62017CC0103
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 7. märtsil 2018 (
1
)
Kohtuasi C‑103/17
Messer France SAS, Praxairi õigusjärglane,
versus
Premier ministre,
Commission de régulation de l’énergie,
Ministre de l’Économie et des Finances,
Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))
Energiatoodete ja elektrienergia maksustamine – Siseriiklikus õiguses ette nähtud elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks – Elektriaktsiis – Kaudne maks – Teise eriotstarbelise kaudse maksu olemasolu tingimused – Mõiste „eriotstarve“ – Teiste eriotstarbeliste kaudsete maksude sarnasus elektriaktsiisiga – Maksustamise madalaima taseme järgimine – Maksu ja kohustusliku maksuvälise rahalise tasu erinevus
1.
Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) palub Euroopa Kohtul otsustada, kas liidu õigusega on kooskõlas elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks, nagu seda kohaldati Prantsusmaal aastatel 2003–2010.
2.
Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tasuvad lõpptarbijad oma arvega ja koguvad elektrienergiatarnijad. Selle summa eesmärk on hüvitada lisakulud, mida nad on seaduse järgi kohustatud tasuma ja mille eesmärgid on heterogeensed: alates ajendist toota elektrienergiat taastuvatest energiaallikatest või elektrienergia tootmise suuremate kulude hüvitamisest suurlinnadest väljapoole jäävatel aladel kuni ühiskondlike eesmärkideni, nagu selle energia kui esmatarbekauba eriline hinnakujundus ning puuduses vaevlevatele isikutele antav abi.
3.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei küsi Euroopa Kohtult, kas elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks võib olla riigiabi. Küsimused on esitatud pigem selle maksu kokkusobivuse kohta direktiividega, mis ühtlustavad teatavate kaupade, sealhulgas elektrienergia aktsiisid.
4.
Nendes direktiivides on sätestatud need tooted, mille suhtes saab kohaldada üksnes ühtlustatud aktsiisi. Erandkorras on siiski lubatud teatavad eriotstarbelised kaudsed maksud, mille kohta Euroopa Kohus on juba paika pannud mõned kohtupraktika kriteeriumid.
5.
Mitut analoogset kaebust menetleva Conseil d’État’ (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) (
2
) menetletavas kohtuvaidluses püütakse selgitada, kas elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu võib arvata kaudsete maksude hulka, mida nimetatud direktiivid erandina võimaldavad. Nii õiguslikust kui ka majanduslikust seisukohast on Prantsuse kohtute menetluses oleval elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuga seotud kohtuvaidlusel märkimisväärne tähtsus. (
3
)
I. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 92/12/EMÜ (
4
)
6.
Direktiivi kolmanda põhjenduse kohaselt:
„[…] määratleda tuleks aktsiisiga maksustatava kauba mõiste; ühenduse sätteid võib kohaldada üksnes kauba suhtes, mida koheldakse sellisena kõikides liikmesriikides; selle kauba suhtes võib kohaldada teisi eriotstarbelisi kaudseid makse; teiste kaudsete maksude säilitamine või kehtestamine ei tohi kaasa tuua formaalsusi piiriületamisel;“.
7.
Artiklis 3 on sätestatud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse ühenduse tasandil järgmistele toodetele, nagu need on määratletud asjaomastes direktiivides:
–
mineraalõlid,
–
alkohol ja alkohoolsed joogid,
–
tubakatooted.
2.   Lõikes 1 loetletud kaubale võib kehtestada teisi eriotstarbelisi kaudseid makse, kui need on kooskõlas aktsiisi ja käibemaksu puhul kohaldatavate maksustamiseeskirjadega maksubaasi ning maksu arvutamise, sissenõudmise ja järelevalve kohta.
[…]“
2. Direktiiv 2003/96/EÜ (
5
)
8.
Artikli 1 kohaselt:
„Liikmesriigid kehtestavad energiatoodete ja elektrienergia maksud vastavalt käesolevale direktiivile.“
9.
Artiklis 3 on sätestatud:
„Direktiivi 92/12/EMÜ viiteid mineraalõlidele ja aktsiisile käsitatakse mineraalõlide puhul viidetena kõikidele käesoleva direktiivi artiklis 2 nimetatud energiatoodetele ja elektrienergiale ning artikli 4 lõikes 2 nimetatud liikmesriikide kaudsetele maksudele.“
10.
Artiklis 4 on sätestatud:
„1.   Maksustamistasemed, mida liikmesriigid kohaldavad artiklis 2 nimetatud energiatoodete ja elektrienergia suhtes, ei või olla madalamad kui käesoleva direktiiviga ettenähtud madalaim maksustamistase.
2.   Käesolevas direktiivis tähendab „maksustamistase“ kõiki kinnipeetavaid kaudseid makse (välja arvatud käibemaks), mis arvestatakse otse või kaudselt energiatoodete ja elektrienergia koguse alusel tarbimisse lubamise ajal.“
11.
Artikli 18 lõikes 10 on sätestatud:
„Prantsuse Vabariik võib kohaldada kuni 1. jaanuarini 2009 täielikku või osalist maksuvabastust või -vähendust energiatoodete ja elektrienergia suhtes, mida kasutavad riik, piirkondlike ja kohalike omavalitsuste asutused ning teised avalik-õiguslikud isikud seoses tegevuse või tehingutega, mida nad teostavad riigiasutustena.
Prantsuse Vabariik võib rakendada üleminekuperioodi kuni 1. jaanuarini 2009, et kohandada oma praegune elektrienergia maksustamise süsteem käesoleva direktiivi sätetele vastavaks. Selle ajavahemiku jooksul tuleb arvesse võtta praeguse kohaliku elektrienergia maksustamise üldist keskmist taset, kui hinnatakse, kas käesolevas direktiivis sätestatud alammäärasid järgitakse.“
12.
Artikli 28 kohaselt:
„1.   Liikmesriigid võtavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid vastu ja avaldavad need hiljemalt 31. detsembril 2003. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.
2.   Nad kohaldavad käesolevaid sätteid 1. jaanuarist 2004 […]“.
3. Direktiiv 2008/118/EÜ (
6
)
13.
Direktiiv 92/12 tunnistati kehtetuks direktiiviga 2008/118, mille artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse üldine kord aktsiisile, millega maksustatakse otseselt või kaudselt järgmise kauba ([…] „aktsiisikaup“) tarbimist:
a)
direktiivis 2003/96/EÜ nimetatud energiatooted ja elekter;
[…]
2.   Liikmesriigid võivad erieesmärkidel maksustada aktsiisikauba täiendavate kaudsete maksudega, kui kõnealused maksud on kooskõlas aktsiisi või käibemaksu suhtes kohaldatavate ühenduse maksueeskirjadega maksubaasi määramise, maksu arvutamise, sissenõutavuse ja järelevalve kohta, arvestades et nende eeskirjade alla ei kuulu maksuvabastusi käsitlevad sätted.“
14.
Vastavalt artikli 7 lõikele 1:
„1.   Aktsiis muutub sissenõutavaks tarbimisse lubamise hetkest tarbimisse lubamise liikmesriigis.“
15.
Artiklis 9 on sätestatud:
„Kohaldatavateks aktsiisi sissenõutavuse tingimusteks ja aktsiisimääraks on need tingimused ja see määr, mida kohaldatakse kuupäeval, mil aktsiis muutub sissenõutavaks liikmesriigis, kus kaup lubatakse tarbimisse.
[…]“
16.
Artikli 47 lõike 1 esimeses lõigus on märgitud:
„Direktiiv 92/12/EMÜ tunnistatakse kehtetuks 1. aprillist 2010“.
B.
Siseriiklik õigus
17.
10. veebruari 2000. aasta elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse kaasajastamise ja arendamise seaduse (La loi du 10 février 2000 relative à la modernisation et au développement du service public de l’électricité) (
7
) artiklis 5 oli täpsustatud: (
8
)
„I.
Elektriettevõtjatele pandud avaliku teenuse osutamisega seotud kulud hüvitatakse täies ulatuses. Need kulud hõlmavad:
a)
Elektrienergia tootmisega seotud kulud:
1.
Lisakulud, mis tekivad – vajaduse korral – artiklite 8 ja 10 sätete rakendamisest võrreldes Électricité de France’i kokkuhoitud kuludega või vajaduse korral eespool viidatud 8. aprilli 1946. aasta seaduse nr 46‑628 […] artiklis 23 mainitud asjaomaste mitteriiklike jaotusettevõtjate kokkuhoitud kuludega […]
b)
Elektrienergiatarnega seotud kulud:
1.
Saamata jäänud tulu ning kulud, mida elektrienergiatarnijad kannavad artikli 4 lõike 1 viimases lõigus nimetatud esmatarbetoote eritariifi kohaldamise tõttu.
2.
Kulud, mida elektrienergiatarnijad kannavad osalemise tõttu meetmes […], mis on võetud puuduses vaevlevate isikute huvides, keda on mainitud artikli 2 kolmanda lõigu punktis 1.
Need kulud arvutatakse välja neid kandnud ettevõtjate nõuetekohase raamatupidamisaruande alusel. See raamatupidamine, mis on kehtestatud vastavalt Commission de régulation de l’énergie (elektrienergia reguleerimise komisjon) eeskirjadele […]. Energeetika eest vastutav minister määrab igal aastal Commission de régulation de l’énergie ettepaneku alusel kindlaks selle tasu suuruse.
