62023CJ0143_RES
Cauza C‑143/23
KIșiFAîmpotrivaVolkswagen Bank GmbHșiMercedes‑Benz Bank AG
[cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Ravensburg (Germania)]
Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 octombrie 2025
„Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Contract de credit destinat cumpărării unui autovehicul – Directiva 2008/48/CE – Articolul 10 alineatul (2) litera (l) – Cerințe referitoare la informațiile care trebuie menționate în contract – Obligația de a preciza rata dobânzii de întârziere – Articolul 14 alineatul (1) – Dreptul de retragere – Începutul termenului de retragere în cazul în care nu se menționează rata dobânzii de întârziere – Caracterul abuziv al exercitării dreptului de retragere – Consecințele exercitării dreptului de retragere din contractul de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul – Obligații ale consumatorului față de creditor – Metoda de calcul al despăgubirii pentru deprecierea bunului finanțat – Articolul 14 alineatul (3) litera (b) – Plata dobânzii ca urmare a retragerii dintr‑un contract de credit legat de un contract de furnizare de bunuri”
Protecția consumatorilor – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48 – Cerințe privind informațiile care trebuie menționate în contract – Obligația de a menționa rata dobânzii de întârziere sub forma unui procent concret – Lipsa informației referitoare la rata dobânzii de întârziere în contract sau a comunicării ulterioare către consumator a acestei rate – Neînceperea curgerii termenului de retragere
[Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului, considerentele (7), (9) și (31), art. 10 alin. (2) lit. (l) și art. 14 alin. (1) al doilea paragraf lit. (b)]
(a se vedea punctele 66-75 și dispozitiv 1)
Protecția consumatorilor – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48 – Cerințe privind informațiile care trebuie menționate în contract – Obligația de a menționa rata dobânzii de întârziere sub forma unui procent concret – Lipsa informației referitoare la rata dobânzii de întârziere în contract sau a comunicării ulterioare către consumator a acestei rate – Neînceperea curgerii termenului de retragere – Exercitarea abuzivă de către consumator a dreptului său de retragere ca urmare a comportamentului său intervenit între încheierea contractului și retragere – Inexistență
[Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 10 alin. (2) lit. (l) și art. 14 alin. (1)]
(a se vedea punctele 78, 79 și 82-85 și dispozitiv 2)
Protecția consumatorilor – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48 – Dreptul de retragere – Consecințele retragerii dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul – Despăgubire pentru pierderea de valoare datorată de consumator creditorului cu ocazia restituirii vehiculului – Metodă de calcul – Jurisprudență națională care prevede deducerea din prețul de vânzare a vehiculului a prețului de cumpărare plătit de concesionar la momentul restituirii vehiculului – Inadmisibilitate – Condiție
[Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 3 lit. (n), art. 10 alin. (2) lit. (l) și art. 14 alin. (1)]
(a se vedea punctele 89-100 și dispozitiv 3)
Protecția consumatorilor – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48 – Dreptul de retragere – Consecințele retragerii dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul – Armonizare completă a normelor privind aceste consecințe – Inexistență
[Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului, considerentul (35), art. 2 alin. (1), art. 3 lit. (n) și art. 14 alin. (3) lit. (b)]
(a se vedea punctele 103-110 și dispozitiv 4)
Protecția consumatorilor – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48 – Dreptul de retragere – Consecințele retragerii dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul – Reglementare națională care prevede obligația consumatorului de a plăti creditorului dobânzile debitoare pentru perioada cuprinsă între plata fondurilor și restituirea vehiculului – Admisibilitate
[Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului, considerentul (8) și art. 14 alin. (1) și alin. (3) lit. (b)]
(a se vedea punctele 113-119 și dispozitiv 5)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Landgericht Ravensburg (Tribunalul Regional din Ravensburg, Germania), Curtea se pronunță, în raport cu Directiva 2008/48 (
1
), cu privire la momentul de la care începe să curgă termenul de retragere, precum și cu privire la posibilitatea de a califica drept abuzivă exercitarea de către consumator a dreptului de retragere dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul. Ea examinează, în plus, consecințele exercitării acestui drept și precizează în special obligațiile care revin consumatorului față de creditor.
În conformitate cu cererile lor din 1 martie 2019 și 30 noiembrie 2017, KI și FA au încheiat cu Mercedes‑Benz Bank și, respectiv, cu Volkswagen Bank (denumite în continuare „băncile în cauză”) contracte de credit pentru cumpărarea unui autovehicul pentru uz personal. În calitate de intermediari de credit ai băncilor în cauză, concesionarilor de la care au fost achiziționate autovehiculele li s‑au plătit direct sumele aferente creditelor. Niciunul dintre contractele de credit nu menționa, sub forma unui procent exprimat în cifre, rata dobânzii de întârziere aplicabilă la momentul încheierii lor.
