
5
Articolul 9 din Regulamentul de procedură, intitulat „Proceduri privind imunitatea”, prevedea:
„(1)   Orice cerere adresată [p]reședintelui [Parlamentului] de către o autoritate competentă a unui stat membru în vederea ridicării imunității unui deputat sau de către un deputat sau un fost deputat în vederea apărării privilegiilor și imunităților se anunță în Parlament și se transmite comisiei competente.
[…]
(13)   Comisia stabilește principiile pentru aplicarea prezentului articol.
[…]”
Comunicarea nr. 11/2019
6
Punctul 6 din Comunicarea către membri privind principiile aplicabile cererilor de ridicare a imunității, datată 19 noiembrie 2019 (denumită în continuare „Comunicarea nr. 11/2019”), adoptată de Comisia pentru afaceri juridice a Parlamentului European (denumită în continuare „Comisia JURI”), prevede:
„Comisia [JURI] numește un raportor pentru fiecare caz de imunitate.”
7
Punctul 7 din Comunicarea nr. 11/2019 prevede:
„Astfel, fiecare grup politic numește un deputat care să îndeplinească sarcina de raportor permanent pentru cazurile de imunitate, care ar trebui să joace un rol de coordonator, astfel încât să asigure soluționarea cazurilor de imunitate de către deputați cu experiență. Grupurile politice se asigură că numesc raportori permanenți a căror probitate este ireproșabilă.”
8
Potrivit punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019:
„Poziția raportorului pentru fiecare caz legat de imunitate va fi asigurată prin rotație, în condiții de echitate, prin împărțire între grupurile politice. Un raportor nu poate fi însă membru al aceluiași grup și nu poate fi ales în același stat membru ca deputatul a cărui imunitate este pusă în discuție.”
9
Potrivit punctului 43 din Comunicarea nr. 11/2019:
„În cazul în care procedurile în cauză nu privesc opiniile sau voturile exprimate în exercițiul funcțiilor unui deputat, imunitatea ar trebui ridicată dacă nu există indicii potrivit cărora intenția subiacentă procedurilor judiciare ar putea fi aceea de a prejudicia activitatea politică a deputatului și, în felul acesta, independența Parlamentului (fumus persecutionis).”
Istoricul litigiului
10
Istoricul litigiului este descris la punctele 2-19 din hotărârea atacată și, în scopul prezentei hotărâri, poate fi rezumat după cum urmează.
11
Domnul Puigdemont i Casamajó era președintele Generalitat de Cataluña (Generalitatea Cataloniei, Spania), iar domnul Comín i Oliveres, precum și doamna Ponsatí i Obiols erau membri ai Gobierno autonómico de Cataluña (guvernul autonom din Catalonia, Spania) la momentul adoptării Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (Legea 19/2017 a Parlamentului Cataloniei privind reglementarea referendumului de autodeterminare) din 6 septembrie 2017 (DOGC nr. 7449A din 6 septembrie 2017, p. 1) și a Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (Legea 20/2017 a Parlamentului Cataloniei de tranziție juridică și de constituire a Republicii) din 8 septembrie 2017 (DOGC nr. 7451A din 8 septembrie 2017, p. 1), precum și al organizării, la 1 octombrie 2017, a referendumului de autodeterminare prevăzut de prima dintre aceste două legi, ale cărei dispoziții fuseseră între timp suspendate printr‑o decizie a Tribunal Constitucional (Curtea Constituțională, Spania).
12
În urma adoptării legilor menționate și a organizării acestui referendum, Ministerio Fiscal (Ministerul Public, Spania), Abogado del Estado (Avocatul Statului, Spania) și partidul politic VOX au inițiat o procedură penală împotriva mai multor persoane, printre care recurenții, considerând că acestea au săvârșit fapte care întrunesc elementele constitutive, printre altele, în funcție de persoanele vizate, ale infracțiuni de rebeliune, de sedițiune și de deturnare de fonduri publice (denumită în continuare „procedura penală în cauză”).
13
La 21 martie 2018, Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania) a emis o ordonanță de inculpare a recurenților pentru infracțiuni prezumate de rebeliune și de deturnare de fonduri publice. Prin ordonanța din 9 iulie 2018, Tribunal Supremo (Curtea Supremă) a constatat că recurenții au refuzat să se înfățișeze personal ca urmare a fugii lor din Spania și a suspendat procedura penală în cauză până la găsirea lor.
14
Ulterior, recurenții și‑au depus candidatura la alegerile pentru membrii Parlamentului European care au avut loc în Spania la 26 mai 2019.
15
La 14 octombrie 2019, judecătorul de instrucție al Secției penale a Tribunal Supremo (Curtea Supremă) a emis un mandat național de arestare, un mandat european de arestare și un mandat internațional de arestare împotriva domnului Puigdemont i Casamajó pentru ca acesta să poată fi judecat în cadrul procedurii penale în cauză. La 4 noiembrie 2019, mandate de arestare similare au fost emise de același judecător împotriva domnului Comín i Oliveres și a doamnei Ponsatí i Obiols.
16
În cadrul ședinței plenare din 13 ianuarie 2020, Parlamentul a luat act, în urma Hotărârii din 19 decembrie 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), de alegerea în Parlament a domnilor Puigdemont i Casamajó și Comín i Oliveres, cu efect de la 2 iulie 2019.
17
La 13 ianuarie 2020, președintele Tribunal Supremo (Curtea Supremă) a comunicat Parlamentului o cerere din data de 10 ianuarie 2020, transmisă sub răspunderea președintelui Secției penale a acestei curți, care decurge dintr‑o ordonanță din aceeași zi a judecătorului de instrucție al acestei secții având ca obiect ridicarea imunității domnilor Puigdemont i Casamajó și Comín i Oliveres.
18
La 10 februarie 2020, ca urmare a retragerii Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană, care a intervenit la 31 ianuarie 2020, Parlamentul a luat act de alegerea doamnei Ponsatí i Obiols cu efect de la 1 februarie 2020.
19
Tot la 10 februarie 2020, președintele Tribunal Supremo (Curtea Supremă) a comunicat Parlamentului cererea din data de 4 februarie 2020, transmisă sub răspunderea președintelui Secției penale a acestei curți, care decurge dintr‑o ordonanță din aceeași zi a judecătorului de instrucție al acestei secții având ca obiect ridicarea imunității doamnei Ponsatí i Obiols.
20
Vicepreședintele Parlamentului a anunțat în ședință plenară cererile de ridicare a imunității menționate la punctele 17 și 19 din prezenta hotărâre și le‑a transmis Comisiei JURI.
21
La 23 februarie 2021, comisia JURI a adoptat rapoartele A 9‑0020/2021, A 9‑0021/2021 și A 9‑0022/2021 privind aceste cereri.
22
Prin deciziile în litigiu, Parlamentul a admis cererile menționate.
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
23
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 19 mai 2021, recurenții au formulat o acțiune având ca obiect anularea deciziilor în litigiu.
24
Prin înscris separat depus la grefa Tribunalului la 26 mai 2021, recurenții au introdus o cerere de măsuri provizorii întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și având ca obiect suspendarea executării deciziei în litigiu.
25
Prin Ordonanța din 2 iunie 2021, Puigdemont i Casamajó ș.a./Parlamentul (T‑272/21 R), vicepreședintele Tribunalului a dispus suspendarea executării deciziilor în litigiu până la data adoptării ordonanței prin care urma să se finalizeze procedura de măsuri provizorii. Prin Ordonanța din 30 iulie 2021, Puigdemont i Casamajó ș.a./Parlamentul (T‑272/21 R, EU:T:2021:497), vicepreședintele Tribunalului a respins cererea de măsuri provizorii menționată la punctul anterior și a revocat Ordonanța din 2 iunie 2021.
