HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a șasea)
5 octombrie 2016(*)
„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marca Uniunii Europene verbală T.G.R. ENERGY DRINK – Rea‑credință – Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”
În cauza T‑456/15,
Foodcare sp. z o.o., cu sediul în Zabierzów (Polonia), reprezentată de A. Matusik, avocat,
reclamantă,
împotriva
Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), reprezentat de S. Palmero Cabezas, în calitate de agent,
pârât,
cealaltă parte în procedura care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenient in fața Tribunalului, fiind
Dariusz Michalczewski, cu domiciliul în Gdańsk (Polonia), reprezentat de B. Matusiewicz‑Kulig, de M. Czerwińska și de M. Marek, avocați,
având ca obiect o acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 12 mai 2015 (cauza R 265/2014‑2) privind o procedură de declarare a nulității între domnul Michalczewski și Foodcare,
TRIBUNALUL (Camera a șasea),
compus din domnii S. Frimodt Nielsen, președinte, A. M. Collins și V. Valančius (raportor), judecători,
grefier: doamna J. Weychert, administrator,
având în vedere cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 10 august 2015,
având în vedere memoriul în răspuns al EUIPO depus la grefa Tribunalului la 29 octombrie 2015,
având în vedere memoriul în răspuns al intervenientului depus la grefa Tribunalului la 26 octombrie 2015,
în urma ședinței din 7 iulie 2016,
pronunță prezenta
Hotărâre
Istoricul cauzei
1        La 31 iulie 2003, domnul Dariusz Michalczewski, un fost boxer profesionist, și reclamanta, Foodcare sp. z o.o., au încheiat un acord în temeiul căruia aceasta din urmă era autorizată să utilizeze imaginea, porecla (și anume „Tigrul”), precum și mărcile verbale și figurative care aparțineau intervenientului pentru a promova comercializarea unor băuturi energizante. Pe ambalajul băuturilor energizante comercializate de reclamantă figura în special semnul Tiger Energy Drink. La 1 iulie 2005, un al doilea acord de același tip a fost încheiat între intervenient și reclamantă.
2        La 14 februarie 2007, reclamanta a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene la Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1)].
3        Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul verbal T.G.R. ENERGY DRINK.
4        Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea fac parte din clasa 32 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespund următoarei descrieri: „Esențe pentru producția de băuturi, limonade, praf de limonadă, băuturi fără alcool, băuturi spumante, praf de băuturi spumante, nectare de fructe, pastile pentru băuturi spumante, praf de băuturi spumante, preparate pentru producția de apă gazoasă, produse pentru fabricația de apă gazoasă, produse sub formă de praf pentru fabricarea băuturilor energizante, fortifiante și îmbogățite cu microelemente, produse pentru fabricarea de apă minerală, sucuri de fructe, sucuri de legume, sorbete (băuturi), siropuri pentru băuturi, ape gazoase, apă de masă, apă minerală, băuturi răcoritoare și energizante”.
5        Cererea de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene a fost publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 56/2007 din 1 octombrie 2007.
6        La 6 martie 2008, semnul verbal a fost înregistrat ca marcă a Uniunii Europene sub numărul 5689237.
7        La 17 noiembrie 2011, intervenientul a formulat o cerere de declarare a nulității mărcii verbale a reclamantei, pentru toate produsele pentru care fusese înregistrată.
8        Motivele de nulitate invocate în susținerea cererii menționate se întemeiau pe cauzele de nulitate absolută prevăzute la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 și pe cauzele de nulitate relativă prevăzute la articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat și cu articolul 8 alineatul (3) din același regulament.
9        Cererea de declarare a nulității se întemeia, în ceea ce privește cauzele de nulitate relativă, pe următoarele mărci anterioare:
–        marca Uniunii Europene verbală anterioară Dariusz Tiger Michalczewski, înregistrată la 3 aprilie 2001 sub numărul 1219732, care desemnează printre altele produse din clasa 32 și care corespund următoarei descrieri: „Ape minerale, băuturi izotonice”;
–        următoarele mărci poloneze figurative, înregistrate la 11 iunie 2003 și, respectiv, la 27 aprilie 2007 cu referințele R 145 637 și R 191 973, care desemnează printre altele, numai în ceea ce o privește pe cea de a doua, produse din clasa 32:
10      Cererea de declarare a nulității se întemeia, în ceea ce privește motivul prevăzut la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, pe reaua‑credință a reclamantei la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii.
