62011CC0367
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
PEDRO CRUZ VILLALÓN
prezentate la 19 iulie 2012 (
1
)
Cauza C-367/11
Déborah Prete
împotriva
Office national de l’emploi
(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată deCour de cassation)
„Libera circulație a lucrătorilor — Prestații în favoarea tinerilor aflați în căutarea primului loc de muncă — Dreptul persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă de a primi prestații — Condiționarea acordării prestației de efectuarea a cel puțin șase ani de studii în statul gazdă — Discriminare indirectă — Proporționalitate”
1.
Cour de cassation (Curtea de Casație) belgiană formulează prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare pentru ca Curtea să se pronunțe încă o dată cu privire la regimul belgian de prestații sociale de primă integrare pe piața muncii (denumite în continuare „alocație de șomaj”) pentru tinerii aflați în căutarea unui loc de muncă. Ulterior Hotărârilor Deak (
2
), Kziber (
3
), Comisia/Belgia (
4
), D’Hoop (
5
) și Ioannidis (
6
), ordinea juridică belgiană a suferit diferite modificări pentru a se adapta succesiv la cerințele liberei circulații a persoanelor și a lucrătorilor. Totuși, ultima reformă continuă să suscite îndoieli, întrucât impune solicitanților alocației menționate să fi studiat anterior într-o instituție de învățământ belgiană și în orice caz timp de cel puțin șase ani. Această condiție privește resortisanții altor state membre care au efectuat studii în alte state decât Belgia, cum este situația reclamantei din acțiunea principală.
2.
Prezenta cauză va permite Curții să își dezvolte jurisprudența referitoare la prestațiile sociale în contextul persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă. Acest domeniu, care, ulterior Hotărârii Collins (
7
), a făcut obiectul unei evoluții jurisprudențiale și legislative constante, necesită în continuare clarificări din partea Curții, în special în ceea ce privește existența unei legături între persoana aflată în căutarea unui loc de muncă și statul gazdă, problemă delicată care justifică prezentarea acestor concluzii.
I – Cadrul normativ
A – Cadrul normativ al Uniunii
3.
Potrivit articolului 18 CE (articolul 21 TFUE), „orice cetățean al Uniunii are dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, sub rezerva limitărilor și condițiilor prevăzute de prezentul tratat și de dispozițiile adoptate în vederea aplicării sale”.
4.
Articolul 39 CE (articolul 45 TFUE), referitor la libera circulație a lucrătorilor, prevede următoarele:
„(1)   Libera circulație a lucrătorilor este garantată în cadrul Comunității.
(2)   Libera circulație implică eliminarea oricărei discriminări pe motiv de cetățenie între lucrătorii statelor membre, în ceea ce privește încadrarea în muncă, remunerarea și celelalte condiții de muncă.
(3)   Sub rezerva restricțiilor justificate de motive de ordine publică, siguranță publică și sănătate publică, libera circulație a lucrătorilor implică dreptul:
(a)
de a accepta ofertele reale de încadrare în muncă;
(b)
de a circula liber în acest scop pe teritoriul statelor membre;
[...]”
5.
Regulamentul nr. 1612/68 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (abrogat recent prin Regulamentul nr. 492/11) (
8
) prevede la articolul 3 următoarele:
„Articolul 3
(1)   În domeniul de aplicare al prezentului regulament nu sunt aplicabile actele cu putere de lege și actele administrative sau practicile administrative ale unui stat membru care:
—
restrâng sau supun unor condiții care nu se aplică propriilor lor cetățeni cererea și oferta de locuri de muncă, accesul la ocuparea unui loc de muncă sau dreptul străinilor de a desfășura o activitate sau care,
—
deși se aplică indiferent de cetățenie, scopul sau efectul lor exclusiv sau principal este de a împiedica accesul resortisanților altui stat membru la locurile de muncă oferite.
[...]
Articolul 7
(1)   Lucrătorul resortisant al unui stat membru nu poate fi tratat diferit, pe teritoriul celorlalte state membre, față de lucrătorii naționali, pe criterii de cetățenie, în ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă și de muncă și, în special, în ceea ce privește remunerarea, concedierea și, în cazul în care rămân fără un loc de muncă, reintegrarea profesională și reangajarea.
(2)   Acesta beneficiază de aceleași avantaje sociale și fiscale ca și lucrătorii naționali.
[...]”
B – Cadrul normativ național
6.
