62024CJ0870
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a noua)
19 martie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Regulamentul (UE) nr. 651/2014 – Categorii de ajutoare care pot fi considerate compatibile cu piața internă – Exceptare prevăzută pentru ajutoarele pentru întreprinderile mici și mijlocii – Articolul 1 din anexa I – Noțiunea de «întreprindere» – Articolul 3 alineatul (3) din anexa I – Noțiunea de «întreprinderi asociate» – Persoană fizică ce deține majoritatea drepturilor de vot asociate acțiunilor unei întreprinderi – Desfășurarea unei activități economice – Exercitarea efectivă a controlului prin intervenția directă sau indirectă în administrarea întreprinderii”
În cauza C‑870/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională, Letonia), prin decizia din 14 decembrie 2024, primită de Curte la 17 decembrie 2024, în procedura
Valsts ieņēmumu dienests
împotriva
SIA „OUTLETICO”,
CURTEA (Camera a noua),
compusă din domnul M. Condinanzi, președinte de cameră, doamna R. Frendo și domnul A. Kornezov (raportor), judecători,
avocat general: domnul A. Biondi,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru guvernul leton, de J. Davidoviča și K. Pommere, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul belgian, de P. Cottin și de M. Van Regemorter, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de A.‑L. Delbac, V. Hitrovs și A. Steiblytė, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 și a articolului 3 alineatul (3) din anexa I la Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE] (JO 2014, L 187, p. 1, rectificare în JO 2017, L 236, p. 28), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2020/972 al Comisiei din 2 iulie 2020 (JO 2020, L 215, p. 3) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 651/2014”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între SIA „OUTLETICO” (denumită în continuare „Outletico”), o societate de drept leton, pe de o parte, și Valsts ieņēmumu dienests (Administrația Fiscală Națională, Letonia) (denumită în continuare „administrația fiscală”), pe de altă parte, în legătură cu o decizie prin care aceasta din urmă a obligat Outletico să ramburseze ajutoarele pe care le‑ar fi primit în mod nelegal în contextul crizei sanitare legate de pandemia de Covid-19.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 651/2014
3
Considerentele (30) și (40) ale Regulamentului nr. 651/2014 au următorul cuprins:
„(30)
Pentru a se elimina diferențele care ar putea genera denaturări ale concurenței și pentru a se facilita coordonarea dintre diferitele inițiative de la nivelul Uniunii și de la nivel național referitoare la [întreprinderi mici și mijlocii (IMM‑uri)], precum și din motive de claritate administrativă și de securitate juridică, definiția IMM‑urilor utilizată în sensul prezentului regulament ar trebui să se bazeze pe definiția din Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii [JO 2003, L 124, p. 36].
[…]
(40)
IMM‑urile au un rol decisiv în crearea de locuri de muncă și, la un nivel mai general, acționează ca un factor de stabilitate socială și de dezvoltare economică. Cu toate acestea, dezvoltarea lor poate fi împiedicată de disfuncționalități ale pieței, care fac în așa fel încât aceste IMM‑uri să fie expuse următoarelor handicapuri specifice. IMM‑urile întâmpină adesea dificultăți în obținerea de capital sau de împrumuturi, din cauza reticenței anumitor piețe financiare în ceea ce privește asumarea de riscuri și din cauza garanțiilor limitate pe care le pot oferi. Din cauza resurselor limitate de care dispun, acestea pot, de asemenea, să aibă un acces restrâns la informații, în special la informațiile legate de noi tehnologii și piețe potențiale. Prin urmare, pentru a facilita dezvoltarea activităților economice ale IMM‑urilor, prezentul regulament ar trebui să excepteze anumite categorii de ajutoare atunci când acestea sunt acordate IMM‑urilor. Aceste categorii ar trebui să includă, în special, ajutoarele pentru investiții în favoarea IMM‑urilor și participarea IMM‑urilor la târguri.”
4
Articolul 1 din acest regulament prevede:
„(1)   Prezentul regulament se aplică următoarelor categorii de ajutoare:
[…]
(b)
ajutoare destinate IMM‑urilor sub formă de ajutoare pentru investiții, ajutoare de exploatare și ajutoare pentru accesul IMM‑urilor la finanțare;
[…]
(4)   Prezentul regulament nu se aplică:
[…]
(c)
ajutoarelor pentru întreprinderi aflate în dificultate, cu excepția schemelor de ajutoare destinate reparării daunelor provocate de anumite dezastre naturale, a schemelor de ajutoare la înființare și a schemelor de ajutoare regionale de exploatare, cu condiția ca aceste scheme să nu acorde întreprinderilor aflate în dificultate un tratament mai favorabil decât altor întreprinderi. Cu toate acestea, prin derogare, prezentul regulament se aplică întreprinderilor care nu se aflau în dificultate la 31 decembrie 2019, dar care au devenit întreprinderi aflate în dificultate în perioada 1 ianuarie 2020-30 iunie 2021.
[…]”
5
Articolul 2 din regulamentul menționat prevede:
„În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
[…]
2.   «întreprinderi mici și mijlocii» sau «IMM‑uri» înseamnă întreprinderile care îndeplinesc criteriile prevăzute în anexa I;
[…]
18.
«întreprindere în dificultate» înseamnă o întreprindere care se află în cel puțin una din situațiile următoare:
(a)
În cazul unei societăți comerciale cu răspundere limitată (alta decât un IMM care există de cel puțin trei ani sau, în sensul eligibilității pentru ajutor pentru finanțare de risc, un IMM aflat la șapte ani de la prima sa vânzare comercială care se califică pentru investiții pentru finanțare de risc în urma unui proces de diligență efectuat de un intermediar financiar selectat), atunci când mai mult de jumătate din capitalul său social subscris a dispărut din cauza pierderilor acumulate. […],
[…]
(e)
În cazul unei întreprinderi care nu este un IMM, atunci când, în ultimii doi ani:
1.
raportul datorii/capitaluri proprii al întreprinderii este mai mare de 7,5; și
2.
capacitatea de acoperire a dobânzilor […] se situează sub valoarea 1,0;
[…]
24.