11      Prin decizia din 25 noiembrie 2013, divizia de anulare a respins cererea de declarare a nulității, considerând că nu exista niciun risc de confuzie între mărcile anterioare și marca contestată, că diferențele dintre mărcile anterioare și marca contestată excludeau posibilitatea de a formula o opoziție întemeiată pe o pretinsă depunere neautorizată, efectuată de un agent sau de un reprezentant al intervenientului, și că reaua‑credință a reclamantei la momentul depunerii cererii nu fusese dovedită.
12      La 20 ianuarie 2014, intervenientul a formulat o cale de atac la EUIPO împotriva deciziei diviziei de anulare, în temeiul articolelor 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009.
13      Prin Decizia din 12 mai 2015 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a doua de recurs a EUIPO a anulat decizia diviziei de anulare și a admis cererea de declarare a nulității. În special, aceasta a considerat că divizia de anulare nu efectuase o apreciere globală ținând seama de toți factorii pertinenți pentru a aprecia eventuala rea‑credință a reclamatei la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate și a constatat, în urma unei astfel de aprecieri, că se dovedise că reclamata era de rea‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate.
Concluziile părților
14      Reclamanta solicită Tribunalului:
–        anularea deciziei atacate;
–        obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.
15      EUIPO și intervenientul solicită Tribunalului:
–        respingerea acțiunii;
–        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
16      În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
17      Reclamanta susține în esență că camera de recurs nu a ținut seama de toți factorii pertinenți pentru a determina eventuala sa rea‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate. Potrivit reclamantei, pentru a aprecia reaua‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate trebuiau luate în considerare împrejurări legate, în primul rând, de situația juridică anterioară a intervenientului, în al doilea rând, de natura raportului contractual dintre aceasta și intervenient și, în al treilea rând, de utilizarea de către aceasta a mărcii contestate.
18      Mai întâi, în ceea ce privește situația juridică anterioară a intervenientului, reclamanta pretinde că acesta nu era titular, în Polonia, al drepturilor asupra unor mărci care conțineau elementul verbal „tiger” și care desemnau produsele din clasa 32 la momentul în care, în 2003, au intrat într‑un raport contractual. În aceste condiții, raportul contractual dintre reclamantă și intervenient nu poate fi analizat drept un contract de licență de marcă, din moment ce intervenientul nu era titular al unor drepturi anterioare asupra unor mărci care conțineau elementul verbal „tiger”. Recurenta arată, pe de altă parte, că intervenientul nu a utilizat niciodată, înainte de începerea acestui raport contractual, o marcă care să conțină elementul verbal „tiger” pentru a comercializa băuturi energizante.
19      În continuare, în ceea ce privește natura raportului contractual în discuție, reclamanta susține că acesta se analizează drept un acord de promovare prin care s‑a convenit cu intervenientul că numele, porecla și imaginea acestuia din urmă puteau fi utilizate de ea, în schimbul unei remunerații, pentru a asigura publicitatea produselor, în special a băuturilor energizante comercializate, la inițiativa sa exclusivă, de către aceasta. Reclamanta pretinde că, prin urmare, îi revenea sarcina să dezvolte produse noi și mărci noi, astfel încât cererea de înregistrare a mărcii contestate era legitimă.
20      În sfârșit, reclamanta susține că, într‑o campanie publicitară din 2011, care este menționată în decizia atacată, nu se utilizează marca contestată, ci numai elementul verbal „tiger”, însoțit de elemente figurative care reprezintă zgârieturi.
21      EUIPO și intervenientul contestă argumentele reclamantei.
22      Trebuie amintit, cu titlu introductiv, că articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 prevede că se declară nulitatea mărcii Uniunii Europene, ca urmare a unei cereri depuse la EUIPO sau a unei cereri reconvenționale în cadrul unei acțiuni în contrafacere, atunci când solicitantul era de rea‑credință în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate.
23      În această privință, partea care a formulat cererea de declarare a nulității și care înțelege să invoce acest motiv are obligația de a dovedi împrejurările care permit să se concluzioneze că titularul unei mărci a Uniunii Europene era de rea‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a acesteia din urmă [a se vedea Hotărârea din 21 mai 2015, Urb Rulmenti Suceava/OAPI – Adiguzel (URB), T‑635/14, nepublicată, EU:T:2015:297, punctul 30 și jurisprudența citată].
