62010CC0225_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Întrebările preliminare formulate de instanța de trimitere privesc interpretarea articolelor 77 și 78 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71(2) (denumit în continuare și „regulamentul”). Aceste dispoziții, asupra cărora Curtea a avut ocazia să se pronunțe deja în mai multe rânduri, au fost complet modificate prin norma care a luat locul Regulamentului nr. 1408/71, și anume Regulamentul (CE) nr. 883/2004(3) . Noile prevederi sunt totuși nerelevante pentru această cauză.
2. Obiectul litigiului pe care instanța națională trebuie să îl soluționeze este pretinsul drept al unor pensionari spanioli, care au reședința în Spania, dar care au lucrat anterior în Germania, la alocațiile pentru copiii aflați în întreținere (Kindergeld)
prevăzute de legislația germană. Autoritățile germane au refuzat plata prestațiilor respective, deoarece reclamanții în acțiunea principală pot solicita prestații în numerar spaniole ( prestaciones por hijo a cargo ), al căror cuantum este mai mare.
I – Cadrul juridic
A – Dreptul Uniunii
3. Articolul 1 din regulament prevede, la litera (u), următoarele două definiții:
„(i) «prestații familiale» înseamnă toate prestațiile în natură sau în numerar menite să acopere cheltuielile familiale […], cu excepția alocațiilor speciale pentru nou-născuți sau de adopție menționate în anexa II;
(ii) «indemnizații familiale» [a se citi «alocații familiale»] înseamnă prestațiile periodice în numerar acordate exclusiv în funcție de numărul și, dacă este cazul, vârsta membrilor de familie.”
4. Articolele 77 și 78 din regulament, cu privire la care instanța de trimitere se adresează Curții, sunt incluse capitolul 8 din titlul III, intitulat „Prestații pentru copiii aflați în întreținerea titularilor unor pensii sau indemnizații și pentru orfani”.
5. Articolul 77 prevede:
„(1) Termenul «prestații», în sensul prezentului articol, desemnează alocațiile familiale pentru titularii unei pensii sau indemnizații pentru limită de vârstă, invaliditate sau accident de muncă sau boală profesională_precum și majorările sau suplimentele la aceste pensii sau indemnizații prevăzute pentru copiii acestor titulari, cu excepția suplimentelor acordate în temeiul asigurării pentru accidente de muncă și boli profesionale.
(2) Prestațiile se acordă în conformitate cu următoarele reguli, indiferent de statul membru pe al cărui teritoriu titularul pensiei sau indemnizației sau copiii au reședința:
[…]
(b) unui titular al unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației mai multor state membre:
(i) în conformitate cu legislația oricăruia dintre aceste state în care are reședința, cu condiția ca, luând în considerare, după caz, dispozițiile articolului 79 alineatul (1) litera (a), un drept la una dintre prestațiile menționate la alineatul (1) să fie dobândit în temeiul legislației statului respectiv [...]”.
6. Articolul 78 prevede:
„(1) Prin «prestații», în sensul prezentului articol, se înțeleg alocațiile familiale și, dacă este cazul, alocațiile suplimentare sau speciale pentru orfani.
(2) Prestațiile pentru orfani se acordă în conformitate cu următoarele reguli, indiferent de statul membru pe al cărui teritoriu orfanul sau persoana fizică sau juridică care îl întreține efectiv are reședința:
[…]
(b) pentru orfanul unui lucrător salariat sau al unui lucrător care a desfășurat o activitate independentă decedat după ce s-a aflat sub incidența legislației mai multor state membre:
(i) în conformitate cu legislația statului membru pe al cărui teritoriu orfanul are reședința, cu condiția ca, luând în considerare, după caz, dispozițiile articolului 79 alineatul (1) litera (a), dreptul la una dintre prestațiile menționate la alineatul (1) să fie dobândit în temeiul legislației statului respectiv;
[…]
Cu toate acestea, legislația statului membru aplicabilă cu privire la acordarea prestațiilor menționate la articolul 77 pentru copiii unui titular de pensii sau indemnizații continuă să se aplice după decesul titularului în ceea ce privește acordarea prestațiilor pentru orfanii săi.”
7. Articolul 5 din regulament prevede că „[s]tatele membre specifică [...] prestațiile prevăzute la articolele 77 și 78 în declarații care trebuie notificate și publicate [...]”.