26
Prin Ordonanța din 24 mai 2022, Puigdemont i Casamajó ș.a./Parlamentul și Spania [C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413], vicepreședintele Curții a anulat Ordonanța din 30 iulie 2021, Puigdemont i Casamajó ș.a./Parlamentul (T‑272/21 R, EU:T:2021:497), și a dispus suspendarea executării deciziilor în litigiu și soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată ale recurenților aferente procedurii în primă instanță.
27
În susținerea acțiunilor formulate, recurenții au invocat opt motive.
28
Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins această acțiune după ce a înlăturat:
–
în primul rând, primul motiv, întemeiat pe motivarea insuficientă a deciziilor în litigiu;
–
în al doilea rând, al doilea motiv, întemeiat pe necompetența autorității naționale care a emis și a transmis Parlamentului cererile de ridicare a imunității recurenților;
–
în al treilea rând, al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și cooperării loiale, a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă și a dreptului la apărare din cauza lipsei de claritate a deciziilor în litigiu;
–
în al patrulea rând, al șaselea motiv, în măsura în care era întemeiat pe încălcarea articolului 343 TFUE, a articolului 9 din Protocolul nr. 7 și a articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, precum și a anumitor drepturi fundamentale ale recurenților;
–
în al cincilea rând, al șaselea motiv, în măsura în care era întemeiat pe erori de fapt și de drept care afectează examinarea de către Parlament a fumus persecutionis, și al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor bunei administrări și egalității de tratament și pe erori vădite săvârșite de Parlament în aprecierea fumus persecutionis;
–
în al șaselea rând, al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor bunei administrări și egalității de tratament, în măsura în care Parlamentul a refuzat să aplice dispozițiile articolului 9 alineatul (7) din Regulamentul de procedură;
–
în al șaptelea rând, al patrulea motiv, întemeiat în esență pe încălcarea dreptului de a fi ascultat, și
–
în al optulea rând, al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului imparțialității.
Concluziile părților în recurs
29
Prin recursul formulat, recurenții solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
anularea deciziilor în litigiu sau, în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și
–
obligarea Parlamentului și a Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată sau, în subsidiar, soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.
30
Parlamentul și Regatul Spaniei solicită Curții:
–
respingerea recursului și
–
obligarea recurenților la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
31
În susținerea recursului formulat, recurenții invocă zece motive, care sunt întemeiate:
–
primul, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal prin respingerea primului motiv de anulare pentru motivul că deciziile în litigiu nu au încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 296 TFUE și la articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”);
–
al doilea, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal prin respingerea celui de al doilea motiv de anulare, întrucât a statuat că, asemănător Parlamentului, nu are sarcina de a controla legalitatea cererii de ridicare a imunității, mai precis admisibilitatea acesteia, în conformitate cu Hotărârea din 19 decembrie 2018, Berlusconi și Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023);
–
al treilea, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal prin faptul că a considerat că nu le‑a fost încălcat dreptul ca Parlamentul să le examineze cauzele în mod imparțial și echitabil;
–
al patrulea, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal prin faptul că a statuat că Parlamentul nu le‑a încălcat dreptul de a fi ascultați consacrat la articolul 41 alineatul (2) din cartă;
–
al cincilea, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal prin respingerea celui de al cincilea motiv de anulare, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice care rezultă din lipsa de claritate a deciziilor în litigiu;
–
al șaselea, pe erori de drept săvârșite de Tribunal prin respingerea celui de al șaselea motiv de anulare, întemeiat pe încălcarea imunităților prevăzute la articolul 343 TFUE și la articolul 9 din Protocolul nr. 7 coroborate cu articolul 6, cu articolul 39 alineatul (2) și cu articolul 45 din cartă, precum și cu articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, și prin respingerea celui de al șaptelea motiv de anulare, întemeiat pe încălcarea principiilor bunei administrări și egalității de tratament;
–
al șaptelea, pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal prin denaturarea elementelor de probă, respingând al optulea motiv de anulare, privind decizii anterioare ale Parlamentului din care reiese că această instituție nu ridică imunitatea membrilor săi în cazurile în care există un risc de arestare a lor fără condamnare și în cadrul aprecierii sale privind aplicarea articolului 9 alineatul (7) din Regulamentul de procedură;
–
al optulea, pe încălcarea de către Tribunal a articolului 47 din cartă, citit în lumina articolului 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, și a jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului, precum și a articolului 296 TFUE și a articolelor 36 și 53 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, întrucât Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a motivat hotărârea atacată în mod suficient și adecvat;
–
al nouălea, pe încălcarea de către Tribunal a articolului 47 din cartă, interpretat în lumina articolelor 6 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, întrucât această instanță a refuzat să adopte măsurile de organizare a procedurii și să efectueze activitățile de cercetare judecătorească solicitate de ei și,
–
al zecelea, pe o eroare de drept care a fost săvârșită de Tribunal prin neexaminarea din oficiu a aspectului dacă mai era necesar să se pronunțe asupra acțiunii în anulare, ținând seama în special de ordonanța dată la 12 ianuarie 2023 de judecătorul de instrucție al Tribunal Supremo (Curtea Supremă), și care se întemeiază pe o încălcare a principiului securității juridice.
32
Este necesar să se arate că al treilea motiv este împărțit în patru aspecte.
33
Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, recurenții susțin că, la punctele 234-238 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că numirea unui raportor unic pentru cele trei cauze de ridicare a imunității parlamentare nu este contrară nici articolului 41 alineatul (1) și articolului 39 alineatul (2) din cartă, nici punctelor 6 și 8 din Comunicarea nr. 11/2019.
34
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, recurenții susțin că, la punctele 239-257 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat elementele de probă, prin faptul că a afirmat că argumentul lor întemeiat pe lipsa de imparțialitate a raportorului este lipsit de temei, și a încălcat articolul 41 alineatul (1) și articolul 39 alineatul (2) din cartă, precum și principiile care decurg din cuprinsul punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019.
35
Prin intermediul celui de al treilea aspect al celui de al treilea motiv, recurenții susțin că, la punctele 258-262 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat elementele de probă întrucât a afirmat că argumentul lor întemeiat pe lipsa de imparțialitate a președintelui Comisiei JURI este nefondat.
36
Prin intermediul celui de al patrulea aspect al celui de al treilea motiv, recurenții susțin că, prin interpretarea eronată a celui de al patrulea aspect al celui de al treilea motiv al acțiunii în anulare și prin respingerea acestuia, Tribunalul a săvârșit, la punctele 219 și 262 din hotărârea atacată, o eroare de drept, o eroare de raționament și o încălcare a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă și a dreptului la apărare și și‑a încălcat obligația de motivare.
37
Curtea consideră oportun să examineze al doilea aspect al celui de al treilea motiv.
Argumentația părților
38
În introducerea la cel de al treilea motiv, recurenții arată că natura „politică” a deciziilor în litigiu, astfel cum a calificat‑o Tribunalul, nu poate fi înțeleasă decât ca decurgând din „natura politică” a Parlamentului, care nu este cu nimic diferită de cea a Consiliului Uniunii Europene sau a Comisiei Europene, care sunt instituții politice. Potrivit recurenților, Parlamentul era, prin urmare, pe deplin obligat să respecte articolul 41 alineatul (1) și articolul 39 alineatul (2) din cartă.
39
Al doilea aspect al celui de al treilea motiv se împarte în cinci critici.
40
Prin intermediul primei critici, recurenții susțin că, la punctele 244-246 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept afirmând că nu este contrară articolului 41 alineatul (1) din cartă, interpretat în lumina punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019, apartenența raportorului, însărcinat cu examinarea cererilor de ridicare a imunității, la același grup politic ca cel căruia îi aparțin deputații partidului politic național care, exercitând acțiunea populară în procedura penală în cauză, se află la originea urmăririi penale în această procedură (denumit în continuare „partidul politic aflat la originea procedurii penale în cauză”).
