62023TJ0095
ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
25. juuni 2025 (
*1
)
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Määrus (EL) 2017/2195 – ACERi otsus muuta tasakaalustamisenergia hinna määramise metoodikat – Ajutise hinnapiiri kehtestamine – ACERi apellatsiooninõukogule esitatud kaebus – Kaebuse esitamise eritingimused ja erikord – Määruse (EL) 2019/942 artikli 28 lõige 1 ja artikkel 29 – Vastuvõetamatus apellatsiooninõukogus kaebeõiguse puudumise tõttu – Õigusvastasuse vastuväide – Võrdsus seaduse ees ja tõhus kohtulik kaitse – Isikliku puutumuse puudumine – Tunnused või faktilised olukorrad, millele ei ole tuginetud – Hagi esitamise tähtaeg – Vabandatava eksimuse puudumine
Kohtuasjas T‑95/23,
RWE Supply & Trading GmbH, asukoht Essen (Saksamaa), esindajad: advokaadid U. Scholz, H. Weßling ja M. von Armansperg,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ACER), esindajad: P. Martinet, E. Tremmel ja G. Bertrand, keda abistasid advokaadid R. van der Hout, J. Wiemer ja C. Wagner,
kostja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: president M. van der Woude, kohtunikud P. Škvařilová-Pelzl (ettekandja), I. Nõmm, G. Steinfatt ja D. Kukovec,
kohtusekretär: ametnik P. Cullen,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 9. septembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja RWE Supply & Trading GmbH palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis esimese võimalusena tühistada Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Ameti (ACER) apellatsiooninõukogu 9. detsembri 2022. aasta otsuse A-002-2022 (edaspidi „vaidlustatud otsus“), millega jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata tema kaebus ACERi 25. veebruari 2022. aasta otsuse nr 03/2022 peale, mis käsitleb tasakaalustamisenergia hinna ja piirkonnaülese võimsuse määramise metoodika muutmist tasakaalustamisenergia vahetamiseks või tasakaalustamatuse tasaarvestuse rakendamiseks (edaspidi „algne otsus“), osas, milles ACER kehtestas selles 48 kuuks alates 1. juulist 2022 piirmäära hinnale, millega tasakaalustamisenergia tarnijad, nagu ta ise, võisid seda energiat Euroopa keskkondades PICASSO ja MARI vahetada, ning teise võimalusena tühistada algse otsuse.
Vaidluse taust
2
ACER võttis oma 24. jaanuari 2020. aasta otsusega nr 01/2020 põhivõrguettevõtjate ettepaneku alusel vastu tasakaalustamisenergia hinna ja piirkonnaülese võimsuse määramise metoodika tasakaalustamisenergia vahetamiseks või tasakaalustamatuse tasaarvestuse rakendamiseks (edaspidi „vaidlusalune metoodika“), milles oli eeskätt ette nähtud, et tasakaalustamisenergia tarnehind ei tohi olla kõrgem või madalam kui tehniline hinnapiir, mis on umbes 99999 eurot megavatt-tunni (MWh) kohta.
3
Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustik (edaspidi „REGRT-E“) koostas 2. juunil 2021 kõigi põhivõrguettevõtjate nimel ettepaneku muuta vaidlusalust metoodikat, et asendada olemasolev tehniline hinnapiir hinnapiiriga, mis on umbes 15000 eurot megavatt-tunni kohta (edaspidi „põhivõrguettevõtjate ettepanek“). Ettepanekule oli lisatud 28. mai 2021. aasta seletuskiri.
4
Kui REGRT-E edastas talle põhivõrguettevõtjate ettepaneku heakskiitmiseks, korraldas ACER 13. oktoobril 2021 oma veebisaidil avaliku konsultatsiooni ja kutsus huvitatud turuosalisi üles esitama oma märkuseid selle ettepaneku kohta enne 10. novembrit 2021. Hageja osales selles avalikus konsultatsioonis, esitades oma märkused kõigi ACERi tõstatatud küsimuste kohta ning õigusliku arvamuse põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta.
5
ACER esitas 22. novembrist kuni 6. detsembrini 2021 põhivõrguettevõtjatele, REGRT-E‑le ja liikmesriikide reguleerivatele asutustele (edaspidi „reguleerivad asutused“) konsulteerimiseks põhivõrguettevõtjate ettepaneku – mille ta oli neile varem edastanud – tema enda poolt muudetud versiooni, millele oli lisatud põhjendus muudatuste kohta.
6
Algses otsuses, mis võeti vastu 25. veebruaril 2022 ja avaldati ACERi veebisaidil 28. veebruaril 2022, lükkas ACER põhivõrguettevõtjate ettepaneku tagasi põhjendusel, et see ei vasta komisjoni 23. novembri 2017. aasta määruse (EL) 2017/2195, millega kehtestatakse elektrisüsteemi tasakaalustamise eeskiri (ELT 2017, L 312, lk 6), artikli 30 lõikes 2 sätestatud tingimustele, ning andis korralduse jätta jõusse olemasolev tehniline hinnapiir, mis on umbes 99999 eurot megavatt-tunni kohta. Algse otsuse I lisaga muutis ACER siiski vaidlusalust metoodikat, kehtestades 48 kuuks alates 1. juulist 2022 ajutise piirhinna, mis on umbes 15000 eurot megavatt-tunni kohta ja mida kohaldatakse üksnes tasakaalustamisenergia vahetamisele Euroopa keskkondades PICASSO ja MARI.
7
Hageja esitas 27. aprillil 2022 algse otsuse peale ACERi apellatsiooninõukogule (edaspidi „apellatsiooninõukogu“) kaebuse.
8
Apellatsiooninõukogu jättis vaidlustatud otsusega hageja kaebuse algse otsuse peale vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata põhjendusel, et hagejal ei ole Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/942, millega asutatakse Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ELT 2019, L 158, lk 22), artikli 28 lõike 1 alusel sellise kaebuse esitamise õigust, kuna ta ei ole algse otsuse adressaat ja see otsus ei puuduta teda isiklikult.
Poolte nõuded
9
Hageja palub Üldkohtul:
–
esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsus;
–
teise võimalusena tühistada algne otsus;
–
mõista kohtukulud välja ACERilt.