8. Articolul 76 din regulament nu este direct relevant în acest caz, deoarece se referă la lucrătorii activi, iar nu la pensionari. Acest articol a fost însă menționat în observațiile prezentate și trebuie să fie examinat în cadrul discuției privind întrebările preliminare. Acest articol prevede, în versiunea sa în vigoare în prezent, aplicabilă și la data faptelor din speță, următoarele:
„(1) În cazul în care, pe durata aceleiași perioade, pentru același membru de familie și în temeiul desfășurării unei activități profesionale, prestațiile familiale sunt prevăzute de legislația statului membru pe al cărui teritoriu membrii de familie au reședința, dreptul la prestații familiale datorate în conformitate cu legislația unui alt stat membru, dacă este cazul în temeiul articolului 73 sau 74, se suspendă până la cuantumul prevăzut de legislația primului stat membru..
(2) Dacă o cerere pentru prestații nu este făcută în statele membre pe al căror teritoriu au domiciliul membrii de familie, instituția competentă a celuilalt stat membru poate aplica dispozițiile alineatului (1), ca și cum prestațiile ar fi acordate în primul stat membru.”
9. Cea mai recentă versiune a declarației Germaniei în temeiul articolului 5 din Regulament(4) menționează Kindergeld printre alocațiile familiale care intră în sfera de aplicare a articolelor 77 și 78 din regulament.
10. În mod similar, cea mai recentă declarație a Regatului Spaniei(5) menționează prestațiile prevăzute prin Decretul regal legislativ nr. 1/1994, la care ar avea dreptul reclamanții în Spania, potrivit instanței de trimitere, printre cele cărora li se aplică articolele 77 și 78 din regulament.
B – Legea germană
11. Indemnizațiile pentru copiii aflați în întreținere ( Kindergeld )(6) sunt prevăzute de legea germană pentru toți copiii până la vârsta de 18 ani. În condiții deosebite (continuarea studiilor în absența unui venit semnificativ etc.), aceste alocații pot fi plătite până la vârsta de 21 sau chiar de 25 de ani.
12. În cazul copiilor cu handicap care nu sunt în măsură să se întrețină singuri, alocațiile pentru copiii aflați în întreținere sunt recunoscute, în principiu, indiferent de vârstă.
13. Cuantumul alocațiilor pentru copiii aflați în întreținere este actualizat periodic. Cu titlu indicativ, pentru anul 2010 acest cuantum a variat între 184 de euro pe lună (pentru primul copil) și 215 euro pe lună (începând cu al patrulea copil). Rezultă că alocațiile familiale nu sunt incompatibile cu alte prestații eventuale în favoarea persoanelor cu handicap.
C – Legea spaniolă
14. Alocațiile pentru copiii aflați în întreținere, prevăzute de legislația spaniolă la care decizia de trimitere face referire, reglementate prin Decretul regal legislativ nr. 1/94(7), sunt recunoscute pe baza unui sistem parțial diferit de cel german. În special, alocațiile pentru copiii aflați în întreținere sunt plătite, de obicei, numai dacă familia nu atinge un prag minim de venit stabilit prin lege.
15. Totuși, în cazul copiilor cu handicap, în Spania, la fel ca în Germania, nu există limite de venit. În plus, în cazul în care gradul de invaliditate este mai mare de 65 %, nu sunt prevăzute nici limite de vârstă. Pentru un copil în vârstă de peste 18 ani afectat de o invaliditate de 65 %, în 2010 s‑a plătit suma lunară de 339,70 euro; în cazul unei invalidități egale cu sau mai mari de 75 %, suma plătită a fost de 509,60 euro.
16. Legislația spaniolă prevede totuși că dreptul la alocațiile pentru copiii aflați în întreținere nu este recunoscut în cazul în care în favoarea persoanei cu handicap sunt plătite alte prestații, printre care, în special, o pensie de invaliditate în temeiul Legii nr. 13/1982 privind integrarea socială a persoanelor cu handicap(8) .
II – Situația de fapt, procedura națională și întrebările preliminare
17. Reclamanții din acțiunea principală sunt cetățeni spanioli care au reședința în Spania. Este vorba despre pensionari(9) care au lucrat anterior în Germania și au obținut dreptul la pensie pe baza legislației germane. Cu alte cuvinte, ei sunt titularii unei pensii germane care le‑a fost recunoscută fără a trebui să cumuleze perioadele de lucru efectuate în diferite state membre. Reclamanții prezintă în comun faptul că au în întreținere copii majori cu handicap.
18. Copiii reclamanților beneficiază în Spania, potrivit informațiilor furnizate de instanța de trimitere, de pensii de invaliditate pe baza Legii nr. 13/1982. În consecință, în conformitate cu legislația spaniolă, aceștia nu pot primi alocațiile pentru copiii aflați în întreținere.