24      Noțiunea „rea‑credință” prevăzută la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 nu este, astfel cum a menționat avocatul general Sharpston la punctul 36 din Concluziile prezentate în cauza Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:148), nici definită, nici delimitată, nici măcar descrisă în vreun mod în legislație.
25      Din articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 rezultă că momentul pertinent pentru aprecierea existenței relei‑credințe a solicitantului este cel al depunerii cererii de înregistrare de către persoana interesată (Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C‑529/07, EU:C:2009:361, punctul 35).
26      În plus, în Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, (C‑529/07, EU:C:2009:361, punctul 53), Curtea a arătat că, pentru aprecierea existenței relei‑credințe a solicitantului, în sensul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, trebuiau luați în considerare toți factorii pertinenți specifici speței, în special:
–        împrejurarea că solicitantul are sau trebuie să aibă cunoștință despre faptul că un terț utilizează cel puțin într‑un stat membru un semn identic sau similar pentru un produs identic sau similar, ce poate conduce la confuzie cu semnul a cărui înregistrare se cere;
–        intenția solicitantului de a‑l împiedica pe acest terț să utilizeze un astfel de semn în continuare;
–        nivelul de protecție de care beneficiază semnul terțului și semnul a cărui înregistrare se solicită.
27      Prin urmare, astfel cum a subliniat în mod întemeiat camera de recurs la punctul 21 din decizia atacată, potrivit formulării reținute în Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:361), factorii enumerați la punctul 26 de mai sus nu sunt decât ilustrări dintr‑un ansamblu de elemente care pot fi luate în considerare în scopul pronunțării asupra eventualei rele‑credințe a unui solicitant al mărcii la momentul depunerii cererii de înregistrare [Hotărârea din 14 februarie 2012, Peeters Landbouwmachines/OAPI – Fors MW (BIGAB), T‑33/11, EU:T:2012:77, punctul 20].
28      Trebuie să se considere, așadar, că, în cadrul analizei globale efectuate în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, se poate de asemenea ține seama de originea semnului contestat și de utilizarea acestuia ulterior creării sale, de logica comercială în care s‑a înscris depunerea cererii de înregistrare a semnului ca marcă a Uniunii Europene, precum și de cronologia evenimentelor care au caracterizat respectiva depunere [a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 februarie 2012, BIGAB, T‑33/11, EU:T:2012:77, punctul 21, și Hotărârea din 11 iulie 2013, SA.PAR./OAPI – Salini Costruttori (GRUPPO SALINI), T‑321/10, EU:T:2013:372, punctul 30].
29      Controlul legalității deciziei atacate în ceea ce privește constatarea camerei de recurs privind existența relei‑credințe a reclamantei la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, și anume 14 februarie 2007, trebuie să se facă tocmai în lumina considerațiilor de mai sus, cu condiția ca acestea să fie aplicabile în prezenta cauză.
30      În primul rând, este cert, astfel cum a arătat camera de recurs la punctul 34 din decizia atacată coroborat cu punctele 27-29 din decizia menționată, că, la 31 iulie 2003, intervenientul și reclamanta au încheiat un acord în temeiul căruia aceasta din urmă era autorizată să utilizeze imaginea, supranumele, precum și mărcile verbale și figurative care aparțineau intervenientului pentru a promova comercializarea unor băuturi energizante pe ambalajul cărora figura în special semnul Tiger. În ședință, reclamanta a precizat, în răspunsul la o întrebare adresată de Tribunal, că acest acord fusese inițial încheiat pe o durată de cincizeci de ani. Motivația acordului încheiat între reclamantă și intervenient, astfel cum recunosc părțile, constă în imaginea vehiculată de intervenient, un fost boxer profesionist, cunoscut sub pseudonimul „Tiger”. La 1 iulie 2005, un al doilea acord de același tip a fost încheiat între intervenient și reclamantă. Prin urmare, se poate considera că prin respectivele contracte se manifestă voința reclamantei de a‑și dezvolta activitatea comercială întemeindu‑se în special pe imaginea vehiculată de intervenient și pe notorietatea sa.