41
În această privință, recurenții amintesc că cerința de imparțialitate impusă de articolul 41 alineatul (1) din cartă acoperă imparțialitatea subiectivă și imparțialitatea obiectivă.
42
Ei susțin că, având în vedere modul de redactare a punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019 și contrar celor afirmate de Tribunal la punctul 244 din hotărârea atacată, Parlamentul însuși a apreciat că simpla apartenență la un grup politic în cadrul acestei instituții are o incidență asupra aprecierii imparțialității raportorului. Astfel, ar reieși cu claritate din cuprinsul acestui punct 8 că Parlamentul consideră că apartenența unui raportor la același grup politic ca cel din care face parte deputatul vizat de cererea de ridicare a imunității ridică în mod obiectiv îndoieli legitime cu privire la imparțialitatea acestui raportor. Potrivit recurenților, situația este aceeași, contrar aprecierilor Tribunalului de la punctele 245 și 246 din hotărârea atacată, atunci când raportorul este membru al grupului politic din care fac parte deputații partidului politic aflat la originea procedurii penale în cauză.
43
În plus, la punctul 246 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept și ar fi interpretat greșit observațiile recurenților, considerând că aceștia afirmaseră că singurul motiv pentru a refuza posibilitatea de a fi raportor unui membru al grupului politic căruia îi aparțin deputații acestui partid ar fi afinitățile sale politice. Potrivit recurenților, membri ai unor grupuri politice diferite pot împărtăși astfel de afinități. În consecință, nu pot fi plasate pe același plan argumentul potrivit căruia raportorul nu poate fi membru al aceluiași grup politic ca cel căruia îi aparțin deputații partidului respectiv și argumentul potrivit căruia o persoană nu poate fi raportor pentru simplul motiv că împărtășește afinitățile politice ale acestui grup.
44
Prin intermediul celei de a doua critici, recurenții susțin că, la punctele 247-251 din hotărârea atacată, Tribunalul a refuzat să recunoască faptul că împrejurarea că raportorul a organizat un eveniment care a avut loc la 6 martie 2019 în incinta Parlamentului (denumit în continuare „evenimentul din 6 martie 2019”), în cursul căruia a fost proferat de un intervenient sloganul „Puigdemont la închisoare!”, demonstrează parțialitatea acestuia sau, cel puțin, suscită îndoieli legitime cu privire la imparțialitatea sa. Potrivit recurenților, în această privință, este lipsit de importanță faptul că acest raportor nu și‑a exprimat susținerea oral, astfel cum subliniază Tribunalul la punctul 250 din hotărârea atacată, ci aplaudând această intervenție.
45
În primul rând, ei arată că, la punctele 249 și 250 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat elemente de probă și, prin urmare, a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a ținut seama de împrejurarea că raportorul nu numai că a organizat acest eveniment, ci era și prezent la masa vorbitorilor și a susținut în mod explicit, aplaudând‑o, intervenția menționată la punctul precedent.
46
În al doilea rând, recurenții susțin că, la punctul 251 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat și elementele de probă afirmând că evenimentul menționat avea drept unică temă, ținând seama de titlul său, „situația politică din Catalonia”, în condițiile în care mai mult de jumătate din discursul vorbitorului a privit procedurile penale inițiate în Spania, printre alții, împotriva lor.
47
În al treilea rând, ei pretind că, la punctul 251 menționat, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a lăsat să se înțeleagă că lipsa de imparțialitate a raportorului nu ar fi fost relevantă decât în cazul în care Parlamentul ar fi fost obligat să stabilească dacă faptele reproșate fuseseră dovedite.
48
Prin intermediul celei de a treia critici, recurenții susțin că, la punctele 253 și 254 din hotărârea atacată, Tribunalul a încălcat, pe de o parte, articolul 85 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură, precum și dreptul la protecție jurisdicțională efectivă și dreptul la apărare, având în vedere articolul 41 alineatul (1) și articolul 39 alineatul (2) din cartă, și, pe de altă parte, obligația sa de motivare, întrucât a înlăturat ca inadmisibil un element de probă constituit dintr‑un interviu al raportorului publicat într‑un ziar bulgar pentru motivul că recurenții nu justificaseră prezentarea tardivă a acestui interviu.
49
Prin intermediul celei de a patra critici, ei susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat că elementele menționate la punctul 255 din hotărârea atacată, care au fost denaturate de această instanță, precum și celelalte elemente invocate anterior nu permit să se stabilească lipsa de imparțialitate a raportorului.
50
Prin intermediul celei de a cincea critici, recurenții reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept, la punctul 256 din hotărârea atacată, întrucât a afirmat că aceștia nu au invocat niciun interes personal al raportorului susceptibil să aducă atingere imparțialității acestuia. În orice caz, lipsa imparțialității obiective ar fi suficientă pentru constatarea unei încălcări, în speță a articolului 41 alineatul (1) și a articolului 39 alineatul (2) din cartă.
51
În memoriul în replică, recurenții insistă asupra faptului că argumentația lor privind lipsa de imparțialitate a raportorului nu se întemeia pe existența unei simple opoziții politice față de ei, ci pe situația cu totul specială care decurge din implicarea directă în procedura penală în cauză a unui partid politic ai cărui membri în Parlament erau afiliați aceluiași grup politic ca raportorul.
52
Pe lângă faptul că reprezintă o situație comparabilă în mod obiectiv cu cea prevăzută la punctul 8 din Comunicarea nr. 11/2019, ar fi evident că conflictul de interese care rezultă din apartenența raportorului la același grup politic ca deputații acestui partid politic l‑a privat pe acest raportor de orice aparență de imparțialitate.
53
Pe de altă parte, în ceea ce privește evenimentul din 6 martie 2019, prezentarea edulcorată a faptelor efectuată de Tribunal, mergând până la a omite adevărata temă și natura acestui eveniment, ar fi urmărit să îl înfățișeze ca fiind neutru.
54
Parlamentul contestă argumentația recurenților prezentată în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv.
55
În memoriul în răspuns, Parlamentul, în primul rând, contestă argumentele recurenților care repun în discuție considerațiile Tribunalului referitoare la natura politică a deciziilor în litigiu, care figurează la punctele 243-246 din hotărârea atacată.
56
Pe de o parte, el apreciază că argumentația recurenților referitoare la punctul 244 din hotărârea atacată este nefondată. Astfel, situația vizată la punctul 8 din Comunicarea nr. 11/2019 nu ar putea fi comparată cu cea în care raportorul face parte dintr‑un grup care se opune pe plan politic deputatului vizat de cererea de ridicare a imunității. Parlamentul susține că, așa cum a amintit Tribunalul la punctele 225 și 226 din hotărârea atacată, deciziile referitoare la cererile de ridicare a imunității sunt de natură politică, iar deputații care sunt membri ai Comisiei JURI nu sunt, prin definiție, neutri din punct de vedere politic. În ipoteza în care numai membri ai acestei comisii, neutri din punct de vedere politic, ar putea fi desemnați raportori, comisia respectivă nu și‑ar putea desfășura activitatea. Astfel, ca urmare a faptului că recurenții au atras atenția publicului asupra cauzei lor, s‑ar putea considera că toți membrii acestei comisii s‑au poziționat politic fie pozitiv, fie negativ față de ei sau față de cauza lor.