«întreprinderi mari» înseamnă întreprinderile care nu îndeplinesc criteriile prevăzute în anexa I;
[…]”
6
Potrivit articolului 3 din același regulament:
„Schemele de ajutoare, ajutoarele individuale acordate în cadrul unor scheme de ajutoare și ajutoarele ad‑hoc sunt compatibile cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (2) sau (3) din [TFUE] și sunt exceptate de la cerința de notificare prevăzută la articolul 108 alineatul (3) din [TFUE] dacă ajutoarele respective îndeplinesc toate condițiile prevăzute în capitolul I din prezentul regulament, precum și condițiile specifice pentru categoria relevantă de ajutor stabilite în capitolul III din prezentul regulament.”
7
Articolul 1 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, intitulată „Definiția IMM‑urilor”, prevede:
„Este considerată întreprindere orice entitate care desfășoară o activitate economică, oricare ar fi forma sa juridică. Din această categorie fac parte, în special, lucrătorii care desfășoară o activitate independentă și întreprinderile familiale care desfășoară activități de artizanat sau alte activități, precum și parteneriatele sau asociațiile care desfășoară în mod regulat o activitate economică.”
8
Articolul 2 din această anexă prevede:
„(1)   Categoria microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii («IMM‑uri») este formată din întreprinderi care au mai puțin de 250 de angajați și a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 50 de milioane [de euro] și/sau al căror bilanț anual total nu depășește 43 de milioane [de euro].
(2)   În cadrul categoriei IMM‑urilor, o întreprindere mică este definită ca fiind o întreprindere care are mai puțin de 50 de angajați și a cărei cifră de afaceri anuală și/sau al cărei bilanț anual total nu depășește 10 milioane [de euro].
(3)   În cadrul categoriei IMM‑urilor, o microîntreprindere este definită ca fiind o întreprindere care are mai puțin de 10 angajați și a cărei cifră de afaceri anuală și/sau al cărei bilanț anual total nu depășește 2 milioane [de euro].”
9
Potrivit articolului 3 din anexa menționată:
„(1)   «Întreprindere autonomă» este orice întreprindere care nu este clasificată ca întreprindere parteneră în sensul alineatului (2) sau ca întreprindere asociată în sensul alineatului (3).
[…]
(3)   «Întreprinderi asociate» sunt întreprinderile între care există oricare dintre următoarele relații:
(a)
o întreprindere deține majoritatea drepturilor de vot ale acționarilor sau ale asociaților altei întreprinderi;
(b)
o întreprindere are dreptul de a numi sau de a revoca majoritatea membrilor organelor administrative, de conducere sau de supraveghere ale unei alte întreprinderi;
(c)
o întreprindere are dreptul de a exercita o influență dominantă asupra unei alte întreprinderi în temeiul unui contract încheiat cu întreprinderea în cauză sau în temeiul unei prevederi din actul constitutiv sau din statutul acesteia;
(d)
o întreprindere care este acționar sau asociat al unei alte întreprinderi și care controlează singură, în temeiul unui acord cu alți acționari sau asociați ai întreprinderii în cauză, majoritatea drepturilor de vot ale acționarilor sau ale asociaților întreprinderii respective.
[…]
Întreprinderile între care există oricare dintre relațiile descrise la primul paragraf prin intermediul uneia sau mai multor întreprinderi sau prin intermediul oricăruia dintre investitorii menționați la alineatul (2) sunt, de asemenea, considerate asociate.
Întreprinderile între care există oricare dintre relațiile respective prin intermediul unei persoane fizice sau al unui grup de persoane fizice care acționează solidar sunt, de asemenea, considerate întreprinderi asociate în cazul în care își desfășoară activitatea sau o parte din activitate pe aceeași piață relevantă sau pe piețe adiacente.
[…]”
10
Articolul 6 din aceeași anexă are următorul cuprins:
„(1)   În cazul unei întreprinderi autonome, datele, inclusiv numărul de angajați, se stabilesc exclusiv pe baza situațiilor financiare ale întreprinderii respective.
(2)   Datele, inclusiv numărul de angajați, ale unei întreprinderi care are întreprinderi partenere sau întreprinderi asociate se stabilesc pe baza situațiilor financiare și a altor date ale întreprinderii sau, dacă există, pe baza conturilor consolidate ale întreprinderii sau a situațiilor financiare consolidate în care întreprinderea este inclusă prin consolidare.
La datele menționate la primul paragraf se adaugă datele oricărei întreprinderi partenere a întreprinderii în cauză situată imediat în aval sau în amonte de aceasta. Agregarea este proporțională cu procentul de participare la capital sau la drepturile de vot (luându‑se în calcul valoarea cea mai mare dintre cele două). În cazul participărilor încrucișate, se aplică procentul mai mare.
La datele menționate la primul și al doilea paragraf se adaugă, în proporție de 100 %, datele oricărei întreprinderi care este asociată direct sau indirect la întreprinderea în cauză, cu excepția cazurilor în care datele în cauză au fost deja incluse prin consolidare în situațiile financiare.
[…]”
Cadrul temporar
11
Punctele 4, 18 și 22 din Comunicarea Comisiei intitulată „Cadru temporar pentru măsuri de ajutor de stat de sprijinire a economiei în contextul actualei epidemii de COVID-19” (JO 2020, C 91 I, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Comunicarea din 28 ianuarie 2021 (JO 2021, C 34, p. 6) (denumit în continuare „Cadrul temporar”), prevăd:
„4.
