CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL EVGENI TANCHEV
prezentate la 4 iulie 2019(1)
Cauza C‑56/18 P
Comisia Europeană
împotriva
Gmina Miasto Gdynia
și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo
„Recurs – Ajutoare de stat – Articolul 108 alineatul (2) TFUE – Ajutor pentru investiții – Ajutor pentru funcționare – Infrastructură aeroportuară – Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestuia – Anulare de către Tribunal – Normă fundamentală de procedură – Drepturile procedurale ale părților interesate”
1.        Prin prezentul recurs, Comisia Europeană solicită anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T‑263/15(2), în măsura în care prin aceasta au fost anulate articolele 2 și 5 din Decizia (UE) 2015/1586 a Comisiei(3). În decizia respectivă, Comisia a constatat că municipalitățile poloneze Gdynia și Kosakowo au acordat ajutoare de stat incompatibile cu piața internă societății Port Lotniczy Gdynia‑Kosakowo sp. z o.o. (denumită în continuare „PLGK”) pentru a acoperi atât costurile de investiții pentru conversia aeroportului militar Gdynia‑Oksywie situat în nordul Poloniei într‑un aeroport civil (denumit în continuare „ajutor pentru investiții”), cât și costurile de funcționare ale viitorului aeroport (denumit în continuare „ajutor pentru funcționare”). Comisia a examinat finanțarea în valoare totală de aproximativ 207,48 de milioane de zloți polonezi (PLN) (aproximativ 48,7 milioane de euro). Decizia în litigiu a înlocuit decizia anterioară emisă cu privire la același caz, respectiv Decizia 2014/883/UE a Comisiei(4), pe care a retras‑o.
2.        În prezenta cauză, Curtea trebuie să examineze în special dacă cerința de a solicita părților interesate să își exprime poziția în cursul procedurii în materie de ajutoare de stat, ca urmare a unei modificări substanțiale a cadrului juridic, constituie o normă fundamentală de procedură (a cărei încălcare ar impune ca decizia să fie anulată, indiferent de impactul pe care o asemenea modificare l‑ar putea avea asupra deciziei) sau dacă, astfel cum reiese din concluzii, o asemenea cerință se aplică numai în cazul în care acea modificare substanțială ar putea avea un impact asupra deciziei.
I.      Istoricul cauzei și decizia în litigiu
3.        Istoricul relativ complex al litigiului este descris în detaliu la punctele 1-25 din hotărârea atacată. În scopurile prezentului recurs, ne vom limita la următorul rezumat.
4.        La 7 septembrie 2012, Polonia a notificat Comisiei, din motive de securitate juridică, planurile de finanțare a proiectului menționat mai sus. Ulterior, Polonia a confirmat faptul că finanțarea notificată fusese deja acordată în mod irevocabil.
5.        În urma corespondenței dintre Comisie și Polonia, prin decizia din 2 iulie 2013, Comisia a inițiat o procedură oficială de investigare, în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE, și a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile [Decizia C(2013) 4045 final din 2 iulie 2013 privind măsura SA.35388 (2013/C) (ex 2013/NN și ex 2012/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia‑Kosakowo (JO 2013, C 243, p. 25) (denumită în continuare „decizia de deschidere”). În lipsa oricăror observații din partea Poloniei sau din partea părților interesate, la 11 februarie 2014, Comisia a adoptat Decizia 2014/883 prin care a constatat că ajutorul de stat (atât ajutorul pentru investiții, cât și ajutorul pentru funcționare) este incompatibil cu piața internă. Comisia a analizat acest ajutor prin prisma derogării de la articolul 107 alineatul (3) litera (a) TFUE și a Liniilor directoare privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013 (JO 2006, C 54, p. 13, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 231, denumite în continuare „Liniile directoare privind ajutoarele regionale”).
6.        Atât municipalitățile Kosakowo și Gdynia, cât și PLGK au contestat în fața Tribunalului Decizia 2014/883 (cauzele T‑215/14 și T‑217/14). Polonia a intervenit în ambele cauze. Între timp, la 7 mai 2014, Tribunalul Districtual Gdańsk‑Polnoc a pronunțat o hotărâre prin care PLGK a fost declarată în stare de insolvență și s‑a dispus lichidarea acesteia. În cursul procedurii în fața Tribunalului, la 26 februarie 2015, Comisia a retras Decizia 2014/883 și a înlocuit‑o cu decizia în litigiu. Acest lucru s‑a întâmplat întrucât în decizia de deschidere s‑a concluzionat că investițiile în clădiri și echipamente pentru pompieri, vamă, agenți de securitate aeroportuară, poliție și poliția de frontieră nu constituiau ajutor de stat, iar Comisia a considerat că această concluzie nu ar fi trebuit pusă sub semnul întrebării în decizia finală cu privire la măsură.
7.        În perioada dintre adoptarea Deciziei 2014/883 și adoptarea deciziei în litigiu, la 4 aprilie 2014, a intrat în vigoare Comunicarea Comisiei din 31 martie 2014 – Orientări privind ajutoarele de stat destinate aeroporturilor și companiilor aeriene (JO 2014, C 99, p. 3, denumite în continuare „Orientările din 2014”), care au înlocuit Orientările din 2005 privind sectorul aviației pentru ajutoarele pentru investiții acordate aeroporturilor (denumite în continuare „Orientările din 2005”)(5). În decizia în litigiu, Comisia a constatat că, având în vedere punctul 172 din Orientările din 2014, principiile din aceste orientări nu erau aplicabile ajutorului pentru investiții acordat înainte de 4 aprilie 2014, dar erau imediat aplicabile ajutorului pentru funcționare.
8.        În considerentul (244) al deciziei în litigiu, Comisia a menționat că și‑a întemeiat aprecierea cu privire la ajutorul pentru funcționare de la considerentul (227) al Deciziei 2014/883/UE pe constatarea potrivit căreia „acordarea de ajutoare de exploatare pentru a asigura funcționarea unui proiect de investiții care beneficiază de ajutor incompatibil este, prin natura sa, incompatibil cu piața internă”. Fără ajutorul incompatibil pentru investiții, aeroportul din Gdynia nu ar fi existat, întrucât acesta este finanțat în întregime prin acest ajutor, iar ajutorul pentru funcționare nu poate fi acordat pentru o infrastructură aeroportuară inexistentă. În considerentul (245) al deciziei în litigiu, Comisia a arătat că această concluzie formulată în temeiul Orientărilor din 2005 este, de asemenea, valabilă conform Orientărilor din 2014 și suficientă pentru a constata că ajutorul pentru funcționare acordat operatorului aeroportuar este incompatibil cu piața internă. În considerentele (246) și (247) ale deciziei în litigiu, Comisia face trimitere la prima condiție de compatibilitate stabilită în Orientările din 2014 (punctul 113) și la Decizia 2014/883, explicând că, în cazul în care ajutorul respectiv nu a fost compatibil cu Orientările din 2005, acesta nu ar fi compatibil nici cu Orientările din 2014. În sfârșit, în considerentele (248) și (249) ale deciziei în litigiu, Comisia analizează, din motive de exhaustivitate, compatibilitatea ajutorului pentru funcționare cu Liniile directoare privind ajutoarele regionale.