Articolul 36 alineatul 1 din Decretul regal din 25 noiembrie 1991, care reglementează șomajul, prevede că, pentru a putea fi eligibil în vederea primirii alocației de șomaj, tânărul lucrător trebuie să îndeplinească următoarele condiții:
„1o
să nu mai aibă obligații școlare;
2o
a)
fie să fi terminat studiile complete ale ciclului secundar superior sau al treilea an de studii complete ale învățământului secundar tehnic, artistic sau profesional în cadrul unei instituții de învățământ organizate, subvenționate sau recunoscute de o comunitate; [...]
j)
fie să fi obținut un atestat eliberat de o comunitate, de echivalare cu certificatul prevăzut la litera b), sau un atestat care să îi permită accesul la învățământul superior; această literă se aplică numai cu condiția de a fi efectuat în prealabil cel puțin șase ani de studii într-o instituție de învățământ organizată, recunoscută sau subvenționată de o comunitate.
[...]”
7.
Litera j) menționată a fost introdusă prin Decretul regal din 11 februarie 2003, ulterior hotărârii Curții pronunțate în cauza D’Hoop.
II – Situația de fapt
8.
Doamna Prete, născută în 1981, este cetățean francez și este căsătorită cu un cetățean belgian din anul 2001. Începând cu anul încheierii căsătoriei, doamna Prete s-a stabilit în Belgia cu soțul său și, la puțin timp după aceasta, la 1 februarie 2002, s-a înscris ca persoană aflată în căutarea unui loc de muncă la serviciul belgian de ocupare a forței de muncă.
9.
De la 3 la 8 iunie 2002 și la 5 septembrie 2002, doamna Prete a lucrat în cadrul unui contract de muncă cu durată determinată.
10.
La 1 iunie 2003, doamna Prete a solicitat autorităților belgiene alocația de șomaj, prestație acordată tinerilor care și-au terminat studiile și se află în căutarea primului loc de muncă. Cererea a fost respinsă prin decizia din 11 septembrie 2003, constatându-se, în conformitate cu Decretul regal din 25 noiembrie 1991, că doamna Prete nu efectuase minimul impus de șase ani de studii în Belgia.
11.
Doamna Prete și-a efectuat studiile secundare în Franța, unde a obținut o diplomă de bacalaureat profesional în specializarea secretariat. Prin urmare, aceasta nu îndeplinea una dintre condițiile esențiale prevăzute de decretul regal menționat.
12.
Doamna Prete a formulat în primă instanță, împotriva deciziei de respingere, o acțiune la Tribunal du travail de Tournai (Tribunalul pentru Litigii de Muncă din Tournai), care a admis acțiunea. Administrația pârâtă, Office national de l’emploi (Oficiul Național pentru Ocuparea Forței de Muncă), a formulat însă apel împotriva acestei hotărâri. În a doua instanță, cour du travail de Mons (Curtea pentru Litigii de Muncă din Mons) a confirmat legalitatea deciziei administrative de respingere, hotărâre care a motivat formularea unui recurs de către doamna Prete la Cour de cassation belgiană, care adresează prezenta întrebare preliminară.
III – Întrebarea preliminară adresată Curții
13.
La 11 iulie 2011 a fost înregistrată la grefa Curții o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresată de Cour de cassation belgiană, prin care sunt formulate următoarele două întrebări:
„1)
Articolele 12, 17, 18 și, dacă este cazul, articolul 39 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, în versiunea consolidată la Amsterdam la 2 octombrie 1997, se opun unei dispoziții a dreptului național care, precum articolul 36 alineatul 1 punctul 2 litera j) din Decretul regal din 25 noiembrie 1991 privind reglementarea șomajului în Belgia, subordonează dreptul la alocația de șomaj al unei tinere, resortisantă a Uniunii Europene, care nu are calitatea de lucrător în sensul articolului 39 din tratat, care și-a efectuat studiile secundare în Uniunea Europeană, dar nu într-o instituție de învățământ organizată, subvenționată sau recunoscută de una dintre comunitățile din Belgia, și care a obținut fie un atestat eliberat de una dintre aceste comunități de echivalare a acestor studii cu certificatul de studii eliberat de juriul competent al uneia dintre aceste comunități pentru studiile efectuate în aceste instituții de învățământ din Belgia, fie un atestat care să permită accesul la învățământul superior, condiției ca această tânără să fi efectuat în prealabil șase ani de studii într-o instituție de învățământ organizată, recunoscută sau subvenționată de una dintre comunitățile din Belgia, dacă această condiție este exclusivă și absolută?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ, împrejurările că tânăra descrisă la prima întrebare, care nu a efectuat șase ani de studii într-o instituție de învățământ din Belgia, locuiește în acest stat împreună cu soțul său belgian și este înscrisă ca persoană aflată în căutarea unui loc de muncă la un serviciu belgian de ocupare a forței de muncă constituie elemente care trebuie luate în considerare pentru aprecierea legăturii tinerei cu piața muncii din Belgia, în lumina articolelor 12, 17, 18 și, dacă este cazul, a articolului 39 din tratat? În ce măsură trebuie să fie luată în considerare durata acestor perioade de reședință, de căsătorie și de înscriere ca persoană aflată în căutarea unui loc de muncă?”