10
ACER palub sisuliselt Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Põhinõue tühistada vaidlustatud otsus
11
Vaidlustatud otsuse tühistamise põhinõude põhjendamiseks esitab hageja sisuliselt kolm väidet, millest esimese kohaselt on rikutud määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1; teise kohaselt on rikutud ELTL artikli 263 neljandat lõiku ning kolmanda kohaselt on rikutud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, nagu see on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 47, ja liidu õiguse üldpõhimõtteid.
12
ACER palub jätta põhinõude põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
13
Analüüsi tuleb alustada teisest väitest.
Teine väide, et on rikutud ELTL artikli 263 neljandat lõiku
14
Hageja leiab, et apellatsiooninõukogu rikkus vaidlustatud otsuses ELTL artikli 263 neljandat lõiku, kuna ta leidis, et hagejal ei ole õigust talle kaebust esitada, samas kui algne otsus on halduse üldakt, mis puudutab teda otseselt ega vaja rakendusmeetmeid.
15
Hageja väidab, et apellatsiooninõukogu leidis vaidlustatud otsuses kohtupraktikat arvestades õigesti, et algne otsus on halduse üldakt, mis puudutab teda otseselt ega vaja rakendusmeetmeid ning mis on seega ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses Euroopa Liidu kohtus vaidlustatav. Seda ei ole ka ACER käesoleva hagi raames vaidlustanud.
16
Hageja sõnul leidis apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuses siiski vääralt, et hagejal ei ole õigust esitada talle algse otsuse peale kaebust, arvestades määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 sõnastust. Nimelt, nagu kinnitavad hageja sõnul nii õiguskirjandus kui ka kohtupraktika, ei saa ELTL artikli 263 viienda lõigu alusel ACERis kehtestatud eelneva kaebemenetluse rakendamise tingimuste ja korraga põhjendamatult piirata õigust esitada hagi halduse üldakti peale ja lõpuks ka talle ELTL artikli 263 neljanda lõiguga antud kohtulikku kaitset, sest vastasel korral rikutaks harta artikli 47 esimest lõiku, taastades lünga liidu õigussubjektide kohtulikus kaitses, mida selle sättega sooviti kõrvaldada. Kohtulik kaitse ei saa olla erinev pelgalt seetõttu, et liidu institutsioonid on delegeerinud osa oma pädevusest välistele organitele või asutustele.
17
Hageja sõnul võis ja tuli määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1 tõlgendada aluslepingute konteksti ja nende autorite taotletud eesmärki arvestades, milleks on kõrvaldada olemasolev lünk kohtulikus kaitses, kooskõlas ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud kohtuliku kaitsega. Kuna – nagu nähtub määruse 2019/942 põhjendusest 34 ja artiklist 29 ning kohtupraktikast – sisemise haldusmenetluse ammendamine on liidu kohtusse hagi esitamise eeltingimus, kuna liidu kohtus saab vaidlustada üksnes apellatsiooninõukogu otsuseid, on apellatsiooninõukogule kaebuse esitamise õiguse mis tahes piiramine samaväärne liidu kohtule hagi esitamise õiguse piiramisega. Kohtupraktikat arvestades ei saa ilma harta artiklites 20 ja 47 sätestatud seaduse ees võrdsuse ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtteid ning menetlusökonoomia põhimõtet rikkumata ja ACERi‑sisese apellatsioonimenetluse soovitavat toimet kahjustamata väita, et tal oleks olnud õigus esitada ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel otse Üldkohtule tühistamishagi algse otsuse peale. Pealegi tuvastas apellatsiooninõukogu ise vaidlustatud otsuses, et kaebuse esitamata jätmine ei olnud „rahuldav“.
18
ACER vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub sisuliselt teine väide tagasi lükata.
19
Repliigi punktis 35 märgib hageja, et „teises väites viitab [ta] ELTL artikli 263 neljanda lõigu [kolmanda koosseisu] rikkumisele, kuna keelduti tunnistamast, et otsus puudutab teda isiklikult, mitte [määruse 2019/942] artikli 28 lõike 1 rikkumisele, nagu väidab kostja“ kostja vastuse punktis 52.
20
ACER järeldab sellest vasturepliigi punktis 33, et „hageja antud selgituse tõttu on teine väide ilmselgelt põhjendamatu, kuna [ELTL] artikli 263 neljandas lõigus [osutatud] kolmanda koosseisu rikkumine on [käesolevas asjas] täiesti mõeldamatu“, kuna see säte ei ole kohaldatav kaebusele, mille hageja esitas apellatsiooninõukogule.
21
Liidu kohus on sellega seoses juba möönnud, et väidete esitamine pigem nende sisust kui õiguslikust kvalifikatsioonist lähtuvalt võib olla piisav, kuid see on nii siiski tingimusel, et need väited tulenevad piisavalt selgelt hagiavaldusest (vt 23. septembri 2004. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑297/02, ei avaldata, EU:C:2004:550, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 24. septembri 2015. aasta kohtuotsus Itaalia ja Hispaania vs. komisjon, T‑124/13 ja T‑191/13, EU:T:2015:690, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika; 19. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Frieberger ja Vallin, T‑232/16 P, ei avaldata, EU:T:2017:15, punkt 33).
22
Peale selle on kohtupraktika kohaselt võimalik asuda seisukohale, et õigusvastasuse vastuväide esitati vaikimisi, kui hagiavaldusest nähtub suhteliselt selgelt, et hageja esitab tegelikult sellise etteheite (vt selle kohta 6. juuni 1996. aasta kohtuotsus Baiwir vs. komisjon, T‑262/94, EU:T:1996:75, punkt 37; 27. novembri 2018. aasta kohtuotsus Mouvement pour un Europe des nations et des libertés vs. parlament, T‑829/16, EU:T:2018:840, punkt 66, ja 21. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Falke vs. komisjon, T‑306/21, EU:T:2022:834, punkt 30).
23
Teise väite sisust, nagu seda on kirjeldatud hagiavalduse punktides 75–104 ning repliigi punktides 35–49, nähtub aga, et hageja väidab sisuliselt, et selleks, et olla kooskõlas tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte ja harta artikliga 47, nagu seda on rakendatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus, mis annab talle õiguse esitada hagi liidu kohtusse iga sellise akti tühistamiseks, mis – nagu algne otsus – on halduse üldakt, mis puudutab teda otseselt ega vaja rakendusmeetmeid, ning harta artiklis 20 sätestatud seaduse ees võrdsuse põhimõttega, pidi apellatsiooninõukogu tõlgendama vaidlustatud otsuses määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1 nii, et see võimaldab hagejal esitada talle selle otsuse peale kaebuse.