Kulude hüvitamine ettevõtjatele, kes neid kannavad, tagatakse riigi territooriumil elavatelt elektrienergia lõpptarbijatelt võetavate tasude kaudu.
Eespool nimetatud tasude suurus arvutatakse võrdeliselt tarbitud elektrienergia kogusega […]
[…]
Iga kilovatt‑tunni suhtes kohaldatav tasu arvutatakse nii, et tasud kataksid kõik punktides a ja b osutatud kulud […]. Energeetika eest vastutav minister määrab igal aastal Commission de régulation de l’énergie ettepaneku alusel kindlaks selle tasu suuruse. […]“
18.
10. veebruari 2000. aasta seaduse (
9
) taastuvenergiat kasutavate rajatiste toodetud elektrienergia ostmise kohustuse kohta artikli 10 lõike 5 teises ja seitsmendas lõigus on nähtud ette:
„[…] Dekreedis täpsustatakse tootjate suhtes, kellel on õigus kasutada ostukohustust, kehtestatud kohustused ning tingimused, mille alusel määravad majanduse ja energeetika eest vastutavad ministrid pärast Commission de régulation de l’énergie arvamuse saamist kindlaks sel viisil toodetud elektrienergia ostmise tingimused.
[…]
Lepingutes, mille Électricité de France ja eespool viidatud 8. aprilli 1946. aasta seaduse nr 46‑628 artiklis 23 nimetatud mitteriiklikud turustajad käesoleva artikli alusel sõlmivad, nähakse ette ostutingimused, mille puhul on võetud arvesse investeeringu- ja käituskulusid, mille need ostjad kokku hoidsid, millele võib lisanduda lisatasu, mille puhul võetakse arvesse tarnitava toodangu või käesoleva seaduse artikli 1 teises lõigus nimetatud eesmärkidega seotud makset. Selle lisatasu tase ei tohi olla niisugune, et selle kapitali hüvitamine, mis on paigutatud rajatistesse, mille suhtes kohaldatakse neid ostutingimusi, ületab kapitali normaalse hüvitamise, võttes arvesse nende tegevusaladega seotud riske ja nende rajatistega seotud tagatist realiseerida kogu toodang teatava hinnaga. Ostutingimused vaadatakse korrapäraste vaheaegadega uuesti läbi, et võtta arvesse kokkuhoitud kulude ja artikli 5 punktis 1 nimetatud kulude muutust.“
19.
Nende õigusnormide rakendamiseks antud 10. mai 2001. aasta dekreedi 2001/410 (
10
), millega kehtestatakse niisuguse elektrienergia ostmise tingimused, mille on tootnud tootjad, kelle suhtes kohaldatakse ostukohustust, artiklis 8 on sätestatud:
„Rajatistes, mille puhul on õigus kasutada 10. veebruari 2000. aasta seaduse […] artiklis 10 ette nähtud ostukohustust, toodetud elektrienergia ostmise tingimused määratakse kindlaks majanduse ja energeetika eest vastutavate ministrite määrustega, pärast energeetikanõukogu [Conseil supérieur de l’électricité] ja elektrienergia reguleerimise komisjoni [Commission de régulation de l’électricité] arvamuste saamist. […]“
20.
Pärast komisjoni 2010. aastal algatatud rikkumismenetlust võttis Prantsuse Vabariik vastu 7. detsembri 2010. aasta elektrituru ümberkorraldamise seaduse (loi n.o 2010-1448 du 7 décembre 2010 portant nouvelle organisation du marché de l’électricité, mida tuntakse ka kui NOME seadust). (
11
) Kõnealuse seaduse artikliga 23 asendati elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks elektrienergia lõpptarbimise kohaliku ja departemangu maksuga. Need uued maksud jõustusid 1. jaanuaril 2011.
II. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
21.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et äriühing Praxair, kelle õigusjärglane on äriühing Messer France, palus 17. detsembril 2010 esitatud kaebuses otsustada, et talle tagastataks koos viivitusintressiga elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks, mis ta oli tasunud aastatel 2005–2009.
22.
Tribunal administratif de Paris (Pariisi esimese astme halduskohus), kellele äriühing kaebuse esitas, jättis selle 6. juuli 2012. aasta otsusega rahuldamata.
23.
Äriühing Praxair vaidlustas kohtuotsuse Cour administrative d’appel de Paris’s (Pariisi apellatsiooniastme halduskohus). Nimetatud kohus otsustas saata selle apellatsioonimenetluse toimiku edasi Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), esitades talle mitu küsimust. Pärast põhiseaduslikkuse küsimuse esitamist Conseil constitutionnelile (Prantsusmaa konstitutsioonikohus), millele vastati 8. oktoobri 2014. aasta otsusega (
12
), vastas Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 22. juulil 2015 apellatsioonikohtule.
24.
Nimetatud kohus tegi 23. veebruaril 2016 otsuse, millega jättis Praxairi apellatsioonkaebuse rahuldamata.
25.
Äriühingu Praxair õigusjärglane Messer France esitas teise astme kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes esitas Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas olukorras, kus liikmesriik ei ole pärast [direktiivi 2003/96] jõustumist esialgu vastu võtnud ühtegi õigusnormi, millega kehtestataks aktsiis elektrienergia tarbimiselt, vaid on säilitanud varasema kaudse maksu sellelt tarbimiselt ja kohalikud maksud:
–
tuleb kõnesoleva maksu vastavust [direktiividele 92/12 ja 2003/96] hinnata, võttes arvesse tingimusi, mis peavad [direktiivi 92/12] artikli 3 lõike 2 kohaselt täidetud olema, et tegemist oleks „ühe teise kaudse maksuga“, ning milleks on üks või mitu eriotstarvet ning teatavate aktsiisi ja käibemaksu puhul kohaldatavate maksustamiseeskirjade järgimine,
–
või on „teist kaudset maksu“ võimalik säilitada ainult siis, kui on olemas ühtlustatud aktsiis ning viimasel juhul võib kõnesolevat maksu käsitada niisuguse aktsiisina, mille vastavust nendele kahele direktiivile tuleb seega hinnata, lähtudes kõikidest ühtlustatud õigusnormidest, mis on nendega ette nähtud?
2.
Kas niisugune maks nagu elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks, mida kasutatakse esiteks selleks, et rahastada kulusid, mis on seotud elektrienergia tootmisega taastuvenergia allikatest ja koostootmisel, ning teiseks tariifide geograafiliseks ühtlustamiseks ja elektrienergia hinna alandamiseks puuduses vaevlevatel majapidamistel, on eriotstarbeline [direktiivi 92/12] artikli 3 lõike 2 tähenduses – säte, mis on võetud üle [direktiivi 2008/118] artikli 1 lõikesse 2?
3.
Kas juhul, kui eriotstarbeks selle õigusnormi tähenduses võib kvalifitseerida ainult mõne otstarbe, võivad maksukohustuslased siiski nõuda vaidlusaluse maksu tagastamist tervikuna või ainult osaliselt, st selle osa tagastamist, mis ei vasta sellest maksust rahastatavates kogukulutustes eriotstarbele?
4.
Kas juhul, kui eelnevatele küsimustele antava vastuse kohaselt on elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu süsteem täielikult või osaliselt liidu õiguses sätestatud elektrienergia maksustamise eeskirjadega vastuolus, tuleb [direktiivi 2003/96] artikli 18 lõike 10 teist lõiku tõlgendada nii, et kuni 1. jaanuarini 2009 kujutab selles direktiivis ette nähtud maksustamise alammäärade järgimine liidu õiguses sätestatud elektrienergia maksustamise eeskirjade hulgast endast ainsat kohustust, mis Prantsusmaal on?“
26.
Kirjalikud seisukohad esitasid äriühing Messer France, Prantsuse, Hispaania, Itaalia ja Belgia valitsused ning Euroopa Komisjon, kes kõik (välja arvatud Itaalia valitsus) osalesid 13. detsembril 2017 toimunud kohtuistungil.
III. Vastus eelotsuse küsimustele
A.
Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu fiskaalne olemus
27.
Enne kui asuda analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust, pean vajalikuks käsitleda kahtlusi elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu (fiskaalse või mittefiskaalse) olemuse kohta kui lähtepunkti selleks, et teha kindlaks selle maksu kooskõla direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2.
28.
Kui elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks ei oleks vastavalt liidu õigusele maks, ei saaks seda pidada teatavaks eriotstarbeliseks kaudseks maksuks, mis välistaks direktiivi 92/12 kohaldamise. Sellisel juhul ei takistanud miski Prantsuse Vabariigil seda maksu (kuni see oli jõus) ilma suuremate probleemideta säilitada.
29.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks on kaudne maks ega sea kahtluse alla, et see on oma olemuselt maks. Seevastu Itaalia valitsus oma kirjalikus seisukohas, nõustudes isegi, et tegemist on seaduses ette nähtud kohustusliku maksuvälise rahalise tasuga, leiab, et see ei ole olemuselt fiskaalne ning seetõttu ei kuulu direktiivide 92/12 ja 2008/118 kohaldamisalasse. Belgia ja Hispaania valitsus toetasid kohtuistungil seda seisukohta.