14.
Au prezentat observații scrise reprezentantul doamnei Prete, guvernele Regatului Belgiei și Republicii Cehe, precum și Comisia.
IV – Cu privire la întrebările adresate de Cour de cassation
15.
Cu titlu preliminar, vom evidenția că cele două întrebări adresate de instanța de trimitere fac referire, în esență, la aceeași problemă: eventuala încălcare a uneia sau a mai multor libertăți de circulație. În timp ce prima întrebare face referire la existența unei restricții, cea de a doua ridică problema eventualelor justificări în cazul în care reglementarea belgiană constituie într-adevăr o restricție.
16.
Totuși, instanța de trimitere are unele îndoieli în ceea ce privește libertatea aplicabilă în speță. În prima întrebare face referire la articolele 12, 17, 18 și 39 CE și, în plus, face aceasta în termeni alternativi, dând astfel de înțeles că solicită colaborarea Curții pentru stabilirea normei relevante.
17.
Astfel, în prezenta cauză este vorba despre o resortisantă franceză aflată în căutarea unui loc de muncă, care are reședința în Belgia, unde s-a căsătorit cu un cetățean belgian, și care solicită alocația de șomaj prevăzută pentru persoanele care și-au terminat studiile și doresc să se integreze pe piața belgiană a muncii. Prin urmare, se intersectează diferite profiluri (student, persoană aflată în căutarea unui loc de muncă, lucrător și, în cele din urmă, soț al unui resortisant al unui stat membru) care ar putea justifica prezența mai multor libertăți.
18.
Astfel prezentată problema de interpretare formulată de instanța de trimitere, vom începe cu domeniul de aplicare temporal și material al dispozițiilor aplicabile în prezenta cauză. Vom aborda în continuare examinarea eventualei încălcări a libertății în discuție, în două etape: în primul rând, problema dacă ne aflăm în fața unei restrângeri a libertății și, în al doilea rând, aprecierea justificării invocate de Regatul Belgiei, întemeiată pe inexistența unei legături între reclamantă și statul gazdă.
V – Analiză
A – Domeniul de aplicare temporal și material al normelor aplicabile în prezenta cauză
19.
Cu titlu preliminar, este necesar să se stabilească mai întâi dacă situația în care se află doamna Prete este reglementată de dispozițiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, după intrarea sa în vigoare la 1 decembrie 2009, sau de dispozițiile cuprinse în Tratatul de instituire a Comunității Europene, deja abrogat.
20.
Din dosarul cauzei reiese că doamna Prete a solicitat alocația de șomaj la 1 iunie 2003. La 11 septembrie 2003, cererea sa a fost respinsă de autoritățile belgiene. Prin urmare, dreptul aplicabil cererii doamnei Prete era cel în vigoare în 2003, fiind vorba, în acest caz, despre Tratatul de instituire a Comunității Europene. Astfel, dispozițiile textului menționat sunt cele care trebuie interpretate în prezenta procedură preliminară.
21.
Acestea fiind spuse, problema care se ridică imediat este cea referitoare la articolele din Tratatul de instituire a Comunității Europene aplicabile în cauză. Pe de o parte, doamna Prete solicită un ajutor menit să faciliteze integrarea tinerilor pe piața muncii, astfel încât situația sa ar putea fi calificată ca fiind cea a unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă. Pe de altă parte, din dosarul cauzei reiese că doamna Prete a lucrat anterior cererii de alocație, deși în mod punctual și pentru o perioadă extrem de scurtă. La toate acestea se adaugă împrejurarea că doamna Prete este căsătorită cu un cetățean belgian și solicită alocația în condițiile în care îndeplinește cerința de a fi studiat într-un centru de învățământ, fapt care ar putea justifica aplicarea articolului 18 CE.
22.