24
Eespool punktis 23 mainitud arutluskäiku tuleb mõista nii, et see hõlmab sisuliselt üht topeltetteheidet, mis puudutab kas seda, et apellatsiooninõukogu tõlgendas määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1 vaidlustatud otsuses moel, mis ei ole kooskõlas tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte ja harta artikliga 47, nagu seda on rakendatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus, nagu see tuleneb Lissaboni lepingust, ning harta artiklis 20 sätestatud seaduse ees võrdsuse põhimõttega (esimene etteheide), või vaikimisi esitatud määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 õigusvastasuse vastuväidet, mis põhineb sellel, et see säte ei ole kooskõlas samade põhimõtete ja harta samade artiklitega (teine etteheide).
25
Vastuseks Üldkohtu kodukorra artiklite 89 ja 90 alusel võetud menetlust korraldavale meetmele kinnitas hageja, et hagiavaldus sisaldab vaikimisi sellist määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 õigusvastasuse vastuväidet.
26
Osas, milles ACER esitas ühele teisele menetlust korraldavale meetmele vastates vastuväite, et määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 õigusvastasuse vastuväide esitati hilinenult hageja vastuses menetlust korraldavale meetmele, mille Üldkohus oli talle adresseerinud, ning tuli seega vastavalt kohtupraktikale, mis tuleneb 15. mai 2008. aasta kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu (C‑442/04, EU:C:2008:276) punktist 23, 26. juuni 2008. aasta kohtuotsuse Alferink jt vs. komisjon (T‑94/98, EU:T:2008:226) punktidest 38 ja 39 ning 24. septembri 2008. aasta kohtuotsuse Reliance Industries vs. nõukogu ja komisjon (T‑45/06, EU:T:2008:398) punktidest 64–66, jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, tuleb märkida, et eespool punktis 24 nimetatud kaks etteheidet nähtusid piisavalt selgelt hagiavalduse punktidest 75–86 ja punktidest 102 ja 103. Seega tuleb ACERi esitatud vastuväide tagasi lükata ja analüüsida neid kahte etteheidet sisuliselt.
27
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu möönavad pooled oma menetlusdokumentides ja apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse punktides 40 ja 50, on algne otsus küll vastu võetud otsuse vormis, mis on adresseeritud individuaalselt selle piirkonna põhivõrguettevõtjatele, kuhu kuuluvad Belgia, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Prantsusmaa, Horvaatia, Luksemburg, Ungari, Madalmaad, Austria, Poola, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia (edaspidi „CORE piirkond“), kuid see on halduse üldakt, mis puudutab hagejat otseselt ega vaja rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – kolmanda koosseisu tähenduses, mistõttu hageja kuulub selle otsuse puhul nende füüsiliste ja juriidiliste isikute kategooriasse, keda ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmas koosseis hõlmab.
28
Pärast seda täpsustust tuleb kontrollida, kas apellatsiooninõukogu oleks pidanud – nagu väidab hageja esimeses etteheites – tõlgendama määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1 vaidlustatud otsuses nii, et see annab hagejale õiguse esitada talle kaebus algse otsuse peale, et tagada selle sätte kooskõla tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte ja harta artikliga 47, nagu seda on rakendatud ELTL artikli 263 neljanda lõiguga, nagu see tuleneb Lissaboni lepingust, ning harta artiklis 20 sätestatud seaduse ees võrdsuse põhimõttega.
29
Kohtupraktika kohaselt ei saa liidu õigusnormi tõlgendus võtta selle õigusnormi selgelt ja täpselt sõnastuselt kogu selle soovitavat toimet. Seega ei saa liidu kohus juhul, kui sellise õigusnormi tähendus on sätte sõnastuse järgi üheselt mõistetav, sellest tõlgendusest kõrvale kalduda (vt 23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Ministarstvo financija, C‑682/22, EU:C:2023:920, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi tõlgendamisel juhul, kui selle sõnastus ei piiritle sõnaselgelt õigusnormi ulatust, võtta arvesse õigusnormi konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa õigusnorm on (vt 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Määruse 2019/942 artikli 28 lõikes 1, mis käsitleb „[ACERi] otsuse[i]d, mille peale võib kaebuse esitada“, on sätestatud, et „[i]ga füüsiline või juriidiline isik, sealhulgas […] reguleeriv asutus, võib esitada kaebuse temale adresseeritud ja artikli 2 punktis d nimetatud [ACERi] otsuse peale või sellise otsuse peale, mis teda vormiliselt teisele isikule adresseeritud otsusena siiski otseselt ja isiklikult puudutab“.
31
Käesolevas asjas ei ole vaidlust selles, et algne otsus, millega ACER tegi otsuse vaidlusaluse metoodika muudatuste kohta, mille pakkusid välja CORE piirkonna põhivõrguettevõtjad vastavalt määruse 2019/942 artikli 5 lõike 2 punktile b, on ACERi otsus selle määruse artikli 2 punkti d tähenduses.
32
Määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 selgest ja täpsest sõnastusest nähtub, et hageja kui juriidiline isik, kes ei ole algse otsuse adressaat – otsus on selle artikli 2 kohaselt adresseeritud CORE piirkonna põhivõrguettevõtjatele –, saab selle otsuse peale kaebuse esitada üksnes siis, kui see otsus puudutab teda nii otseselt kui ka isiklikult.
33
Kuigi on tõsi, et määruse 2019/942 artikli 28 lõikes 1 sätestatud isikliku puutumuse tingimust tuleb tõlgendada lähtuvalt liidu õiguse üldpõhimõtetest, nagu need on tagatud hartaga, ei saa selline tõlgendus viia selleni, et jäetakse kõrvale nimetatud tingimus, mis on tekstis sõnaselgelt ette nähtud – sellisel juhul oleks tegemist contra legem tõlgendusega.
34
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on lai tõlgendus võimalik vaid siis, kui see on kooskõlas asjaomase sätte sõnastusega, ning et ka kõrgemalseisva siduva normiga kooskõlalise tõlgendamise põhimõte ei saa olla aluseks contra legem tõlgendusele (vt 15. detsembri 2023. aasta kohtumäärus Stan vs. Euroopa Prokuratuur, T‑103/23, EU:T:2023:871, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika; vt analoogia alusel ka 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, punkt 61, ja 5. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Brown vs. komisjon, T‑18/19, EU:T:2020:465, punkt 111).