19. Pentru o anumită perioadă, reclamanții au beneficiat, pentru copiii cu handicap aflați în întreținere, de alocațiile familiale germane. Ulterior însă, plata acestei prestații a fost suspendată: în fapt, potrivit autorităților germane, reclamanții ar avea un drept „dobândit” la alocațiile familiale spaniole în temeiul articolului 77 alineatul (2) litera (b) punctul (i) din regulament. Prin urmare, având acest drept în statul lor de reședință în temeiul dispoziției menționate a dreptului Uniunii, alocațiile familiale germane nu ar mai fi datorate. Faptul că reclamanții au ales să beneficieze în Spania de prestații prevăzute ca alternative la alocațiile familiale spaniole nu ar exclude faptul că, dacă ar dori, ar putea opta pentru alocațiile familiale propriu‑zise în locul acestor prestații alternative.
20. Pentru soluționarea litigiului, instanța de trimitere a adresat Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) Articolul 77 alineatul (2) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că alocațiile familiale prevăzute pentru titularii unei pensii sau indemnizații pentru limită de vârstă, invaliditate, accident de muncă sau boală profesională, dacă aceștia primesc respectivele pensii sau indemnizații în temeiul legislației mai multor state membre (așa numiții titulari ai unei pensii sau indemnizații duble, respectiv titulari ai unei pensii sau indemnizații multiple) și al căror drept la pensie sau la indemnizație se întemeiază pe legislația statului în care aceștia au avut locul de muncă anterior (drept național la pensie sau la indemnizație), nu trebuie să fie acordate de statul în care aceștia au avut locul de muncă anterior, în cazul în care în statul de reședință se prevede o prestație similară mai mare, dar care este incompatibilă cu o altă prestație pentru care a optat persoana interesată în temeiul posibilității sale de a alege?
2) Articolul 78 alineatul (2) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că prestațiile familiale pentru orfanii unui lucrător salariat sau ai unui lucrător care a desfășurat o activitate independentă decedat după ce s a aflat sub incidența legislației mai multor state membre, al căror drept fictiv la pensia de orfan se întemeiază pe legislația statului în care acesta a avut locul de muncă anterior (drept național potențial la pensie sau la indemnizație), nu trebuie să fie acordate de statul în care acesta a avut locul de muncă anterior, în cazul în care în statul de reședință se prevede o prestație similară mai mare, dar care este incompatibilă cu o altă prestație pentru care a optat persoana în cauză în temeiul posibilității sale de a alege?
3) Este acest lucru valabil și în cazul unei prestații care intră sub incidența articolului 77 sau a articolului 78 din Regulamentul […] nr. 1408/71, care este prevăzută în principiu în statul de reședință al copiilor, însă în privința căreia nu există nicio posibilitate de a alege?”
III – Observații preliminare
21. Întrebările adresate de instanța de trimitere sunt formulate pornind de la premisa că atât alocațiile pentru copiii aflați în întreținere prevăzute de Decretul regal legislativ spaniol nr.1/94, cât și alocațiile familiale prevăzute de legislația germană se încadrează în domeniul de aplicare al articolului 77 (și al articolului 78) din regulament. Cu toate acestea, având în vedere și observațiile formulate în scris și oral, în cadrul ședinței, trebuie stabilit în prealabil dacă acesta este cazul. Într‑adevăr, nu ar mai fi nevoie să se răspundă la întrebările adresate de instanța națională dacă prestațiile nu ar intra sub incidența articolul 77.
22. Astfel cum reiese din expunerea cadrului normativ, cele două noțiuni, de prestații familiale și de alocații familiale, sunt clar diferite în temeiul regulamentului. În special, în temeiul articolului 1 litera (u), „prestațiile familiale” sunt destinate „acoperirii cheltuielilor familiale”: în consecință, acordarea lor este adesea legată de condițiile sociale sau de veniturile potențialilor beneficiari. „Alocațiile familiale”, dimpotrivă, reprezintă prestațiile în numerar acordate „exclusiv prin raportare la numărul și, după caz, vârsta membrilor de familie”.