31      Pe de altă parte, din elementele dosarului reiese că aceste acorduri prevăd obligația reclamantei de a plăti intervenientului o remunerație pentru utilizarea imaginii, a numelui, a supranumelui, precum și a mărcilor verbale și figurative ale acestuia din urmă. Clauzele acordurilor în discuție nu lasă să persiste niciun dubiu cu privire la cunoașterea de către reclamantă, la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, a existenței mărcilor anterioare al căror titular era intervenientul.
32      Din elementele dosarului reiese de asemenea că orice utilizare efectivă de către reclamantă a drepturilor care aparțin intervenientului și a mărcilor al căror titular era presupunea consimțământul prealabil scris al intervenientului.
33      Prin urmare, camera de recurs a luat în considerare fără a săvârși vreo eroare existența unor raporturi contractuale directe între reclamantă și intervenient, anterioare momentului depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, ca fiind unul dintre factorii pertinenți pentru a aprecia existența relei‑credințe a reclamantei [a se vedea în acest sens Hotărârea din 1 februarie 2012, Carrols/OAPI – Gambettola (Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL), T‑291/09, EU:T:2012:39, punctele 85-87].
34      În al doilea rând, este de asemenea cert, astfel cum a arătat camera de recurs la punctul 36 din decizia atacată coroborat cu punctul 12 din decizia menționată, că pe ambalajul băuturilor energizante comercializate de reclamantă figurau în special semnul Tiger, dar și, de mai multe ori, imaginea intervenientului. În această privință, este necesar să se observe că următoarele imagini au fost utilizate, în 2004, în 2006 și, respectiv, în 2007, pe ambalaje ale băuturilor energizante comercializate de reclamantă:
35      Prin urmare, trebuie să se constate că prezentarea ambalajului produselor comercializate de reclamantă coroborează concluzia, trasă din conținutul acordurilor menționate, potrivit căreia aceasta din urmă a dorit să își dezvolte activitatea comercială asociindu‑i imaginea vehiculată de intervenient și notorietatea acestuia. Astfel, fără a săvârși o eroare, camera de recurs a luat în considerare această împrejurare, la punctul 35 din decizia atacată, ca fiind unul dintre factorii pertinenți pentru aprecierea existenței relei‑credințe a reclamantei.
36      În al treilea rând, chiar dacă nu este necesar, în cadrul unei cereri de declarare a nulității întemeiate pe motivul menționat la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, să se efectueze o examinare detaliată a similitudinilor vizuale, fonetice și conceptuale care există între marca contestată și mărcile anterioare al căror titular este intervenientul, trebuie constatat, în circumstanțele specifice ale speței, că marca contestată se aseamănă, prima facie, cu semnul Tiger Energy Drink utilizat de reclamantă, în temeiul raporturilor contractuale pe care le întreținea cu intervenientul, pentru comercializarea produselor sale.
37      În această privință, trebuie astfel amintit că, în general, două mărci sunt similare atunci când, din punctul de vedere al publicului relevant, există între ele o egalitate cel puțin parțială în ceea ce privește unul sau mai multe aspecte relevante [Hotărârea din 23 octombrie 2002, Matratzen Concord/OAPI – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, EU:T:2002:261, punctul 30]. În speță, nu se poate contesta în mod serios că semnul Tiger Energy Drink și marca contestată T.G.R. ENERGY DRINK prezintă o egalitate parțială, cel puțin sub aspectele vizual și fonetic, oricare ar fi publicul relevant. Singura diferență care există în special pe plan vizual între marca contestată și semnul Tiger Energy Drink este că acesta din urmă conține două vocale în plus, ceea ce nu poate fi suficient pentru a exclude că semnele respective produc aceeași impresie de ansamblu.
38      Această asemănare puternică între semnul Tiger Energy Drink și marca contestată nu poate fi rodul întâmplării. Prin urmare, se poate considera că respectiva asemănare puternică demonstrează, contrar susținerilor reclamantei, voința acesteia din urmă de a crea, în percepția consumatorului, dacă nu o confuzie, cel puțin o asociere între marca contestată și semnul Tiger Energy Drink. În plus, este necesar să se constate că următoarele imagini coroborează această concluzie:
39      Prin urmare, camera de recurs a considerat fără a săvârși o eroare, la punctul 38 din decizia atacată, că marca contestată T.G.R. ENERGY DRINK putea fi considerată o versiune modificată a semnului Tiger. Aceasta este, a fortiori, situația în ceea ce privește semnul Tiger Energy Drink.