Nu este prima dată când Curtea are ocazia de a examina condițiile referitoare la alocația de șomaj belgiană în lumina libertăților fundamentale. Curtea a analizat aceste prestații încă din anii ’80, calificându-le drept „avantaje sociale” în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68 (
9
). Hotărârea D’Hoop a confirmat faptul că aceste prestații nu sunt supuse numai Regulamentului nr. 1612/68, ci și principiului nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate prevăzut la articolul 12 CE (
10
). Mai târziu, în Hotărârea Collins, Curtea a declarat că refuzul de a acorda unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă, resortisantă a altui stat membru, o alocație de acces pe piața muncii poate fi examinat în lumina articolului 39 CE privind libera circulație a lucrătorilor (
11
). Astfel, în cazul specific al alocației de șomaj belgiene, Curtea a declarat în cauza Ioannidis că „nu este posibilă excluderea din domeniul de aplicare al articolului 39 alineatul (2) a unei prestații de natură financiară menite să faciliteze accesul la încadrarea în muncă pe piața muncii dintr-un stat membru” (
12
). Prin urmare, în măsura în care doamna Prete solicită o prestație în calitatea sa de persoană aflată în căutarea unui loc de muncă, dispoziția prima facie relevantă este articolul 39 CE alineatul (2).
23.
Faptul că prestația este condiționată de calitatea de student sau faptul că doamna Prete este soția unui cetățean belgian nu justifică examinarea acestei cauze în lumina liberei circulații a persoanelor. Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, în măsura în care există o împrejurare care transformă reclamanta în titulara unei libertăți economice, cum este libera circulație a lucrătorilor, aceasta din urmă se aplică preferențial în raport cu libera circulație a persoanelor prevăzută la articolul 18 CE.
24.
Cu toate acestea, trebuie clarificat un alt aspect, întrucât doamna Prete a lucrat anterior cererii de alocație, deși pentru o perioadă totală foarte scurtă: o săptămână și o zi. Prin urmare, se ridică întrebarea dacă această împrejurare o transformă pe doamna Prete în „lucrătoare”, iar nu în „persoană aflată în căutarea unui loc de muncă”, fapt care ar justifica o interpretare diferită a normelor aplicabile în prezenta cauză.
25.
Cu privire la acest aspect, Curtea, care a subliniat în repetate rânduri natura autonomă a noțiunii „lucrător”, exclude din aceasta activitățile care prezintă un caracter „marginal și accesoriu” (
13
). În cauza Raulin, Curtea a precizat că trebuie să se țină seama de caracterul neregulat și de durata limitată a prestațiilor efectiv realizate în cadrul unui contract de muncă ocazional (
14
). Deși revine în definitiv instanței de trimitere sarcina de a aprecia, în lumina faptelor prezentate în cadrul procedurii, dacă este vorba doar despre o activitate ocazională, elementele prezentate în cadrul prezentei proceduri preliminare sunt suficient de elocvente pentru a furniza un răspuns instanței de trimitere și pentru a exclude că doamna Prete este o „lucrătoare” în sensul strict al Tratatului CE.
26.
În aceste împrejurări și având în vedere caracterul ocazional și, prin urmare, marginal și accesoriu al activității desfășurate în anul 2002 de doamna Prete, considerăm că acesteia trebuie să i se acorde tratamentul specific al unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă, cu consecințele care rezultă de aici.
B – Cu privire la existența unei restricții privind libera circulație a lucrătorilor în cazul unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă
27.
În acest stadiu, trebuie examinat dacă o dispoziție națională care condiționează acordarea unei alocații de șomaj de cerința de a fi locuit în Belgia timp de cel puțin șase ani pe durata studiilor primare sau secundare constituie o restricție privind libera circulație a lucrătorilor aplicată, în acest caz, unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă.
28.
În legătură cu acest aspect, împrejurarea că doamna Prete este o persoană aflată în căutarea unui loc de muncă, iar nu o lucrătoare, impune efectuarea unei analize specifice în lumina dispozițiilor și a jurisprudenței aplicabile acestui tip de subiecte.
29.
De asemenea, se ridică întrebarea dacă Regulamentul nr. 1612/68 și, concret, articolele 3 și 7 din acesta prezintă relevanță în prezenta procedură, întrebare la care trebuie să se răspundă în sens negativ. Astfel, textul menționat garantează principiul nediscriminării lucrătorilor și a membrilor familiilor acestora în ceea ce privește accesul la „avantaje sociale” (
15
). Totuși, temeiul acestei garanții în cazul persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă nu rezidă în regulamentul menționat, ci direct în tratat. Anterior Hotărârii Collins, Curtea exclusese această categorie de persoane de la accesul la prestații sociale și, deși hotărârea menționată a modificat această abordare în lumina dispozițiilor tratatului referitoare la cetățenie, nu s-a pronunțat în mod specific cu privire la efectul dispozițiilor menționate asupra Regulamentului nr. 1612/68 (
16
). Prin urmare, dreptul invocat de doamna Prete se întemeiază în mod direct pe articolul 39 CE, interpretat în lumina cetățeniei Uniunii.