După ce au achitat avansuri și au plătit rate lunare aferente creditului, KI și FA au indicat, prin scrisorile din 31 octombrie 2019 și 20 iulie 2020, că își exercită dreptul de retragere din contractele de credit în cauză. Astfel, ei au considerat că termenul de retragere prevăzut de dreptul național nu începuse încă să curgă pentru motivul că aceste contracte nu menționau, sub forma unui procent concret, rata dobânzii de întârziere.
KI și FA au sesizat instanța de trimitere cu acțiuni având ca obiect rambursarea ratelor lunare ale împrumutului plătite până la retragerea lor din contractele de credit în cauză și a avansului achitat concesionarului, precum și constatarea faptului că, din cauza acestei retrageri, nu datorează nicio sumă în temeiul acestor contracte, indiferent dacă este vorba despre capitalul împrumutat sau despre dobânzi. La rândul său, KI a susținut de asemenea că nu datora nicio despăgubire pentru deprecierea vehiculului cumpărat.
Instanța de trimitere se întreabă mai întâi dacă, în cazul exercitării de către împrumutat a dreptului său de retragere dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul, creditorul poate solicita o despăgubire pentru pierderea valorii acestui vehicul și, dacă este cazul, până la concurența cărui cuantum. În continuare, ea ridică problema momentului de la care începe să curgă termenul de retragere în lipsa menționării ratei dobânzii de întârziere aplicabile la momentul încheierii contractelor de credit în cauză. În plus, instanța de trimitere are îndoieli cu privire la posibilitatea de a califica drept abuzivă exercitarea de către consumator a dreptului său de retragere atunci când el continuă să utilizeze vehiculul până când instanțele naționale se vor fi pronunțat cu privire la validitatea retragerii și refuză să plătească o despăgubire pentru pierderea valorii vehiculului rezultată din această utilizare. În sfârșit, ea solicită să se stabilească dacă Directiva 2008/48 a realizat o armonizare completă a obligației împrumutatului de a plăti dobânzile aferente capitalului, inclusiv atunci când creditul finanțat este legat de un contract de cumpărare de bunuri. În cazul unui răspuns negativ, instanța de trimitere ridică problema dacă este compatibil cu această directivă ca împrumutatul, după exercitarea dreptului său de retragere dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul, să fie obligat să plătească dobânzile debitoare prevăzute de acest prim contract pentru perioada cuprinsă între plata către vânzătorul vehiculului a fondurilor aferente împrumutului și data restituirii acestui vehicul creditorului sau vânzătorului.
Aprecierea Curții
În primul rând, pronunțându‑se cu privire la momentul de la care începe să curgă termenul de retragere (
2
), Curtea amintește că acesta începe să curgă numai din ziua în care printre altele informațiile prevăzute la articolul 10 din Directiva 2008/48 au fost primite de consumator (
3
). Astfel, atunci când o informație furnizată de creditor consumatorului în temeiul articolului 10 alineatul (2) din această directivă se dovedește incompletă sau eronată, acest termen începe să curgă numai în cazul în care caracterul incomplet sau eronat al acestei informații nu poate afecta capacitatea consumatorului de a aprecia întinderea drepturilor și a obligațiilor pe care i le atribuie directiva în cauză. Totuși, o situație caracterizată de furnizarea unei informații incomplete sau eronate trebuie diferențiată de o situație în care informația solicitată lipsește.
În ceea ce privește menționarea într‑un contract de credit a ratei dobânzii de întârziere aplicabile la momentul încheierii acestui contract, Curtea amintește că obligația de a indica această rată sub forma unui procent concret (
4
) permite consumatorului să cunoască consecințele eventualei sale întârzieri în efectuarea plăților. Astfel, menționarea ratei respective sub forma unui procent concret este indispensabilă pentru ca consumatorul să poată aprecia întinderea angajamentului său contractual, în special în ceea ce privește consecințele financiare care pot decurge dintr‑o neîndeplinire a obligației sale de plată sau dintr‑o întârziere în executarea acesteia. Această informație este, ca atare, de natură să influențeze nu numai decizia consumatorului de a încheia contractul, ci și capacitatea sa de a organiza administrarea rambursării împrumutului contractat. Prin urmare, Curtea declară că termenul de retragere prevăzut la articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2008/48 nu începe să curgă atunci când contractul de credit nu menționează, sub forma unui procent concret, rata dobânzii de întârziere aplicabilă la momentul încheierii contractului, iar aceasta atât timp cât respectiva informație nu a fost comunicată în mod corespunzător consumatorului.