În circumstanțele excepționale create de epidemia de COVID-19, toate întreprinderile, indiferent de tipul acestora, se pot confrunta cu o lipsă acută de lichidități. Atât întreprinderile solvabile, cât și întreprinderile mai puțin solvabile se pot confrunta cu un deficit brusc de lichidități sau chiar cu indisponibilitatea lichidităților. În special IMM‑urile sunt expuse riscului. Prin urmare, situația economică a multor întreprinderi viabile și a angajaților acestora poate fi afectată în mod grav pe termen scurt și mediu și pot exista, de asemenea, efecte pe o durată mai lungă, dat fiind că este pusă în pericol supraviețuirea acestor întreprinderi.
[…]
18.
Având în vedere că epidemia de COVID-19 afectează toate statele membre și că măsurile de ținere sub control a epidemiei luate de statele membre au repercusiuni asupra întreprinderilor, Comisia consideră că ajutoarele de stat sunt justificate și pot fi declarate, pentru o perioadă limitată, compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE, în vederea remedierii deficitului de lichidități cu care se confruntă întreprinderile și a asigurării faptului că perturbările cauzate de epidemia de COVID-19 nu le pune în pericol viabilitatea, în special cea a IMM‑urilor.
[…]
22.
Comisia va considera [ajutoarele temporare cu valoare limitată acordate întreprinderilor care se confruntă cu un deficit brusc de lichidități sau chiar cu indisponibilitatea lichidităților] compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) [TFUE], sub rezerva îndeplinirii tuturor condițiilor următoare […]:
[…]
c.
ajutorul poate fi acordat întreprinderilor care nu erau în dificultate (în sensul [Regulamentului nr. 651/2014] […]) la 31 decembrie 2019.
Prin derogare de la cele de mai sus, ajutorul se poate acorda microîntreprinderilor sau întreprinderilor mici (în sensul anexei I la [Regulamentul nr. 651/2014]) care se aflau deja în dificultate la 31 decembrie 2019, cu condiția să nu facă obiectul unei proceduri colective de insolvență în temeiul legislației naționale și să nu fi primit ajutor pentru salvare sau ajutor pentru restructurare […].
[…]”
Dreptul leton
12
Articolul 4.1 din Decretul nr. 676 al Consiliului de Miniștri din 10 noiembrie 2020 privind ajutoarele acordate întreprinderilor afectate de criza de Covid-19 în scopul garantării capitalului lor de rulment, în versiunea aplicabilă la data faptelor din litigiul principal (denumit în continuare „Decretul nr. 676/2020”), prevede:
„În temeiul prezentului regulament, ajutorul poate fi acordat întreprinderilor care corespund definiției microîntreprinderilor și întreprinderilor mici și mijlocii, astfel cum este prevăzută la articolul 2 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 al Comisiei sau definiției întreprinderilor mari, prevăzută la articolul 2 punctul 24 [din acest regulament].”
13
Potrivit articolului 5 din acest decret:
„În sensul [prezentului decret], persoanele asociate sunt operatorii economici care corespund definiției «întreprinderilor asociate» prevăzute la articolul 3 alineatul (3) din anexa I la Regulamentul [nr.] 651/2014.”
14
Articolul 16.2 din decretul menționat are următorul cuprins:
„Nu se acordă sprijin operatorilor economici mijlocii sau mari care la 31 decembrie 2019 și la data acordării ajutorului trebuiau considerați deja ca aflându‑se în dificultate potrivit definiției prevăzute la articolul 2 punctul 18 din Regulamentul [nr.] 651/2014.”
15
Articolul 18 din același decret prevede:
„În cazul în care se constată o încălcare a cerințelor privind ajutoarele de stat prevăzute în prezentul decret, întreprinderea va fi obligată să ramburseze către administrația fiscală întreaga valoare a ajutorului primit în mod nelegal, împreună cu dobânzile aferente, potrivit dispozițiilor capitolelor IV și V din Legea privind controlul ajutoarelor pentru activitatea comercială.”
16
Articolul 186 alineatul 3 din Komerclikums (Codul comercial) prevede:
„Deținerea de părți sociale conferă asociatului dreptul de a participa la administrarea societății, la alocarea profiturilor și la repartizarea activelor societății în caz de lichidare a acesteia, precum și alte drepturi prevăzute de lege și de statut.”
17
Articolul 209 din acest cod prevede:
„Organele administrative ale societății sunt adunarea generală a asociaților și consiliul de administrație, precum și consiliul de supraveghere (dacă este înființat).”
18
Potrivit articolului 210 din codul menționat:
„(1)   Următoarele competențe revin exclusiv adunării generale a asociaților:
1)
modificarea statutului;
2)
majorarea sau reducerea capitalul social;
3)
alegerea și revocarea membrilor consiliului de supraveghere;
4)
alegerea și revocarea membrilor consiliului de administrație;
5)
aprobarea conturilor anuale și alocarea profiturilor;
6)
alegerea și revocarea auditorului și lichidatorului;
7)
adoptarea hotărârii de introducere a unor acțiuni împotriva membrilor consiliului de administrație, membrilor consiliului de supraveghere, fondatorilor sau asociaților și de numire a unei persoane care să reprezinte societatea comercială în litigiile în fața instanțelor;
[…]
9)
adoptarea hotărârii cu privire la încetarea, continuarea, suspendarea, reînnoirea sau reorganizarea activității societății comerciale, precum și cu privire la încheierea, modificarea sau încetarea unui acord de grup între societăți comerciale;
10)
alte chestiuni care au fost transferate prin lege sau prin statut în competența adunării generale a asociaților.