35
Järelikult tuleb tõdeda, et apellatsiooninõukogu toimis õigesti, kui ta ei tõlgendanud vaidlustatud otsuses määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1 nii, et see lubab hagejal kui selle sätte tähenduses juriidilisel isikul esitada talle algse otsuse peale kaebuse, ilma et ta peaks tõendama, et see otsus puudutab teda nii otseselt kui ka isiklikult.
36
Seega tuleb esimene etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
37
Järgmisena tuleb sisuliselt analüüsida teist etteheidet, mis seisneb eespool punktis 24 nimetatud vaikimisi esitatud õigusvastasuse vastuväites.
38
Sellega seoses tuleb meenutada, et ühe tõlgendamise üldpõhimõtte kohaselt tuleb liidu õigusakti tõlgendada võimaluste piires viisil, mis ei sea kahtluse alla selle kehtivust (4. oktoobri 2001. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑403/99, EU:C:2001:507, punkt 37, ja 19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt, C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, punkt 47). Samuti tuleb juhul, kui liidu õiguse sätet on võimalik tõlgendada mitut moodi, eelistada tõlgendust, mis tagab selle sätte soovitava toime (19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt, C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, punkt 47; vt selle kohta ka 22. septembri 1988. aasta kohtuotsus Land de Sarre jt, 187/87, EU:C:1988:439, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Käesolevas asjas tuleb märkida, et oma vastustes menetlust korraldavatele meetmetele, mille Üldkohus neile adresseeris, väitsid ACER teise võimalusena ning Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjon esimese võimalusena sisuliselt, et määruse 2019/942 artikli 28 lõige 1 ei ole vastuolus ei tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte ja harta artikliga 47, nagu seda on rakendatud ELTL artikli 263 neljanda lõiguga, ega harta artiklis 20 sätestatud seaduse ees võrdsuse põhimõttega, kuna see ei takista sellistel juhtudel nagu käesolevas asjas sellistel füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes ei ole ACERi niisuguse üldkohaldatava akti adressaadid, mis ei vaja rakendusmeetmeid, ja keda see akt otseselt, kuid mitte isiklikult puudutab, see tähendab füüsiliste ja juriidiliste isikute kategoorial, kes on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus (nagu see tuleneb Lissaboni lepingust) toodud kolmanda koosseisuga, esitada otse Üldkohtule hagi selle akti tühistamiseks.
40
Kuivõrd algne otsus kujutab endast hageja seisukohast halduse üldakti, mis puudutab teda otseselt ega vaja rakendusmeetmeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – tähenduses (vt eespool punkt 27), kuulub hageja nende füüsiliste ja juriidiliste isikute kategooriasse, keda hõlmab ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmas koosseis ning kes saavad sarnaselt kahele ülejäänud füüsiliste ja juriidiliste isikute kategooriale, keda hõlmab ELTL artikli 263 neljanda lõigu esimene või teine koosseis – st füüsilised ja juriidilised isikud, kellele akt on adresseeritud või keda see akt otseselt ja isiklikult puudutab –, esitada selle peale hagi liidu kohtule ELTL artikli 263 esimeses ja teises lõigus sätestatud tingimustel.
41
Ent ELTL artikli 263 viies lõik sätestab, et õigusaktides, millega luuakse liidu organeid ja asutusi, võib ette näha eritingimused ja erikorra seoses füüsiliste või juriidiliste isikute hagide esitamisega nende organite ja asutuste õigusaktide vastu, mille eesmärk on tekitada nende suhtes õiguslikke tagajärgi.
42
Komisjoni ettepanekul nägi liidu seadusandja määruse 2019/942 artiklites 28 ja 29 koostoimes selle määruse põhjendusega 34 ette, et füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kellele ACERi aktid on adresseeritud või keda need aktid otseselt ja isiklikult puudutavad, peab protsessi säästlikkuse huvides olema õigus pöörduda apellatsiooninõukogu poole.
43
Selles kontekstis ja nagu nähtub nende vastustest menetlust korraldavatele meetmetele, mille Üldkohus neile adresseeris, leidsid parlament, nõukogu ja komisjon, et puudub alus arvata niisuguste füüsiliste ja juriidiliste isikute hulka, kes võivad määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 alusel esitada kaebuse selle määruse artikli 2 punktis d nimetatud ACERi otsuse peale, füüsilised ja juriidilised isikud, kes kuuluvad kategooriasse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmanda koosseisuga, kuna ACER võtab üldreeglina selle määruse artikli 2 punkti d alusel vastu „üksikjuhtumeid käsitlevaid otsuseid“, mille peale on võimalik esitada kaebus apellatsiooninõukogule. Kui ACER on, nagu käesoleval juhul (vt eespool punkt 27), vastu võtnud halduse üldakti, siis on võimalik esitada otse ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud hagi.
44
Osas, milles hageja väidab sellega seoses, et määruse 2019/942 artikli 29 kohaselt ei saanud ta ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda koosseisu alusel esitada algse otsuse peale tühistamishagi otse Üldkohtule, tuleb märkida, et määruse 2019/942 artiklis 29 on tõepoolest sätestatud, et „Euroopa [Liidu] Kohtule võib esitada hagi ACERi poolt käesoleva määruse alusel tehtud otsuse tühistamiseks […] alles pärast seda, kui [määruse] artiklis 28 osutatud [eelnev] apellatsioonimenetlus on ammendatud“, ja et see säte kohustab eesõiguseta hagejaid esitama Üldkohtule hagi apellatsiooninõukogu otsuste tühistamiseks (vt selle kohta 16. märtsi 2022. aasta kohtuotsus MEKH ja FGSZ vs. ACER, T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138, punktid 35–42).
45
Tuleb siiski märkida, et 16. märtsi 2022. aasta kohtuotsust MEKH ja FGSZ vs. ACER (T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138) tuleb tõlgendada arvestades selle konteksti ja eelkõige asjaolu, et selle kohtuasja hagejatel oli vaieldamatult õigus esitada kaebus apellatsiooninõukogule, kuid neil ei olnud õigust vaidlustada Üldkohtus ACERi algsete otsuste õiguspärasust määruse 2019/942 artikleid 28 ja 29 arvestades.