În al doilea rând, Curtea examinează problema exercitării eventual abuzive de către consumator a dreptului său de retragere. După ce a amintit că justițiabilii nu se pot prevala în mod fraudulos sau abuziv de normele dreptului Uniunii, ea subliniază că creditorul nu poate considera în mod valabil că, din cauza unui interval de timp considerabil cuprins între încheierea contractului și exercitarea dreptului de retragere, consumatorul a abuzat de acest drept atunci când una dintre mențiunile obligatorii prevăzute la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48 nu figura în contractul de credit și nici nu a fost comunicată ulterior în mod corespunzător, indiferent dacă acest consumator avea sau nu cunoștință de existența dreptului său de retragere. În aceste condiții, un creditor nu poate invoca caracterul abuziv al exercitării dreptului de retragere în cazul absenței din contractul de credit a mențiunii, sub forma unui procent concret, privind rata dobânzii de întârziere aplicabile la momentul încheierii sale, care figurează printre aceste mențiuni obligatorii. Astfel, într‑un asemenea caz, termenul de retragere nu a început să curgă. În consecință, Curtea concluzionează că articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2008/48 se opune ca un creditor să poată invoca în mod valabil o exercitare abuzivă de către consumator a dreptului de retragere ca urmare a comportamentului acestuia din urmă intervenit între încheierea contractului și exercitarea dreptului de retragere sau chiar ulterior acestei exercitări, atunci când mențiunea, sub forma unui procent concret, privind rata dobânzii de întârziere aplicabile la momentul încheierii acestui contract nu a figurat în contractul de credit și nici nu a fost comunicată ulterior în mod corespunzător.
În al treilea rând, Curtea consideră că articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2008/48, citit în lumina principiului efectivității, se opune unei jurisprudențe naționale potrivit căreia, în cazul exercitării de către consumator a dreptului de retragere dintr-un contract de credit legat de un contract de cumpărare de vehicule, cuantumul despăgubirii pentru pierderea de valoare datorate de acest consumator creditorului cu ocazia restituirii vehiculului este calculat prin deducerea din prețul de vânzare practicat de concesionar la momentul achiziționării vehiculului de către consumatorul menționat a prețului de cumpărare plătit de concesionar la momentul restituirii acestui vehicul, în măsura în care această metodă de calcul include elemente extrinseci utilizării vehiculului respectiv de către același consumator.
Pentru a statua astfel, Curtea subliniază că Directiva 2008/48 nu conține dispoziții care să reglementeze consecințele exercitării de către consumator a dreptului de retragere în ceea ce privește un contract de credit legat de un contract de furnizare de bunuri. Prin urmare, este de competența statelor membre să reglementeze aspectele referitoare la restituirea bunului finanțat prin credit sau la orice alte chestiuni în legătură cu aceasta, cu condiția ca legislația și jurisprudența naționale care reglementează consecințele exercitării dreptului de retragere să nu aducă atingere nici eficacității, nici efectivității acestui drept, astfel încât să facă imposibilă sau excesiv de dificilă în practică exercitarea sa. Or, aceasta ar fi situația dacă cuantumul unei despăgubiri pentru pierderea de valoare a unui bun, datorată de consumator creditorului la restituirea bunului, ar fi disproporționat în raport cu prețul de cumpărare a acestui bun.
În acest context, Curtea precizează că aprecierea caracterului proporțional al despăgubirii care poate fi solicitată consumatorului ca urmare a exercitării dreptului său de retragere trebuie să se efectueze în urma unei analize detaliate, ținând seama de modalitățile proprii utilizării bunului în cauză și de starea vehiculului la momentul restituirii sale, în special în ceea ce privește o eventuală deteriorare mecanică sau alterare estetică ce rezultă din această utilizare. În această privință, simplul fapt că despăgubirea astfel determinată poate fi într‑un cuantum ridicat în raport cu prețul de achiziție a vehiculului de către consumator nu poate, ca atare, să dovedească împrejurarea că această despăgubire este disproporționată și că metoda de calcul al despăgubirii menționate face practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului de retragere. Aceasta este situația cu condiția ca valoarea aceleiași despăgubiri să reflecte în mod obiectiv deprecierea efectivă a acestui vehicul, care rezultă din utilizarea lui de către consumator și din starea lui la momentul restituirii sale.