30.
Așadar, după situarea sub incidența exclusivă a tratatului, trebuie amintit că alineatul (2) al articolului 39 CE menționat prevede eliminarea oricărei discriminări pe motiv de cetățenie între lucrătorii statelor membre, în ceea ce privește încadrarea în muncă, remunerarea și celelalte condiții de muncă. După cum se știe, această interdicție include de asemenea persoanele aflate în căutarea unui loc de muncă și se referă atât la discriminarea directă, cât și la discriminarea indirectă pe motiv de cetățenie sau naționalitate (
17
). Începând cu Hotărârea Collins, în care Curtea a efectuat un reviriment jurisprudențial, dispoziția menționată interzice de asemenea orice formă de discriminare în ceea ce privește accesul la prestațiile de integrare pe piața muncii.
31.
În prezenta cauză, articolul 36 alineatul 1 punctul 2 din Decretul regal din 25 noiembrie 1991, în special litera j) a acestuia, prevede că, pentru a avea acces la alocația de șomaj, este necesară efectuarea în prealabil a cel puțin șase ani de studii într-o instituție de învățământ organizată, recunoscută sau subvenționată de o comunitate. Această condiție se aplică inclusiv acelor persoane aflate în căutarea unui loc de muncă care și-au efectuat studiile în alt stat membru și a căror diplomă este recunoscută în Belgia, cum este cazul doamnei Prete.
32.
Curtea a declarat deja în Hotărârea D’Hoop, referindu-se la un resortisant belgian care își efectuase studiile în Franța, că respectiva condiție a efectuării studiilor într-o instituție de învățământ belgiană „dezavantajează anumiți resortisanți naționali pentru simplul fapt că și-au exercitat libertatea de circulație pentru a frecventa o instituție de învățământ din alt stat membru” (
18
). Puțin mai târziu, în Hotărârea Ioannidis, de această dată cu privire la un resortisant al unui alt stat membru care solicitase o alocație de șomaj referitoare la accesul la piața belgiană a muncii, Curtea a declarat că respectiva condiție a efectuării studiilor într-o instituție belgiană „implică riscul de a dezavantaja în principal resortisanții altor state membre” (
19
). Continuând raționamentul, Curtea a ajuns, în hotărârea menționată, la concluzia potrivit căreia „resortisanții belgieni pot îndeplini mai ușor condiția respectivă [privind efectuarea studiilor într-o instituție belgiană]” (
20
).
33.
Regatul Belgiei și-a modificat reglementarea internă ulterior Hotărârilor D’Hoop și Ioannidis, însă a introdus condiția menționată privind efectuarea a șase ani de studii într-o instituție de învățământ belgiană, care situează în continuare cetățenii belgieni pe o poziție mai avantajoasă în raport cu cea a resortisanților altor state membre. Atât condiția în sine, cât și ampla sa extindere temporală implică o descurajare a resortisanților altor state membre care doresc să își exercite dreptul la libera circulație.
34.
Prin urmare, în lumina argumentelor prezentate, considerăm că articolul 36 alineatul 1 punctul 2 din Decretul regal din 25 noiembrie 1991, în special litera j) a acestuia, aplicat unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă care solicită o alocație de șomaj, constituie o restricție privind libera circulație a lucrătorilor prevăzută la articolul 39 CE.
35.
Rămâne de stabilit, în continuare, dacă restricția prevăzută de ordinea juridică belgiană este justificată în lumina Tratatului CE, problemă la care face referire a doua întrebare adresată de Cour de cassation.
C – Justificarea restricției
36.
Sub forma celei de a doua și ultimei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă date precum durata perioadelor de reședință în Belgia a doamnei Prete, a căsătoriei sale cu un cetățean belgian și a înscrierii sale ca persoană aflată în căutarea unui loc de muncă la administrația belgiană constituie elemente suficiente pentru a exclude caracterul justificat al restricției privind libera circulație a lucrătorilor. În definitiv, se solicită Curții să stabilească care sunt nivelurile specifice de integrare în statul gazdă în vederea asigurării dreptului de a primi alocație de șomaj.
37.