46
Sellega seoses tuleb märkida, et kuna liidu seadusandja ei ole eespool punktis 43 esitatud põhjustel allutanud seda füüsiliste ja juriidiliste isikute kategooriat, kuhu hageja kuulub, määruse 2019/942 artiklis 28 ette nähtud eelnevale apellatsioonimenetlusele, siis ei saa selle määruse artiklis 29 nõutud apellatsioonimenetluse ammendamist tõlgendada nii, et see on sellele kategooriale kohaldatav. Sellest järeldub, et füüsilised ja juriidilised isikud, kes kuuluvad kategooriasse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmanda koosseisuga, ei kuulu määruse 2019/942 artiklitega 28 ja 29 kehtestatud kohustusliku eelneva apellatsioonimenetluse kohaldamisalasse ning nad peavad erinevalt selle määruse artikli 28 lõikes 1 nimetatud kahe kategooriaga hõlmatud isikutest esitama asjaomaste ACERi aktide peale hagi otse Üldkohtule vastavalt ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmandale koosseisule.
47
Nimelt, nagu väidavad parlament, nõukogu ja komisjon oma vastustes menetlust korraldavatele meetmetele, ei saa määrust 2019/942 tõlgendada nii, et liidu seadusandja soovis apellatsiooninõukogu kontrollile allutada kõik ACERi aktid, kuna selle määruse artikli 28 esemeline kohaldamisala piirdub selle määruse artikli 2 punktis d nimetatud üksikotsustega. Pealegi järgis liidu seadusandja seda „hübriidmeetodit“ ka mitme muu asutuse apellatsiooniorganite loomisel, nagu nähtub määrustest, millega luuakse Euroopa Kemikaaliameti (ECHA), Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA), Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB), Euroopa Liidu Lennundusohutusameti (EASA), Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve (ESMA) ning Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalve (EIOPA) apellatsiooniorganid.
48
Sellega seoses tuleb märkida, et oma vastustes menetlust korraldavatele meetmetele rõhutasid parlament, nõukogu ja komisjon, et asjaolu, et määruses 2019/942 puudub sõnaselge viide võimalusele pöörduda otse liidu kohtusse juhul, kui selle määruse artiklis 28 sätestatud vastuvõetavuse tingimused ei ole täidetud, ei oma tähtsust, kuna selline viide oleks olnud puhtdeklaratiivne, kuna ELTL artiklit 263 ei ole vaja liidu teisesesse õigusesse üle võtta selleks, et see oleks kohaldatav.
49
Lisaks ei ole eespool punktis 46 soovitatud tõlgendus vastuolus 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsuse ACER vs. Aquind (C‑46/21 P, EU:C:2023:182) punktiga 57, milles Euroopa Kohus märkis, et „[liidu ametite apellatsiooni]organid kujutavad endast sobivat vahendit, et kaitsta asjaomaste poolte õigusi“, kuna selline märkus ei tähenda, et ACERi apellatsiooninõukogu kontroll oleks ainus sobiv vahend, et kaitsta ACERi otsuste puhul nende füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusi, kes ei saa esitada määruse 2019/942 artikli 28 alusel apellatsiooninõukogule kaebust.
50
See tõlgendus ei ole vastuolus ka määruse 2019/942 põhjendusega 34, milles on märgitud, et „[k]ui ACERil on õigus teha otsuseid, peaks huvitatud isikutel protsessi säästlikkuse huvides olema õigus pöörduda apellatsiooninõukogu poole“. Nimelt tuleb seda põhjendust tõlgendada koostoimes määruse 2019/942 artiklitega 28 ja 29 ning eespool punktis 49 viidatud kohtupraktikaga, millest tuleneb, et apellatsiooninõukogu on sobiv vahend, et kaitsta ACERi aktidest puudutatud isikute õigusi, kui need isikud täidavad selles määruses nimetatud vastuvõetavuse tingimused. Siiski ei saa ei määruse 2019/942 põhjendust 34 ega eespool viidatud kohtupraktikat tõlgendada nii, et see, kui füüsilised ja juriidilised isikud, kellel ei ole õigust pöörduda apellatsiooninõukogu poole selle määruse artikli 28 alusel, pöörduvad ELTL artikli 263 alusel otse liidu kohtusse, ei ole sobiv vahend, et kontrollida esimeses astmes ACERi aktide õiguspärasust.
51
Ehkki – nagu väitsid ACER, parlament, nõukogu ja komisjon kohtuistungil Üldkohtu suulistele küsimustele või Üldkohtu poolt neile adresseeritud menetlust korraldavatele meetmetele antud vastustes – ELTL artikli 263 viies lõik annab liidu seadusandjale kaalutlusõiguse otsustada, millised eritingimused ja erikord tuleb kehtestada juhuks, kui füüsilised ja juriidilised isikud vaidlustavad liidu organi või asutuse akti, mille eesmärk on tekitada neile õiguslikke tagajärgi, saab seda õigust teostada üksnes esmast õigust ja eelkõige liidu õiguse üldpõhimõtteid järgides.
52
Seega tuleb esiteks vastata küsimusele, kas – nagu väidab hageja – määruse 2019/942 artikli 28 lõikes 1 apellatsiooninõukogu poole pöördumise osas ette nähtud erinev kohtlemine selle füüsiliste ja juriidiliste isikute kategooria – mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus (nagu see tuleneb Lissaboni lepingust) toodud kolmanda koosseisuga – ja füüsiliste ja juriidiliste isikute ülejäänud kategooriate vahel, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus toodud esimese ja teise koosseisuga, ei ole kooskõlas harta artiklis 20 sätestatud seaduse eest võrdsuse põhimõttega.
53
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on harta artiklis 20 sätestatud võrdsus seaduse ees liidu õiguse üldpõhimõte, mille kohaselt ei tohi sarnaseid olukordi kohelda erinevalt ega erinevaid olukordi samamoodi, välja arvatud siis, kui selline erinev kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (elamisõigus koduvägivalla korral) (C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Nõuet, et olukorrad peavad olema sarnased selleks, et saaks otsustada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise üle, tuleb hinnata selliselt, et võetakse arvesse kõik asjaolud, mis neid olukordi iseloomustavad, ja lähtutakse eelkõige kõnealuse eristamise kehtestanud akti esemest ja eesmärgist, kusjuures arvestada tuleb selle valdkonna põhimõtteid ja eesmärke, kuhu käsitletav akt kuulub. Kui nimetatud olukorrad ei ole sarnased, ei riku asjaomaste olukordade erinev kohtlemine harta artiklis 20 nimetatud seaduse ees võrdsuse õigust (vt 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (elamisõigus koduvägivalla korral) (C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Käesolevas asjas tuleb hinnata, kas arvestades määruse 2019/942 artiklitega 28 ja 29 kehtestatud ACERi‑sisese edasikaebamise süsteemi eset ja eesmärki, on sellise füüsilise või juriidilise isiku olukord, kes kuulub kategooriasse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmanda koosseisuga, ja kes soovib nõuda selle määruse alusel ACERi otsuse tühistamist, sarnane sellise füüsilise või juriidilise isiku olukorraga, kes kuulub ülejäänud kategooriatesse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus nimetatud esimese ja teise koosseisuga, ning kes soovib samuti nõuda sellise otsuse tühistamist.