57
Pe de altă parte, el apreciază că este inadmisibilă argumentația imprecisă a recurenților care vizează punctul 246 din hotărârea atacată, prin care susțin că critica lor se întemeia nu numai pe afinitățile politice, ci și pe interesele economice, financiare și strategice pe care le împărtășesc membrii unui grup politic. Această argumentație ar fi, în orice caz, nefondată, întrucât, în primă instanță, recurenții s‑ar fi limitat să menționeze că raportorul era membru al grupului politic din care fac parte membrii partidului politic VOX.
58
În al doilea rând, Parlamentul contestă argumentele care repun în discuție considerațiile Tribunalului referitoare la evenimentul din 6 martie 2019, prezentate la punctele 247-251 din hotărârea atacată.
59
Cu titlu introductiv, el subliniază că acest eveniment a avut loc în cadrul altei legislaturi, înainte chiar ca raportorul să poată ști că urma să fie ales în Parlament la alegerile din 2019 și, în orice caz, cu mult înainte ca el să fie numit raportor pentru cererile de ridicare a imunității în discuție.
60
Primo, el susține că este inadmisibilă argumentația recurenților referitoare la punctele 249 și 250 din hotărârea atacată, prin care aceștia pretind că Tribunalul a denaturat elemente de probă, întrucât, în esență, recurenții solicită o nouă apreciere a faptelor. În orice caz, această argumentație ar fi nefondată, deoarece, așa cum a subliniat Tribunalul, secretarul general al partidului politic VOX și‑a încheiat discursul cu formula „Trăiască Spania, trăiască Europa și Puigdemont la închisoare” și nimic din înregistrarea evenimentului din 6 martie 2019 nu ar indica faptul că raportorul ar fi aprobat în mod specific ultimele trei cuvinte ale acestui discurs. Această înregistrare ar indica mai degrabă un gest de politețe obișnuit față de un vorbitor după încheierea unei intervenții.
61
Secundo, el susține că considerația Tribunalului, cuprinsă la punctul 250 din hotărârea atacată, potrivit căreia raportorul nu a luat cuvântul în cadrul evenimentului menționat, nu este lipsită de relevanță.
62
Tertio, argumentația recurenților potrivit căreia, la punctul 251 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat elemente de probă afirmând că tema evenimentului din 6 martie 2019 a fost doar „situația politică din Catalonia” s‑ar întemeia pe o lectură eronată a acestei hotărâri, întrucât Tribunalul nu ar fi exclus nicidecum că această temă acoperă și procedura penală în cauză. În plus, Tribunalul nu ar fi denaturat înregistrarea acestui eveniment prezentând în mod succint tema acestuia. În orice caz, această argumentație ar fi inadmisibilă, întrucât recurenții ar solicita o nouă apreciere a faptelor.
63
Quarto, el arată că argumentele recurenților care repun în discuție a treia și a patra teză ale punctului 251 din hotărârea atacată sunt inoperante, întrucât considerațiile expuse în acestea au fost făcute cu titlu subsidiar. În orice caz, aceste argumente ar trebui respinse. Mai întâi, argumentul recurenților potrivit căruia Tribunalul a ignorat criterii pertinente pentru aprecierea fumus persecutionis s‑ar întemeia pe o lectură eronată a hotărârii atacate. În continuare, Tribunalul nu ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a subliniat în esență la a treia și la a patra teză că aspectele discutate cu ocazia evenimentului din 6 martie 2019 nu le priveau pe cele care trebuiau examinate de Parlament în cadrul unei proceduri de ridicare a imunității. În sfârșit, Parlamentul susține că, în măsura în care recurenții pretind că raportorul a aprobat, prin aplauzele sale, mesajul potrivit căruia deciziile în litigiu, mandatele europene de arestare și alertele din Sistemul de Informații Schengen, luate în considerare în ansamblul lor, îi expuneau unui risc ridicat de arestare, acest argument ar fi inadmisibil, întrucât recurenții ar solicita Curții în esență să efectueze o constatare de fapt. Acest argument ar fi, în orice caz, nefondat, întrucât raportorul nu ar fi aplaudat acest mesaj.
64
În al treilea rând, Parlamentul se opune argumentelor recurenților care repun în discuție considerațiile Tribunalului cu privire la alte evenimente, care figurează la punctele 252-255 din hotărârea atacată. Pe de o parte, el se opune argumentului recurenților care susțin că Tribunalul a încălcat articolul 85 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură și obligația de motivare care îi revine prin respingerea ca inadmisibile a argumentelor lor întemeiate pe un interviu al raportorului publicat într‑un ziar bulgar. Pe de altă parte, el contestă argumentul recurenților care susțin că, prin faptul că a constatat că reacțiile partidului politic VOX la adoptarea deciziilor în litigiu nu demonstrau lipsa de imparțialitate a raportorului, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat elemente de probă.
65
În al patrulea rând, Parlamentul contestă argumentele recurenților care repun în discuție considerațiile Tribunalului cu privire la lipsa unui conflict de interese în ceea ce îl privește pe raportor, prezentate la punctul 256 din hotărârea atacată. Pe de o parte, afirmația recurenților potrivit căreia Tribunalul a considerat că parțialitatea nu se poate exprima decât prin declarații s‑ar întemeia pe o interpretare eronată a acestui punct 256. Pe de altă parte, întrucât argumentul recurenților privind existența unui interes personal al raportorului susceptibil să aducă atingere imparțialității acestuia nu este dovedit, acesta ar fi inadmisibil. El ar fi, în orice caz, nefondat.
66
În memoriul în duplică, Parlamentul susține, în primul rând, că, deși recurenții menționează acțiunea partidului politic VOX introdusă împotriva lor în fața instanțelor spaniole, ei nu indică nicidecum modul în care comportamentul acestui partid ar putea fi reproșat grupului politic din care face parte raportorul. Dat fiind că în cadrul acestui grup existau deputați care susțineau cauza recurenților și alții care se opuneau acesteia, simplul fapt al apartenenței raportorului la grupul menționat nu ar demonstra afirmația potrivit căreia acest raportor nu ar fi fost imparțial.
67
În al doilea rând, Parlamentul susține că Tribunalul nu a denaturat tema evenimentului din 6 martie 2019. El subliniază că, deși titlul înregistrării acestuia din urmă, la care recurenții fac trimitere în anexele la cererea lor introductivă în primă instanță, era „Catalonia este Spania”, tema reuniunii, în cadrul căreia a intervenit secretarul general al partidului politic VOX, era „Rolul statelor‑națiuni în Uniunea Europeană și apărarea libertăților civile”. Parlamentul precizează că mandatele europene de arestare pe care secretarul general al acestui partid le‑a menționat cu ocazia intervenției sale nu erau cele care au fost emise după ce recurenții au fost aleși deputați.
68
Regatul Spaniei contestă argumentația recurenților dezvoltată în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv.
69
Cu titlu introductiv, Regatul Spaniei subliniază că, în cadrul procedurii de soluționare a unei cereri de ridicare a imunității, Parlamentul trebuie să respecte articolul 39 și articolul 41 alineatul (1) din cartă, ceea ce s‑a întâmplat cu ocazia adoptării deciziilor în litigiu.
70
În primul rând, Regatul Spaniei susține că argumentele recurenților care privesc o pretinsă eroare de drept în interpretarea punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019 coroborat cu articolul 41 din cartă nu sunt de natură să repună în discuție motivele care figurează la punctele 245 și 246 din hotărârea atacată, care constau într‑o concluzie desprinsă pe baza punctelor 242-244 din această hotărâre, care nu sunt contestate. La aceste puncte 242-244, Tribunalul ar fi explicat că simpla apartenență la un grup politic nu are incidență asupra imparțialității individului care face parte din acesta.
71
În al doilea rând, Regatul Spaniei arată că, deși recurenții invocă o denaturare a faptelor de către Tribunal la punctele 249-251 din hotărârea atacată, argumentele lor nu sunt de natură să demonstreze o eroare vădită săvârșită de Tribunal în aprecierea acestor fapte.