Astfel cum a arătat în mod corect Comisia, Curtea a făcut referire în numeroase rânduri la condiția integrării în vederea asigurării dreptului la prestații sociale al persoanelor care își exercită dreptul la liberă circulație pe teritoriul Uniunii, însă este importantă diferențierea fiecărui domeniu specific în care s-a pronunțat Curtea. Astfel, jurisprudența Curții referitoare la studenți, evidențiată în hotărâri precum Bidar (
21
), Förster (
22
), Morgan (
23
) și Comisia/Țările de Jos (
24
), face referire la integrarea impusă persoanelor care își exercită dreptul la liberă circulație cu scopul de a studia în alt stat membru. În mod logic, criteriul dezvoltat de Curte în aceste situații nu poate fi extins în mod automat la persoanele aflate în căutarea unui loc de muncă, al căror scop este strict economic și se înscrie în cadrul obiectivelor unei libertăți de circulație diferite de cea aplicabilă studenților. Prin urmare, este important să se delimiteze domeniul jurisprudenței Curții și să se identifice criteriile de integrare aplicabile în mod specific persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă care solicită alocație de șomaj.
38.
Hotărârea de referință cu privire la acest aspect este, astfel cum am arătat deja, cea pronunțată în cauza Collins (
25
). În cauza menționată, Curtea și-a modificat jurisprudența anterioară și, în urma intrării în vigoare a cetățeniei Uniunii, a ajuns la concluzia potrivit căreia o prestație privind accesul la piața muncii face parte dintre măsurile naționale supuse liberei circulații a lucrătorilor, aplicată persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă. În Hotărârea Collins, Curtea a considerat că impunerea unei condiții de cetățenie pentru accesul la aceste prestații constituie un obstacol în calea liberei circulații a lucrătorilor, însă a adăugat în continuare că măsura este justificată „în cazul în care se întemeiază [...] pe motive obiective, independente de cetățenia sau naționalitatea persoanelor în cauză, și este proporțională cu obiectivul urmărit în mod legitim de legislația națională” (
26
).
39.
Printre obiectivele urmărite în mod legitim de state, Curtea a subliniat în hotărârea menționată existența „unei legături între persoanele care solicită acordarea alocației menționate și piața muncii [cea a statului gazdă]” (
27
). Prin urmare, jurisprudența admite ca un stat gazdă să impună persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă ce provin din alte state membre demonstrarea unui grad de integrare. Această integrare se poate referi la cea existentă între persoana aflată în căutarea unui loc de muncă și piața muncii, dar poate fi vorba de asemenea despre legătura dintre persoana aflată în căutarea unui loc de muncă și societatea gazdă, fie prin intermediul existenței unor legături de familie sau afective cu resortisanți ai statului gazdă, fie prin intermediul unei șederi prelungite.
40.
Aplicând aceste criterii în prezenta cauză, observăm că, în primul rând, măsura contestată, o condiție privind efectuarea a cel puțin șase ani de studii într-o instituție de învățământ belgiană, este o măsură „obiectivă” și „independentă de cetățenia sau naționalitatea persoanei în cauză”. Este vorba despre o condiție reglementată care, în plus, nu introduce în sine distincții între resortisanții belgieni și resortisanții altor state membre, astfel încât îndeplinește prima dintre cerințele dezvoltate de jurisprudență.
41.
Totuși, aspectul care prezintă mai multe neclarități este cel referitor la proporționalitatea măsurii contestate, a cărei analiză trebuie abordată în continuare în lumina unei bogate jurisprudențe a Curții.
42.
O condiție privind efectuarea a cel puțin șase ani de studii într-o instituție de învățământ belgiană constituie efectiv o cerință obiectivă al cărei scop este de a asigura că persoana care solicită alocație de șomaj prezintă o legătură suficientă cu statul belgian. Totuși, pentru ca măsura să fie proporțională având în vedere obiectivele urmărite, este necesar să fie adecvată, necesară și proporțională în sens strict. Deși tocmai am precizat că măsura servește în mod obiectiv pentru asigurarea integrării (și, prin urmare, îndeplinește testul adecvării), mai multe îndoieli ridică necesitatea și proporționalitatea strictă a acesteia.
43.
Curtea a respins deja în cauza D’Hoop, în ceea ce privește aceeași alocație precum în prezenta cauză, o condiție de acces întemeiată pe locul de obținere a diplomei de studii secundare. Curtea a considerat că o astfel de măsură prezintă un caracter „prea general și exclusiv”, în măsura în care „favorizează în mod nejustificat un element care nu este în mod necesar reprezentativ pentru gradul real și efectiv al legăturii dintre solicitantul alocației de șomaj și piața geografică a muncii, excluzând orice alt element reprezentativ”.
44.