II.    Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
9.        Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 15 mai 2015, Gdynia și PLGK (în prezentul recurs denumite împreună în continuare „intimatele”) au introdus o acțiune împotriva deciziei în litigiu. Polonia a intervenit în susținerea acestei acțiuni. Prin hotărârea atacată, Tribunalul a admis a treia critică expusă în cadrul celui de al șaselea motiv invocat de Gdynia și de PLGK, în cadrul căruia acestea au reproșat Comisiei că a adus atingere drepturilor lor procedurale în calitate de părți interesate (și anume, prin privarea acestora de posibilitatea de a prezenta observații cu privire la aplicarea noilor Orientări din 2014).
III. Cererea de recurs
A.      Primul și al doilea motiv de recurs
1.      Primul aspect al primului motiv de recurs (calificarea juridică eronată a dreptului părților interesate de a prezenta observații)
a)      Scurt rezumat al argumentelor părților
10.      Comisia susține că, în decizia în litigiu, constatarea sa că ajutorul pentru funcționare era incompatibil cu piața internă s‑a bazat pe două motive separate. Principalul motiv a fost acela că ajutorul pentru investiții era el însuși incompatibil cu piața internă, în timp ce neîndeplinirea primei condiții din Orientările din 2014 (ajutorul pentru funcționare trebuie să contribuie la un obiectiv de interes comun bine definit) a reprezentat doar al doilea motiv, complementar. Cu toate acestea, raționamentul Tribunalului s‑a bazat pe ipoteza că incompatibilitatea ajutorului de funcționare cu piața internă rezultă exclusiv din aplicarea Orientărilor din 2014.
11.      Potrivit primului aspect al primului motiv, Tribunalul a săvârșit o eroare pentru că a aplicat „dreptul părților interesate de a prezenta observații”, prevăzut la articolul 108 alineatul (2) TFUE, cu încălcarea Hotărârii din 8 mai 2008, Ferriere Nord/Comisia (C‑49/05 P, nepublicată, EU:C:2008:259, denumită în continuare „Hotărârea Ferriere Nord”, punctele 78-84).
12.      Comisia susține că, dat fiind că Polonia nu a formulat o acțiune împotriva deciziei în litigiu întemeiată pe o încălcare a dreptului său la apărare sau a dreptului său la o procedură în contradictoriu, este inadmisibil ca aceasta să invoce acum un motiv în acest sens.
13.      În continuare, potrivit Comisiei, dat fiind faptul că încălcarea dreptului părților interesate de a prezenta observații nu constituie o normă fundamentală de procedură, Tribunalul ar fi trebuit să declare a treia critică expusă în cadrul celui de al șaselea motiv al acțiunii ca fiind inadmisibilă, iar acest motiv nu ar fi trebuit să fie examinat din oficiu.
14.      Intimatele susțin că abordarea Comisiei reduce la minimum importanța dreptului părților interesate de a fi audiate înainte de adoptarea unei decizii. Intimatele consideră că Hotărârea din 11 decembrie 2008, Comisia/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, denumită în continuare „Hotărârea Freistaat Sachsen”, punctul 56), indică în mod clar că, în cazul în care o modificare a cadrului juridic are loc înainte de adoptarea unei decizii, Comisia trebuie să solicite părților interesate să își prezinte observațiile cu privire la compatibilitatea ajutorului respectiv. Intimatele consideră că există diferențe importante de fapt și de drept între Hotărârea Ferriere Nord și prezenta cauză. În Hotărârea Ferriere Nord, decizia de deschidere și decizia finală erau identice. În plus, în cauza respectivă, cadrele juridice care s‑au succedat erau în esență identice, ceea ce a permis Curții să considere că Comisia nu era obligată să invite părțile să prezinte observații.
15.      În prezenta cauză, în definitiv, diferențele semnificative dintre cadrele juridice și obligația Comisiei de a defini în mod suficient parametrii aprecierii sale au fost cele care au determinat Tribunalul să califice obligația care îi revenea Comisiei de a permite părților interesate să prezinte observații drept o normă fundamentală de procedură. Contrar celor susținute de Comisie, nu impactul unor eventuale observații cu privire la decizia finală este cel care dă naștere obligației de a invita părțile să prezinte observații cu privire la modificările aduse cadrului juridic, ci mai degrabă caracterul substanțial al modificării respective.
16.      Guvernul polonez consideră că dreptul persoanelor interesate de a prezenta observații în cadrul unei proceduri oficiale de investigare trebuie să fie analizat, într‑un mod mai general, ca un element esențial al bunei administrări a justiției, în temeiul articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În procedurile sale, Comisia este obligată să respecte carta, care impune Comisiei obligații care sunt mai stricte în această privință decât erau înainte de intrarea în vigoare a cartei. Guvernul polonez consideră că, în Hotărârea Freistaat Sachsen (punctul 55), Curtea a reținut că obligația Comisiei de a permite părților interesate să prezinte observații constituie o normă fundamentală de procedură. În continuare, la punctul 56 din acea hotărâre, Curtea a formulat o excepție de la acest principiu în cazul unei modificări nesubstanțiale a cadrului juridic anterior adoptării deciziei. Această excepție ar trebui interpretată în mod strict și ar trebui respinsă în prezenta cauză având în vedere că Orientările din 2014 au condus la o modificare substanțială a cadrului juridic. În definitiv, comportamentul Comisiei a adus atingere dreptului său la apărare în calitate de stat membru, destinatar al deciziei în litigiu.
b)      Analiză
17.      În Hotărârea Ferriere Nord, la punctul 83, Curtea a abordat pentru prima dată aspectul legat de dreptul persoanelor interesate de a își prezenta observațiile, statuând că „Comisia nu a desprins din noul cadru principii și criterii de apreciere care să îi fi modificat analiza și că, în aceste circumstanțe specifice, o nouă consultare cu părțile interesate nu era necesară, în măsura în care aceasta nu este susceptibilă să modifice decizia atacată”. Amintim că Curtea a făcut trimitere în mod explicit la potențialul impact al modificării cadrului juridic asupra deciziei.
18.      Ulterior, Curtea a adoptat o poziție cu privire la acest aspect în Hotărârea Freistaat Sachsen, la punctele 55 și 56. În această hotărâre, Curtea nu a făcut nicio trimitere explicită la potențialul impact al modificării cadrului juridic asupra deciziei respective, dar a reținut că „atunci când Comisia decide să deschidă procedura oficială de investigare în legătură cu un proiect de ajutor, aceasta trebuie să dea posibilitatea persoanelor interesate, printre care întreprinderea sau întreprinderile în cauză, să își prezinte observațiile. Această normă are caracterul unei norme fundamentale de procedură. […] Rezultă de aici că, în cazul în care regimul juridic sub incidența căruia un stat membru a notificat un ajutor preconizat se schimbă înainte de adoptarea deciziei de către Comisie, aceasta trebuie, pentru a se pronunța, astfel cum are obligația, pe baza normelor noi, să solicite persoanelor interesate să își exprime poziția în legătură cu compatibilitatea acestui ajutor cu normele noi. Situația este diferită numai dacă noul regim juridic nu conține nicio modificare substanțială în raport cu cel în vigoare anterior” (sublinierea noastră; în această hotărâre Curtea citează Hotărârea Ferriere Nord, punctele 68-71).