72
În al treilea rând, argumentul recurenților referitor la o pretinsă eroare de drept săvârșită de Tribunal la finalul punctului 251 din hotărârea atacată ar viza o considerație formulată cu titlu suplimentar.
73
În al patrulea rând, argumentația recurenților prin care reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că era inadmisibil un document prezentat în cadrul memoriului lor în replică nu ar fi suficient de precisă și ar trebui înlăturată.
Aprecierea Curții
Observații introductive
74
Astfel cum rezultă din articolul 343 prima teză TFUE, Uniunea se bucură, pe teritoriile statelor membre, de privilegiile și imunitățile necesare pentru îndeplinirea misiunii sale, în condițiile definite în Protocolul nr. 7.
75
Acest protocol urmărește să asigure instituțiilor Uniunii o protecție completă și efectivă împotriva obstacolelor sau a riscurilor de atingere adusă bunei lor funcționări și independenței acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 decembrie 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, punctul 82).
76
În cazul Parlamentului, acest obiectiv implică nu numai ca, în conformitate cu principiul democrației reprezentative – care concretizează valoarea democrației menționată la articolul 2 TUE și care este pus în aplicare la articolul 14 alineatul (3) TUE –, compunerea acestei instituții să reflecte în mod fidel și complet libera exprimare a alegerilor efectuate de cetățenii Uniunii în ceea ce privește persoanele prin care aceștia înțeleg să fie reprezentați într‑o legislatură dată, ci și ca Parlamentul să fie protejat, în conformitate cu principiul separării puterilor, în exercitarea activităților sale, împotriva obstacolelor sau a riscurilor de atingere adusă bunei funcționări a acestuia. În această dublă calitate, imunitățile prevăzute în beneficiul membrilor Parlamentului urmăresc să asigure independența acestei instituții (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 decembrie 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, punctele 63, 83 și 84).
77
Acest obiectiv al imunităților prevăzute în beneficiul membrilor Parlamentului este menționat și la articolul 5 din Regulamentul de procedură. După ce precizează, la alineatul (1), că deputații beneficiază de privilegiile și imunitățile prevăzute de Protocolul nr. 7, acest articol prevede la alineatul (2) că, în exercitarea competențelor sale privind privilegiile și imunitățile, Parlamentul acționează pentru conservarea integrității sale ca adunare legislativă democratică și pentru asigurarea independenței deputaților în îndeplinirea atribuțiilor care le revin și că imunitatea parlamentară nu este un privilegiu personal al deputatului, ci o garanție pentru independența Parlamentului în ansamblu și a membrilor săi.
78
În temeiul articolului 9 al treilea paragraf din Protocolul nr. 7, Parlamentul are dreptul de a ridica imunitatea unuia dintre membrii săi. Procedura de ridicare a imunității se desfășoară astfel în cadrul Parlamentului. Deși această procedură este desfășurată de responsabili politici, aceasta și decizia prin care Parlamentul decide să ridice imunitatea nu au o natură politică, astfel cum a afirmat Tribunalul la punctele 112, 225 și 242 din hotărârea atacată, ci o natură juridică.
79
Este adevărat că, având în vedere faptul că decizia de ridicare a imunității este de competența Parlamentului, această instituție dispune de o largă putere de apreciere pentru a determina normele aplicabile cu ocazia examinării cererilor de ridicare a imunității. Prin urmare, aceste norme sunt adoptate și aplicate de membri ai Parlamentului, care aparțin unor grupuri politice constituite în cadrul acestuia.
80
Cu toate acestea, în conformitate cu valorile statului de drept și respectării drepturilor omului enunțate la articolul 2 TUE, Parlamentul este ținut să respecte, cu ocazia examinării unei cereri de ridicare a imunității, normele și principiile juridice care se aplică acestei imunități, precum și carta, ale cărei dispoziții se adresează Parlamentului ca una dintre instituțiile Uniunii prevăzute la articolul 51 alineatul (1) din aceasta. Exercitarea de către deputatul în cauză a mandatului său, care constituie principalul atribut al calității de membru al Parlamentului și care decurge din faptul de a fi fost ales prin vot universal direct, liber și secret prevăzut de dreptul Uniunii (Hotărârea din 19 decembrie 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, punctul 65), poate fi împiedicată printr‑o decizie de ridicare a imunității. Rezultă că cererile de ridicare a imunității, care sunt susceptibile să aducă atingere atât mandatului deputatului în cauză, cât și, astfel cum s‑a amintit la punctul 76 din prezenta hotărâre, bunei funcționări a Parlamentului în ansamblul său, trebuie examinate în raport cu drepturile persoanei în cauză și cu principiile democrației reprezentative și separării puterilor, iar nu în funcție de orientări politice.
81
În lumina considerațiilor care precedă trebuie analizate prima și a doua critică ale recurenților prin care reproșează în esență Tribunalului că a încălcat articolul 41 alineatul (1) din cartă la punctele 244-246 din hotărârea atacată și, respectiv, la punctele 247-251 din această hotărâre, statuând că este nefondat argumentul lor întemeiat pe lipsa de imparțialitate a raportorului însărcinat, în cadrul Comisiei JURI, cu examinarea cererilor de ridicare a imunității care îi privesc.
Cu privire la prima critică
82
La punctul 244 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat în esență că imparțialitatea unui raportor, care intervine în faza de examinare a cererii de ridicare a imunității desfășurată de o comisie parlamentară, nu poate, în principiu, să fie apreciată în lumina ideologiei sale politice și nici în lumina unei comparații între ideologia sa politică și cea a deputatului vizat de cererea de ridicare a imunității. El a precizat, mai întâi, că apartenența acestui raportor la un partid politic național sau la un grup politic constituit în cadrul Parlamentului, oricare ar fi valorile și ideile susținute de acestea din urmă și presupunând chiar că ele sunt susceptibile să evidențieze sensibilități a priori defavorabile situației acestui deputat nu are, în principiu, incidență asupra aprecierii imparțialității raportorului. Întemeindu‑se pe jurisprudența sa, Tribunalul a considerat că diferența de ideologie politică dintre raportorul menționat și deputatul respectiv nu este de natură, în sine, să repună în discuție legalitatea procedurii de adoptare a deciziilor în litigiu.
83
În continuare, la punctul 245 din această hotărâre, Tribunalul a apreciat că, în speță, apartenența raportorului la Grupul politic european al conservatorilor și reformiștilor europeni nu are în principiu incidență asupra aprecierii imparțialității sale.
84
În sfârșit, la punctul 246 din hotărârea menționată, Tribunalul a precizat că acest grup politic cuprindea, într‑adevăr, deputații partidului politic VOX, care se afla într‑o situație cu totul specială în privința recurenților, întrucât se afla la originea procedurii penale în cauză. Potrivit Tribunalului, această situație specială vizează însă deputații membri ai partidului politic VOX și nu se poate extinde, ca principiu, la toți membrii grupului politic menționat pentru simplul motiv că împărtășesc, din moment ce aparțin aceluiași grup, afinități politice.
85
Așa cum a subliniat Tribunalul la punctele 225 și 226 din hotărârea atacată, procedura care poate conduce la adoptarea unei decizii de ridicare a imunității trebuie să fie compatibilă cu dreptul la bună administrare, consacrat la articolul 41 alineatul (1) din cartă.
86
Această dispoziție din cartă prevede că orice persoană are dreptul de a beneficia, în ce privește problemele sale, de un tratament imparțial, echitabil și într‑un termen rezonabil din partea instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii. Acest drept, care este conferit oricărei persoane, este conferit, prin urmare, și oricărui membru al Parlamentului vizat de o cerere de ridicare a imunității.