(2)   Adunarea generală a asociaților are, de asemenea, dreptul de a adopta hotărâri care intră în competența consiliului de administrație sau a consiliului de supraveghere. Într‑un astfel de caz, asociații care au votat în favoarea acestor hotărâri sunt răspunzători în mod solidar pentru orice prejudiciu cauzat ca urmare a hotărârilor.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
19
A, o persoană fizică, deține 100 % din capitalul SIA „Esterkin Family Investments”, care este o societate de drept leton, 75 % din capitalul SIA „IC Industries Holdings”, care este de asemenea o societate de drept leton, precum și 100 % din capitalul RRE Tradecenters holding Ltd., care este o societate de drept cipriot. Această din urmă societate deține o participație de 60 % în capitalul Outletico care, la rândul său, deține 100 % din capitalul SIA „Business Park”, o altă societate de drept leton.
20
La 21 martie și la 16 aprilie 2021, Outletico a solicitat administrației fiscale să beneficieze pentru luna ianuarie și, respectiv, pentru luna martie a anului 2021 de ajutorul acordat întreprinderilor afectate de criza de Covid-19.
21
Prin deciziile din 30 aprilie 2021 și din 17 mai 2021, această administrație a admis cererile de ajutoare menționate și i‑a acordat cu acest titlu suma de 45597,69 euro pentru luna ianuarie 2021 și de 45597,68 euro pentru luna martie 2021. Aceasta a considerat că Outletico era un IMM în sensul Regulamentului nr. 651/2014 și că îndeplinea criteriile definite de Decretul nr. 676/2020 pentru obținerea ajutoarelor.
22
Prin două decizii din 27 decembrie 2021, biroul însărcinat cu recuperarea impozitului din cadrul administrației fiscale, apreciind că Outletico se încadrează în categoria „întreprinderilor mari” și că aceasta era, la 31 decembrie 2019, precum și la data acordării ajutoarelor o întreprindere în dificultate, a anulat deciziile menționate la punctul anterior și a dispus ca aceasta să ramburseze ajutoarele de care a beneficiat în mod nelegal.
23
Outletico a depus contestații împotriva deciziilor acestui birou.
24
Prin decizia din 25 martie 2022, administrația fiscală a confirmat aceste decizii. Ea a considerat, în primul rând, că RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings și Business Park trebuiau considerate ca fiind „întreprinderi asociate” cu Outletico, în sensul articolului 3 alineatul (3) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, și că, în calitate de membru al unui grup de întreprinderi asociate, această din urmă societate trebuia considerată, pe baza datelor referitoare la toate societățile din acest grup, ca făcând parte dintr‑o „întreprindere mare”, în sensul articolului 2 punctul 24 din Regulamentul nr. 651/2014.
25
Astfel, această administrație a arătat, mai întâi, că din registrul societăților reieșea că, la data acordării ajutoarelor în cauză, RRE Tradecenters holding deținea o participație de control în Outletico, care, la rândul său, deținea o asemenea participație în Business Park. Administrația menționată a apreciat apoi că, în măsura în care persoana fizică A administra și controla în mod direct RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments și IC Industries Holdings, ea trebuia considerată operator economic și, așadar, o „întreprindere”, în sensul articolului 1 și al articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din această anexă. În sfârșit, administrația a dedus de aici că Esterkin Family Investments și IC Industries Holdings, pe de o parte, precum și Outletico, pe de altă parte, întrețineau relații prin intermediul unei întreprinderi, iar nu prin intermediul unor „persoane fizice”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al patrulea paragraf din anexa menționată.
26
Administrația fiscală a considerat, în al doilea rând, că atât la 31 decembrie 2019, cât și la data acordării ajutoarelor în cauză, Outletico trebuia, având în vedere propriile date și cele referitoare la întreprinderile asociate cu această societate, să fie considerată o „întreprindere în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 din acest regulament, și că, în consecință, societatea menționată nu era eligibilă pentru a beneficia de aceste ajutoare.
27
Outletico a formulat, la administratīvā rajona tiesa (Tribunalul Administrativ Districtual, Letonia), o acțiune având ca obiect anularea deciziei administrației fiscale din 25 martie 2022, contestând în special aplicarea în privința sa a noțiunii de „întreprinderi asociate”. În special, Outletico a susținut că A ar trebui considerată a fi o persoană fizică, iar nu o întreprindere.
28
Prin hotărârea din 22 noiembrie 2022, această instanță a anulat decizia menționată, pentru motivul că A era o persoană fizică, iar nu o întreprindere, astfel încât, în temeiul articolului 3 alineatul (3) al patrulea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, Outletico nu putea fi considerată ca fiind asociată cu Esterkin Family Investments și cu IC Industries Holdings, întrucât aceste trei societăți nu își desfășurau activitățile pe aceeași piață sau pe piețe adiacente. Instanța menționată a considerat că Outletico nu era asociată decât cu RRE Tradecenters holding și cu Business Park și că, pe această bază, Outletico trebuia calificată drept IMM, în sensul Regulamentului nr. 651/2014, astfel încât putea fi eligibilă să beneficieze de ajutoarele în discuție în litigiul principal.
29
Administrația fiscală a formulat apel împotriva acestei hotărâri la Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională, Letonia), care este instanța de trimitere, susținând printre altele că, atunci când o persoană fizică administrează și controlează direct sau indirect mai multe întreprinderi, ea trebuie considerată a fi un operator economic și, prin urmare, o „întreprindere”, în sensul articolului 1 și al articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014.