19.      Amintim că Hotărârea Freistaat Sachsen, în special punctul 56 din această hotărâre, abordează o chestiune juridică diferită de cea în discuție în Hotărârea Ferriere Nord. Cauza anterioară se referea la aspectul dacă Comisia a încălcat principiul neretroactivității prin faptul că a aplicat Regulamentul nr. 70/2001 atunci când a luat decizia în cauza respectivă. Acest regulament era nou la momentul respectiv și definea categoriile de ajutor de stat pentru întreprinderi mici și mijlocii ca fiind compatibile cu piața internă și a nu fi supuse obligației de notificare în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE. Acesta a intrat în vigoare după ce măsura de ajutor a fost notificată Comisiei. Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la aplicarea acestui regulament și, prin urmare, punctul 56 din Hotărârea Freistaat Sachsen ar trebui abordat din această perspectivă.
20.      În opinia noastră, prezenta cauză este similară cu cea în care a fost pronunțată Hotărârea Ferriere Nord, în care Comisia nu consultase părțile interesate cu privire la condițiile de compatibilitate stabilite în orientările care intraseră în vigoare înainte de adoptarea deciziei în litigiu. Tocmai acesta a fost contextul faptic în care Curtea nu a considerat că o asemenea consultare are caracterul unei norme fundamentale de procedură.
21.      În pofida Hotărârii Ferriere Nord, în hotărârea atacată, Tribunalul a afirmat că faptul că nu a consultat părțile interesate cu privire la noile Orientări din 2014 constituia o încălcare a unei norme fundamentale de procedură, a cărei încălcare determină anularea actului viciat fără a fi necesar să se examineze dacă rezultatul procedurii ar fi fost diferit în lipsa acestei neregularități procedurale (punctele 81 și 83).
22.      Astfel cum am menționat la punctul 2 din prezentele concluzii, în prezenta cauză, am ajuns la concluzia că cerința de consultare a părților interesate în cadrul procedurii se aplică numai în cazul în care modificarea substanțială a cadrului juridic ar putea avea un impact asupra deciziei finale.
23.      Astfel, considerăm că o poziție care ar ignora total un asemenea impact nu ar fi conformă cu jurisprudența Curții. Curtea urmărește să mențină caracterul fundamental și, așadar, excepțional al normelor care constituie norme fundamentale de procedură. Astfel cum a subliniat avocata generală Sharpston în Concluziile prezentate în cauza Spania/Comisia, C‑114/17 P, EU:C:2018:309, punctul 95, „Curtea a statuat că nerespectarea unei norme fundamentale de procedură determină anularea actului viciat. […] În acest context, […] numai cerințele de procedură intrinsec legate de formarea și de exprimarea intenției autorității care adoptă actul sunt esențiale. Respectarea acestora este o chestiune de interes general. […] Aceste cerințe sunt atât de importante, încât orice încălcare determină anularea actului subsecvent, indiferent dacă rezultatul procedurii ar fi fost diferit în cazul în care cerințele ar fi fost respectate”(6).
24.      În plus, pe de o parte, este important să se sublinieze că Tribunalul pare să ignore faptul că în materia ajutoarelor de stat părțile interesate nu dispun de dreptul la apărare sau de dreptul la o dezbatere în contradictoriu cu Comisia, rolul lor fiind numai acela de a furniza toate informațiile necesare pentru orientarea Comisiei(7).
25.      Procedura administrativă în materie de ajutoare de stat este deschisă numai împotriva statului membru responsabil pentru acordarea ajutorului. Acesta este, de asemenea, statul membru destinatar al deciziei finale a Comisiei și, prin urmare, acest lucru justifică statutul privilegiat al statului membru în ceea ce privește comunicarea cu Comisia(8) și, în special, dreptul său la o apărare corectă(9).
26.      Acest lucru contrastează cu drepturile procedurale limitate ale părților interesate în materia ajutoarelor de stat: consultările cu părțile respective au ca scop unic obținerea de la acestea a tuturor informațiile necesare, astfel încât Comisia să își poată baza viitoarele acțiuni pe toate elementele de fapt relevante(10). Rolul esențial al părților interesate este, prin urmare, acela de a fi „surse de informare” pentru Comisie(11). În fapt, chiar guvernul polonez recunoaște, în observațiile sale, că dreptul persoanelor interesate de a prezenta observații nu este „identic” cu dreptul la apărare conferit statului membru în cauză.
27.      Astfel, părțile interesate nu au un rol special în cadrul procedurii și, în mod clar, nu pot beneficia de drepturi la fel de extinse ca cele ale statului membru pârât(12) – dreptul de a fi ascultat în cadrul procedurii este un drept recunoscut persoanelor împotriva cărora a fost inițiată procedura(13). În special, ele nu pot invoca dreptul de a participa la dezbateri cu Comisia în același mod în care o poate face statul membru(14). Singurul lor drept este de a fi asociate procedurii într‑o măsură adecvată care ține seama de împrejurările specifice ale speței(15).
28.      Prin urmare, astfel cum a statuat în mod întemeiat Tribunalul, instanțele Uniunii nu pot extinde, în temeiul unor principii juridice generale, precum dreptul la un proces echitabil, dreptul de a fi ascultat, dreptul la bună administrare sau dreptul la egalitate de tratament, drepturile procedurale conferite părților interesate în cadrul procedurilor de control al ajutoarelor de stat prin tratat și prin dreptul derivat(16). Procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE este, prin urmare, o procedură în contradictoriu numai în ceea ce privește statul membru în cauză, nu și în ceea ce privește părțile interesate(17).
29.      În al doilea rând, trebuie arătat că, în hotărârea atacată, Tribunalul nu a statuat că Comisia ar fi trebuit să inițieze o nouă procedură oficială în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE ca atare. În schimb, acesta se limitează la a reproșa Comisiei încălcarea unei norme fundamentale de procedură prin faptul că nu a permis părților interesate să își prezinte observațiile cu privire la Orientările din 2014.
30.      Suntem de acord cu Comisia că rezultă din cuprinsul punctelor 55 și 56 din Hotărârea Freistaat Sachsen că, în ceea ce privește părțile interesate în cadrul procedurilor privind ajutoarele de stat, este necesar să se facă distincția între o „normă fundamentală de procedură” care decurge din articolul 108 alineatul (2) TFUE, pe de o parte, și celelalte drepturi procedurale [care nu sunt legate în mod intrinsec de exprimarea intenției Comisiei în cadrul unei decizii întemeiate pe articolul 108 alineatul (2) TFUE], pe de altă parte(18). Printre aceste drepturi se numără drepturile părților interesate de a prezenta observații privind dispozițiile pe care Comisia intenționează să le aplice pentru a evalua măsura în cauză. Tocmai acest drept este cel care a făcut obiectul Hotărârii Ferriere Nord, în această hotărâre Curtea necalificându‑l ca fiind o „normă fundamentală de procedură” (chiar și guvernul polonez recunoaște acest lucru la punctul 13 din memoriul în răspuns).