Privită din această perspectivă, o condiție privind durata studiilor efectuate în Belgia este echivalentă de facto cu o condiție de reședință, întrucât este evident că un minor își va efectua studiile în statul membru în care are reședința. Pe de altă parte, această condiție se aseamănă în egală măsură cu cele pe care Curtea a avut deja ocazia de a le examina (și de a le respinge) în cauzele D’Hoop și Ioannidis, citate anterior, întrucât o perioadă de studii de șase ani este suficient de extinsă pentru a favoriza în imensa majoritate a cazurilor studenții care își termină studiile în instituțiile de învățământ belgiene. Aceasta este, prin urmare, o măsură și mai oneroasă decât cea cenzurată în trecut de Curte, întrucât nu numai că impune de facto o legătură cu o instituție de învățământ belgiană, ci o extinde în timp pentru o perioadă vădit excesivă.
45.
Astfel, o legătură anterioară de șase ani impusă persoanelor care caută un loc de muncă reprezintă o perioadă foarte lungă, chiar mai extinsă decât cea impusă persoanelor inactive din punct de vedere economic, care, după cum se știe, ajunge la cinci ani (
28
). Curtea a admis această legătură temporală în cazul studenților, însă a insistat de asemenea asupra faptului că respectiva condiție este aplicabilă numai persoanelor care nu desfășoară o activitate economică (
29
).
46.
Cazul persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă este diferit. Deși este cert că nu sunt persoane active din punct de vedere economic în sens strict, este totuși indiscutabil că tratatele, pentru simplul fapt că se află în căutarea unui loc de muncă, atribuie acestor subiecte un statut similar persoanelor care circulă în conformitate cu criterii economice. Astfel cum am subliniat deja la punctul 30 din prezentele concluzii, începând cu Hotărârea Collins, Curtea a extins de asemenea protecția de care beneficiau persoanele aflate în căutarea unui loc de muncă la aspectul prestațiilor, împiedicând astfel discriminarea acestui grup de persoane în ceea ce privește accesul la prestațiile menite să le faciliteze integrarea pe piața muncii.
47.
Prin urmare, ne aflăm în fața unei condiții prea generale și care poate fi ușor înlocuită prin condiții alternative mai puțin oneroase, ceea ce ne determină să concluzionăm că măsura este disproporționată. Această apreciere se confirmă dacă sunt avute în vedere împrejurările concrete ale cauzei.
48.
Astfel cum reiese din decizia de trimitere, doamna Prete are reședința în Regatul Belgiei din anul 2001, dată la care s-a căsătorit cu un cetățean belgian. Doi ani mai târziu, după ce s-a înscris la oficiul pentru ocuparea forței de muncă corespunzător, a solicitat alocație de șomaj. În pofida faptului că deține diploma necesară, că a locuit în mod legal în Belgia timp de doi ani, că există o legătură matrimonială cu un cetățean belgian și că este înscrisă la serviciul de ocupare a forței de muncă belgian, se poate afirma că reclamanta nu prezintă o legătură suficient de strânsă cu piața muncii și cu realitatea socială a statului gazdă? În cazul în care, într-o situație precum cea din prezenta cauză, reglementarea belgiană consideră că ne aflăm în fața unui caz de integrare insuficientă, pare rezonabil să se concluzioneze, având în vedere justificarea acestuia, că acest regim este contrar principiului proporționalității.
49.
În plus, faptul că doamna Prete este căsătorită cu un cetățean belgian introduce un element suplimentar, subliniat în mod corect de Comisie. O măsură națională care interzice accesul la alocația de șomaj persoanelor care locuiesc în mod legal în Belgia ulterior căsătoriei cu un cetățean al acestei țări constituie o măsură care nu ia în considerare situația familială a persoanei aflate în căutarea unui loc de muncă. Această situație reprezintă dovada eventualelor legături stabilite în statul gazdă și, deși în unele cazuri se limitează, de exemplu, la existența unei simple legături personale, în alte cazuri, dacă nu se apreciază corect, poate constitui un fapt care implică o încălcare a dreptului fundamental la viața privată, recunoscut de Curte chiar în contextul liberei circulații a persoanelor (
30
). Este evident că respectiva condiție contestată în prezenta procedură nu permite nici autorităților și nici instanțelor belgiene să ia în considerare această împrejurare. Prin urmare, având în vedere imposibilitatea de a evalua situații personale precum cea menționată anterior, considerăm că măsura prevăzută la articolul 36 alineatul 1 punctul 2 litera j) din Decretul regal din 25 noiembrie 1991 este contrară principiului proporționalității și, prin urmare, nu justifică o restricție privind libera circulație a lucrătorilor.
50.