30
Instanța de trimitere arată că litigiul principal privește stabilirea întreprinderilor care trebuie considerate ca fiind asociate cu Outletico, în vederea calificării acesteia drept IMM sau „întreprindere mare”, în sensul Regulamentului nr. 651/2014. În această privință, ea ridică problema domeniului de aplicare al noțiunii de „întreprindere”, în sensul articolului 1 din anexa I la acest regulament, în special cea a aspectului dacă o persoană fizică ce deține participații de control în mai multe societăți intră în sfera acestei noțiuni. În consecință, această instanță ridică problema dacă relațiile dintre Outletico, pe de o parte, și Esterkin Family Investments și IC Industries Holdings, pe de altă parte, trebuie considerate ca fiind întreținute prin intermediul unei „întreprinderi” în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din această anexă sau al unei „persoane fizice”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al patrulea paragraf din anexa menționată, caz în care aceste trei întreprinderi nu ar putea fi considerate ca fiind asociate.
31
Potrivit instanței de trimitere, din Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze ș.a. (C‑222/04, EU:C:2006:8), rezultă că, în vederea stabilirii existenței unei activități economice în cazul deținerii de către o persoană fizică a unei participații într‑o societate care exercită în mod direct o activitate economică pe piață, nu este suficient să se stabilească faptul că această persoană fizică deține respectiva participație, chiar dacă ar fi una de control, ci este necesar să se examineze dacă persoana fizică menționată exercită de asemenea o influență efectivă asupra administrării acestei societăți.
32
În această privință, instanța de trimitere arată că, în decizia sa din 25 martie 2022, administrația fiscală s‑a întemeiat exclusiv pe amploarea participației lui A în capitalul societăților Esterkin Family Investments și IC Industries Holdings pentru a considera că A exercita în mod direct administrarea și controlul acestor societăți. Această instanță precizează că, în temeiul articolului 186 alineatul (3) și al articolului 210 alineatele (1) și (2) din Codul comercial, adoptarea anumitor decizii de administrare a întreprinderii este de competența adunării generale a asociaților (deținători de participații).
33
Această instanță ridică, așadar, problema dacă această putere de decizie este suficientă în sine pentru a considera că o persoană fizică ce deține, într‑o societate, o participație de control exercită de asemenea, în mod efectiv, un control asupra acestei societăți, influențând direct sau indirect administrarea acesteia, și, prin urmare, că exercită o activitate economică sau că participă la activitatea economică a acestei societăți și, prin urmare, constituie o întreprindere.
34
În aceste condiții, Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 1 și articolul 3 alineatul (3) din anexa I la [Regulamentul nr. 651/2014] trebuie interpretate în sensul că o persoană fizică ce deține participații într‑o întreprindere trebuie să fie de asemenea considerată întreprindere?
Este răspunsul la întrebarea anterioară afectat de faptul că dreptul național prevede că adoptarea anumitor hotărâri referitoare la administrarea întreprinderii este de competența adunării generale a asociaților (deținători de părți sociale)? Această împrejurare constituie, în sine, un temei suficient pentru a aprecia că o persoană fizică care deține părți sociale la o întreprindere (majoritatea drepturilor de vot ale asociaților) influențează în mod direct sau indirect administrarea întreprinderii și desfășoară astfel o activitate economică sau este implicată în activitatea economică a întreprinderii, fără a fi necesar să se examineze dacă persoana fizică participă efectiv la administrarea întreprinderii?
2)
Articolul 3 alineatul (3) al patrulea paragraf din anexa I la [Regulamentul nr. 651/2014] trebuie interpretat în sensul că expresia «[întreprinderile] între care există oricare dintre relațiile respective prin intermediul unei persoane fizice», în sensul acestei dispoziții, acoperă și o situație în care o persoană fizică deține părți sociale și majoritatea drepturilor de vot într‑o întreprindere care, la rândul său, deține majoritatea drepturilor de vot ale asociaților într‑o altă întreprindere, a cărei calitate de întreprindere asociată este apreciată în raport cu alte întreprinderi în care aceeași persoană fizică deține părți sociale și majoritatea drepturilor de vot ale asociaților?”
Cu privire la întrebările preliminare
35
Potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite prin articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate. În această privință, îi revine sarcina de a extrage din ansamblul elementelor furnizate de instanța națională și mai ales din motivarea deciziei de trimitere elementele de drept al Uniunii care necesită o interpretare, având în vedere obiectul litigiului (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 noiembrie 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punctul 18, și Hotărârea din 23 octombrie 2025, Zlakov, C‑744/23, EU:C:2025:816, punctul 17, precum și jurisprudența citată).
36
În speță, din decizia de trimitere reiese că, în decizia sa din 25 martie 2022, administrația fiscală a considerat că RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings, Outletico și Business Park trebuiau considerate „întreprinderi asociate”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014.
37
Instanța de trimitere, care este chemată să controleze legalitatea acestei din urmă decizii, nu are nicio îndoială cu privire la aspectul dacă Outletico poate fi considerată o întreprindere „asociată”, în sensul articolului 3 alineatul (3) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, pe de o parte, cu RRE Tradecenters holding, care deține 60 % din capitalul său, și, pe de altă parte, cu Business Park, al cărei capital îl deține în totalitate.
38
Această instanță urmărește în esență să se stabilească dacă Outletico trebuie considerată ca fiind asociată nu numai cu RRE Tradecenters holding și cu Business Park, ci și, prin intermediul RRE Tradecenters holding și al lui A, cu Esterkin Family Investments și cu IC Industries Holdings, având în vedere că A deține 100 %, 100 % și, respectiv, 75 % din capitalul lor.
39
Reiese astfel din decizia de trimitere că, dacă toate societățile menționate la punctul anterior ar trebui considerate a fi „întreprinderi asociate”, Outletico nu ar putea fi calificată drept IMM, că în acest caz ea ar trebui considerată ca aflându‑se în dificultate la 31 decembrie 2019 și că ar fi ținută să ramburseze ajutoarele în discuție în litigiul principal, acestea trebuind, în asemenea condiții, să fie considerate nelegale. În schimb, dacă Outletico ar trebui considerată ca fiind asociată numai cu RRE Tradecenters holding și cu Business Park, aceasta ar putea fi calificată drept IMM, ar evita calificarea drept întreprindere în dificultate la 31 decembrie 2019 și ar putea păstra beneficiul acestor ajutoare.