30.
Minu ettepanekus kohtuasjas IRCCSi – Fondazione Santa Lucia (
13
) ma väitsin, et lõiv, millega Itaalias kaetakse „elektrisüsteemi üldkulusid“, oli kohustuslik maksuväline tasu (
14
) ega omanda seepärast veel maksu vormi (ega olemust). Seda märkis Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) selgelt oma eelotsusetaotluses. Leidsin eelkõige, et sellel maksul ei olnud ühtlustatud aktsiisidega või käibemaksuga sarnast maksustruktuuri ja seda ei saanud liigitada eriotstarbeliseks kaudseks maksuks direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses.
31.
Kohtuotsuses IRCCS – Fondazione Santa Lucia ei võtnud Euroopa Kohus minu ettepanekut arvesse ega eristanud makse avalik-õiguslikest rahalistest tasudest. Lähtudes (õigest) ideest, mille kohaselt tal tuleb liidu õigusega kooskõlas lõpul viia mis tahes maksude, tasude, õiguste või lõivude kvalifitseerimine lähtuvalt nende objektiivsetest omadustest, olenemata neile siseriiklikus õiguses omistatud nomen iuris’est, (
15
) piirdus kohus kaudsete maksude kolme lahutamatu osa osutamisega:
–
Esiteks, õiguslik kohustus oma maksu tasuda ja kui seda kohustust ei täideta, on ametiasutustel pädevus võlgniku suhtes seadusest tulenevaid meetmeid võtta.
–
Teiseks, nõutavate summad määratud otstarve, sest need tuleb suunata üldist huvi pakkuvate eesmärkide rahastamiseks vastavalt avaliku sektori asutuste poolt kindlaks määratud kriteeriumidele.
–
Kolmandaks, selle võimalik edasi andmine tarnitud kauba või teenuse lõpptarbijale, lisades selle temale adresseeritud arvel olevasse summasse. (
16
)
32.
Euroopa Kohus andis eelotsusetaotluse esitanud Itaalia kohtule ülesande kontrollida, kas lõiv selleks, et katta elektrisüsteemi üldkulud, täitis või ei täitnud direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 nõuded (see tähendab „kui sellisel maksustamisel on esiteks üks või mitu eriotstarvet ja teiseks on see kooskõlas aktsiisi või käibemaksu puhul kohaldatavate eeskirjadega maksubaasi ning maksu arvutamise, sissenõudmise ja järelevalve kohta, kusjuures need eeskirjad ei sisalda maksuvabastusi käsitlevaid sätteid“). (
17
)
33.
Ma ei nõua poleemikat, mida võiks pidada akadeemiliseks ainult näiliselt. (
18
) Minu arvates on ikkagi asjakohane nende mõistete eristamiseks märkida, et kohustuslike maksuväliste avalik-õiguslike rahaliste tasudega kogutu peab jääma väljapoole riigieelarvet, see tähendab, et see ei ole mõeldud katma avalikke vajadusi, mida riiklikud asutused peavad rahastama. Samuti on oluline, et selle haldamisse ega sissenõudmisse ei sekku riigi maksuasutused, teostades riigieelarve tavapäraseid eesõigusi.
34.
Nende tunnuste kõrvalejätmine hägustab maksutulu mõistet kuni punktini, kus õiguslik dogmaatika selles küsimuses muutub ilmselt mõttetuks. (
19
) Samal ajal piirab see liiga palju iga liikmesriigi seadusandja vabadust, kes võib olla sunnitud, juhul kui see suundumus jätkub, möönma, et teatud avalike teenuste osutamise eest võetavad tasud on oma laadilt maksud, kui (riigiasutuste kindlaks määratud) summa arvutamisel võetakse arvesse nende otseste või kaudsete ja üldiste teenuste osutamiseks tehtud kulutusi.
35.
Kuid ma tunnistan, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksul, isegi kui on olemas teatavad ühisjooned ülalnimetatud Itaalia maksuga, on mõned tunnused, mis võiksid viia selle lähemale kaudsetele maksudele; see on liigitus, mida – nagu ma olen juba väitnud – tundub, et ei ole arutatud ei eelotsusetaotluse esitanud kohtus ega Prantsuse õiguses. (
20
) Nende hulgas väärib märkimist asjaolu, nagu selgitati kohtuistungil, et riigiasutused (elektrienergia reguleerimise komisjon) on pädevad nõudma koos viivisega maksu tasumist kasutajatelt, kes ei ole elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tasunud, ja andma nende vastu makse- ja sissenõudekorraldusi.
36.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb viimase astmena oma lõpliku otsuse elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu fiskaalse või mittefiskaalse olemuse kohta, arvestades Euroopa Kohtu poolt kasutatavaid ulatuslikke kriteeriume omistada see teatud kaupade või teenuste tarbijate kohustuslikele rahalistele tasudele, lähtun sellest eeldusest oma ettepaneku arendamisel, mitmekordistades oma soovi näidata kaudsete maksude näitaja analüüsimisel üles suuremat kontseptuaalset rangust. (
21
)
B.
Põhikohtuasja suhtes kohaldatav õigus (neljas eelotsuse küsimus)
37.
Kõigepealt tuleks vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimusele, milles kohus palub Euroopa Kohtul selgitada direktiivi 2003/96 artikli 18 lõike 10 teist lõiku selleks, et täpsustada vaidluse suhtes kohaldatavat õigust.
38.
Elektrienergia kaudset maksustamist reguleeris direktiivi 2003/96 artikli 3 kohaselt alates 1. jaanuarist 2004 kuni 1. aprillini 2010 direktiiv 92/12. (
22
) Direktiiv 2003/96 laiendas elektrienergia suhtes direktiivi 92/12 sätteid, mis olid selle ajani kohaldatavad ainult mineraalõlide, alkoholi, alkohoolsete jookide ja tubakatoodete aktsiisi suhtes.
39.
Siiski võimaldati Prantsuse Vabariigile (direktiivi 2003/96 artikli 18 lõike 10 teine lõik) rakendada üleminekuperioodi kuni 1. jaanuarini 2009, et kohandada oma elektrienergia maksustamise süsteem selle direktiivi sätetele vastavaks.
40.
Selle artikli kohaselt pidi Prantsusmaa üleminekuperioodi jooksul arvesse võtma kohaliku elektrienergia maksustamise üldist keskmist taset, et hinnata, kas direktiivis 2003/96 sätestatud alammäärasid järgitakse. Selle kohustusega nähti ette, et alates 1. jaanuarist 2004 kuni 1. jaanuarini 2009 pidi Prantsusmaa järgima seda, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu suurus koos muude (kohalike ja departemangude) aktsiisimääradega, (
23
) mis koormavad elektritarbimist, ületaks nimetatud alammäärasid.
41.
Prantsuse Vabariik ei järginud (
24
) üleminekuperioodi, jättes direktiivi 2003/96 oma siseriiklikusse õigusesse üle võtmata kuni 7. detsembri 2010. aasta seaduse nr 2010-1488 vastuvõtmiseni, (
25
) mis jõustus 1. jaanuaril 2011 (
26
).
42.
Sellest õigusnormide järjestusest tuleneb, et direktiivi 2003/96 artikli 18 lõike 10 teises lõigus lubati Prantsuse Vabariigil säilitada kuni 31. detsembrini 2008 oma elektrienergia maksusüsteem, ilma et see oleks kooskõlas direktiiviga 92/12, „ainsa kohustusega“ (
27
) järgida selles kehtestatud alammäära. Seega võis Prantsusmaa kuni nimetatud kuupäevani ja esitatud tingimusel kohaldada elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu ilma vajaduseta kaaluda selle vastavust kõnealusele direktiivile.
43.
Eeltoodust järeldub, et kui see tase saavutati (mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul), siis ei saa need, kes tasusid elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu enne 1. jaanuari 2009, taotleda selle tagastamist direktiivide 92/12 ja 2003/96 väidetava rikkumise alusel.
C.
Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu kokkusobivus elektrienergia aktsiisiga (esimene eelotsuse küsimus)
44.
Messer France leiab, et ühtlustatud aktsiisi kohaldamine elektrienergia tarbimisele on conditio sine qua non selleks, et liikmesriik võiks säilitada või kehtestada kaudse maksu elektrienergia tarbimiselt direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 tähenduses.
45.
Tema arvates on teise kaudse maksu kohaldamise võimalus liikmesriikidele jäetud maksustamispädevuse väljendus, (
28
) mille kasutamine on täiendav ja sõltub ühtlustatud aktsiisi rakendamisest. (
29
) See sõltuvus oli selgelt väljendatud direktiiviga 2008/118, mille artikli 1 lõige 2 asendas väljendi „teised kaudsed maksud“täiendavate kaudsete maksudega.
46.