31.      Într‑adevăr, obligația Comisiei de a permite părților interesate să prezinte observații în urma inițierii unei proceduri oficiale de investigare constituie o normă fundamentală de procedură (Hotărârea Freistaat Sachsen, punctele 55 și 56). În speță, această obligație este îndeplinită prin publicarea deciziei de deschidere a procedurii. Având în vedere că Comisia nu și‑a întemeiat decizia pe fapte noi, aceasta nu era obligată să reinițieze procedura oficială de investigare și să invite din nou părțile interesate să își prezinte observațiile. Curtea a statuat că, în cazul în care modificarea cadrului juridic survine în cursul procedurii, în măsura în care această modificare a fost în esență identică și nu a fost de natură să modifice analiza inițială propusă de Comisie, nu era necesară o nouă consultare a părților interesate (Hotărârea Ferriere Nord, citată anterior, punctele 79 și 83) – și, astfel cum vom explica mai jos, ne confruntăm cu același scenariu și în prezenta cauză.
32.      În cazul în care consultarea părților interesate ar putea fi considerată a constitui o normă fundamentală de procedură într‑o situație în care cadrul juridic suferă o modificare în cursul procedurii (astfel cum s‑a întâmplat în cazul de față), atunci Curtea nu ar fi examinat în Hotărârea Ferriere Nord impactul noilor dispoziții juridice asupra constatărilor Comisiei. În plus, o asemenea concluzie ar echivala cu o recunoaștere a drepturilor la apărare ale părților interesate, ceea ce ar fi contrar jurisprudenței citate anterior. Cu toate acestea, chiar într‑o atare ipoteză, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că încălcarea dreptului la apărare, care este un drept mai puternic decât dreptul de a prezenta observații, conduce la anularea deciziei în litigiu numai dacă se stabilește că, în lipsa acestei încălcări, este posibil ca rezultatul acestei proceduri să fi fost diferit(19).
33.      Într‑adevăr, dacă o obligație precum cea în discuție în speță ar fi considerată a constitui o normă fundamentală de procedură care implică anularea automată a unei decizii care încalcă această obligație, ne putem regăsi într‑o situație în care drepturile părților interesate sunt mai bine protejate decât aceleași drepturi ale părților la procedură (într‑adevăr, pentru a cauza anularea unei decizii, încălcarea dreptului la apărare trebuie, în principiu, să afecteze destinatarul deciziei).
34.      Aceasta cu atât mai mult cu cât acest lucru ar fi contrar jurisprudenței referitoare la dreptul la apărare al statelor membre (care constituie un drept mai puternic decât dreptul de a formula observații): de exemplu, Curtea a statuat că nu se justifica anularea unei decizii adoptate ulterior deciziei anterioare privind compatibilitatea unui ajutor de stat care fusese anulată, chiar dacă noua decizie a luat în considerare o condiție cu privire la care statul membru nu a fost consultat(20). În mod similar, Curtea a statuat că o decizie nu ar trebui anulată chiar dacă s‑au luat în considerare observații prezentate de părțile interesate care nu au fost înaintate statului membru în cauză în vederea formulării de observații(21). În aceste cauze, Curtea a examinat în mod expres dacă, în cazul în care Comisia s‑ar fi abținut să aplice condiții care nu au fost prezentate statului membru, cu încălcarea dreptului său la apărare, decizia în litigiu ar fi putut fi diferită.
35.      Se poate adăuga faptul că, în cazul în care Curtea nu ar ține seama de o analiză a impactului adoptării de noi orientări asupra deciziei, aceasta ar putea să conducă la neluarea în considerare a unor situații precum cea în discuție în care – deși este adevărat că cadrul juridic s‑a schimbat – ajutorul în cauză era un ajutor pentru funcționare, iar incompatibilitatea nu se întemeia pe cadrul juridic aplicabil acestui tip de ajutor, ci pe incompatibilitatea ajutorului principal pentru susținerea proiectului referitor la viitorul aeroport (ajutorul pentru investiții).
36.      Finanțarea în cauză trebuia să acopere atât costurile de investiții (și anume, conversia aeroportului: ajutorul pentru investiții), cât și costurile de funcționare aferente funcționării aeroportului rezultat din conversie la începutul funcționării acestuia (ajutorul pentru funcționare).
37.      Neregularitatea de procedură identificată de Tribunal se referea numai la ajutorul pentru funcționare.
38.      Ne referim aici la modul de redactare a considerentului (244) al deciziei în litigiu (a se vedea punctul 8 din prezentele concluzii). Concluzia din cadrul acestui considerent este în mod clar autonomă și nu depinde în niciun fel de orientările Comisiei. Aceasta este valabilă atât în temeiul Orientărilor din 2014, cât și în temeiul Orientărilor din 2005 și chiar, de altfel, în temeiul Liniilor directoare privind ajutoarele regionale.
39.      Astfel, la punctul 85 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat legătura evidentă dintre ajutorul pentru investiții și ajutorul pentru funcționare.
40.      Cu toate acestea, a constatat în continuare că există o anumită imprecizie în ceea ce privește cadrul juridic pe care se întemeia această legătură.
41.      Potrivit Tribunalului, această lipsă de precizie decurgea din diferența dintre cadrul juridic menționat la considerentul (245) al deciziei în litigiu și cel menționat la considerentele (227) și (228) ale Deciziei 2014/883, precum și din modul în care a fost redactată această din urmă decizie.
42.      Deși prezentul recurs nu contestă această diferență, suntem de acord cu Comisia că această diferență dintre cadrele juridice nu este, în cele din urmă, relevantă în speță, dat fiind că decizia de a considera că ajutorul pentru funcționare este incompatibil cu piața internă se întemeiază (în principal) pe un principiu de logică generală fondat pe articolul 107 TFUE, care este, în orice caz, aplicabil.
43.      Astfel, în considerentul (244) al deciziei în litigiu, Comisia a făcut trimitere la considerentul (227) al Deciziei 2014/883, reiterând concluzia la care s‑a ajuns în decizia menționată, potrivit căreia „acordarea de ajutoare de exploatare pentru a asigura funcționarea unui proiect de investiții care beneficiază de ajutor incompatibil este, prin natura sa, incompatibil cu piața internă” (sublinierea noastră). În următoarea teză a considerentului (244), Comisia a justificat această concluzie după cum urmează: „Fără ajutorul pentru investiții incompatibil, aeroportul din Gdynia n‑ar fi existat, întrucât acesta este finanțat în întregime prin acest ajutor, iar ajutorul pentru funcționare nu poate fi acordat pentru o infrastructură aeroportuară inexistentă.”