40
În acest context, instanța de trimitere ridică în esență problema dacă o persoană fizică ce deține participații de control în întreprinderi poate fi calificată ea însăși drept „întreprindere” prin intermediul căreia aceste întreprinderi întrețin între ele, în mod indirect, relații de natură să conducă la calificarea tuturor acestor entități drept „întreprinderi asociate”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014.
41
Având în vedere aceste elemente, este necesar să se considere că, prin intermediul celor două întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 1 și articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 trebuie interpretate în sensul că o persoană fizică ce deține o participație de control care îi conferă majoritatea drepturilor de vot ale asociaților unor societăți care desfășoară o activitate economică trebuie, numai pentru acest motiv, să fie considerată ca desfășurând ea însăși o activitate economică și, prin urmare, ca fiind o „întreprindere”, în sensul articolului 1 din această anexă, prin intermediul căreia societățile respective întrețin în mod indirect relații de natură să le califice drept „întreprinderi asociate”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa menționată. În special, aceasta ridică problema dacă faptul că, în temeiul dreptului național, anumite decizii referitoare la administrarea societății sunt de competența adunării generale a asociaților este suficient, în sine, pentru a se considera că o asemenea persoană fizică participă la activitatea economică a societății respective, fără a fi necesar să se examineze dacă ea participă efectiv la administrarea acesteia.
42
Astfel cum reiese în special din considerentul (40) al Regulamentului nr. 651/2014, ce are ca obiect declararea anumitor categorii de ajutoare de stat compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 TFUE, Comisia exceptează anumite categorii de ajutoare de stat atunci când acestea sunt acordate în favoarea IMM‑urilor, ca urmare a unor disfuncționalități ale pieței care fac ca aceste întreprinderi să se confrunte cu un anumit număr de handicapuri ce limitează o dezvoltare a lor care este de dorit din punct de vedere social și economic (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 aprilie 2004, Italia/Comisia, C‑91/01, EU:C:2004:244, punctul 46, și Hotărârea din 24 septembrie 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punctul 31).
43
Conform articolelor 2 și 3 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, o întreprindere poate fi clasificată ca IMM, în sensul acestui regulament, dacă îndeplinește trei criterii, și anume un criteriu referitor la numărul de persoane angajate, un criteriu referitor la cifra de afaceri anuală sau la bilanțul anual total, precum și un criteriu al independenței (Hotărârea din 24 septembrie 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punctul 32 și jurisprudența citată).
44
În ceea ce privește acest din urmă criteriu, Curtea a statuat că prin intermediul acestuia se urmărește să se asigure că de măsurile destinate IMM‑urilor beneficiază cu adevărat întreprinderile pentru care dimensiunea constituie un dezavantaj, iar nu cele care aparțin unui mare grup și care au, așadar, acces la mijloace și la ajutoare de care nu dispun concurenții lor cu o dimensiune echivalentă (Hotărârea din 24 septembrie 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punctul 33 și jurisprudența citată).
45
Acest criteriu urmărește astfel să se înțeleagă mai bine, după cum reiese în special din considerentul (9) al Recomandării 2003/361, pe care, așa cum se arată în considerentul (30) al Regulamentului nr. 651/2014, aceasta se întemeiază, realitatea economică a IMM‑urilor și să se excludă din clasificarea ca IMM grupurile de întreprinderi a căror putere economică ar depăși‑o pe cea a unui IMM, pentru ca întreprinderilor care au într‑adevăr nevoie să le fie rezervate avantajele ce decurg pentru categoria IMM‑urilor din diverse reglementări sau măsuri în favoarea lor (Hotărârea din 24 septembrie 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punctul 34 și jurisprudența citată).
46
Or, noțiunea de „IMM”, în sensul Regulamentului nr. 651/2014, în măsura în care conduce la a acorda avantaje întreprinderilor care intră sub incidența ei, cel mai adesea prin norme derogatorii de la normele generale, trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte (Hotărârea din 24 septembrie 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punctul 65 și jurisprudența citată).
47
Conform articolului 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 651/2014 coroborat cu articolul 2 alineatul (1) din anexa I la acest regulament, fac parte din categoria IMM‑urilor întreprinderile care au mai puțin de 250 de angajați și a căror cifră de afaceri anuală nu depășește 50 de milioane de euro și/sau al căror bilanț anual total nu depășește 43 de milioane de euro.
48
În scopul calculării numărului de angajați și a valorilor financiare ale întreprinderilor, articolele 3 și 6 din această anexă stabilesc o distincție în special între „întreprinderile autonome” și „întreprinderile asociate”. Conform articolului 6 alineatul (1) din anexa menționată, în cazul unei întreprinderi autonome, datele, inclusiv numărul de angajați, se stabilesc exclusiv pe baza situațiilor financiare ale întreprinderii respective. În schimb, din cuprinsul alineatului (2) primul și al treilea paragraf ale acestui articol 6 rezultă că, pentru o întreprindere care are întreprinderi asociate, este necesar să se adauge, în proporție de 100 %, datele întreprinderilor eventual asociate cu aceasta, direct sau indirect, cu excepția cazurilor în care datele respective nu au fost deja incluse în situațiile financiare ale acesteia prin consolidare.
49
Potrivit articolului 3 alineatul (3) primul paragraf litera (a) din aceeași anexă, două întreprinderi sunt considerate „asociate” atunci când una dintre acestea deține majoritatea drepturilor de vot ale acționarilor sau ale asociaților celeilalte.