23. Particularitatea articolului 77 din regulament constă în faptul că „prestațiile” la care se referă sunt exclusiv „alocațiile familiale”. Jurisprudența Curții a confirmat în mod repetat că noțiunea „alocații familiale” în temeiul articolului 77 coincide cu cea prevăzută la articolul 1 litera (u)(10) . În special, Curtea a constatat că împrejurarea că articolul 77 din regulament se aplică numai alocațiilor familiale își găsește justificarea în faptul că numai prestațiile legate de numărul sau de vârsta copiilor pot fi considerate ca fiind datorate și de către un stat care nu este statul de reședință al beneficiarilor. Dimpotrivă, alte prestații, destinate, precum prestațiile familiale, acoperirii unor cheltuieli familiale specifice, „sunt, în general, strâns legate de mediul social și, prin urmare, de reședința persoanelor interesate”(11) .
24. Trebuie să se stabilească, prin urmare, dacă alocațiile pentru copiii aflați în întreținere prevăzute de legislația spaniolă și alocațiile familiale prevăzute de legislația germană sunt „alocații familiale” în sensul regulamentului.
25. În ceea ce privește prestația spaniolă, mecanismul de bază prevede, astfel cum s‑a văzut anterior, că alocațiile pentru copiii aflați în întreținere sunt recunoscute numai familiilor care nu ating un anumit prag de venit minim. Din acest motiv, aceste alocații se deosebesc de modelul tipic al alocațiilor familiale prevăzute de legislația Uniunii: acestea sunt, în fapt, recunoscute nu numai pe baza condițiilor legate de numărul și de vârsta copiilor, ci și pe baza unui element suplimentar, și anume venitul familiei.
26. Totuși, în cazul copiilor cu handicap sever, legislația spaniolă prevede că venitul nu mai este o condiție relevantă și că nu se mai ține seama de vârsta copiilor. Pe de altă parte, gradul de invaliditate are o influență asupra cuantumului sumelor plătite.
27. În ceea ce privește Germania, mecanismul „normal” al alocațiilor familiale se încadrează, fără îndoială, în modelul regulamentului: contează, în fapt, numai numărul și vârsta copiilor, iar venitul familiei nu joacă niciun rol. Cu toate acestea, și în sistemul german, în cazul copiilor cu handicap, sistemul funcționează într‑un mod diferit, pentru că nu se mai ține seama de vârstă.
28. Este evident, prin urmare, că nici sistemul german, nici sistemul spaniol nu prevăd, în cazul copiilor majori cu handicap, un sistem perfect coerent cu definiția „alocațiilor familiale” cuprinsă în regulament. În ambele cazuri, pentru copiii majori cu handicap, tocmai condiția handicapului determină dreptul la prestație, care, în principiu, nu ar exista altfel. Cu alte cuvinte, atât legislația spaniolă, cât și cea germană recunosc prestația luând în considerare un element suplimentar (invaliditatea) față de cele două (vârsta și numărul copiilor) care, potrivit regulamentului, sunt singur ele care pot determina dreptul la o prestație ce poate fi definită drept „alocații familiale”. În plus, în cazul prestației spaniole, faptul că se ține cont și de gradul de handicap pentru a stabili cuantumul alocației pentru copiii aflați în întreținere introduce un element suplimentar de diferențiere.
29. Trebuie însă subliniat faptul că, astfel cum am arătat anterior, în declarațiile prevăzute la articolul 5 din regulament, atât Regatului Spaniei, cât și Republica Federală Germania au menționat, printre prestațiile care intră în sfera de aplicare a articolelor 77 și 78 din regulament, alocațiile pentru copiii aflați în întreținere prevăzute de legislația spaniolă și, respectiv, alocațiile familiale prevăzute de legislația germană.
30. În această privință, jurisprudența a susținut că, deși faptul de a nu fi introdus o prestație în declarația prevăzută de articolul 5 din regulament nu este suficient pentru a exclude că această prestație se poate număra printre cele prevăzute la articolul 77, dimpotrivă, prestațiile care au fost introduse într‑o astfel de declarație intră automat în sfera de aplicare a articolului 77.
Cu alte cuvinte, un stat nu poate, după introducerea unei prestații în declarația sa, să încerce să se sustragă obligațiilor sale susținând că această prestație nu îndeplinește cerințele stabilite de regulament pentru a intra în sfera de aplicare a articolului 77(12) .
31. Prin urmare, rezultă că, în general, atât Regatul Spaniei, cât și Republica Federală Germania sunt obligate să recunoască alocațiile pentru copiii aflați în întreținere și, respectiv, alocațiile familiale plătite în favoarea copiilor majori cu handicap ca fiind „alocații familiale” în sensul articolului 77 din regulament.
32. Comisia a insistat, în cadrul ședinței, asupra necesității ca prestațiile spaniole să fie evaluate pe baza caracteristicilor lor obiective, indiferent de numele lor sau de faptul că au fost notificate în temeiul articolului 5. Această poziție nu poate fi admisă.