Nende väidetega ma ei nõustu. Esiteks ei ole direktiiv 2008/118 sellele kohtuvaidlusele ratione temporis kohaldatav, kuigi selle artikli 1 lõike 2 sõnastus langeb sisuliselt kokku direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 sõnastusega. (
30
) Kui direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 mõned keeleversioonid (prantsus- või rumeeniakeelsed) räägivad täiendavatest kaudsetest maksudest, siis enamik (muu hulgas inglis-, portugali-, hispaania- või itaaliakeelsed) viitavad „teistele kaudsetele maksudele“, mis kõrvaldab idee, et neile viimastele kohaldub ühtlustatud aktsiis varem, kooskõlas selle direktiivi eesmärgiga. See tõlgendus on kooskõlas direktiivi 2008/118 üldise ülesehitusega ja eesmärgiga. (
31
)
47.
Teiseks ei lisa direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 sõnastus, viidates „teistele eriotstarbelistele kaudsetele maksudele“, märkusi, mis nõuaksid nende kohaldamise sidumist ühtlustatud aktsiisi eelnevale kehtestamisele.
48.
See kinnitab seisukohta, et direktiivi 92/12 kolmanda põhjenduse kohaselt võidakse aktsiisiga maksustatavatele toodetele kohaldada „teisi eriotstarbelisi kaudseid makse; […] teiste kaudsete maksude säilitamine või kehtestamine ei tohi kaasa tuua formaalsusi piiriületamisel“.
49.
Sama mõtteliini järgides ei saa liikmesriik tugineda „direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2 ette nähtud õigusele säilitada või kehtestada eriotstarbelisi kaudseid makse toodetele, mille suhtes kehtib ühtlustatud aktsiis“. (
32
) See õigus on vastuolus liikmesriikide kohustusega kehtestada ühtlustatud aktsiis, mis toob esile, et need maksud ei ole seotud ja et viimase rakendamine nende säilitamiseks või kehtestamiseks ei ole hädavajalik.
50.
Kolmandaks, Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses komisjon vs. Prantsusmaa, et nõukogu kiitis heaks direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2, „pidades silmas liikmesriikide maksustamistavade mitmekesisust selles valdkonnas ja kaudsete maksude sagedat kasutamist mitte-eelarvelise poliitika rakendamisel“. (
33
) Need andmed kinnitavad jälle, et need teised kaudsed maksud eksisteerivad sõltumatult ega sõltu ühtlustatud aktsiisist.
51.
Seetõttu leian, et direktiivi 92/12 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et eriotstarbelise kaudse maksu säilitamisele või kehtestamisele ei pea eelnema ühtlustatud aktsiisi kehtestamine.
D.
Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks kui eriotstarbeline kaudne maks (teine eelotsuse küsimus)
52.
Kuna põhikohtuasjas palus äriühing Messer France, et talle tagastataks koos viivitusintressiga elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks, mida äriühing Praxair tasus aastatel 2005–2009, osutuvad ratione temporis kohaldatavateks ainult direktiiv 92/12 ja direktiiv 2003/96. See ei tähenda, et ei tuleks kaaluda ka Euroopa Kohtu praktikat direktiivi 2008/118 kohta, sest isegi kui see direktiiv tunnistas alates 1. aprillist 2010 direktiivi 92/12 kehtetuks, on see sisult samasugune. (
34
)
53.
Direktiivi 92/12 artikli 3 lõige 2 lubab liikmesriikidel lisaks ühtlustatud aktsiisile elektrienergia tarbimiselt kehtestada või säilitada „teisi eriotstarbelisi kaudseid makse“.
54.
Eriotstarbelisi kaudseid makse arvutatakse direktiivi 2003/96 kohaldamiseks koos ühtlustatud aktsiisiga, kuna selle direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt ei või maksustamistasemed, mida liikmesriigid kohaldavad energiatoodete ja elektrienergia suhtes, olla madalamad kui selle direktiiviga ettenähtud madalaim maksustamistase. (
35
)
55.
Nagu ma just ütlesin, siis sallivus eriotstarbeliste kaudsete maksude vastu, mis on erand üldreeglist, tuleneb Euroopa Kohtu praktika kohaselt liikmesriikide maksustamistavade mitmekesisusest selles valdkonnas ja kaudsete maksude sagedasest kasutamisest mitteeelarvelise poliitika rakendamisel. Seepärast võimaldab see säte kehtestada lisaks minimaalsele aktsiisile muid kaudseid makse, millel on konkreetne eesmärk. (
36
)
56.
Kuna tegemist on erandiga üldreeglist, et ühtlustatud aktsiisi ja käibemaksuga maksustatakse ainult elektrienergia tarbimist, on Euroopa Kohus seda erandit siiani tõlgendanud kitsalt. (
37
) Riikide miinimummäära piiratakse ka kahe vältimatu tingimusega, millele eriotstarbelised kaudsed maksud peavad kumulatiivselt vastama, nimelt:
–
neil peab olema eriotstarve;
–
need peavad olema kooskõlas aktsiisi ja käibemaksu puhul kohaldatavate liidu maksustamiseeskirjadega maksubaasi ning maksu arvutamise, sissenõudmise ja järelevalve kohta. (
38
)
57.
Neil eeldustel on asjakohane kontrollida, kas elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu võib lugeda eriotstarbeliseks kaudseks maksuks.
1. Eriotstarbe nõue
58.
Euroopa Kohus on selle esimese nõude kalibreerimiseks kehtestanud (ranged) kriteeriumid:
–
Eriotstarve peab kujutama endast alati muud kui puhtalt eelarvehuvi. Kuid kuna kõigil maksudel on tingimata eelarveline eesmärk, ei ole see tegur iseenesest piisav, et välistada, et seda võib pidada eriotstarbeks direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 tähenduses. (
39
)
–
Maksutulu eelnevalt kindlaks määratud sihtotstarve, mis seisneb avalike ülesannete rahastamises, kujutab endast asjaolu, mida tuleb arvesse võtta, et tuvastada eriotstarbe olemasolu, kuid see on pelgalt liikmesriigi eelarve sisemise korraldamise viis, mis ei saa sellisena kujutada endast selleks piisavat tingimust. Liikmesriik võib ette näha, et maksutulu suunatakse konkreetsete kulutuste rahastamiseks, ja muuta seega mis tahes kaudse maksu eriotstarbeliseks kaudseks maksuks. (
40
)
–
Eriotstarbe olemasolu ei saa tõendada pelgalt asjaoluga, et vastavat maksutulu kasutatakse sihtotstarbeliselt omavalitsusüksusel konkreetses valdkonnas lasuvate üldiste kulutuste rahastamiseks. Vastasel juhul ei ole kõnealust eriotstarvet võimalik eristada puhtalt eelarvelisest eesmärgist.
–
Kõnealune maks ise peab tagama viidatud eriotstarbe täitmise, ning seega, et esineks otsene seos maksutulu kasutamise ja kõnealuse eriotstarbe vahel. Kui puudub niisugune maksutulu eelnevalt kindlaks määratud sihtotstarbe mehhanism, siis saab aktsiisikaubale kehtestatud maksu käsitada maksuna, millel on eriotstarve, vaid juhul, kui see on tema struktuuri osas (eelkõige maksustatavat valdkonda või maksumäära arvestades) kujundatud selliselt, et mõjutada maksumaksja tegevust nii, et see võimaldaks viidatud eriotstarbe ellu viia, näiteks kõrgelt maksustada asjaomaseid kaupu, et vähendada nende tarbimist. (
41
)
59.
Hispaania ja Prantsuse valitsus leiavad, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks on seotud eriotstarvete täitmisega, mitte puhtalt eelarvelise laadiga. Seevastu Messer France ja komisjon väidavad, et sellel maksul on palju keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid eesmärke, millest mõned on omavahel vastuolus, mida täitma see ei innusta, kuna ei järgi äsja loetletud Euroopa Kohtu tingimusi.
60.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks kehtestati selleks, et aidata katta elektrienergia tarnijatele pandud erinevate avalike teenuse osutamise kohustuste kulusid. 10. veebruari 2000. aasta seaduse artiklist 5 ilmneb, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksust saadud tulu eraldati vaidlusalustel aastatel kolme liiki kulutusteks:
–
Taastuvenergia allikatest ja koostootmisel toodetava elektrienergia ostmise kohustusega kaasnevate lisakulude katmine eesmärgiga arendada elektrienergia tootmist nendest energiaallikatest.
–
Tootmise lisakulude korvamine piirkondades, mis ei ole ühendatud mandri peavõrguga.
–
Tulude kaotuse ja täiendavate halduskulude katmine, mida elektrienergiatarnijad kannavad esiteks seetõttu, et kasutatakse elektrienergia eritariife, nn „esmatarbetoodet“, ning teiseks sellepärast, et nad osalevad meetmes, mis on võetud puuduses vaevlevate isikute huvides.
61.
Lisaks nimetatud sihtotstarvetele kasutati ka elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuga kogutud vahendeid selleks, et katta kulud, mis on seotud Mediateur national de l’énergie (riiklik energiavahendaja, edaspidi „vahendaja“) ja Caisse de dépôts et consignations pour la gestion de la CSPE (elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu haldamise hoiufond, edaspidi „hoiufond“) haldustegevusega.
62.