44.      Formalismul excesiv pe care l‑a demonstrat Tribunalul în cadrul hotărârii atacate a fost criticat deja în doctrină(22): „Fără a aduce atingere diferențelor [dintre diferitele orientări], Tribunalului i‑a scăpat un aspect important. Comisia a constatat că ajutorul pentru aeroportul din Gdynia era incompatibil cu piața internă, deoarece acesta a finanțat o infrastructură duplicat și, prin urmare, inutilă. Aeroportul din Gdansk aflat în apropiere nu funcționa la capacitate maximă și nu era necesar să se construiască un alt aeroport. Tribunalul nu a examinat dacă diferențele de formulare dintre orientările privind ajutoarele regionale și orientările privind sectorul aviației ar fi făcut vreo diferență în ceea ce privește constatarea Comisiei potrivit căreia infrastructura nu a servit unui obiectiv legitim de politică publică. Polonia, în mod judicios, nu a susținut că era îndreptățită să‑și irosească banii. Ce se va întâmpla în continuare? Comisia va redeschide probabil procedura oficială de investigare, va soluționa problema privind temeiul juridic al evaluării, va aborda o serie de alte aspecte semnalate de Curte, cum ar fi analiza diferită a ajutorului pentru funcționare și a ajutorului pentru investiții, și va adopta din nou decizia negativă. Este, mai degrabă, de neconceput ca Comisia să admită că ajutorul pentru o infrastructură redundantă este compatibil cu piața internă.”
45.      Trebuie să se adauge că, în mod evident, doar „cu titlu subsidiar” Comisia a arătat în decizia în litigiu că ajutorul pentru funcționare era incompatibil și în temeiul Orientărilor din 2014.
46.      Am merge până la a afirma că este regretabil că Comisia a susținut acest argument complementar pe care Tribunalul s‑a concentrat apoi și l‑a interpretat (în mod eronat) în sensul că impune anularea deciziei în litigiu.
47.      Considerăm că, în decizia în litigiu, Comisia ar fi trebuit să motiveze concluzia privind incompatibilitatea cu piața internă a ajutorului pentru funcționare numai pe baza raționamentului prezentat în considerentele (244) și (245) ale acestei decizii (a se vedea punctul 8 din prezentele concluzii).
48.      Este adevărat că acest lucru ridică întrebarea de ce Comisia nu s‑a limitat la a rectifica decizia anterioară în loc să adopte o nouă decizie (ceea ce a presupus o nouă procedură). Cu toate acestea, astfel cum a explicat Comisia în ședință, aceasta nu reprezenta o opțiune în prezenta cauză, în măsura în care o reducere a finanțării impunea verificarea din nou a îndeplinirii criteriului investitorului privat (astfel încât să se stabilească dacă exista un avantaj economic).
49.      Cele arătate mai sus ridică, de asemenea, întrebarea în ce etapă a procedurii administrative intervine efectiv norma fundamentală de procedură? Astfel cum a susținut Comisia în ședință, acest lucru se întâmplă în cazul în care Comisia are îndoieli cu privire la compatibilitatea cu piața internă a măsurii de ajutor. Începând din acel moment, Comisia are obligația de a publica în Jurnalul Oficial o decizie de deschidere a procedurii oficiale de investigare. Astfel, norma fundamentală de procedură este aceea că toate părțile interesate (concurenți, beneficiari de ajutoare etc.) și toate statele membre au posibilitatea, ca urmare a acestei publicări, să prezinte observații în legătură cu măsura investigată de Comisie.
50.      Prin urmare, în cazul în care, în cursul procedurii în fața Comisiei, există o modificare a cadrului juridic, iar modificarea este substanțială și este de natură să afecteze rezultatul evaluării compatibilității măsurii cu piața internă, Comisia poate invita statul membru să prezinte observații. Cu toate acestea, numai statul membru poate face acest lucru (nu și părțile interesate) și, cel mai important, această situație nu constituie o normă fundamentală de procedură.
51.      Acestea fiind spuse, intimatele susțin, în esență, că poziția susținută de Comisie este contrară cartei și faptului că Uniunea este o comunitate de drept, aducând atingere dreptului părților interesate (PLGK, în calitate de beneficiar al ajutorului), precum și dreptului Poloniei de a prezenta observații. În plus, acestea susțin că carta obligă Comisia să ia în considerare dreptul părților interesate de a fi audiate înainte de luarea unei decizii privind ajutoarele de stat.
52.      Cu toate acestea, este suficient să se arate că intrarea în vigoare a cartei nu a modificat natura drepturilor conferite în temeiul articolului 108 alineatele (2) și (3) TFUE. În plus, controlul ajutoarelor de stat nu este o procedură administrativă inițiată împotriva beneficiarului ajutorului, iar carta nu este destinată să modifice natura controlului ajutoarelor de stat instituit prin Tratatul FUE sau să confere terților un drept de control pe care articolul 108 TFUE nu îl prevede(23).
53.      În cele din urmă, intimatele susțin că practica administrativă a Comisiei în cazul de față contrazice linia urmată în alte cazuri: acestea se referă la publicarea de către Comisie, în aplicarea articolului 108 alineatul (2) TFUE, a unei invitații de a prezenta observații cu privire la Orientările din 2014. Această invitație a fost adresată statelor membre și aeroporturilor care au beneficiat de ajutor prin intermediul procedurii oficiale de investigare inițiate de Comisie (JO 2014, C 113, p. 30). Această consultare a avut loc ulterior adoptării Deciziei 2014/883, însă înainte de adoptarea deciziei în litigiu. Intimatele consideră că faptul că nici guvernul polonez, nici ele nu au fost în măsură să prezinte asemenea observații constituie o discriminare.
54.      Nu considerăm că acest fapt repune în discuție aprecierea noastră de mai sus. Invitația sus‑menționată reprezintă procedura normală în situații similare și înseamnă o bună administrare din partea Comisiei. În orice caz, nu este comparabilă cu situația actuală și nu constituie o decizie de deschidere a unei noi procedurii oficiale de investigare și nici nu constituie o completare a unei asemenea decizii.
55.      Având în vedere motivele prezentate mai sus, primul aspect al primului motiv de recurs ar trebui să fie admis.
2.      Al doilea aspect al primului motiv de recurs și al doilea motiv de recurs (interpretarea și aplicarea eronate a Hotărârii Ferriere Nord și a deciziei Comisiei)
a)      Scurt rezumat al argumentelor părților
56.      Potrivit celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs, chiar și presupunând – astfel cum a făcut‑o Tribunalul – că incompatibilitatea cu piața internă a ajutorului pentru funcționare rezultă exclusiv din aplicarea Orientărilor din 2014 (quod non), Tribunalul a interpretat și a aplicat în mod eronat Hotărârea Ferriere Nord, în măsura în care dispozițiile aplicate la examinarea ajutorului pentru funcționare erau, în esență, identice cu cele aplicate în Decizia 2014/883, adoptată în temeiul Orientărilor din 2005, și, prin urmare, în această privință, orice observații referitoare la Orientările din 2014 nu ar fi putut să producă niciun efect asupra părții dispozitive a deciziei.