87
Cerința de imparțialitate cuprinde două componente, și anume, pe de o parte, imparțialitatea subiectivă, în temeiul căreia niciunul dintre membrii instituției în cauză, care este însărcinată cu soluționarea cauzei, nu trebuie să fie părtinitor sau să aibă prejudecăți personale, și, pe de altă parte, imparțialitatea obiectivă, în conformitate cu care această instituție trebuie să ofere garanții suficiente pentru a exclude orice îndoială legitimă cu privire la o eventuală prejudecată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 decembrie 2017, Spania/Consiliul, C‑521/15, EU:C:2017:982, punctul 91).
88
În cadrul exercitării largii sale puteri de apreciere, menționată la punctul 79 din prezenta hotărâre, Parlamentul poate adopta norme care să concretizeze protecția împotriva riscului de parțialitate, care se impune în temeiul articolului 41 din cartă.
89
El a prevăzut astfel, la articolul 6 din Regulamentul de procedură, că orice cerere de ridicare a imunității se examinează în conformitate cu Protocolul nr. 7, precum și cu principiile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din acest regulament.
90
Articolul 9 din regulamentul menționat precizează la alineatele (1) și, respectiv, (13) că orice cerere adresată președintelui Parlamentului de o autoritate competentă a unui stat membru în vederea ridicării imunității unui deputat se anunță în ședință plenară și se transmite comisiei competente, care stabilește principiile pentru aplicarea acestui articol 9.
91
Astfel, Comisia JURI, care a fost desemnată să examineze cererile de ridicare a imunității, a adoptat Comunicarea nr. 11/2019, aplicabilă la momentul faptelor din speță, care stabilește normele aplicabile acestor cereri.
92
În această comunicare au fost stabilite, pe de o parte, norme referitoare la examinarea pe fond a unei cereri de ridicare a imunității. La punctul 43 din această comunicare, s‑a prevăzut astfel în esență că, în cazul în care cererea privește ridicarea imunității prevăzute la articolul 9 din acest protocol, imunitatea trebuie ridicată dacă nu există indicii potrivit cărora intenția subiacentă procedurilor judiciare ar putea fi aceea de a prejudicia activitatea politică a deputatului și, în felul acesta, independența Parlamentului (fumus persecutionis).
93
Pe de altă parte, au fost stabilite norme procedurale pentru examinarea cererilor de ridicare a imunității.
94
Mai întâi, potrivit punctului 6 din Comunicarea nr. 11/2019, Comisia JURI numește un raportor pentru fiecare caz de imunitate.
95
În continuare, punctul 7 din această comunicare prevede printre altele că fiecare grup politic numește în acest scop un deputat care să îndeplinească sarcina de raportor permanent pentru cazurile de imunitate, a cărui probitate este ireproșabilă.
96
În sfârșit, în temeiul punctului 8 din comunicarea menționată, pentru fiecare caz de imunitate, poziția raportorului va fi asigurată prin rotație, în condiții de echitate, prin împărțire între grupurile politice, raportorul neputând însă să fie membru al aceluiași grup politic ca cel din care face parte deputatul a cărui imunitate este pusă în discuție și nici să fi fost ales în același stat membru ca acest deputat.
97
Din cuprinsul punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019 reiese că Parlamentul a apreciat că un raportor care provine din același grup politic ca cel din care face parte deputatul a cărui imunitate este pusă în discuție nu poate cerceta cererea de ridicare a acestei imunități. Această abordare se întemeiază astfel pe considerația că, din cauza apartenenței lor la același grup politic, acest raportor și acest deputat ar putea împărtăși anumite afinități, în special politice, motiv pentru care nu ar putea fi excluse îndoieli legitime cu privire la o eventuală prejudecată, în sensul jurisprudenței amintite la punctul 87 din prezenta hotărâre, a raportorului menționat în favoarea deputatului respectiv. Prin urmare, făcând uz de larga sa putere de apreciere, Parlamentul a considerat necesar, pentru a garanta imparțialitatea raportorului, astfel cum impune articolul 41 alineatul (1) din cartă, să prevadă o normă care să împiedice apartenența acestui raportor la un anumit grup politic.
98
Respectarea articolului 41 alineatul (1) din cartă impune o aplicare coerentă a garanțiilor instituite de instituția în cauză pentru a evita orice îndoială legitimă de parțialitate și pentru a permite o examinare echitabilă a cererilor de ridicare a imunității.
99
În scopul unei asemenea aplicări, cerința de imparțialitate concretizată la punctul 8 din Comunicarea nr. 11/2019 trebuie în egală măsură să fie pusă în aplicare astfel încât raportorul care face parte dintr‑un alt grup politic decât cel al deputatului a cărui imunitate este pusă în discuție să apară ca fiind imparțial în mod obiectiv.
100
Astfel, având în vedere obiectivele imunităților prevăzute în beneficiul membrilor Parlamentului, amintite la punctele 75-77 din prezenta hotărâre, această cerință de imparțialitate a raportorului înseamnă că acest deputat nu trebuie să poată avea îndoieli legitime cu privire la faptul că raportorul care este chemat să cerceteze cererea menționată nu este ghidat de considerații care l‑ar împiedica să își îndeplinească în mod obiectiv atribuțiile de pregătire a deciziei Parlamentului referitoare la eventuala existență a unui fumus persecutionis, așa cum este vizat la punctul 92 din prezenta hotărâre.
101
Or, deși opoziția unui atare raportor față de ideile politice ale deputatului a cărui imunitate este pusă în discuție nu poate, în sine, să implice lipsa de imparțialitate a acestui raportor, situația nu este aceeași în ceea ce privește apartenența raportorului la grupul politic din care fac parte și membrii unui partid politic care se află la originea procedurii penale îndreptate împotriva acestui deputat pe care se întemeiază cererea de ridicare a imunității, partid care are un interes special în rezultatul acestei proceduri.
102
După cum s‑a arătat la punctul 97 din prezenta hotărâre, potrivit normei enunțate la punctul 8 din Comunicarea nr. 11/2019, apartenența unui raportor la un grup politic dat poate avea consecințe asupra posibilității de a fi numit în calitate de raportor pentru cercetarea unei cereri de ridicare a imunității în special. Nu se poate considera că cerința de imparțialitate pusă în aplicare de această normă nu este valabilă decât în ipoteza apartenenței raportorului la grupul politic din care provine deputatul vizat de o astfel de cerere, cu excluderea oricărei situații de apartenență a acestui raportor la un alt grup politic.
103
Rezultă că, dat fiind că Parlamentul a instituit, la punctul 8 din Comunicarea nr. 11/2019, norma potrivit căreia, în sistemul de rotație aplicat pentru numirea raportorului, este înlăturat orice raportor membru al grupului politic din care face parte deputatul vizat de o cerere de ridicare a imunității, această instituție trebuie în egală măsură să înlăture, pentru a respecta articolul 41 alineatul (1) din cartă, un raportor membru al unui grup politic căruia îi aparțin deputați din partidul politic care se află la originea procedurii penale îndreptate împotriva acestui deputat, pe care se întemeiază această cerere, partid care are un interes special în rezultatul acestei proceduri. Astfel, un asemenea raportor ar putea fi perceput ca nefiind imparțial în sensul jurisprudenței amintite la punctul 87 din prezenta hotărâre.
104
În această privință, nu poate fi admis argumentul Parlamentului potrivit căruia legăturile dintre membrii săi, proveniți din diverse partide politice naționale, care se reunesc pentru a constitui un grup politic în cadrul său, nu ar fi suficient de strânse pentru a putea aduce atingere imparțialității obiective a unui membru al acestui grup politic chemat să exercite funcția de raportor însărcinat cu cercetarea unei cereri de ridicare a imunității care vizează un alt membru al grupului menționat. Astfel, acest argument este contrazis de împrejurarea că Parlamentul însuși a considerat, prin adoptarea punctului 8 din Comunicarea nr. 11/2019, că apartenența raportorului la același grup politic ca cel căruia îi aparține deputatul a cărui imunitate este pusă în discuție este incompatibilă cu imparțialitatea obiectivă a acestui raportor.