Având în vedere cele de mai sus, considerăm că o condiție privind efectuarea a cel puțin șase ani de studii într-o instituție de învățământ belgiană constituie o restricție disproporționată, a cărei generalitate împiedică luarea în considerare a împrejurărilor specifice ale fiecărui caz, în timp ce exclude alte alternative mai puțin restrictive care ar permite de asemenea atingerea obiectivului urmărit de autoritățile belgiene.
VI – Concluzie
51.
Având în vedere argumentele prezentate, propunem Curții să răspundă la întrebarea adresată de Cour de cassation după cum urmează:
„Articolul 39 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei măsuri precum cea prevăzută la articolul 36 alineatul 1 punctul 2 litera j) din Decretul regal din 25 noiembrie 1991, care supune în mod necondiționat acordarea alocației de șomaj unei persoane aflate în căutarea unui loc de muncă, resortisantă a unui alt stat membru, condiției ca aceasta să fi efectuat cel puțin șase ani de studii într-o instituție de învățământ organizată, recunoscută sau subvenționată de o comunitate belgiană.”
(
1
)	Limba originală: spaniola.
(
2
)	Hotărârea din 20 iunie 1985, Deak (94/84, Rec., p. 1873).
(
3
)	Hotărârea din 31 ianuarie 1991, Kziber (C-18/90, Rec., p. I-199).
(
4
)	Hotărârea din 12 septembrie 1996, Comisia/Belgia (C-278/94, Rec., p. I-4307).
(
5
)	Hotărârea din 11 iulie 2002, D’Hoop (C-224/98, Rec., p. I-6191).
(
6
)	Hotărârea din 15 septembrie 2005, Ioannidis (C-258/04, Rec., p. I-8275).
(
7
)	Hotărârea din 23 martie 2004, Collins (C-138/02, Rec., p. I-2703).
(
8
)	Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 (JO L 257, 19.10.1968, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11).
(
9
)	A se vedea Hotărârea Deak, citată anterior, punctul 24.
(
10
)	A se vedea Hotărârea D’Hoop, citată anterior, punctul 27 și următoarele.
(
11
)	Hotărârea Collins, citată anterior, punctul 63.
(
12
)	Hotărârea Ioannidis, citată anterior, punctul 22.
(
13
)	A se vedea între altele Hotărârea din 23 martie 1982, Levin (53/81, Rec., p. 1035, punctul 17), Hotărârea din 3 iulie 1986, Lawrie-Blum (66/85, Rec., p. 2121, punctul 21), și Hotărârea din 17 martie 2005, Kranemann (C-109/04, Rec., p. I-2421, punctul 12). Cu privire la acest aspect, a se vedea Concluziile avocatului general Ruiz-Jarabo Colomer prezentate în cauza în care s-a pronunțat HotărâreaVatsouras (C-22/08 și C-23/08, Rep., p. I-4585, punctele 23-29).
(
14
)	Hotărârea din 26 februarie 1992 (C-357/89, Rec., p. I-1027, punctul 14).
(
15
)	A se vedea Hotărârea Deak, citată anterior, punctul 24.
(
16
)	Hotărârea Collins, citată anterior, punctele 60 și 61. Punctul 3 din dispozitivul acestei hotărâri este de asemenea elocvent în ceea ce privește domeniul de aplicare al acestuia, întrucât se limitează la a întemeia dreptul exclusiv pe articolul 39 CE.
(
17
)	A se vedea între altele Hotărârea din 12 februarie 1974, Sotgiu (152/73, Rec., p. 153, punctul 11), Hotărârea din 15 martie 2005, Bidar (C-209/03, Rec., p. I-2119, punctul 51), și Hotărârea Ioannidis, citată anterior, punctul 26.
(
18
)	Hotărârea citată anterior, punctul 34.
(
19
)	Hotărârea citată anterior, punctul 28.
(
20
)	Ibid.
(
21
)	Hotărârea citată anterior.
(
22
)	Hotărârea din 18 noiembrie 2008 (C-158/07, Rep., p. I-8507).
(
23
)	Hotărârea din 23 octombrie 2007 (C-11/06 și C-12/06, Rep., p. I-9161).
(
24
)	Hotărârea din 14 iunie 2012 (C-542/09).
(
25
)	Hotărârea citată anterior.
(
26
)	Hotărârea citată anterior, punctul 66.
(
27
)	Hotărârea citată anterior, punctul 71.
(
28
)	A se vedea articolul 24 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, precum și hotărârea pronunțată în cauza Förster, citată anterior.
(
29
)	Hotărârea Comisia/Țările de Jos, citată anterior, punctele 60 și 61.
(
30
)	A se vedea între altele Hotărârea din 11 iulie 2002, Carpenter (C-60/00, Rec., p. I-6279, punctele 41 și 42).