56
Kõigepealt tuleb meenutada, et nagu liidu kohtul on juba olnud võimalus kinnitada, ei ole apellatsiooninõukogul seetõttu, et liidu seadusandja soovis, et tal oleksid vajalikud teadmised selleks, et energeetikaga seotud keerulisi tehnilisi ja majanduslikke faktilisi asjaolusid ise hinnata, lubatud piirduda ACERi otsuste piiratud kontrolliga. Vastupidi, apellatsiooninõukogu peab oma liikmete teaduslikele teadmistele tuginedes hindama, kas kaebaja argumendid võivad tõendada, et ACERi otsuse aluseks olevad kaalutlused on väärad (vt selle kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus ACER vs. Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, punktid 53–72, ja 18. novembri 2020. aasta kohtuotsus Aquind vs. ACER, T‑735/18, EU:T:2020:542, punktid 45–71).
57
Sellega seoses täpsustas liidu kohus, et apellatsiooninõukogu loomine on osa liidu seadusandja valitud üldisest lähenemisviisist, mille eesmärk on anda liidu ametitele apellatsiooniorganid, kui neile on antud selline otsustuspädevus tehniliselt või teaduslikult keerulistes küsimustes, mis võib otseselt mõjutada asjaomaste poolte õiguslikku olukorda. Need apellatsiooniorganid on sobiv vahend, et kaitsta asjaomaste isikute õigusi olukorras, kus liidu kohtu kontroll peab – vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale – seetõttu, et liidu asutustel on ulatuslik kaalutlusõigus, eelkõige äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude puhul, et määrata kindlaks nende võetavate meetmete laad ja ulatus, piirduma hinnanguga sellele, kas selle kaalutlusõiguse teostamisel on toime pandud ilmne viga või kuritarvitatud võimu või kas asutused on oma kaalutlusõigust ilmselgelt ületanud (9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus ACER vs. Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, punktid 56 ja 57; vt ka 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Bilbaína de Alquitranes jt vs. ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
58
Seega tuleb tõdeda, et kuna määruse 2019/942 artikli 28 lõikes 1 ei ole lubatud sellistel füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes kuuluvad sarnaselt hagejale kategooriasse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmanda koosseisuga, pöörduda apellatsiooninõukogu poole, siis on selles sättes ette nähtud erinev kohtlemine, kuna need isikud saavad energeetikaga seotud keeruliste teaduslike, tehniliste ja majanduslike hinnangute puhul nõuda üksnes Üldkohtu piiratud kontrolli ACERi otsuste üle, samal ajal kui füüsilised ja juriidilised isikud, kes kuuluvad ELTL artikli 263 neljandas lõigus nimetatud esimese ja teise koosseisuga hõlmatud kategooriatesse, võivad nõuda nende teaduslike, tehniliste ja majanduslike hinnangute puhul apellatsiooninõukogu täielikku kontrolli.
59
Nagu ACER, parlament, nõukogu ja komisjon sisuliselt väitsid oma vastustes menetlust korraldavatele meetmetele, mille Üldkohus neile adresseeris, on selline erinev kohtlemine apellatsiooninõukogu täieliku kontrolli nõudmise võimaluse puhul siiski põhjendatud sellega, et asjaomaste füüsiliste ja juriidiliste isikute eri kategooriad on ACERi otsustega rohkem või vähem tihedalt seotud. Nimelt, samal ajal kui füüsilised ja juriidilised isikud, kes kuuluvad ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – nimetatud esimese ja teise koosseisuga hõlmatud kategooriatesse, on nendes otsustes individualiseeritud, kuna nad on nende adressaadid või seetõttu, et need otsused mõjutavad neid teatavate neile ainuomaste tunnuste või faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab, samamoodi nagu need mõjutaksid adressaati (15. juuli 1963. aasta kohtuotsus Plaumann vs. komisjon, 25/62, EU:C:1963:17, lk 223, ja 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus Mory jt vs. komisjon, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkt 93), ei ole see nii füüsiliste ja juriidiliste isikute puhul, kes kuuluvad ELTL artikli 263 neljandas lõigus toodud kolmanda koosseisuga hõlmatud kategooriasse.
60
Seega on selline erinev kohtlemine, mis põhineb määruse 2019/942 artiklis 28 sätestatud objektiivsetel kriteeriumidel, põhjendatud, kuna see on seotud õiguspärase eesmärgiga, mida asjasse puutuvate õigusnormidega saavutada soovitakse, ja on proportsionaalne asjaomase kohtlemisega taotletava eesmärgi seisukohast (vt selle kohta 5. juuli 1977. aasta kohtuotsus Bela-Mühle Bergmann, 114/76, EU:C:1977:116, punkt 7, ja 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique et Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 47).
61
Nimelt on liidu seadusandja poolt määruse 2019/942 artiklis 28 kehtestatud objektiivsete kriteeriumide kasutamine seotud selle sättega taotletava eesmärgiga, milleks on kehtestada edasikaebamise süsteem konkreetsete ACERi aktide kategooriate jaoks füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kellel on nende otsustega tihedad seosed.