105
În consecință, atunci când este numit raportor pentru cercetarea unei cereri de ridicare a imunității, în cadrul Comisiei JURI, un membru care face parte dintr‑un grup politic căruia îi aparțin membri provenind dintr‑un partid politic care se află la originea procedurii penale îndreptate împotriva acestui deputat pe care se întemeiază această cerere într‑o situație precum cea indicată la punctele 101 și 103 din prezenta hotărâre, un astfel de raportor nu oferă garanții suficiente care să permită excluderea oricărei îndoieli legitime a deputatului vizat de cererea menționată cu privire la o eventuală prejudecată în privința sa și, prin urmare, nu poate fi considerat ca fiind imparțial, potrivit standardului stabilit chiar de Parlament, făcând uz de larga sa putere, astfel cum a fost amintită la punctul 97 din prezenta hotărâre. O asemenea numire trebuie să fie considerată ca fiind efectuată cu încălcarea articolului 41 alineatul (1) din cartă.
106
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se considere că punctele 245 și 246 din hotărârea atacată sunt afectate de o eroare de drept, în măsura în care Tribunalul a statuat că apartenența raportorului, numit pentru a cerceta o cerere de ridicare a imunității unui deputat, la același grup politic ca cel căruia îi aparțin membri proveniți dintr‑un partid politic aflat la originea procedurii penale îndreptate împotriva acestui deputat pe care se întemeiază această cerere nu are incidență asupra aprecierii imparțialității acestui raportor și, în esență, că putea fi astfel numit raportor un membru al acestui grup politic.
107
Prin urmare, este necesar să se admită prima critică din cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv.
Cu privire la a doua critică
108
La punctul 249 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că este cert că, în cadrul atribuțiilor sale de membru al Parlamentului, raportorul a organizat evenimentul din 6 martie 2019, care a constat într‑o intervenție a secretarului general al partidului politic VOX pe tema „Catalonia este Spania”, care și‑a încheiat discursul cu formula „Trăiască Spania, trăiască Europa și Puigdemont la închisoare”.
109
La punctul 250 din această hotărâre, Tribunalul a observat că din înregistrarea acestui eveniment reieșea că raportorul a fost prezent la masa vorbitorilor, alături de alți doi membri ai Parlamentului și de acest secretar general, singurul care a intervenit oral.
110
La punctul 251 din hotărârea menționată, Tribunalul a apreciat că organizarea unui asemenea eveniment poate fi considerată o manifestare a susținerii de către raportor a ideilor apărate de partidul politic VOX privind în special, ținând seama de tema acestui eveniment, situația politică a Cataloniei, precum și a opoziției sale față de ideile politice vehiculate de recurenți.
111
În plus, la punctul 251 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că, deși, desigur, faptele reproșate recurenților în cadrul procedurii penale în cauză se referă la situația politică din Catalonia, în măsura în care acestea se raportează la adoptarea legilor menționate la punctul 11 din prezenta hotărâre și la organizarea referendumului de autodeterminare evocat la același punct, manifestarea de către deputat, viitor raportor al cauzelor de ridicare a imunității recurenților, a poziției sale cu privire la această situație nu poate fi suficientă, pentru motivele prezentate la punctele 244 și 246 din hotărârea atacată, pentru a caracteriza o atingere adusă principiului imparțialității.
112
Or, faptele constatate de Tribunal la punctele 249 și 250 din hotărârea atacată erau relevante pentru a aprecia dacă, în speță, comportamentul raportorului numit pentru a cerceta cererile de ridicare a imunității care îi vizau pe recurenți era de natură să aducă atingere cerinței de imparțialitate, întrucât ar fi putut fi percepute ca reflectând o părtinire, iar aceasta, contrar celor susținute de Parlament, chiar și dacă aceste fapte s‑au produs înainte ca acest raportor să fi putut ști că urma să fie ales la alegerile din 2019, înainte ca Parlamentul să fie sesizat cu aceste cereri și înainte ca membrul în cauză să fie numit, în cadrul rotației în condiții de echitate prin împărțire între grupurile politice, ca raportor pentru cercetarea cererilor menționate. Astfel, era necesar să se țină seama de existența faptelor menționate pentru a aprecia posibilitatea de a‑l numi ca raportor pentru cercetarea acelorași cereri.
113
În această privință, este necesar să se arate că, la punctul 251 din această hotărâre, Tribunalul a afirmat că este irelevant faptul că raportorul s‑a manifestat în favoarea poziției partidului politic VOX cu privire la situația din Catalonia, făcând trimitere, pentru a‑și motiva concluzia cu privire la lipsa unei atingeri aduse principiului imparțialității ca urmare a organizării evenimentului din 6 martie 2019, la punctele 244 și 246 din hotărârea atacată. Or, pe de o parte, acest din urmă punct este afectat de o eroare de drept, așa cum s‑a statuat la punctul 106 din prezenta hotărâre. Pe de altă parte, afirmația Tribunalului, cu trimitere la punctul 244 din această hotărâre, potrivit căreia este irelevant aspectul că raportorul s‑a manifestat în favoarea acestei poziții nu răspundea argumentației recurenților, care nu privea opinia viitorului raportor cu privire la situația din Catalonia, ci susținerea activă pe care acesta a acordat‑o acestui partid politic aflat la originea procedurii penale în cauză.
114
După cum reiese din cronologia istoricului litigiului prezentat de Tribunal în cadrul hotărârii atacate, în special cel rezumat la punctele 11-13 din prezenta hotărâre, acest partid politic se afla deja, la momentul organizării evenimentului din 6 martie 2019, la originea procedurii penale în cauză. Organizarea – de către persoana numită ulterior raportor – a acestui eveniment era, așadar, de natură să indice nu numai o susținere a ideilor politice ale partidului menționat cu privire la situația din Catalonia, ci și o poziție favorabilă urmăririi penale a recurenților. Înlăturând acest aspect din analiza sa, Tribunalul a omis să țină seama de un element care era deosebit de relevant pentru a aprecia dacă organizatorul acestui eveniment putea ulterior, fără a aduce atingere cerinței de imparțialitate, să fie numit raportor în procedura de examinare a cererilor de ridicare a imunității întemeiate pe această urmărire penală.
115
Din considerațiile care precedă rezultă că calificarea juridică a faptelor efectuată la punctul 251 din hotărârea atacată este eronată, întrucât Tribunalul a apreciat – în special pe baza punctului 246 din această hotărâre, el însuși afectat de o eroare de drept, și fără a lua în considerare în mod corespunzător cronologia istoricului litigiului – că organizarea, de către persoana numită ulterior ca raportor, a evenimentului din 6 martie 2019 nu făcea ca această persoană să nu fie aptă să fie numită raportor și, prin urmare, nu putea caracteriza o atingere adusă cerinței de imparțialitate în sensul articolului 41 alineatul (1) din cartă.
116
În aceste condiții, trebuie admisă și a doua critică din cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv.
117
Întrucât erorile de drept constatate la punctele 106 și 115 din prezenta hotărâre sunt de natură să determine anularea hotărârii atacate, se impune admiterea recursului, fără a fi necesar să se examineze celelalte critici din cadrul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv de recurs și celelalte motive ale acestuia.
Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului
118
Potrivit articolului 61 primul paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, Curtea poate, în cazul în care anulează hotărârea Tribunalului, să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul, atunci când acesta este în stare de judecată.