Elektrienergia lõpptarbijad tasusid elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tarnijatele tarbimise põhjal (võrdeliselt tarbitud kilovattidega), mis oli märgitud nende arvele. Tarnijad kandsid selle summa hoiufondi, pärast tasaarveldust kogutud elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu ja oma avaliku teenuse osutamise eesmärkide täitmisel tekkinud kulude vahel. Hoiufond jaotas ülejäänud osa edasi elektrienergiatarnijate vahel avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmisel kantud kulude katteks.
63.
Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu suuruse määras pädev minister energiaregulatsiooni komisjoni ettepanekul, võttes arvesse elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse kohustuste kulude prognoose. Kui tekkis puudujääk, kaeti see elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu kasvuga järgmistel eelarveaastatel.
64.
Vahendid, mis koguti elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuga, ei läinud riigieelarvesse, vaid kanti hoiufondi. Nende eesmärk, nagu juba öeldud, oli täita elektrienergiaga varustamise avaliku teenusega seotud eesmärgid, mis erinevad puhtalt eelarvelistest eesmärkidest.
65.
Siiski, nagu Euroopa Kohus on meenutanud, on maksutulul eelnevalt kindlaks määratud sihtotstarve, mis seisneb kohalike omavalitsuste poolt neile antud ülesannete rahastamises. Niisugune sihtotstarve on pelgalt liikmesriigi eelarve sisemise korraldamise viis. (
42
)
66.
Selle kriteeriumi kohaselt oleks vahendaja ja hoiufondi tegevuskulude katteks ette nähtud elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tulu tavaliselt eelarveline eesmärk, see tähendab, et need oleksid liigitatud tuluks, millega rahastada riigi üldkulusid, mis võiksid kergesti esineda riigieelarves. Seega ei saa möönda, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks on selles küsimuses eriotstarbelise kaudse maksu laadiga.
67.
Kuigi mitte selgelt, näib mulle, et sama kehtib ka asjaomaste elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tulude puhul sotsiaalsete eesmärkide täitmiseks (elektrienergia eritariifide puhul, mida peetakse „esmatarbetooteks“, ning osalemise puhul meetmes, mis on võetud puuduses vaevlevate isikute huvides), mille eesmärk on kompenseerida teatud ebasoodsat olukorda, mis tuleneb territoriaalsetest või geograafilistest teguritest (see tähendab maksuga korvata tootmise lisakulud piirkondades, mis ei ole ühendatud mandri peavõrguga).
68.
Nõustun komisjoniga, et nendes kahes punktis rahuldab elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tulu sotsiaalseid või piirkondlikke avaliku sektori vajadusi, mida kaetakse tavaliselt riigieelarvest.
69.
Tegelikult on need sotsiaalse ja territoriaalse ühtekuuluvuse eesmärgid õigustanud Prantsuse õiguse edasist arengut, mis sisaldub seaduses nr 2015-1786. (
43
) Sellest ajast alates on gaasi- ja elektrituru ning energiaga varustamise avaliku teenuse maksud integreeritud Prantsuse riigi eelarvesse ning elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks on ühendatud elektrienergia lõpptarbimise maksuga (ühtlustatud aktsiis). (
44
)
70.
Teiselt poolt leian, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu kasutamine taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia ja koostootmisega seotud (tarnijatepoolsest) elektrienergia ostukohustusest tulenevate lisakulude katmiseks on eriotstarve Euroopa Kohtu eriotstarbeliste kaudsete maksudega seotud kohtupraktika tähenduses.
71.
Selles sihtotstarbes võib leida piisava seose maksusoodustuste kasutamise ja rohelise energia edendamise erieesmärgi vahel. (
45
) Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks toetab taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit ja koostootmist, (
46
) mille rahastamisse see panustab, nii et ta järgib ise oma erieesmärgi saavutamist. (
47
)
72.
Tegelikult on komisjon (
48
) (kellel on käesoleval juhul teistsugune seisukoht, mida ei ole piisavalt selgitatud) tunnistanud, et A3 komponent, mida sisaldab Itaalia maks elektrisüsteemi üldkulude katmiseks, mille ainus eesmärk oli elektritootmise rahastamine taastuvatest energiaallikatest ja koostootmine (see tähendab elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuga analoogne komponent), on eriotstarbeline kaudne maks.
73.
Võib väita vastupidi, et keskkonnasõbraliku elektrienergia edendamine on eesmärk, mille rahastamine oleks võimalik ka riigieelarvest tulevatest riiklikest vahenditest. Ja kindlasti sobib see võimalus alati, kuna riikide parlamendid on suveräänsed, et viia riigi eelarvesse need osad, mida nad peavad vajalikuks. Kui see asjaolu muutub aga eriotstarbeliste kaudsete maksude jaoks direktiivi 92/12 artikli 3 lõikes 2 sätestatud erandi tõlgendamisel ülimaks võtmeks, siis ma kardan, et see erand ei hõlmaks mitte ühtegi kaudset maksu.
74.
On tõsi, et siiani ei ole ükski Euroopa Kohtu poolt analüüsitud maksudest vastanud kohtupraktika eriotstarbelise kaudse maksu õiguspärasuse analüüsi rangetele kriteeriumidele. Siiski, kui erand on olemas ja tuleb tunnistada mõnda direktiivis 92/12 ette nähtud kasulikku mõju, ei tohiks seda kohtupraktikas neutraliseerida. Usun, et keskkonnahoidliku elektrienergia edendamise osas pakub elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks Euroopa Kohtule esimest korda võimaluse tunnustada eriotstarbelist kaudset maksu selle direktiivi raames.
75.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla mitu käesolevas kohtuvaidluses esitatud argumenti. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kohustuse suurus osta turuväärtusest kõrgema hinnaga taastuvenergiat kasutavate rajatiste toodetud elektrienergiat (mis võrdub kohustatud ostjate ostuhinna ja selliste ostjate seoses vastava elektrienergia omandamisega välditud kulude vahega) ei sõltu elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu tuludest. Kuid isegi kui vahetu seos elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu ja rohelise elektri tootjale antava toetuse konkreetse suuruse vahel puudub, on vaieldamatu, et kõnealuse abi rahastamiseks kasutati suurt osa elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksust saadud summadest. (
49
)
76.
Samuti ei takista maksu eriotstarbeliseks kaudseks maksuks liigitada see, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu alusel kogutu jaotati igal aastal vastavalt komisjoni sätestatud kriteeriumidele ning energeetika valdkonnas pädeva ministeeriumi otsustele, ilma et Prantsuse õigusaktidega oleks kehtestatud sissenõudmismäära sihtotstarbeliselt igale elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu eesmärgile.
77.
Sellega seoses usun ma, et liikmesriikidel peaks eriotstarbelise kaudse maksu kavandamisel olema teatav ruum, mis oleks kooskõlas direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2. Sellesse ruumi peaks mahtuma võimalus näidata paindlikult kogumise sihtotstarvet, samuti kohandada maksu suurust vastavalt asjaoludele; asjaomaste otsuste tegemine võidakse delegeerida avalik-õiguslikele ametiasutustele. Ma kordan, et oluline on ka see, et tegelikult on ligikaudu 70% kogutud elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksust ette nähtud rohelise elektri edendamiseks.
78.
Veel väiksema takistusena eriotstarbeliseks kaudseks maksuks liigitamisele näib mulle see, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks ise ei võimalda eelistada keskkonnasõbraliku elektrienergia tarbimist ega soosida tarbija ostu, eelistades mittetaastuvaid energiaallikaid. Erinevalt teistest aktsiisiga maksustatavatest kaupadest (näiteks alkoholist või tubakast) on elektrienergias selgelt raske eristada taastuvatest allikatest toodetud ja fossiilkütustest või muudest allikatest pärinevat toodet, kui see on juba kord jaotusvõrku lastud. Kuid meenutan, et Euroopa Kohus väidab ainult, et eriotstarbelisel kaudsel maksul on selline struktuur, mis takistab tarbijal toodet tarbida, kui puudub tulude eelnevalt kindlaks määratud sihtotstarbe mehhanism. Nagu mainisin, esineb see viimane asjaolu elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu puhul. (
50
)
79.
Eelnevate selgituste põhjal leian, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks täidab eriotstarbe taotlemise nõuet ja seda saab kvalifitseerida direktiivi 92/12 artikli 3 lõikele 2 vastavaks eriotstarbeliseks kaudseks maksuks osas, mis on suunatud taastuvatest energiaallikatest ja koostootmisel toodetud elektrienergia ostukohustusest tulenevate lisakulude katmiseks.
2. Eriotstarbelise kaudse maksu ja ühtlustatud aktsiisi või käibemaksu sarnasus
80.
Lisaks eriotstarbe järgimisele peab kaudne maks direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 erandi alla kuulumiseks järgima aktsiiside või käibemaksu suhtes kohaldatavaid eeskirju maksubaasi ning maksu arvutamise, sissenõudmise ja järelevalve kohta. Seepärast peab see maks nende elementide osas olema analoogne Euroopa Liidu ühtlustatud aktsiisi või käibemaksuga.
81.
Euroopa Kohus on selle sätte tõlgendamisel märkinud, et „aktsiise käsitleva direktiivi artikli 3 lõige 2 ei nõua, et liikmesriigid järgiksid kõiki selles valdkonnas kehtivaid aktsiisi või käibemaksu käsitlevaid eeskirju maksubaasi ning maksu arvutamise, sissenõudmise ja järelevalve kohta“ ning „piisab, kui eriotstarbelised kaudsed maksud vastavad nendes punktides ühe või teise nimetatud maksumeetodi üldisele süsteemile, nagu ühenduse õigusega on reguleeritud.“ (
51
)
82.
Elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksul puudub käibemaksuga võrreldav struktuur, kuna selle summa ei ole proportsionaalne maksustatava toote hinnaga, vaid arvutatakse tarbitud elektrienergia mahu järgi; see kujuneb tarbimise hetkel, mitte tootmis- ja turustusprotsessi igas etapis, ning lõpuks maksustatakse teatud hüvet (elekter) ja sellele ei ole iseloomulik üldisus.
83.
Seepärast tuleb elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu sarnasust otsida aktsiisidele omase tehnoloogia kontekstis. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kelle järeldustega nõustun, tõi esile mitu elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu maksustruktuuri elementi, mis sarnanevad aktsiisiga.
84.
Seoses maksubaasi arvutamise ja maksustamisega, mis on väljendatud nõutavas summas, on elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksul selged sarnasused aktsiisidega. Elektrit maksustatakse vastavalt tarbitud kilovattidele, kusjuures maksumäär oli alates 3 eurost/MWh aastal 2003 kuni 20 euroni/MWh aastal 2015, (
52
) mis on sarnane teiste maksudega toimuvaga.
85.
Mis puudutab sissenõutavust, siis aktsiiside puhul toimub see elektri tarnimisel. (
53
) Tol ajal kehtinud 10. veebruari 2000. aasta seaduse artikkel 5 nägi ette, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu kogumine toimub siis, kui tarbija tasub arve. Seepärast langeb selle sissenõutavaks muutumise ajaline element, analoogselt direktiivides 92/12 ja 2003/96 sätestatuga, kokku elektrienergiatarnega.
86.
Erinevalt elektrienergia ühtlustatud aktsiisist, mille puhul maksukohustuslane on elektri turustaja või edasimüüja (direktiivi 2003/96 artikli 21 lõige 5), on elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu puhul selleks lõpptarbija. Siiski ei nõua direktiivi 92/12 artikli 3 lõige 2, et eriotstarbeline kaudne maks peaks maksukohustuslase suhtes kehtivate eeskirjade tõttu sarnanema käibemaksu või aktsiisiga.
87.
Ka ülemmäärade kehtestamisel valitseb elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu ja aktsiiside vahel harmoonia. Esiteks „kogu võlgnetav summa elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu mõistes tööstusühiskonnas, mis tarbib elektrienergiat aastas rohkem kui 7 gigavatti tunnis, ei või ületada 0,5% lisandväärtusest.“ (
54
) See piirang on kooskõlas direktiivi 2003/96 artikli 17 lõikega 1 (
55
) ning järgib seepärast liidu õiguses sätestatud aktsiisi arvutamist käsitlevate õigusnormide üldist süsteemi.
88.
Lõpuks, seoses „maksu järelevalvega“ on selge, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu haldamine erineb osaliselt muude kaudsete maksude omast. Prantsuse õigusega on ette nähtud, et selle tasuvad elektrienergia lõpptarbijad arvel näidatud elektritariifi lisatasu kujul, mistõttu olid elektrienergiatarnijad need, kes kogusid elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu ja kandsid raha üle hoiufondi, mis jagas selle elektrisüsteemi ettevõtjate vahel ära. Nagu ma juba rõhutasin, (
56
) sekkub riik selleks, et tagada maksu sissenõudmine, sarnaselt ülejäänud maksude muude kontrollimehhanismidega, ning erinevuse ametiasutuste vahel, kes nõuavad nende maksmist ja väljastavad makse- ja sissenõudekorraldusi nende suhtes, kes ei ole maksu õigel ajal tasunud, tekitavad vaidlusi halduskohtus.
89.
Üldiselt võttes järgib elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks seega aktsiiside suhtes kohaldatavaid maksustamiseeskirju (maksubaasi ning maksu arvutamise, sissenõudmise ja järelevalve kohta), nagu on nõutud direktiivi 92/12 artikli 3 lõikes 2. See on aga üks kahest nõutavast kumulatiivsest tingimusest. Samuti on vajalik, et elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksul oleks eriotstarve, ent see tingimus on täidetud ainult osas, mis puudutab maksutulu suunamist rohelise elektrienergia toetuseks.
90.
Kokkuvõttes leian, et selle piires võib elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu pidada direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2 kooskõlas olevaks ning vastuolus olevaks selles osas, mis puudutab maksutulu suunamist muude eesmärkide saavutamiseks.
E.
Alusetult tasutud summade tagasimaksmise kord (kolmas eelotsuse küsimus)
91.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu täieliku või osalise tagastamise korra kohta, eeldades, et see maks tunnistati (kas täielikult või osaliselt) eriotstarbeliseks kaudseks maksuks.
92.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb õigus saada tagasi maksu, mille liikmesriik on sisse nõudnud liidu õigusnorme rikkudes, liidu õigusega õigussubjektidele antud õigustest ja täiendab neid õigusi nii, nagu neid tõlgendab Euroopa Kohus. (
57
) Liikmesriik on seega põhimõtteliselt kohustatud liidu õigust rikkudes sisse nõutud maksu tagasi maksma. (
58
) Selle tagasimaksega seotud kohustuse eesmärk on heastada maksu liidu õigusega kokkusobimatuse tagajärjed, neutraliseerides majandusliku koormuse, mille see tekitas ebamõistlikult ettevõtjale, kes seda lõpuks tegelikult kandis. (
59
)
93.
Kooskõlas minu eelmistes punktides esitatud ettepanekuga elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu kohta seoses taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia ostmise ja koostootmise kohustusest tingitud lisakulude kandmisega täidab see direktiivi 92/12 artikli 3 lõike 2 nõudeid ega riku minu arvates seda normi ega anna seega liidu õiguse seisukohast õigust nõuda selle tagastamist.
94.
Seevastu maksumaksjad võivad nõuda Prantsuse riigilt elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuna alusetult tasutud summade tagastamist, kui nende sissenõudmine on mõjutanud ülejäänud mitte-erieesmärke, kuna selles osas ei ole see kooskõlas liidu õigusega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on määrata see osa energiaregulatsiooni komisjoni avaldatud või muude ametlikult kättesaadavate andmete põhjal.
95.
Peale selle kehtivad tagastamise kohustusele üldised ajutised piirangud (aegumistähtajad) ja need kehtivad ainult pärast 1. jaanuari 2009 alusetult makstud summade puhul. (
60
) Siseriiklik kohus peab kontrollima ka seda, kas Messer France on elektrienergia lõpptarbija (
61
), kellel ei ole elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu summa teisele isikule ülekandmise võimalust.
IV. Ettepanek
96.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Conseil d’État’ (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) küsimustele järgmiselt:
1)
Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik, artikli 18 lõike 10 teise lõiguga lubati Prantsuse Vabariigil säilitada kuni 31. detsembrini 2008 oma elektrienergia maksusüsteem ainsa kohustusega järgida kõnealuse direktiiviga kehtestatud alammäära.
2)
Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et eriotstarbelise kaudse maksu säilitamine või kehtestamine ei sõltu ühtlustatud aktsiisi eelnevast kehtestamisest.
3)
Direktiivi 92/12 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et:
–
niisugust maksu, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, mida arvutatakse elektrienergia tarbimiselt, ei saa kvalifitseerida eriotstarbeliseks kaudseks maksuks niivõrd, kui sellena sisse nõutud summat kasutatakse tariifide geograafiliseks ühtlustamiseks, elektrienergia hinna alandamiseks puuduses vaevlevatele majapidamistele ja isikutele ning avalike institutsioonide tegevuskulude katteks;
–
seda maksu saab aga pidada eriotstarbeliseks kaudseks maksuks, mis on kooskõlas direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2, sellena sisse nõutud summast selles osas, mis on suunatud taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia tootmise rahastamiseks.
4)
Direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2 osaliselt vastuolus oleva kaudse maksu alusetult sisse nõutud summadest tuleb vastav osa tagastada maksukohustuslastele, kes on need tasunud, välja arvatud juhul, kui need on lõplikult edasi kantud.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Olemasoleva teabe kohaselt on umbes 60000 üksikisikut ja ettevõtjat esitanud nõuded (elektrienergia reguleerimise komisjonile, keskkonnaministeeriumile ja rahandusministeeriumile, Électricité de France’ile jne), milles nõutakse elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuna tasutud summade tagastamist. Nende nõuete, mille summa võib ületada 5 miljardit eurot, otsese või kaudse tagasilükkamise vastu on esitatud ligikaudu 13000 kaebust.
(
3
)	Vt Rapporteur publici 22. jaanuari 2017. aasta ettepanek kohtuasjas nr 399115 SAS Messer France, lk 1. Vt ka Sniadowe, C., „Contribution au service public de l’électricité: zugzwang ou cinquième as?“, Revue de droit fiscal, nr 39, 2016, lk 520.
(
4
)	Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiv aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT 1992, L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179).
(
5
)	Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiiv, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse süsteem (ELT 2003, L 283, lk 5; ELT eriväljaanne 09/01, lk 51).