57.      În primul rând, Comisia susține că acest motiv era, în orice caz, inoperant, dat fiind că decizia în litigiu se întemeiază pe cele două motive independente unul de celălalt, deja menționate. În al doilea rând, chiar presupunând că decizia în litigiu s‑ar fi întemeiat numai pe Orientările din 2014, Comisia consideră că Tribunalul ar fi trebuit, în conformitate cu Hotărârea Ferriere Nord, să țină seama de faptul că dispozițiile Orientărilor din 2014 în discuție în prezenta cauză erau, în esență, identice cu cele ale Orientărilor din 2005. În al treilea rând, prima condiție de compatibilitate cu piața internă a ajutoarelor pentru funcționare acordate aeroporturilor, prevăzută la punctul 113 din Orientările din 2014, este, în esență, identică cu cea din Orientările din 2005. În sfârșit, în cererea lor introductivă formulată în primă instanță, intimatele nu au făcut decât să conteste aplicabilitatea Orientărilor din 2014, fără a face observații asupra modului în care ar fi trebuit să se aplice condițiile prevăzute de acestea.
58.      Intimatele susțin că motivul invocat de ele era admisibil în fața Tribunalului, indiferent de posibilitatea Tribunalului de a‑l invoca din oficiu, în măsura în care constituie o simplă dezvoltare a unui argument cuprins în cererea introductivă formulată în primă instanță. În plus, intimatele susțin că caracterul fundamental diferit al orientărilor aplicate de Comisie se datorează (a) faptului că primele orientări privesc ajutoarele regionale, iar următoarele privesc ajutoarele sectoriale și (b) numeroaselor elemente prezentate deja mai sus. În sfârșit, Tribunalul nu era obligat să analizeze dacă modificarea cadrului juridic a avut un impact substanțial asupra rezultatului deciziei în litigiu.
59.      Guvernul polonez susține că hotărârea atacată a identificat în mod corect modificările substanțiale cuprinse în Orientările din 2014 în raport cu Orientările din 2005. În al doilea rând, guvernul polonez susține că modificarea temeiului juridic al orientărilor are un impact important. Astfel, având în vedere cuprinsul articolului 107 alineatul (3) litera (a) TFUE raportat la cuprinsul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, această din urmă dispoziție a adăugat o nouă condiție. Prin urmare, având în vedere Orientările din 2014 [adoptate în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE], Comisia ar trebui să ia în considerare posibilele denaturări ale concurenței care rezultă din acordarea ajutorului, condiție care nu exista în Orientările din 2005 [adoptate în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) TFUE].
60.      Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Comisia susține că constatarea Tribunalului de la punctul 89 din hotărârea atacată, potrivit căreia decizia în litigiu este nelegală, se întemeiază pe interpretarea eronată a temeiului incompatibilității cu piața internă a ajutorului pentru funcționare, menționat în considerentul (244) al deciziei în litigiu, care ar reieși din Orientările din 2014 și din Decizia 2014/883/UE. Interpretarea eronată a considerentului (244) al deciziei în litigiu este rezultatul unei interpretări eronate a considerentului (245) al acestei decizii.
61.      Expresia „este […] valabilă conform [Orientărilor din 2014]”, utilizată în considerentul (245) al deciziei în litigiu, nu are semnificația că acea concluzie reiese din orientările respective. Aceasta are semnificația că aplicarea Orientărilor din 2014 nu poate modifica concluzia respectivă. Astfel, reiese din considerentul (245) al deciziei în litigiu, astfel cum a fost citat anterior, că incompatibilitatea cu piața internă a ajutorului pentru funcționare, rezultată din incompatibilitatea ajutorului pentru investiții, este independentă de Orientările din 2014. „Imprecizia” privind Decizia 2014/883, menționată de Tribunal la punctul 85 din hotărâre, nu este în măsură să pună în discuție legalitatea concluziei din decizia în litigiu.
62.      Comisia consideră că, atunci când a concluzionat, la punctul 86 din hotărârea atacată, că părțile interesate ar fi trebuit să aibă posibilitatea de a formula observații cu privire la compatibilitatea ajutorului pentru funcționare în cursul procedurii administrative oficiale, Tribunalul a depășit limitele sesizării. Acest lucru se datorează faptului că, astfel cum Tribunalul însuși recunoaște la același punct, temeiul incompatibilității ajutorului pentru funcționare nu reiese din Orientările din 2014. Astfel, o asemenea concluzie nu rezultă decât din articolul 107 alineatul (1) TFUE, iar constatarea că la această concluzie s‑ar fi ajuns aplicând atât Orientările din 2014, cât și Orientările din 2015, astfel cum a statuat Tribunalul la punctul 87 din hotărârea atacată, decurge dintr‑o eroare de apreciere.
63.      Intimatele susțin, pe de o parte, că în cadrul celui de al doilea motiv de recurs al Comisiei se face trimitere la punctele 84-87 din hotărârea atacată, în condițiile în care acestea cuprind aspecte menționate numai în subsidiar de Tribunal și, prin urmare, acest motiv este inoperant. În al doilea rând, intimatele susțin că al doilea motiv de recurs este inadmisibil întrucât se referă la o chestiune de fapt. În al treilea rând, intimatele consideră că nelegalitatea deciziei atacate se întemeiază pe lipsa consultării părților interesate, iar nu pe motivele care au stat la baza declarării incompatibilității.
64.      În ceea ce privește al doilea motiv de recurs, guvernul polonez reproșează Comisiei că a prezumat conținutul și obiectul observațiilor pe care guvernul și părțile interesate le‑ar fi prezentat dacă ar fi fost în măsură să facă acest lucru. Pe de altă parte, în considerentul (245) al deciziei atacate, Comisia face în mod explicit trimitere la principiile enunțate la punctul 113 din Orientările din 2014, iar în considerentul (246) a aplicat prima condiție prevăzută la acest punct din orientări.
b)      Analiză
65.      Dat fiind că primul aspect al primului motiv de recurs a fost admis în măsura în care obligația de consultare a părților în cazul în care intervine o modificare substanțială a cadrului juridic în cursul procedurii nu constituie o normă fundamentală de procedură, prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv și prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia solicită Curții să stabilească dacă era efectiv obligată să respecte obligația de consultare a părților interesate în prezenta cauză.
66.      Intimatele ridică problema admisibilității celui de al doilea motiv de recurs (a se vedea punctul 63 și următoarele din prezentele concluzii). Totuși, aceste argumente nu pot fi admise, dat fiind că Comisia este îndreptățită să conteste punctele 81-88 din hotărârea atacată. Această concluzie este valabilă deoarece, la punctele respective, Tribunalul răspunde argumentelor Comisiei referitoare la Hotărârea Ferriere Nord întemeindu‑și raționamentul în special pe această jurisprudență. Prin urmare, considerăm că, în prezenta cauză, interpretarea dată de Tribunal deciziei în litigiu (și Deciziei 2014/883) nu este un element care să iasă din sfera controlului său.