40      De altfel, trebuie arătat că, dacă, astfel cum pretinde reclamanta, intenția sa nu era de a crea, în percepția consumatorului, o asociere între marca contestată și semnul Tiger Energy Drink, care beneficia, după cum reiese din elementele dosarului, de un nivel de notorietate ridicat, aceasta ar fi putut, după cum a procedat ulterior începând cu anul 2011 prin utilizarea semnului Black Energy Drink, să își comercializeze produsele aplicând pe ambalajul lor un semn complet diferit de semnul Tiger Energy Drink.
41      Prin urmare, camera de recurs a luat în considerare, fără a săvârși o eroare, voința reclamantei de a crea, dacă nu o confuzie, cel puțin o asociere între semnul Tiger Energy Drink, care beneficia de un nivel de notorietate important, și marca contestată ca fiind unul dintre factorii pertinenți pentru aprecierea existenței relei‑credințe a reclamantei (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C‑529/07, EU:C:2009:361, punctul 40, și Hotărârea din 1 februarie 2012, Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL, T‑291/09, EU:T:2012:39, punctul 90).
42      În al patrulea rând, din clauzele contractuale conținute în acordurile încheiate între intervenient și reclamantă reiese că aceasta din urmă era obligată să plătească intervenientului o remunerație pentru utilizarea imaginii, a numelui, a supranumelui, precum și a mărcilor verbale și figurative care aparțineau acestuia. Cu toate acestea, este cert că, nemaiutilizând, pentru comercializarea produselor sale, semnul Tiger, ci, eventual, marca contestată, reclamanta este dispensată, în fapt, de orice plată către intervenient.
43      Astfel, se poate considera că reclamanta, prin depunerea cererii de înregistrare a mărcii contestate, a avut intenția de a continua să beneficieze de nivelul de notorietate de care se bucura semnul Tiger Energy Drink, eludând, în același timp, obligațiile contractuale care decurgeau din acordurile încheiate cu intervenientul.
44      Prin urmare, fără a săvârși o eroare, camera de recurs a luat în considerare, prin raportare la circumstanțele obiective ale speței, intenția reclamantei, care se analizează drept voința de a eluda obligațiile sale contractuale, ca fiind un factor pertinent pentru aprecierea existenței relei sale credințe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C‑529/07, EU:C:2009:361, punctele 41 și 42).
45      Din cele de mai sus reiese că, fără a săvârși o eroare, camera de recurs, în urma unei aprecieri globale ținând seama de toți factorii pertinenți, a concluzionat că reclamanta acționase cu rea‑credință la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, în sensul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
46      Această concluzie nu este invalidată de diferitele afirmații ale reclamantei.
47      În primul rând, în ceea ce privește argumentația reclamantei prin care se urmărește să se reproșeze camerei de recurs că nu a luat în considerare împrejurarea că, în 2003, atunci când au intrat într‑un raport contractual, intervenientul nu era titular al unor drepturi anterioare asupra unor mărci care conțineau elementul verbal „tiger” ce desemna băuturi energizante în Polonia și nu comercializase vreodată asemenea băuturi utilizând acest element verbal, se impune constatarea că aceasta trebuie respinsă.
48      Astfel, pe de o parte, trebuie amintit că existența relei‑credințe a reclamantei se apreciază la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, și anume 14 februarie 2007 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C‑529/07, EU:C:2009:361, punctul 35). Prin urmare, problema identificării mărcilor al căror titular era intervenientul la data semnării primului acord de promovare cu reclamanta, la 31 iulie 2003, este, în speță, lipsită de pertinență.
49      Pe de altă parte, este cert, astfel cum s‑a amintit la punctul 9 de mai sus, că intervenientul este titular între altele al mărcii Uniunii Europene verbală anterioară Dariusz Tiger Michalczewski, înregistrată la 3 aprilie 2001, care desemnează în special produsele din clasa 32. Rezultă că, în urma aderării Poloniei la Uniunea Europeană la 1 mai 2004, protecția mărcii Uniunii Europene a intervenientului, care conține elementul verbal „tiger” și desemnează băuturi energizante, a fost extinsă la acest stat membru [a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 aprilie 2015, Rezon/OAPI – mobile.international (mobile.de proMotor), T‑337/14, nepublicată, EU:T:2015:220, punctul 32].