62
Võttes arvesse asjaolu, et neil on vähem tihe seos ACERi „üksikjuhtumeid käsitlevate otsustega“ kui füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes kuuluvad ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – nimetatud esimese ja teise koosseisuga hõlmatud kategooriatesse, on õigustatud ja sobiv, et sellistel füüsilistel ja juriidilistel isikutel, kes – nagu hageja – kuuluvad ELTL artikli 263 neljandas lõigus toodud kolmanda koosseisuga hõlmatud kategooriasse, on üksnes võimalus nõuda nende otsuste piiratud kontrolli Üldkohtus; seejuures tuleb täpsustada, et erinevalt isikutest, kes on hõlmatud kahe ülejäänud kategooriaga, ei ole neil isikutel määruse 2019/942 artiklis 29 sätestatud kohustust ammendada selle määruse artiklis 28 ette nähtud eelnev apellatsioonimenetlus (vt eespool punkt 45) ning nad ei ole allutatud apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise menetlusele, mis on ette nähtud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 58a.
63
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et liidu seadusandjale saab heita ette võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist ainult siis, kui viimane on kohelnud sarnaseid olukordi erinevalt, asetades osa isikuid teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda (13. juuli 1962. aasta kohtuotsus Klöckner-Werke ja Hoesch vs. Ülemamet, 17/61 ja 20/61, EU:C:1962:30, lk 652, ning 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique et Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 39).
64
Sellega seoses tuleb märkida, et Üldkohtu otsest kontrolli ei saa pidada ebasoodsaks füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kes ei ole ACERi akti seisukohast hõlmatud ühegi määruse 2019/942 artiklis 28 nimetatud koosseisuga.
65
Nimelt ei saa asjaolu, et ACERi akti läbivaatamist apellatsiooninõukogu poolt peeti sobivaks vahendiks, et kaitsta selliste füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusi, kellel on selle aktiga tihedad seosed, olukorras, kus liidu asutustel on ulatuslik kaalutlusõigus, eelkõige äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude puhul, et määrata kindlaks nende võetavate meetmete laad ja ulatus (vt selle kohta 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus ACER vs. Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, punkt 57), tõlgendada nii, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel otse Üldkohtule esitatud hagi ei saa pidada samamoodi sobivaks vahendiks, et kaitsta nende füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusi, kellel on sama aktiga vähem tihe seos.
66
Sellest järeldub, et liidu seadusandja kehtestas määruse 2019/942 artikli 28 lõikes 1 nende füüsiliste või juriidiliste isikute põhjendatud erineva kohtlemise, kes ei ole ACERi otsuste seisukohast samasuguses või sarnases olukorras ning kelle suhtes ei kohaldata seega samu eritingimusi või erikorda seoses nende otsuste vaidlustamisega, mistõttu ei saa seda erinevat kohtlemist pidada harta artiklis 20 sätestatud seaduse ees võrdsuse põhimõtte rikkumiseks.
67
Teiseks tuleb küsida, kas – nagu väidab hageja – see, et füüsilised ja juriidilised isikud, kes kuuluvad sarnaselt hagejale kategooriasse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmanda koosseisuga, ei saa pöörduda apellatsiooninõukogu poole, rikub tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet ja harta artiklit 47, mida on rakendatud ELTL artikli 263 neljanda lõiguga.
68
Harta artiklis 47 on sätestatud, et igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus. Nii Euroopa Kohtu kui ka Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast tuleneb, et õigus pöörduda kohtusse ei ole absoluutne õigus ja seega võib sellel olla proportsionaalseid piiranguid, millel on õiguspärane eesmärk ja mis ei kahjusta selle õiguse olemust (vt 6. aprilli 2017. aasta kohtumäärus PITEE vs. komisjon, C‑464/16 P, ei avaldata, EU:C:2017:291, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt tohib õigust tõhusale õiguskaitsevahendile piirata ainult seadusega ning arvestades nimetatud õiguse olemust, kusjuures proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt võib piirangu seada üksnes juhul, kui see on vajalik ning vastab tegelikult liidu tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi (4. mai 2016. aasta kohtuotsus Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, punkt 160, ning 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus Star Storage jt, C‑439/14 ja C‑488/14, EU:C:2016:688, punkt 49).
69
Nagu juba märgitud (vt eespool punktid 45 ja 66), tuleneb käesolevas kohtuasjas ELTL artikli 263 neljanda lõigu ja määruse 2019/942 artiklite 28 ja 29 tõlgendamisest koostoimes eespool punktis 38 meenutatud tõlgendamise üldpõhimõttega, et füüsilised ja juriidilised isikud, kes kuuluvad sarnaselt hagejale kategooriasse, mis on hõlmatud ELTL artikli 263 neljandas lõigus – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – toodud kolmanda koosseisuga, võivad esitada ACERi otsuste peale hagi otse Üldkohtule.
70
Sellega seoses tuleb märkida, et kuna Üldkohtule tühistamishagi esitamise võimalus on alles, ei saa asuda seisukohale, et liidu seadusandja rikkus määruse 2019/942 artiklite 28 ja 29 vastuvõtmisel õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
71
Nagu apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse punktis 55 ja hageja kohtuistungil märkisid, toovad liidu seadusandja poolt määruse 2019/942 artiklites 28 ja 29 kehtestatud apellatsiooninõukogu poole pöördumise eritingimused ja erikord tõepoolest kaasa häirivad menetlusprobleemid. Ühelt poolt võivad need tingida samade ACERi otsuste paralleelse vaidlustamise apellatsiooninõukogus ja Üldkohtus kas ühtede ja samade füüsiliste ja juriidiliste isikute poolt – kui neil on kahtlusi selles, millisesse ELTL artikli 263 neljandas lõigus nimetatud kategooriasse nad kuuluvad – või siis samas sättes nimetatud eri kategooriatesse kuuluvate füüsiliste ja juriidiliste isikute poolt, koos kõigi raskustega, mis on omased selliste vaidluste lahendamisele (peatamine, menetluse lõpetamine jne). Teiselt poolt, kuna apellatsiooninõukogu ja Üldkohtu vastav pädevus lahendada vaidlust, mille on algatanud füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole ACERi akti adressaat, kuid kellele see akt tekitab õiguslikke tagajärgi, ja seega menetlus, mida selline isik peab asjaomase akti vaidlustamiseks järgima, on seatud sõltuvusse keerulisest õigusküsimusest, kas see akt seda isikut „isiklikult puudutab“ või mitte, võib nende eritingimuste ja erikorra kohaldamine tekitada apellatsiooninõukogus, Üldkohtus ja Euroopa Kohtus palju vaidlusi.