33. În primul rând, astfel cum am văzut, ambele state membre au recunoscut dreptul la prestațiile în cauză. Acest fapt nu stabilește, în sine, care dintre cele două state ar trebui să le plătească, ci înseamnă doar că trebuie să se aplice, în situațiile care privesc cele două state în cauză, regulile prevăzute la articolele 77 și 78 pentru a stabili care stat trebuie să efectueze prestațiile. Aceasta, referindu‑ne tot la relațiile dintre Spania și Germania, atât în cazul rezidenților din Spania care au lucrat în Germania (ca în speță), cât și în situația inversă.
34. În al doilea rând, poziția Comisiei prezintă riscul de a lipsi aproape complet de efect util articolul 5 din regulament și obligația comunicării prevăzute de acesta. Este adevărat că noțiunea „alocații familiale” în sensul regulamentului este o noțiune de drept al Uniunii, care este explicitată la articolul 1 din regulament. Este adevărat în același timp că, potrivit jurisprudenței, astfel cum s‑a văzut(13) în practică, această noțiune cuprinde, pe de o parte, prestațiile pe care statele membre le‑au declarat în temeiul articolului 5 și, pe de altă parte, alte prestații, care,
deși nu au fost declarate, au caracteristicile prevăzute la articolul 1 litera (u) pentru „alocațiile familiale”.
35. Urmarea liniei interpretative a Comisiei ar risca de asemenea să fragmenteze în mod inacceptabil contextul prestațiilor datorate pentru copiii aflați în întreținere. În cazul în speță, de exemplu, și alocațiile familiale germane, când sunt plătite în favoarea familiilor persoanelor majore cu handicap, ar trebui să fie, cel mai probabil, excluse din domeniul de aplicare al articolelor 77 și 78 din regulament(14) . S‑ar putea pune întrebarea câte „alocații familiale” recunoscute și declarate de diferitele statele membre în temeiul articolului 5 s‑ar încadra, fără nicio îndoială, dacă sunt examinate potrivit modalităților susținute de Comisie, în definiția prevăzută la articolul 1 litera (u).
36. Arătăm de asemenea că Regatul Spaniei, atât în observațiile sale scrise, cât și în cadrul ședinței, nu a contestat faptul că prestațiile prevăzute prin Decretul legislativ regal nr. 1/94 intră în sfera de aplicare a articolelor 77 și 78 din regulament. Este bine să subliniem că, deși, în prezenta acțiune, această calificare este nerelevantă pentru Spania, în alte cazuri ar putea în schimb impune acestui stat membru să plătească prestații care nu ar fi datorate dacă, dimpotrivă, acestea nu ar intra sub incidența articolelor menționate 77 și 78.
37. În fine, se poate remarca de asemenea că au existat hotărâri ale Curții în care, fie și implicit, ambele prestații ce constituie obiectul acestei dezbateri au fost considerate ca intrând în sfera de aplicare a articolelor 77 și 78 din regulament(15) .
38. Pentru toate motivele expuse, considerăm că, pentru a răspunde la întrebările preliminare adresate în prezenta cauză, se poate considera că cele două prestații, atât cea spaniolă, cât și cea germană, intră sub incidența articolului 77. Aceasta este de fapt concluzia la care a ajuns în mod implicit și instanța de trimitere, pe baza examinării dispozițiilor naționale relevante.
IV – Cu privire la prima și la a doua întrebare
39. Prima și a doua întrebare preliminară sunt formulate în mod aproape identic și se referă la două dispoziții (articolul 77 și articolul 78 din regulament) care, cu excepția faptului că se ocupă de lucrătorii la pensie și, respectiv, de orfani sunt de asemenea aproape identice. Cele două întrebări trebuie să fie, prin urmare, analizate împreună.
40. Prin aceste întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, administrația unui stat membru poate refuza în mod legal să plătească alocațiile familiale unui fost lucrător (sau copiilor săi orfani), rezident în străinătate, în cazul în care acesta are dreptul la alocațiile familiale în statul de reședință, dar nu le percepe deoarece a optat(16) pentru o prestație alternativă incompatibilă cu acestea, acordată de statul de reședință.
41. Vom analiza în continuare prima întrebare, referitoare la articolul 77: având în vedere caracterul identic al articolului 77 și al articolului 78, concluziile finale se vor aplica și celui de al doilea și, prin urmare, celei de a doua întrebări.