50      Prin urmare, fără a săvârși o eroare, camera de recurs a luat în considerare ca fiind un factor pertinent pentru aprecierea existenței relei‑credințe a reclamantei împrejurarea potrivit căreia, la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, intervenientul era titular al unor mărci și în special al mărcii verbale anterioare a Uniunii Europene Dariusz Tiger Michalczewski, care conține elementul verbal „tiger” și desemnează produsele din clasa 32.
51      De altfel, presupunând că, prin argumentația sa, reclamanta intenționează să susțină în esență că marca Uniunii Europene verbală Dariusz Tiger Michalczewski nu a făcut obiectul unei utilizări serioase de către intervenient, în cadrul Uniunii, pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată, astfel încât era susceptibilă de decăderea prevăzută la articolul 51 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, trebuie amintit că, potrivit articolului 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, memoriile depuse de părți în cadrul procedurii aflate pe rolul Tribunalului nu pot modifica obiectul litigiului care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs.
52      Or, în speță, litigiul prezentat în fața camerei de recurs privea o cerere de declarare a nulității mărcii contestate, astfel încât camera de recurs nu era sesizată cu problema utilizării serioase a mărcii intervenientului. În aceste condiții, este necesar să se constate că reclamanta nu poate solicita în mod valabil Tribunalului să examineze o problemă care nu a fost examinată de camera de recurs în această decizie.
53      În al doilea rând, cu privire la afirmațiile reclamantei referitoare la natura raportului contractual dintre ea și intervenient, se impune constatarea că, prin acestea, reclamanta nu dezvoltă nicio critică împotriva deciziei atacate, ci se limitează să amintească diferitele obligații care decurg din acordurile încheiate și care privesc utilizarea imaginii, a numelui, a supranumelui, precum și a mărcilor verbale și figurative ce aparțin intervenientului pentru a promova comercializarea băuturilor energizante. Prin aceste afirmații, reclamanta înțelege însă să arate în esență că acordurile în discuție nu pot fi analizate drept acordarea de către intervenient a uneia sau a mai multe licențe privind mărcile al căror titular este.
54      Fără a fi necesară pronunțarea cu privire la exactitatea acestor afirmații și cu privire la natura exactă a acordurilor încheiate între reclamantă și intervenient, este suficient, pentru a se respinge aceste afirmații, să se constate că, în decizia atacată, camera de recurs nu a ținut seama de natura acordurilor menționate ca fiind un factor pertinent pentru a caracteriza, în cadrul aprecierii globale pe care a efectuat‑o, reaua‑credință a reclamantei.
55      În orice caz, oricare ar fi natura exactă a acordurilor încheiate între reclamantă și intervenient, existența lor este suficientă pentru a caracteriza împrejurarea potrivit căreia, anterior datei depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, părțile erau legate prin raporturi contractuale directe. Aceste raporturi contractuale directe sunt, în speță și astfel cum s‑a stabilit deja, unul dintre factorii pertinenți pentru aprecierea existenței relei‑credințe a reclamantei (a se vedea în acest sens Hotărârea din 1 februarie 2012, Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL, T‑291/09, EU:T:2012:39, punctele 85-87).
56      În al treilea rând, în ceea ce privește afirmațiile reclamantei referitoare la utilizarea sau neutilizarea mărcii contestate într‑o campanie publicitară din 2011, se impune constatarea că acestea trebuie de asemenea respinse.
57      Astfel, s‑a amintit deja că existența relei‑credințe a reclamantei se apreciază la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii contestate, și anume 14 februarie 2007 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C‑529/07, EU:C:2009:361, punctul 35). Prin urmare, problema dacă marca contestată este utilizată sau nu este utilizată în cadrul unei campanii publicitare din 2011 este, în speță, lipsită de pertinență.
58      Din ansamblul considerațiilor de mai sus rezultă că se impune respingerea motivului unic și, prin urmare, a acțiunii în întregime.
Cu privire la cheltuielile de judecată
59      Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
60      În speță, întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor EUIPO și ale intervenientului.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șasea)
declară și hotărăște:
1)      Respinge acțiunea.
2)      Foodcare sp. z o.o. suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de domnul Dariusz Michalczewski.
Frimodt Nielsen
Collins
Valančius
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 5 octombrie 2016.
Semnături
* Limba de procedură: engleza.