67.      Potrivit raționamentului Tribunalului, dreptul de a prezenta noi observații se naște de îndată ce noile orientări devin aplicabile în cadrul unei proceduri în curs. Cu toate acestea, suntem de acord cu Comisia că, potrivit Hotărârii Ferriere Nord, pentru a constata încălcarea de către Comisie a obligației sale de a permite părților interesate să își prezinte observațiile în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE, Tribunalul ar trebui să demonstreze că decizia de constatare a incompatibilității cu piața internă a ajutorului pentru funcționare s‑a întemeiat numai pe Orientările din 2014 și că acestea au modificat în mod substanțial Orientările din 2005 (cu alte cuvinte, ar trebui să analizeze dacă aplicabilitatea noilor orientări ar fi putut avea consecințe in concreto asupra motivării deciziei în litigiu).
68.      Tribunalul nu a făcut acest lucru. Dimpotrivă, pentru a respinge argumentele Comisiei, Tribunalul a comparat pur și simplu in abstracto dispozițiile și temeiul juridic al Orientărilor din 2014 cu dispozițiile și cu temeiul juridic al Orientărilor din 2005 (a se vedea punctele 73-77 din hotărârea atacată). De asemenea, Tribunalul nu a stabilit că prima condiție referitoare la interesul comun [examinată în considerentul (246) al deciziei în litigiu] era substanțial diferită de condițiile prevăzute în Orientările din 2005. La punctele 76 și 84 din hotărârea atacată, Tribunalul a invocat numai temeiul juridic al acestor două regimuri atunci când a constatat că există o convergență între condițiile prevăzute de acestea.
69.      Cu toate acestea, în Hotărârea Ferriere Nord, Curtea nu și‑a limitat analiza la compararea in abstracto a dispozițiilor cadrului din 1994 cu dispozițiile noului cadru din 2001, astfel cum s‑ar putea considera la lecturarea punctului 56 din Hotărârea Freistaat Sachsen. Dimpotrivă, Curtea a făcut trimitere la noul cadru din 2001 care a fost aplicat în decizia în litigiu și apoi a examinat dacă acesta conținea modificări substanțiale față de cadrul din 1994. Astfel, analiza Curții privea noile dispoziții ale cadrului din 2001 pe care Comisia le‑a aplicat în acest caz concret (a se vedea punctele 78, 82 și 83 din Hotărârea Ferriere Nord). Rezultă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește jurisprudența citată anterior a Curții.
70.      În plus, trebuie să se țină seama de particularitatea prezentei cauze, care se diferențiază de Hotărârea Freistaat Sachsen și de Hotărârea Ferriere Nord, și anume de faptul că Decizia 2014/883 a fost înlocuită de decizia în litigiu. Prin urmare, Tribunalul ar fi trebuit să se axeze în comparația sa nu numai pe dispozițiile celor două orientări care au fost aplicate (cum a fost cazul în Hotărârea Ferriere Nord), ci ar fi trebuit să facă această comparație și pe baza conținutului celor două decizii ale Comisiei în ceea ce privește ajutorul pentru funcționare acordat PLGK.
71.      Din decizia în litigiu [considerentele (244) și (245)] rezultă că eventualele observații ale intimatelor nu ar fi putut avea un impact asupra rezultatului procedurii și nici nu ar fi putut avea un impact asupra deciziei în litigiu sau, în special, asupra aprecierii compatibilității cu piața internă a ajutorului pentru funcționare. Această concluzie se impune deoarece incompatibilitatea sa a rezultat din ajutorul pentru investiții acordat în vederea conversiei și începerii funcționării aeroportului Gdynia‑Kosakowo [a se vedea de asemenea considerentul (246) al deciziei în litigiu].
72.      Suntem de acord cu Comisia că, astfel cum rezultă din Hotărârea Ferriere Nord, pentru a analiza impactul încălcării dreptului părților interesate de a formula observații cu privire la noile orientări, elementul care trebuie luat în considerare este conținutul deciziei adoptate (criteriul obiectiv), iar nu numai, astfel cum a afirmat guvernul polonez și Tribunalul (punctul 83 din hotărârea atacată), concluzia la care Comisia ar fi putut ajunge pe baza unor noi orientări (criteriul subiectiv).
73.      În plus, chiar dacă analiza s‑ar întemeia pe asemenea observații (quod non), rezultă din observațiile scrise prezentate de intimate că observațiile lor cu privire la Orientările din 2014 nu ar putea avea niciun impact asupra rezultatului procedurii referitoare la compatibilitatea cu piața internă a ajutorului pentru funcționare.
74.      Astfel, după cum se poate observa mai sus în ceea ce privește interpretarea eronată efectuată de Tribunal a temeiului incompatibilității ajutorului pentru funcționare, din considerentul (244) al deciziei în litigiu reiese în mod clar că motivul principal pentru declararea acestei incompatibilități a fost că ajutorul pentru investiții în sine a fost declarat incompatibil.
75.      Cu toate acestea, astfel cum a arătat Tribunalul însuși la punctul 86 din hotărârea atacată, incompatibilitatea ajutorului pentru funcționare întemeiată pe incompatibilitatea ajutorului pentru investiții nu rezultă dintr‑o condiție prevăzută în mod expres în Liniile directoare privind ajutoarele regionale sau în Orientările din 2014. În plus, dat fiind că Orientările din 2014 nu erau aplicabile ajutorului pentru investiții, a cărui incompatibilitate nu este contestată, aplicarea Orientărilor din 2014 în ceea ce privește ajutorul pentru funcționare nu ar fi putut modifica rezultatul deciziei în litigiu.
76.      Rezultă din considerațiile care precedă că atât al doilea aspect al primului motiv, cât și cel de al doilea motiv trebuie, de asemenea, admise. Astfel, hotărârea atacată trebuie anulată, iar a treia critică care a fost invocată în cadrul celui de al șaselea motiv invocat în primă instanță trebuie respinsă ca nefondată și, în orice caz, ca inoperantă. Prin urmare, cauza trebuie trimisă Tribunalului pentru rejudecarea celor cinci motive.
B.      Al treilea motiv (caracterul disproporționat al punctului 1 din dispozitiv)
77.      În cazul în care Curtea respinge motivele de recurs precedente, Comisia susține cu titlu subsidiar că punctul 1 din dispozitivul hotărârii, în care sunt anulate în tot articolele 2-5 din decizia în litigiu, este disproporționat, iar Tribunalul a constatat în mod neîntemeiat că decizia în litigiu este indivizibilă. Intimatele și guvernul polonez susțin în esență că al treilea motiv de recurs trebuie respins ca nefondat.
78.      Având în vedere că primul și al doilea motiv de recurs ar trebui să fie admise, iar cel de al treilea motiv de recurs este prezentat numai cu titlu subsidiar, considerăm că nu este necesar ca Curtea să se pronunțe cu privire la acesta.
IV.    Concluzie
79.      Pentru aceste motive, propunem Curții să dispună după cum urmează:
(i)      anularea Hotărârii din 17 noiembrie 2017 în cauza T‑263/15, Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia;
(ii)      respingerea ca nefondată și, în orice caz, ca inoperantă a celei de a treia critici care a fost invocată în cadrul celui de al șaselea motiv al acțiunii;
(iii)      trimiterea cauzei la Tribunal pentru rejudecarea celorlalte cinci motive ale acțiunii; și
(iv)      soluționarea odată cu fondul a cererilor privind cheltuielile de judecată.