42. Întrebarea își găsește rațiunea de a fi în faptul că, în temeiul articolului 77 din regulament, în cazul în care un pensionar are dreptul la prestații pe baza legislației mai multor state membre, revine în principiu statului de reședință obligația de a plăti alocațiile familiale. Aceasta cu condiția totuși ca dreptul în cauză să fie „dobândit” în conformitate cu legislația statului respectiv. În esență, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă în cazul în speță se poate considera că dreptul la alocațiile familiale în Spania este „dobândit”, deși alocațiile nu sunt încasate, întrucât reclamanții în acțiunea principală ar putea primi plata acestora dacă ar renunța la prestațiile alternative pentru care au optat.
43. La prima vedere, urmând cu strictețe textul normei, întrebarea nu pare să pună probleme majore. S‑ar putea astfel constata că, pentru ca un drept să poată fi considerat „dobândit” în temeiul articolului 77 din regulament, este suficient ca potențialului beneficiar să poată obțină, la cerere, prestația. În acest context, ar fi lipsit de relevanță faptul că nu s‑a depus o cerere, precum și faptul că beneficiarul a optat pentru o prestație alternativă: în ambele cazuri, neobținerea alocației familiale ar fi consecința unui act de voință al beneficiarului, iar dreptul ar fi oricum „dobândit”.
44. Trebuie amintit că jurisprudența Curții a afirmat în repetate rânduri, în legătură cu articolul 76 alineatul (1) din regulament, că o prestație nu este „datorată”(17) dacă, deși are dreptul, beneficiarul nu o primește deoarece, de exemplu, nu a depus o cerere(18) . Alineatul (2) al articolului 76, care, în versiunea în prezent în vigoare, prevede, dimpotrivă, că neprezentarea cererii de prestații pentru care există dreptul permite unui stat membru să acționeze ca și cum statul căruia trebuia să îi fie prezentată cererea ar fi acordat prestațiile, a fost adăugat ulterior de legiuitor(19), ca o reacție la acest punct de vedere al Curții.
45. Pe de altă parte, Curtea a declarat recent că această jurisprudență, deși în mod evident nu mai este aplicabilă alineatului (1) al articolului 76 din regulament, ca urmare a intervenției legiuitorului, rămâne totuși valabilă pentru dispoziții similare care, în acest domeniu, nu au fost modificate(20) .
46. Pe baza hotărârilor menționate ale Curții, ar trebui, așadar, ca la primele două întrebări adresate de instanța de trimitere să se răspundă în sensul că este exclus ca reclamanții din acțiunea principală, care au optat, în Spania, pentru o prestație diferită și alternativă alocațiilor familiale, să aibă în acest stat membru un drept „dobândit” la alocațiile familiale.
47. Cu toate acestea, există două argumente care ar putea fi folosite pentru a susține că jurisprudența descrisă mai sus nu se aplică articolului 77 alineatul (1) din regulament.
48. Se pot utiliza, în primul rând, diferențele lexicale existente între articolul 76 și articolul 77. Astfel cum am văzut, într‑adevăr, articolul 76 se referă la prestații „datorate”(21), iar articolul 77, în partea relevantă pentru prezenta acțiune, se referă la un drept „dobândit”. Această diferență se găsește neschimbată în diferitele versiuni lingvistice ale normei. S‑ar putea susține, așadar, că jurisprudența dezvoltată de Curte cu referire la articolul 76 nu poate fi transpusă la următorul articol, deoarece se referă la o situație diferită. În acest context, alegerea legiuitorului de a modifica numai articolul 76, iar nu și articolul 77, ar putea fi explicată având în vedere că legiuitorul nu a considerat că este necesar să intervină asupra celei de a doua dispoziții.
49. În al doilea rând, ca alternativă se poate propune aplicarea prin analogie, și în cazul articolului 77, a alineatului (2) al articolului 76, care permite unui stat, astfel cum am văzut, să acționeze ca și cum o prestație ar fi fost acordată efectiv într‑un alt stat în cazul în care acest lucru nu s‑a întâmplat doar din cauza neprezentării unei cereri. Aceasta este soluția care a fost sugerată în special de guvernul german în observațiile sale scrise, bazându‑se mai ales pe comparabilitatea situațiilor reglementate de cele două articole și pe interpretarea teleologică, în lumina voinței legiuitorului, a alineatului adăugat în 1989 la articolul 76.
50. Deși am înțeles și, în parte, împărtășim preocupările care stau la baza celor două argumente descrise mai sus, acestea nu sunt convingătoare, în opinia noastră, având în vedere în special jurisprudența consolidată a Curții.