(
6
)	Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiv 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (ELT 2009, L 9, lk 12).
(
7
)	JORF nr 35, 11.2.2000, lk 2143.
(
8
)	Vastavalt 3. jaanuari 2003. aasta gaasi- ja elektriturgu ning avalik-õiguslikke elektriteenuseid käsitleva seaduse nr 2003-8 (loi no 2003‑8 du 3 janvier 2003 relative aux marchés du gaz et de l’électricité et au service public de l’énergie, JORF nr 3, 4.1.2003, lk 265) artiklile 37.
(
9
)	JORF nr 35, 11.2.2000, lk 2143.
(
10
)	JORF nr 110, 12.5.2001, lk 7543.
(
11
)	JORF nr 284, 8.12.2010, lk 21467.
(
12
)	Conseil constitutionneli (Prantsusmaa konstitutsioonikohus) 8. oktoobri 2014. aasta otsus nr 2014-419 QPC (JORF nr 235, 10.10.2014, lk 16485).
(
13
)	21. aprilli 2016. aasta ettepanek (C‑189/15, EU:C:2016:287), punktid 58–64.
(
14
)	Vt Lavilla Rubira, J. J., töö „Prestaciones patrimoniales públicas no tributarias impuestas a las empresas que operan en el sector eléctrico“, lk 69–102; ja Gómez-Ferrer Rincón, R., töö „Las prestaciones patrimoniales de carácter público y naturaleza no tributaria“, lk 31–67, López Ramón, F. (kaaskoord.), teoses Las prestaciones patrimoniales públicas no tributarias y la resolución extrajudicial de conflictos, Instituto Nacional de Administración Pública, Madrid, 2015.
(
15
)	18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17), punkt 29.
(
16
)	18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17), punktid 31–40. Sama mõtteliini järgides 14. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑163/14, EU:C:2016:4), punkt 39.
(
17
)	18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17), punktid 42 ja 43. Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) märkis lõpuks oma 19. jaanuari 2018. aasta otsuses, et „väide, milles eelistatakse mitte kvalifitseerida [makseid elektrisüsteemi üldkuludesse] kaudseteks maksudeks, sest need ei sisaldu üldises riiklikus eelarves, vaid need kantakse üle elektrienergia sektori hüvitusfondi poolt avatud halduse kontodele, mis on määratud taastuvatest energiaallikatest toodetud energia ja energiatõhususe, tuumaohutuse ja territoriaalsete hüvitiste, riigi raudtee äriettevõtte eritariifirežiimide, väiksemate elektriettevõtjate hüvitiste edendamiseks samuti „elektrienergia boonuse“ ja suurte elektritarbimisega ettevõtete rajatiste tarbeks ning kasutades samu kontseptsioone lõpptarbijate maksustamiseks lõplikult suhteliselt süntagmaatilise olemusega suhte kontekstis eelnimetatute kasuks tehtud eelistega ja puudulikud maksutulude kogumise süsteemid […] ei tekiks ab imis sisedistsipliini vastuolu eelnimetatud direktiiviga [2003/96], kuna see ei kuulu tema kohaldamise objektiivse kohaldamisala piiridesse.“ Vt otsuse teksti https://www.giustizia-amministrativa.it/cdsintra/cdsintra/AmministrazionePortale/DocumentViewer/index.html?ddocname=NYJZ55RFT62J5COYDQUVMGYDZ4&q=Fondazione%20or%20Santa%20or%20Lucia.
(
18
)	Ma ei suuda hoiduda tsiteerimast juhtiva Hispaania õigusteadlase sõnu: „Organisatsioonides sõlmitud kokkulepete õigusliku olemuse kindlaks määramine tundub olevat üks neist teemadest, mis võivad erutada […] ainult neid, kelle aru on läinud nõdraks ebaõnnestumiste või aju väärarengu tõttu. Miski ei saaks olla tegelikkusest kaugemal. Kui õigusteadlased püüavad süveneda ühe institutsiooni õiguslikku olemusse, teevad nad seda, sest kohaldatav õiguslik režiim „on nende asi““. Jesús Alfaro blogist Almacén de Derecho, 14. oktoobril 2016, http://almacendederecho.org/la-naturaleza-juridica-los-acuerdos-sociales/.
(
19
)	Nagu ma märkisin oma 21. aprilli 2016. aasta ettepaneku IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287) punktides 54 ja 56, võib probleem tuleneda nende liidu õigusnormide kasutamisest, mida kohaldatakse lähedases, kuid mitte kokkulangevas valdkonnas, nagu riigiabi, selgitades, kas teatavaid sissemakseid võiks lugeda maksulaadseteks lõivudeks, millele kohaldataks samaväärse toimega maksude ja diskrimineerivate riigimaksude korda. Ulatus, millega Euroopa Kohus on neid kahte viimast mõistet määratlenud, on võimaldanud tal neid laiendada ka kõikidele liikmesriikidele ühepoolselt makstavatele tasudele, olenemata nende maksustamise laadist.
(
20
)	Conseil constitutioneli (konstitutsioonikohus) 8. oktoobri 2014. aasta otsuse nr 2014-419 QPC punkt 16, mis puudutab seaduse nr 2000-108 artiklit 5, võib tekitada mõningaid kahtlusi, kuna see viitab „vaidlustatud maksustamistele, mis ei ole kaudsed sissemaksed ega otsesed maksud“, mida omistatakse halduskohtule, mis menetleb vaidlusi elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu üle.
(
21
)	Ma viitan oma 21. aprilli 2016. aasta ettepaneku IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287) punktidele 51–64.
(
22
)	Direktiivi 2003/96 artikli 28 lõikes 2 oli määratud, et siseriikliku õiguse kohandamise periood lõpeb 31. detsembril 2003 ja sellest tulenev direktiivi kohaldamine alates 1. jaanuarist 2004.
(
23
)	Aastast 1984 kuni 31. detsembrini 2010 kehtestati kohalike omavalitsusüksuste seadustiku (Code général des collectivités territoriales) artiklites L.2333-2 ja L.3333-2 kaudsed kohalikud ja territoriaalsed maksud, mille maksubaas oli protsent tarbijate makstava elektrienergia hinnast.
(
24
)	Euroopa Kohus sedastas selle rikkumise 25. oktoobri 2012. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Prantsusmaa (C‑164/11, EU:C:2012:665).
(
25
)	JORF nr 284, 8.12.2010, lk 21467. See seadus muutis varasemate kohalike omavalitsuste ja departemangude maksud üheks omavalitsuse ja teiseks departemangu maksuks, millest kumbagi kohaldati elektrienergia lõpptarbimisele, ning kehtestasid tolliseadustiku (Code des douanes) artikliga 266 quinquies C ka uue aktsiisi, mida nimetatakse „siseriiklikuks maksuks elektrienergia lõpptarbimiselt“ üle 250 kilovati. Koos selle kolmekordse aktsiisimääraga jätkati elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu kohaldamist, muutmata selle reegleid.
(
26
)	Alates 1. jaanuarist 2016 integreeriti 2005. aasta lisaeelarvet käsitleva 29. detsembri 2015. aasta seaduse nr 2015-1786 (loi 2015-1786 de finances rectificative pour 2015) alusel endine elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks lõplikuks sissemaksuks elektrienergia tarbimiselt, mille tulemuseks on uus elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks, mida nimetatakse aktsiisiks elektrienergia tarbimiselt.
(
27
)	See on väljend, mida kasutab eelotsusetaotluse esitanud kohus.
(
28
)	Kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2013:694), punkt 15.
(
29
)	24. veebruari 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑434/97, EU:C:2000:98), punkt 19: „Selle sätte eesmärk on võimaldada liikmesriikidel kehtestada lisaks direktiiviga kindlaks määratud aktsiisi alammäärale ka teisi eriotstarbelisi, see tähendab eelarvevälise eesmärgiga kaudseid makse“.
(
30
)	5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 34.
(
31
)	Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb juhul, kui ühenduse õigusnormi saab tõlgendada mitut moodi, millest ainult üks saab tagada selle kasulikku mõju, eelistada seda tõlgendust (vt eelkõige 22. septembri 1988. aasta kohtuotsus Saarlandi liidumaa jt, 187/87, EU:C:1988:439, punkt 19). Peale selle tuleb ühenduse sätte erinevate keeleversioonide vahelise lahknevuse korral tõlgendamisel tugineda seda käsitlevate õigusnormide üldisele ülesehitusele ja eesmärgile (vt eelkõige 24. veebruari 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, C‑434/97, EU:C:2000:98, punktid 21 ja 22, ning 27. märtsi 1990. aasta kohtuotsus Cricket St. Thomas, C‑372/88, EU:C:1990:140, punkt 19).
(
32
)	10. juuni 1999. aasta kohtuotsus Braathens (C‑346/97, EU:C:1999:291), punkt 25.
(
33
)	24. veebruari 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑434/97, EU:C:2000:98), punkt 18.
(
34
)	5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 34.
(
35
)	„Maksustamistase“ tähendab kõiki kinnipeetavaid kaudseid makse (välja arvatud käibemaks), mis arvestatakse otse või kaudselt energiatoodete ja elektrienergia koguse alusel tarbimisse lubamise ajal (direktiivi 2003/96 artikli 4 lõige 2).