50
În temeiul celui de al treilea paragraf al acestui alineat (3), sunt de asemenea considerate asociate întreprinderile între care există oricare dintre relațiile descrise la primul paragraf al alineatului menționat prin intermediul „uneia sau mai multor întreprinderi”.
51
În speță, din decizia de trimitere rezultă că Outletico întreține cu Esterkin Family Investments și cu IC Industries Holdings cel puțin o relație precum cea menționată la articolul 3 alineatul (3) primul paragraf litera (a) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, prin intermediul, pe de o parte, al RRE Tradecenters holding, care deține 60 % din capitalul Outletico și, prin urmare, majoritatea drepturilor de vot ale asociaților acesteia și, pe de altă parte, al lui A, care deține totalitatea capitalului societății RRE Tradecenters holding, totalitatea capitalului societății Esterkin Family Investments și 75 % din capitalul societății IC Industries Holdings și, prin urmare, majoritatea drepturilor de vot ale asociaților acestor din urmă trei societăți.
52
În ceea ce privește aspectul dacă faptul că o persoană fizică deține participații de control într‑o întreprindere, însoțite de drepturile care decurg din aceasta în temeiul dreptului național, este suficient pentru a se conchide în sensul desfășurării unei „activități economice” și, prin urmare, pentru a califica această persoană fizică drept „întreprindere”, în sensul articolului 1 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, trebuie precizat că din acest articol 1 reiese că este considerată întreprindere orice entitate, indiferent de forma sa juridică, care desfășoară o activitate economică. Din această categorie fac parte, în special, lucrătorii care desfășoară o activitate independentă și întreprinderile familiale care desfășoară activități de artizanat sau alte activități, precum și parteneriatele sau asociațiile care desfășoară în mod regulat o activitate economică.
53
Curtea a statuat în mod repetat că noțiunea de „întreprindere”, în sensul acestui articol 1, include orice entitate care desfășoară o activitate ce constă în a oferi produse sau servicii pe o piață dată, indiferent de statutul său juridic sau de caracterul lucrativ al scopului pe care îl urmărește (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 octombrie 2022, Baltijas Starptautiskā Akadēmija și Stockholm School of Economics in Riga, C‑164/21 și C‑318/21, EU:C:2022:785, punctul 68, precum și jurisprudența citată).
54
În această privință, trebuie subliniat, în primul rând, că o persoană fizică poate fi considerată o „întreprindere” dacă desfășoară o activitate economică. Astfel, noțiunea de „întreprindere”, în sensul articolului 1 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, se extinde la „orice entitate” [care desfășoară o activitate economică], „oricare ar fi forma sa juridică”. Această interpretare este, de altfel, confirmată de a doua teză a acestui articol 1, potrivit căreia din această categorie fac parte, printre altele, lucrătorii care desfășoară o activitate „independentă” și întreprinderile „familiale” care desfășoară o activitate artizanală sau alte activități.
55
În al doilea rând, trebuie amintit că o activitate economică poate fi desfășurată fie de un operator direct pe piață, fie indirect de o entitate care controlează acest operator în cadrul unei unități economice pe care o formează împreună (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze ș.a., C‑222/04, EU:C:2006:8, punctele 108-110).
56
În această privință, Curtea a statuat că simpla deținere de participații, inclusiv de control, nu este suficientă pentru a caracteriza o activitate economică a entității ce deține aceste participații, atunci când aceasta se limitează la exercitarea drepturilor aferente calității de acționar sau de asociat, precum și, după caz, la perceperea de dividende, care sunt simple fructe ce rezultă din dreptul de proprietate asupra unui bun (Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze ș.a., C‑222/04, EU:C:2006:8, punctul 111).
57
În schimb, o entitate care, prin faptul că deține participații de control în cadrul unei societăți, exercită efectiv acest control pe care i‑l conferă aceste participații intervenind direct sau indirect în administrația acesteia, trebuie să fie considerată ca luând parte la activitatea economică exercitată de întreprinderea controlată. În acest sens, ea însăși trebuie calificată drept întreprindere (Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze ș.a., C‑222/04, EU:C:2006:8, punctele 112 și 113).
58
Din jurisprudența amintită la punctele 53 și 55-57 din prezenta hotărâre rezultă că o entitate, inclusiv o persoană fizică, care deține participații într‑o societate nu poate fi calificată drept „întreprindere” decât dacă sunt îndeplinite două condiții. Pe de o parte, aceste participații trebuie să îi permită să exercite controlul asupra unei societăți. Pe de altă parte, ea trebuie să exercite efectiv acest control intervenind direct sau indirect în administrarea acestei societăți (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze ș.a., C‑222/04, EU:C:2006:8, punctul 118).
59
Rezultă că simpla deținere a unei participații majoritare într‑o asemenea societate sau chiar a întregului capital al acesteia nu poate, în sine, să permită să se conchidă în sensul exercitării efective a unui astfel de control. Această exercitare trebuie stabilită în mod concret, de la caz la caz, pe baza unor indicii susceptibile să demonstreze că entitatea în cauză intervine, direct sau indirect, în administrarea acestei societăți.
60
Astfel, deținerea, în special de către persoane fizice, a unor asemenea participații în societăți care desfășoară o activitate economică poate constitui adesea o simplă exercitare a drepturilor de proprietate asupra unui bun, în special atunci când rezultă dintr‑o simplă investiție de capital de către un investitor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze ș.a., C‑222/04, EU:C:2006:8, punctele 111 și 117).