51. În ceea ce privește primul argument, diferențele lexicale dintre cele două dispoziții în cauză nu sunt suficient de clare pentru a le putea distinge în vederea aplicării principiilor jurisprudențiale. Trebuie remarcat faptul că, în interpretarea articolului 76 din regulament, Curtea nu a zăbovit prea mult în subtilități lexicale și, în esență, a interpretat norma într‑un mod foarte pragmatic, concentrându‑se numai pe încasarea sau neîncasarea prestației
de către persoana interesată(22) . În plus, în interpretarea normei, Curtea a subliniat de asemenea importanța de a oferi acesteia o interpretare în favoarea realizării liberei circulații a lucrătorilor(23) . Constatăm totodată că și guvernul german pare să fi exclus posibilitatea de a face o astfel de distincție și a propus în schimb o alternativă, și anume aplicarea prin analogie a articolului 76 alineatul (2).
52. Nici această a doua alternativă nu poate fi, în opinia noastră, acceptată. Alineatul (2) al articolului 76, într‑adevăr, trebuie să fie considerat în toate privințele, având în vedere jurisprudența citată, ca o clauză care limitează dreptul la o prestație prevăzută de regulament. Ca atare, această clauză trebuie să fie interpretată în mod restrictiv(24) . În plus, Curtea a respins recent aplicarea prin analogie a acestei norme într‑o situație asemănătoare în multe privințe cu cea din speță(25) .
53. În încheierea analizei noastre cu privire la prima și la a doua întrebare, propunem Curții să le soluționeze declarând că, într‑o situație precum cea din acțiunea principală, o prestație datorată în temeiul articolului 77 sau al articolului 78 din regulament nu poate fi refuzată de autoritățile unui stat membru în care beneficiarii au dobândit dreptul la o pensie în temeiul legislației naționale în cazul în care în statul de reședință este prevăzută o prestație similară cu o valoare mai mare, care este însă incompatibilă cu o altă prestație pentru care persoana în cauză a optat, folosind posibilitatea de a alege.
V – Cu privire la a treia întrebare preliminară
54. Prin a treia întrebare preliminară, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă soluția la primele două întrebări trebuie să fie diferită în cazul în care alocațiile familiale din statul de reședință, deși recunoscute în principiu, nu pot fi obținute efectiv deoarece prestația alternativă incompatibilă cu acestea este obligatorie,
astfel încât potențialii beneficiari nu au nici măcar posibilitatea de a opta, în locul acesteia din urmă, pentru alocațiile familiale.
55. Întrebarea se pune, deși nu explicit, în cazul în care Curtea va afirma că, într‑o situație precum cea descrisă în prima și în a doua întrebare (dreptul de a alege între alocațiile familiale și alte prestații, cu alegerea acestora din urmă de către persoana interesată), statul în care s‑a desfășurat activitatea profesională (în acest caz, Germania) poate refuza plata alocațiilor familiale.
56. Deoarece propunem Curții să răspundă în mod contrar la primele două întrebări preliminare, răspunsul care trebuie dat la a treia întrebare rezultă în mod automat din cel propus pentru primele două. Dacă dreptul la alocațiile familiale germane este valabil în cazul în care alocațiile familiale spaniole nu sunt încasate ca urmare a opțiunii potențialilor beneficiari, cu atât mai mult acest drept va fi valabil în cazul în care o astfel de posibilitate de opțiune nu există. În acest caz, nu se poate spune nici chiar că există un drept de a încasa alocațiile familiale în Spania: instanța de trimitere menționează că, în opinia sa, într‑o astfel de situație, alocațiile familiale germane ar trebui să fie plătite în continuare.
57. Prin urmare, propunem Curții să răspundă la a treia întrebare preliminară declarând că cele menționate în răspunsul la primele două întrebări se aplică și în cazul în care plata alocațiilor familiale în statul de reședință, deși prevăzută teoretic, nu poate avea loc nici chiar în urma unei opțiuni în acest sens a beneficiarilor.
VI – Concluzii
58. Pe baza considerațiilor expuse, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Sozialgericht Nürnberg în modul următor:
„1) O prestație datorată în temeiul articolului 77 sau al articolului 78 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității nu poate fi refuzată de autoritățile unui stat membru în care beneficiarii au dobândit dreptul la o pensie în temeiul legislației naționale în cazul în care în statul de reședință este prevăzută o prestație asemănătoare cu o valoare mai mare, care este însă incompatibilă cu o altă prestație pentru care persoana interesată a optat, folosind posibilitatea de a alege.