(
36
)	4. juuni 2015. aasta kohtuotsus Kernkraftwerke Lippe-Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354), punkt 58; 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus Elecdey Carcelén jt (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ja C‑221/16, EU:C:2017:705), punkt 58.
(
37
)	27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punktid 28 ja 29, ning 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 39.
(
38
)	Erialadoktriini kohaselt on see säte ebaselge. Vt näiteks Berlin, D., Politique fiscale, Commentaire J. Mégret, kdI, Éditions de l’Université de Bruxelles, 2012, lk 561.
(
39
)	24. veebruari 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑434/97, EU:C:2000:98), punkt 19; 9. märtsi 2000. aasta kohtuotsus EKW ja Wein & Co. (C‑437/97, EU:C:2000:110), punktid 31 ja 33; 10. märtsi 2005. aasta kohtuotsus Hermann (C‑491/03, EU:C:2005:157), punkt 16; 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punktid 23 ja 27; 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punktid 37 ja 38.
(
40
)	9. märtsi 2000. aasta kohtuotsus EKW ja Wein & Co. (C‑437/97, EU:C:2000:110), punkt 35; 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punktid 28 ja 29, ja 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 39.
(
41
)	27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punkt 32; 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 42.
(
42
)	9. märtsi 2000. aasta kohtuotsus EKW ja Wein & Co. (C‑437/97, EU:C:2000:110), punkt 35; 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punktid 28 ja 29, ning 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 39.
(
43
)	Loi n.o 2015-1786 du 29 décembre 2015 de finances rectificative pour 2015 (JORF n.o 302, 2015, lk 24701). Selle seaduse eelnõu artikli 3 seletuskirjas märgiti: „une partie des charges actuellement financées par la CSPE ne relèvent pas directement de la politique de transition énergétique, il s’agit de charges relatives aux tarifs sociaux, à la péréquation territoriale, à la cogénération et au budget du médiateur de l’énergie. Ces charges ne présentent pas de lien direct par nature avec les recettes issues de la fiscalité énergétique. Elles ont par ailleurs un caractère récurrent et seront désormais inscrites au budget général, sur un nouveau programme de la mission“Ecologie, développement et mobilité durable” dont les crédits seront inscrits en 2016 par coordination du projet de loi de finances actuellement examiné au Parlement“.
(
44
)	Selle seaduse parlamentaarse menetluse käigus viitasid mitu dokumenti mõne elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksu eesmärkide eelarvelisusele ja mittespetsiifilisusele ning selle muutmise olulisusele, et lõpetada Euroopa Liidu eeskirjade rikkumine. Vt (parlamentaarse) komisjoni majandusküsimuste aruandeid nr 229 ja nr 263 (2014-2015), millest saate lugeda järgmist: „En outre, sur le plan communautaire, il existe un risque réel de remise en cause de la CSPE actuelle avec un effet rétroactif potentiel qui se chiffrerait en milliards d’euros, au motif de son absence de finalité spécifique»«le droit communautaire n’autorise ce type d’imposition que dès lors qu’elles poursuivent des fins spécifiques; or, la CSPE couvre aujourd’hui des charges multiples et dont la finalité“budgétaire” s’agissant au moins des mesures sociales ou de péréquation tarifaire, risquerait de n’être pas considérée comme spécifique par la Cour de justice de l’Union européenne si elle avait à en connaître“.
(
45
)	27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punktid 30–32, ning 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punktid 41 ja 42.
(
46
)	27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punkt 30, ning 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 41.
(
47
)	Selles mõttes erineb elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maks müügimaksust, mida analüüsiti 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsuse Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) punktides 43–46, millega maksustati enamus Tallinna linnas asuvatest lõpptarbijatele müüdavatest kaupadest ja teenustest ning mida koguma volitas selle linna linnavolikogu selleks, et rahastada oma pädevuse kasutamist ühistranspordi organiseerimisel omavalitsuse territooriumil. Euroopa Kohus leidis, et Eesti õiguses ei sätestata mingit mehhanismi, mis näeks ette müügimaksust – niivõrd kuivõrd sellega maksustatakse aktsiisikaubaks olevat vedelkütust – laekuva tulu sihtotstarbelise kasutamise. Seetõttu ei olnud tegemist otsese seosega nimetatud maksutulu kasutamise ning nende eesmärkide vahel.
(
48
)	Vt 23. mai 2017. aasta dokument C(2017) 3406 final State Aid SA.38635 (2014/NN) – Italy – Reductions of the renewable and cogeneration surcharge for electro-intensive users in Italy, lk 100: „the A3 component constitutes an indirect tax on electricity. Furthermore, it should be pointed out that the A3 component pursues a specific objective […] namely financing of the support for RES and cogeneration installations“.
(
49
)	Vastavalt elektrienergia reguleerimise komisjoni esitatud andmetele aastatel 2003–2015, mis on leitavad siit: http://www.cre.fr/operateurs/service-public-de-l-electricite-cspe/montant#section2, oli umbes 70% kogutud elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksust mõeldud taastuvatele energiaallikatele ja koostootmisele, 25% territooriumidevahelistele hüvitistele ja 5% sotsiaalsetele eesmärkidele.
(
50
)	27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108), punkt 32, ning 5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149), punkt 42.
(
51
)	24. veebruari 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑434/97, EU:C:2000:98), punkt 27.
(
52
)	Maksumäära määras 7% elektrienergia müügi baashinnast igal aastal kindlaks pädev ministeerium energiareguleerimise komisjoni ettepanekul. Kuid see määr määrati seadusega kindlaks esimese kolme aasta jooksul ja püsis siis seadusega kehtestatud vaikimisi uuendamise mehhanismi alusel kuni 2010. aastani muutumatuna.
(
53
)	Direktiivi 92/12 artikli 6 esimese lõigu kohaselt tuleb „aktsiis […] tasuda tarbimiseks ringlusse lubamise hetkest või juhul, kui registreeritakse artikli 14 lõike 3 kohaselt aktsiisiga maksustatav puudujääk“. Vastavalt direktiivi 2003/96 artikli 21 lõikele 5 „direktiivi 92/12/EMÜ artiklite 5 ja 6 kohaldamisel on elektrienergia ja maagaas maksustatavad ning maksustatava sündmuse alguseks loetakse hetke, mil turustaja või edasimüüja toote kohale toimetab“.
(
54
)	Seaduse, mis kehtestab energiapoliitika suunised (loi du 13 juillet 2005 de programme fixant les orientations de la politique énergétique), artikkel 67 toona kehtinud sõnastuses.
(
55
)	Selle sätte kohaselt eeldusel, et nimetatud direktiivis sätestatud madalaimat maksustamistaset järgitakse, võivad liikmesriigid „kohaldada maksuvähendust energiatoodete tarbimise suhtes […] ning elektrienergia suhtes […] energiamahukate ettevõtete hüvanguks“. Need viimased on põhimõtteliselt määratletud kui need, „kus energiatoodete ja elektrienergia ost moodustab vähemalt 3% toodangu väärtusest või maksmisele kuuluv liikmesriigi energiamaks vähemalt 0,5% lisandväärtusest“. Nimetatud direktiivi artikli 17 lõike 1 punkt a lisab, et „liikmesriigid võivad selle määratluse piires kohaldada piiravamaid põhimõtteid, sealhulgas müügiväärtust, tootmisprotsessi ja valdkonna määratlusi“.
(
56
)	Käesoleva ettepaneku punkt 35.
(
57
)	Vt eelkõige 9. novembri 1983. aasta kohtuotsus San Giorgio (199/82, EU:C:1983:318), punkt 12, ning 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Littlewoods Retail jt (C‑591/10, EU:C:2012:478), punkt 24.
(
58
)	Vt eelkõige 14. jaanuari 1997. aasta kohtuotsus Comateb jt (C‑192/95–C‑218/95, EU:C:1997:12), punkt 20; 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Littlewoods Retail jt (C‑591/10, EU:C:2012:478), punkt 24, ning 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Compass Contract Services (C‑38/16, EU:C:2017:454), punkt 30.
(
59
)	20. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Danfoss ja Sauer-Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674), punkt 23, ning 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Compass Contract Services (C‑38/16, EU:C:2017:454), punkt 31.
(
60
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 42 ja 43.
(
61
)	Elektrienergiatarnijad ei saanud nõuda elektrienergiaga varustamise avaliku teenuse maksuna tasutud summade tagastamist, sest nad on ettevõtjad, kes on selle summa oma lõpptarbijatelt sisse nõudnud. Vastupidisel juhul rikastuksid nad alusetult, sattudes vastuollu Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt „erandina võib liidu õigusega vastuolus olevate maksude tagastamise põhimõttest keelduda alusetult sisse nõutud maksude tagastamisest, kui see tooks kaasa õigustatud isikute alusetu rikastumise, st kui on tuvastatud, et isik, kes on kohustatud neid makse maksma, on need tegelikult otse ostjale edasi kandnud“. Vt selle kohta 6. septembri 2011. aasta kohtuotsus Lady & Kid jt (C‑398/09, EU:C:2011:540), punktid 18 ja 20, ning 20. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Danfoss ja Sauer-Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674), punktid 20 ja 21.