61
În această privință, împrejurarea că dreptul leton conferă oricărui deținător de participații în capitalul unei societăți anumite drepturi inerente înseși calității de acționar, cum ar fi drepturile de vot și de participație la adunarea generală a asociaților, care este competentă pentru a adopta anumite decizii referitoare la administrarea societății, nu presupune, ca atare, că acest deținător exercită în mod efectiv un control asupra acestei societăți intervenind, direct sau indirect, în administrarea acesteia. Astfel, asemenea drepturi rezultă ex lege exclusiv din deținerea capitalului sau doar din calitatea de asociat și nu sunt deci suficiente, ca atare, pentru a distinge situația în care o persoană fizică desfășoară o activitate economică ce constă în a controla în mod efectiv o societate, intervenind direct sau indirect în administrarea acesteia, de cea în care participația unei asemenea persoane fizice constituie o simplă exercitare a drepturilor de proprietate asupra unui bun, în special atunci când această participație rezultă dintr‑o simplă investiție de capital de către un investitor.
62
În schimb, așa cum a arătat în esență guvernul belgian în observațiile sale scrise, alte indicii, precum faptul că deținătorul participațiilor de control exercită funcții în cadrul organelor de supraveghere sau al consiliului de administrație, că este un întreprinzător care deține astfel de participații în mai multe societăți ce acționează în mod coordonat sau urmăresc un obiectiv comun ori că a anunțat o strategie comercială pe care intenționează să o pună în aplicare prin intermediul societății controlate, pot fi luate în considerare pentru a verifica dacă deținătorul menționat intervine direct sau indirect în administrarea întreprinderii și, prin urmare, exercită un control efectiv asupra activității acesteia.
63
În speță, rezultă că instanța de trimitere este chemată să verifice legalitatea deciziei administrației fiscale din 25 martie 2022, care se întemeiază, potrivit deciziei de trimitere, pe simpla împrejurare că A deține participații de control în RRE Tradecenters holding, în Esterkin Family Investments și în IC Industries Holdings, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.
64
Din considerațiile ce precedă rezultă că simpla împrejurare că A deține, în aceste societăți, participații de control însoțite de drepturile care decurg din aceasta, în temeiul dreptului leton, nu este suficientă, ca atare, pentru a stabili că această persoană fizică exercită efectiv acest control intervenind, direct sau indirect, în administrarea lor și că desfășoară, ca urmare a acestui fapt, o activitate economică care permite calificarea ei drept „întreprindere”, în sensul articolului 1 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014. Prin urmare, nu se poate deduce numai din acest element că Outletico întreține, prin intermediul lui A, cu Esterkin Family Investments și cu IC Industries Holdings, relații indirecte de natură să califice aceste trei societăți drept „întreprinderi asociate”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din această anexă.
65
În acest context, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, în cauza principală, pot fi luate în considerare indicii precum cele evocate la punctul 62 din prezenta hotărâre, pentru a stabili dacă A intervine direct sau indirect în administrarea societăților menționate și, prin urmare, exercită un control efectiv asupra activității acestora, astfel încât să poată fi el însuși calificat drept „întreprindere” în sensul articolului 1 din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, prin intermediul căreia Outletico întreține în mod indirect cu Esterkin Family Investments și IC Industries Holdings relații de natură să califice aceste societăți drept „întreprinderi asociate”, în sensul acestui articol 3 alineatul (3) al treilea paragraf.
66
În ipoteza în care instanța menționată ar conchide că A nu poate fi considerat ca fiind o „întreprindere”, ci trebuie considerat, în vederea aplicării noțiunii de „întreprinderi asociate”, ca fiind o persoană fizică, va reveni acestei instanțe sarcina de a examina dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (3) al patrulea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014, în special cea referitoare la desfășurarea de către întreprinderile în cauză a activităților lor sau a unei părți din acestea pe aceeași piață relevantă sau pe piețe adiacente.
67
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la întrebările adresate că articolul 1 și articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 trebuie interpretate în sensul că:
–
o persoană fizică ce deține o participație de control care îi conferă majoritatea drepturilor de vot ale asociaților unor societăți care desfășoară o activitate economică nu poate, numai pentru acest motiv, să fie considerată ca desfășurând ea însăși o activitate economică și, prin urmare, ca fiind o „întreprindere”, în sensul articolului 1 din această anexă, prin intermediul căreia aceste societăți au în mod indirect relații de natură să le califice drept „întreprinderi asociate”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa menționată;
–
o astfel de persoană fizică nu poate fi calificată drept „întreprindere” în acest scop decât dacă exercită efectiv controlul pe care i‑l conferă această participație intervenind, direct sau indirect, în administrarea societăților în cauză, astfel încât participă la activitatea economică pe care acestea o desfășoară;
–
simpla deținere de participații de control, cu drepturile statutare care decurg din aceasta pentru orice asociat în temeiul dreptului național, nu este suficientă, ca atare, pentru a se stabili exercitarea efectivă a unui astfel de control.
Cu privire la cheltuielile de judecată
68
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:
Articolul 1 și articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa I la Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE], astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2020/972 al Comisiei din 2 iulie 2020,
trebuie interpretate în sensul că:
–
o persoană fizică ce deține o participație de control care îi conferă majoritatea drepturilor de vot ale asociaților unor societăți care desfășoară o activitate economică nu poate, numai pentru acest motiv, să fie considerată ca desfășurând ea însăși o activitate economică și, prin urmare, ca fiind o „întreprindere”, în sensul articolului 1 din această anexă, prin intermediul căreia aceste societăți au în mod indirect relații de natură să le califice drept „întreprinderi asociate”, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din anexa menționată;
–
o astfel de persoană fizică nu poate fi calificată drept „întreprindere” în acest scop decât dacă exercită efectiv controlul pe care i‑l conferă această participație intervenind, direct sau indirect, în administrarea societăților în cauză, astfel încât participă la activitatea economică pe care acestea o desfășoară;
–
simpla deținere de participații de control, cu drepturile statutare care decurg din aceasta pentru orice asociat în temeiul dreptului național, nu este suficientă, ca atare, pentru a se stabili exercitarea efectivă a unui astfel de control.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: letona.