119
În speță, Curtea apreciază că prezentul litigiu trebuie soluționat în mod definitiv. Acesta este în stare de judecată, din moment ce acțiunea în anulare a recurenților în fața Tribunalului se întemeiază pe motive care au făcut obiectul unei dezbateri în contradictoriu în fața acestuia din urmă și a căror examinare nu necesită adoptarea niciunei măsuri suplimentare de organizare a procedurii sau de cercetare judecătorească a dosarului (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 septembrie 2020, Comisia și Consiliul/Carreras Sequeros ș.a., C‑119/19 P și C‑126/19 P, EU:C:2020:676, punctul 130).
120
După cum s‑a arătat la punctul 28 din prezenta hotărâre, recurenții au invocat opt motive în susținerea acțiunii lor în fața Tribunalului.
121
Al treilea motiv al acestei acțiuni, împărțit în trei aspecte, este întemeiat pe încălcarea dreptului recurenților de a beneficia, în ce privește problemele lor, de un tratament imparțial și echitabil, în conformitate cu articolul 41 alineatul (1) din cartă coroborat cu articolul 296 al doilea paragraf TFUE și cu articolul 41 alineatul (2) litera (c) din cartă.
122
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv al acțiunii lor, recurenții susțin că Parlamentul a încălcat articolul 41 alineatul (1) și articolul 39 alineatul (2) din cartă și a încălcat o normă fundamentală de procedură prin desemnarea unui raportor părtinitor.
123
Prin intermediul primei critici, ei susțin că lipsa de imparțialitate a acestui raportor rezultă din apartenența sa la un grup politic din care făceau parte membri ai Parlamentului aparținând partidului politic VOX, opus lor și aflat la originea procedurii penale în cauză.
124
Prin intermediul celei de a doua critici, ei pretind că această lipsă de imparțialitate rezultă din faptul că raportorul menționat a organizat împreună cu acest partid politic evenimentul din 6 martie 2019, în cadrul căruia și‑a exprimat susținerea față de sloganul „Puigdemont la închisoare”, aplaudând această intervenție.
125
Parlamentul, susținut de Regatul Spaniei, contestă argumentația recurenților. Pe de o parte, el arată că nicio normă și niciun principiu nu se opun ca raportorul să aparțină unui grup politic din care fac parte și deputați ai unui partid național care au obiective politice opuse celor urmărite de deputatul vizat de o cerere de ridicare a imunității. El arată că o atare apartenență rezultă din natura politică a Parlamentului și din deciziile cu privire la o asemenea cerere și subliniază eterogenitatea grupurilor politice constituite în cadrul său. Pe de altă parte, el susține că, presupunând că argumentele recurenților privind comportamentul raportorului în cauză sunt admisibile, aceste argumente nu sunt oricum suficiente pentru a repune în discuție imparțialitatea acestui raportor.
126
În această privință, așa cum s‑a amintit la punctele 86 și 87 din prezenta hotărâre, dreptul la bună administrare, consacrat la articolul 41 alineatul (1) din cartă, prevede că orice persoană are dreptul de a beneficia, în ce privește problemele sale, de un tratament imparțial, echitabil și într‑un termen rezonabil din partea instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii. Această cerință de imparțialitate acoperă imparțialitatea subiectivă și imparțialitatea obiectivă.
127
După cum s‑a arătat la punctul 79 din prezenta hotărâre, Parlamentul dispune de o largă putere de apreciere în ceea ce privește examinarea cererilor de ridicare a imunității, care implică puterea de a stabili normele procedurale aplicabile atunci când Parlamentul trebuie să se pronunțe cu privire la astfel de cereri.
128
În cadrul exercitării largii sale puteri de apreciere, Parlamentul a adoptat, în cadrul lucrărilor Comisiei JURI, Comunicarea nr. 11/2019, care definește principiile aplicabile cu ocazia examinării unei cereri de ridicare a imunității de către această comisie, printre care cele enunțate la punctul 8 din această comunicare, care guvernează numirea, în cadrul rotației în condiții de echitate prin împărțire între grupurile politice, a raportorului chemat să cerceteze o astfel de cerere în special.
129
În speță, este cert că raportorul însărcinat cu cercetarea cererilor de ridicare a imunității referitoare la recurenți era membru al grupului politic căruia îi aparțineau membri proveniți din partidul politic aflat la originea procedurii penale în cauză.
130
Pentru motivele enunțate la punctele 97-105 și 114 din prezenta hotărâre, este necesar să se constate că acest raportor nu oferea garanții suficiente pentru a exclude orice îndoială legitimă a recurenților cu privire la o eventuală prejudecată defavorabilă a acestuia în privința lor și, prin urmare, nu se putea considera că îndeplinește cerința de imparțialitate. Prin urmare, trebuie să se considere că numirea acestui raportor a fost efectuată cu încălcarea articolului 41 alineatul (1) din cartă.
131
Rezultă că această numire constituie un viciu care a afectat procedura de adoptare a rapoartelor în cadrul Comisiei JURI. În consecință, procedurile de adoptare a deciziilor în litigiu sunt ele însele afectate de un viciu de formă.
132
În această privință, potrivit unei jurisprudențe consacrate, nerespectarea normelor de procedură referitoare la adoptarea unui act cauzator de prejudiciu constituie o încălcare a unor norme fundamentale de procedură, în sensul articolului 263 al doilea paragraf TFUE, astfel încât, în cazul în care instanța Uniunii constată că actul atacat nu a fost adoptat în mod legal, ea trebuie să desprindă consecințele care decurg din încălcarea unei norme fundamentale de procedură și, prin urmare, să anuleze acest act (Hotărârea din 14 martie 2024, D & A Pharma/Comisia și EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, punctul 158, precum și jurisprudența citată). În speță, întrucât deciziile în litigiu au fost adoptate în temeiul unor rapoarte ale Comisiei JURI care ar fi trebuit considerate nule, aceste decizii sunt ele însele lovite de nulitate.
133
În consecință, este necesar să se declare că al doilea aspect al celui de al treilea motiv al acțiunii este fondat și să se anuleze deciziile în litigiu, în conformitate cu concluziile prezentate de recurenți în acest sens în fața Tribunalului, fără a fi necesar să se examineze celelalte aspecte ale celui de al treilea motiv și celelalte motive ale acțiunii.
Cu privire la cheltuielile de judecată
134
Potrivit articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
135
Conform articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
136
În speță, întrucât Parlamentul a căzut în pretenții atât în procedura în fața Tribunalului, cât și în procedura de recurs, se impune obligarea acestuia, conform concluziilor recurenților, să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de recurenți, aferente acestor proceduri.
137
Pe de altă parte, în conformitate cu articolul 184 alineatul (4) din Regulamentul de procedură al Curții, Curtea poate decide ca, atunci când nu a formulat el însuși recursul, un intervenient în primă instanță care a participat la faza scrisă sau orală a procedurii de recurs să suporte propriile cheltuieli de judecată. În speță, este necesar să se decidă că Regatul Spaniei, intervenient în primă instanță care a participat la faza scrisă a procedurii în cadrul recursului, să suporte propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară și hotărăște:
1)
Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 5 iulie 2023, Puigdemont i Casamajó ș.a./Parlamentul (T‑272/21, EU:T:2023:373).
2)
Anulează Deciziile P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 și P9_TA(2021)0061 ale Parlamentului European din 9 martie 2021.
3)
Parlamentul European suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene, cât și procedurii de recurs, cheltuielile de judecată efectuate de domnii Carles Puigdemont i Casamajó și Antoni Comín i Oliveres și de doamna Clara Ponsatí i Obiols în cadrul acestor două proceduri.
4)
Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene, cât și procedurii de recurs.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.