1      Limba originală: engleza.
2      Hotărârea din 17 noiembrie 2017, Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia‑Kosakowo/Comisia (EU:T:2017:820) (denumită în continuare „hotărârea atacată”).
3      Decizia din 26 februarie 2015 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia‑Kosakowo [notificată cu numărul C(2015) 1281] (JO 2015, L 250, p. 165, denumită în continuare „decizia în litigiu”).
4      Decizia din 11 februarie 2014 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia‑Kosakowo [notificată cu numărul C(2014) 759] (JO 2014, L 357, p. 51, denumită în continuare „Decizia 2014/883”).
5      Comunicarea Comisiei – Orientări comunitare privind finanțarea aeroporturilor și ajutorul la înființare pentru companiile aeriene cu plecare de pe aeroporturi regionale (JO 2005, C 312, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 14, p. 188).
6      Sublinierea noastră. Tribunalul a respins acest motiv ca fiind inadmisibil și, prin urmare, nu s‑a pronunțat pe fond. În aceste concluzii se face trimitere la Hotărârea din 20 octombrie 1987, Spania/Comisia (128/86, EU:C:1987:447, punctul 25), la Concluziile avocatului general Fennelly prezentate în cauza Comisia/ICI (C‑286/95 P și C‑287/95 P, EU:C:1999:578, punctele 22-26), și la Hotărârea din 6 aprilie 2000, Comisia/ICI (C‑286/95 P, EU:C:2000:188, punctele 42 și 52).
7      A se vedea Hotărârea din 12 iulie 1973, Comisia/Germania (70/72, EU:C:1973:87, punctul 19), Hotărârea din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punctul 59), și Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia (C‑74/00 P și C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punctele 80-83).
8      A se vedea printre altele Hotărârea din 8 iulie 2004, Technische Glaswerke Ilmenau/Comisia (T‑198/01, EU:T:2004:222, punctul 61) (recursul împotriva acestei hotărâri a fost respins de Curte).
9      Hotărârea din 18 noiembrie 2004, Ferriere Nord/Comisia (T‑176/01, EU:T:2004:336, punctul 74).
10      A se vedea printre altele Hotărârea din 12 iulie 1973, Comisia/Germania (70/72, EU:C:1973:87, punctul 19), și Hotărârea din 14 ianuarie 2004, Fleuren Compost/Comisia (T‑109/01, EU:T:2004:4, punctul 41). A se vedea în acest sens, de asemenea, Ortiz Blanco, L. (ed.), EC Competition Procedure, ediția a doua, Oxford, 2006, p. 840 și jurisprudența citată.
11      Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia (C‑74/00 P și C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punctele 81 și 82), și Hotărârea din 15 noiembrie 2011, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit (C‑106/09 P și C‑107/09 P, EU:C:2011:732, punctele 180 și 181). A se vedea de asemenea Hotărârea din 22 octombrie 1996, Skibsværftsforeningen și alții/Comisia (T‑266/94, EU:T:1996:153, punctul 256) (nerecurată), Hotărârea din 8 iulie 2004, Technische Glaswerke Ilmenau/Comisia (T‑198/01, EU:T:2004:222, punctul 192) (recursul formulat împotriva acestei hotărâri a fost respins de Curte), și Hotărârea din 2 iulie 2015, Franța și Orange/Comisia (T‑425/04 RENV și T‑444/04 RENV, EU:T:2015:450, punctul 161) (recursul a fost respins).
12      Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia (C‑74/00 P și C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punctul 83).
13      A se vedea printre altele Hotărârea din 18 noiembrie 2004, Ferriere Nord/Comisia (T‑176/01, EU:T:2004:336, punctul 74).
14      Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia (C‑74/00 P și C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punctul 82), și Hotărârea din 15 noiembrie 2011 (Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, C‑106/09 P și C‑107/09 P, EU:C:2011:732, punctul 181). A se vedea de asemenea Hotărârea din 8 iulie 2004, Technische Glaswerke Ilmenau/Comisia (T‑198/01, EU:T:2004:222, punctele 61 și 192) (recursul împotriva acestei hotărâri a fost respins de Curte), și Ordonanța din 6 noiembrie 2012, Castelnou Energía/Comisia (T‑57/11, nepublicată, EU:T:2012:580, punctul 115) (nerecurată).
15      A se vedea printre altele Hotărârea din 6 martie 2003, Westdeutsche Landesbank Girozentrale și Land Nordrhein‑Westfalen/Comisia (T‑228/99 și T‑233/99, EU:T:2003:57, punctul 125) (nerecurată).
16      Hotărârea din 8 iulie 2004, Technische Glaswerke Ilmenau/Comisia (T‑198/01, EU:T:2004:222, punctul 194) (recursul împotriva acestei hotărâri a fost respins de Curte).
17      A se vedea printre altele Hotărârea din 6 martie 2003, Westdeutsche Landesbank Girozentrale și Land Nordrhein‑Westfalen/Comisia (T‑228/99 și T‑233/99, EU:T:2003:57, punctul 168) (nerecurată), Hotărârea din 14 ianuarie 2004, Fleuren Compost/Comisia (T‑109/01, EU:T:2004:4, punctul 43), Hotărârea din 8 iulie 2004, Technische Glaswerke Ilmenau/Comisia (T‑198/01, EU:T:2004:222, punctul 61) (recursul împotriva acestei hotărâri a fost respins de Curte).
18      A se vedea de asemenea distincția făcute de avocata generală Sharpston în Concluziile prezentate în cauza Spania/Comisia (C‑114/17 P, EU:C:2018:309, punctele 95 și 96).
19      Hotărârea din 5 octombrie 2000, Germania/Comisia (C‑288/96 P, EU:C:2000:537, punctul 101 și jurisprudența citată).
20      Hotărârea din 12 noiembrie 1998, Spania/Comisia (C‑415/96, EU:C:1998:533, punctele 40 și 41).
21      Hotărârea din 5 octombrie 2000, Germania/Comisia (C‑288/96 P, EU:C:2000:537, punctele 101-104 și jurisprudența citată). A se vedea de asemenea jurisprudența Tribunalului: Hotărârea din 30 aprilie 2014, Tisza Erőmű/Comisia (T‑468/08, nepublicată, EU:T:2014:235, punctul 217 și jurisprudența citată) (nerecurată).
22      Nicolaides, P., The Legal Basis of the (In)compatibility of Aid Must be Clear, pe blogul de specialitate „State Aid Hub.eu” al lexxion, http://stateaidhub.eu/blogs/stateaiduncovered/post/9086
23      A se vedea Hotărârea din 9 decembrie 2014, Netherlands Maritime Technology Association/Comisia (T‑140/13, nepublicată, EU:T:2014:1029, punctul 60), și Hotărârea din 6 iulie 2017, SNCM/Comisia (T‑1/15, nepublicată, EU:T:2017:470, punctele 85 și 86).