În schimb, o metodă de calcul întemeiată numai pe o diferență de preț constatată între cumpărarea și revânzarea vehiculului, care include elemente extrinseci la utilizarea acestui vehicul, precum marjele comerciale și cheltuielile de revânzare – stabilite unilateral de concesionarul de autovehicule –, precum și taxa pe valoarea adăugată, nu permite să se evalueze deprecierea vehiculului menționat care rezultă din utilizarea sa de către consumator. Pe de altă parte, întrucât aceste elemente intervin chiar și în ipoteza în care vehiculul nu a fost înmatriculat și nici utilizat înainte de exercitarea dreptului de retragere, această metodă pare să impună respectivului consumator o sarcină care rezultă exclusiv din exercitarea dreptului său de retragere. În aceste condiții, o asemenea metodă de calcul al unei despăgubiri pentru pierderea valorii unui bun poate conduce la un cuantum al despăgubirii disproporționat în raport cu prețul de cumpărare a acestui bun și poate face practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului de retragere.
În al patrulea rând, Curtea constată că Directiva 2008/48 nu efectuează o armonizare completă a normelor referitoare la consecințele juridice susceptibile să decurgă din exercitarea de către consumator a dreptului său de retragere dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul. În această privință, ea amintește că directiva menționată nu conține dispoziții care să reglementeze consecințele asupra unui contract de furnizare de bunuri ale exercitării de către consumator a dreptului de retragere în ceea ce privește un contract de credit legat de respectivul contract de furnizare de bunuri. Mai exact, Directiva 2008/48 nu precizează soarta bunului finanțat și nici eventualele interacțiuni dintre contractul de credit legat și contractul de cumpărare a vehiculului (
5
). În plus, nicio dispoziție din directiva amintită nu se referă la situația în care dreptul de retragere exercitat de consumator privește însuși contractul de credit legat. Or, în lipsa unei reglementări specifice a Uniunii în materie, modalitățile de punere în aplicare a protecției consumatorilor prevăzute de Directiva 2008/48 țin de ordinea juridică internă a statelor membre în temeiul principiului autonomiei procedurale a acestora din urmă. În consecință, revine statelor membre, cu respectarea principiilor echivalenței și efectivității, sarcina de a preciza efectele exercitării dreptului de retragere în cadrul unui contract de credit legat de un contract de furnizare de bunuri, inclusiv în ceea ce privește, dacă este cazul, obligația de plată a dobânzilor aferente capitalului împrumutat, precum și modalitățile acesteia.
În al cincilea și ultimul rând, Curtea arată că articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2008/48 nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia consumatorul, după ce și‑a exercitat dreptul de retragere dintr‑un contract de credit legat de un contract de cumpărare a unui vehicul, este obligat să plătească dobânzile debitoare prevăzute de acest prim contract pentru perioada cuprinsă între plata fondurilor provenite din împrumut către vânzătorul vehiculului finanțat și data restituirii vehiculului către creditor sau către vânzător. Astfel, articolul 14 alineatul (3) litera (b) prima teză din Directiva 2008/48 urmărește să asigure un echilibru între protecția consumatorilor și libera circulație a ofertelor de credite. În aceste condiții, obligația eventual impusă consumatorului de a plăti dobânzile debitoare calculate luând în considerare durata efectivă a punerii la dispoziție a fondurilor permite menținerea echilibrului contractual și împiedică o parte să realizeze, prin exercitarea dreptului său de retragere, un câștig necuvenit în detrimentul celeilalte părți, garantând în acest mod o repartizare echitabilă a sarcinilor și a beneficiilor care decurg din executarea, chiar și parțială și temporară, a contractului de credit. Astfel, pe de o parte, creditorul s‑a desistat temporar de cuantumul creditului plătit vânzătorului vehiculului în beneficiul consumatorului, ceea ce reprezintă pentru el o imobilizare de fonduri și o asumare de risc financiar. Pe de altă parte, dobânzile acumulate la capitalul împrumutat nu reprezintă o penalitate, ci contrapartida pentru accesul la credit, care constituie în principiu o operațiune cu plată, independent de exercitarea dreptului de retragere.
(
1
)	Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO 2008, L 133, p. 66).
(
2
)	Astfel cum se prevede la articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2008/48.
(
3
)	Articolul 14 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) din Directiva 2008/48
(
4
)	În conformitate cu articolul 10 alineatul (2) litera (l) din Directiva 2008/48.
(
5
)	Articolul 14 alineatul (3) litera (b) prima teză din Directiva 2008/48