2) Acest lucru se aplică și în cazul în care plata alocațiilor familiale în statul de reședință, deși prevăzută teoretic, nu poate avea loc nici chiar în urma unei opțiuni în acest sens din partea beneficiarilor.”
(1) .
(2)
– Regulamentul (CEE) nr. 1408 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26). Titlul regulamentului menționat aici este cel din versiunea sa consolidată.
(3)
– Regulamentul (CE) nr. 883 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).
(4)
– JO 2003, C 210, p. 1.
(5)
– JO 2005, C 79, p. 9.
(6)
– În prezent reglementate de Legea federală privind prestațiile pentru copiii aflați în întreținere (Bundeskindergeldgesetz) din 11 octombrie 1995, cu modificările ulterioare.
(7)
–	Real decreto legislativo del 20 junio 1994, n° 1/1994, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social (BOE nr. 154 din 29 iunie 1994).
(8)
–	Ley del 7 abril 1982, n° 13/1982, de Integración Social de los Minusválidos (BOE nr. 103 din 30 aprilie 1982).
(9)
– Una dintre cauze se referă la văduva unui pensionar care a decedat între timp.
(10)
– Hotărârea din 27 septembrie 1988, Lenoir (313/86, Rec., p. 5391, punctul 10), Hotărârea din 20 martie 2001, Fahmi și Esmoris Cerdeiro‑Pinedo Amado (C‑33/99, Rec., p. I‑2415, punctele 33 și 34), și Hotărârea din 31 mai 2001, Leclere și Deaconescu (C‑43/99, Rec., p. I‑4265, punctele 41 și 42).
(11)
– Hotărârea Lenoir, citată la nota de subsol 10 (punctul 16).
(12)
– Hotărârea din 11 iunie 1991, Athanasopoulos și alții (C‑251/89, Rec., p. I‑2797, punctul 28).
(13)
– A se vedea nota precedentă.
(14)
– Cu rezultate, trebuie subliniat acest lucru, opuse celor preconizate de Comisie. Probabil că alocațiile familiale germane nu ar mai fi datorate în acest caz.
(15)
– A se vedea, de exemplu, Hotărârea din 24 septembrie 2002, Martínez Domínguez și alții (C‑471/99, Rec., p. I‑7835).
(16)
– Existența posibilității de a opta
între alocațiile familiale și o prestație alternativă incompatibilă cu acestea este un element esențial al primelor două întrebări preliminare. Instanța de trimitere a formulat a treia întrebare pentru cazul opus, în care nu există posibilitatea de a opta.
(17)
– O astfel de jurisprudență s‑a format pe baza textului original al articolului 76 din regulament, care se referea la prestații „datorate”, cu privire atât la cele ale statului locului de muncă, cât și la cele ale statului de reședință. Textul original al articolului 76 prevedea: „Dreptul la prestații sau alocații familiale datorate în temeiul articolelor 73 și 74 se suspendă dacă, din cauza desfășurării unei activități profesionale, trebuie plătite de asemenea prestații sau alocații familiale și în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu își au reședința membrii de familie”.
(18)
– Hotărârea din 13 noiembrie 1984, Salzano (191/83, Rec., 3741, punctul 10), Hotărârea din 23 aprilie 1986, Ferraioli (153/84, Rec., p. 1401, punctul 14), și Hotărârea din 4 iulie 1990, Kracht (C‑117/89, Rec., p. I‑2781, punctul 11).
(19)
– Prin Regulamentul (CEE) nr. 3427 al Consiliului din 30 octombrie 1989 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, precum și a Regulamentului (CEE) nr. 574/72 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 331, p. 1).
(20)
– Hotărârea din 14 octombrie 2010, Schwemmer (C‑16/09, Rep., p. I‑9717, punctul 57). În acest caz, Curtea a aplicat jurisprudența menționată pentru a interpreta articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 574 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială lucrătorilor salariați și familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74).
(21)
– A se vedea nota de subsol 17.
(22)
– În acest sens s‑a exprimat în mod explicit avocatul general Darmon în Concluziile prezentate la 11 octombrie 1984 în cauza Salzano, citată la nota de subsol 18 (punctul 7).
(23)
– A se vedea, de exemplu, Hotărârea Ferraioli, citată la nota de subsol 18 (punctele 16 și 17), și Hotărârea Schwemmer, citată la nota de subsol 20 (punctul 58).
(24)
– A se vedea Hotărârea din 8 martie 2001, Jauch (C‑215/99, Rec., p. I‑1901, punctul 21).
(25)
– Hotărârea Schwemmer, citată la nota de subsol 20 (punctul 57).