72
Ent esiteks on sama ACERi akti paralleelse vaidlustamise oht olemas sõltumata määruse 2019/942 artiklitest 28 ja 29, sest nagu nähtub eelkõige 16. märtsi 2022. aasta kohtuotsuse MEKH ja FGSZ vs. ACER (T‑684/19 ja T‑704/19, EU:T:2022:138) punktist 31, on eesõigusega hagejatel õigus esitada ACERi otsuse peale tühistamishagi otse Üldkohtule. Teiseks ei tulene mõiste „isiklik puutumus“ keerukus konkreetselt määruse 2019/942 artiklitega 28 ja 29 kehtestatud edasikaebamise süsteemist.
73
Igal juhul ei piisa sellistest menetlusprobleemidest, et tuvastada, et kehtestatud edasikaebamise süsteem on iseenesest vastuolus harta artikliga 47 tagatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega.
74
Seega ei saa asuda ka seisukohale, et määruse 2019/942 artikli 28 lõige 1 rikub tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet ja harta artiklit 47, nagu seda on rakendatud ELTL artikli 263 neljanda lõiguga.
75
Järelikult tuleb õigusvastasuse vastuväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, mistõttu tuleb teine väide tervikuna tagasi lükata.
76
Järgmiseks tuleb analüüsida kolmandat väidet, et on rikutud harta artiklis 47 ja liidu õiguse üldpõhimõtetes sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet.
Kolmas väide, et on rikutud harta artiklis 47 ja liidu õiguse üldpõhimõtetes sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet
77
Hageja leiab, et apellatsiooninõukogu rikkus vaidlustatud otsuses tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, mis tuleneb harta artiklist 47 ja liidu õiguse üldpõhimõtetest, kui ta leidis, et hagejal puudub talle kaebuse esitamise õigus, samas kui selle tagajärjel jäi hageja ilma tõhusast kohtulikust kaitsest seoses sellise otsusega – algse otsusega –, mis piirab tema ettevõtlusvabadust, nagu see on tagatud harta artikliga 16. Kohtupraktika kohaselt on liit õigusel põhinev ühendus, mille alus on õiguskaitsevahendite ja menetluste täielik süsteem, mille eesmärk on usaldada liidu kohtule liidu institutsioonide, organite ja asutuste aktide seaduslikkuse kontroll. Aluslepingu süsteem seisneb tema sõnul selles, et kõigi viimati nimetatute vastu võetud otsuste peale, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi, on võimalik esitada hagi. Selles kontekstis tuleb ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimusi tõlgendades lähtuda harta artiklis 47 sätestatud põhiõigusest tõhusale kohtulikule kaitsele. Kuna aga apellatsiooninõukogule kaebuse esitamise võimalus puudub, märgib hageja, et ta jäetakse ilma igasugusest tõhusast kohtulikust kaitsest seoses algse otsusega, mis oma üldkohaldatavate tagajärgede tõttu mõjutab ebasoodsalt tema kui tasakaalustamisenergia tarnija õiguslikku olukorda (vt allpool punktid 86 ja 92), kuna käesoleval juhul sõltub võimalus pöörduda liidu kohtusse sellise kaebuse esitamisest (vt eespool punkt 16). Hageja märgib, et tal on siiski õigus esitada hagi algse otsuse tühistamiseks ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.
78
ACER vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub kolmanda väite tagasi lükata.
79
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, millele on eespool juba viidatud (vt eespool punkt 34), on lai tõlgendus võimalik vaid siis, kui see on kooskõlas asjaomase sätte sõnastusega, ning et ka kõrgemalseisva siduva normiga kooskõlalise tõlgendamise põhimõte ei saa olla aluseks contra legem tõlgendusele.
80
Arvestades määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 selget sõnastust, mida ei sea kahtluse alla asjasse puutuvate õigusnormide sisu ega nendega taotletavad eesmärgid (vt eespool punktid 32–35), toimis apellatsiooninõukogu käesoleval juhul vaidlustatud otsuses õigesti, kui ta ei tõlgendanud – vaatamata oma kohustusele järgida tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, mis tuleneb harta artiklist 47 ja liidu õiguse üldpõhimõtetest – määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1 nii, et see lubab hagejal, kes ei ole ei eesõigusega hageja ega algse otsuse adressaat, esitada talle asjaomase otsuse peale kaebuse, ilma et ta peaks tõendama, et see otsus puudutab teda nii otseselt kui ka isiklikult.
81
Eeldusel, et käesolevat väidet tuleb mõista ka nii, et sellega esitatakse vaikimisi määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 õigusvastasuse vastuväide põhjendusel, et see rikub tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, nagu see tuleneb harta artiklist 47 ja liidu õiguse üldpõhimõtetest, siis tuleb see põhjendamatuse tõttu tagasi lükata samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktides 68–71.
82
Seega tuleb kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja jätkata määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 rikkumist puudutava esimese väite sisulise analüüsiga.
Esimene väide, et on rikutud määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1
83
Hageja leiab, et apellatsiooninõukogu rikkus vaidlustatud otsuses määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1, kuna ta leidis, et hagejal ei ole õigust esitada talle algse otsuse peale kaebust, samas kui see otsus puudutab teda otseselt ja isiklikult.
84
Hageja märgib, et vaidlustatud otsuse punktis 39 ja sellele järgnevates punktides tuvastas apellatsiooninõukogu kohtupraktikat arvestades õigesti, et teda puudutab otseselt algne otsus, mis mõjutas otseselt tema õiguslikku olukorda, takistades tal ajutiselt oma pakkumuste hindu tasakaalustamisenergia turul vabalt kindlaks määrata, kuna Euroopa platvorme PICASSO ja MARI kasutavad CORE piirkonna põhivõrguettevõtjad ei saanud enam anda nõustumust algses otsuses kindlaks määratud ajutist hinnapiiri ületavatele pakkumustele.
85
Seevastu leiab hageja, et apellatsiooninõukogu keeldus vaidlustatud otsuses vääralt tuvastamast, et algne otsus puudutab teda isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, nagu seda on tõlgendatud kohtupraktikas.
86
Esiteks märgib hageja, et algne otsus puudutab teda isiklikult, kuna kohtupraktika kohaselt mõjutab see otsus oluliselt tema positsiooni tasakaalustamisenergia tarneturul, alandades kunstlikult hinda, millega ta võib seda elektrit müüa põhivõrguettevõtjatele, kes on selle ainsad ostjad, mistõttu tal ei ole ajutiselt võimalik kohaldada turuhinda, mis peaks olema kõrgem (et katta pakkumiste alternatiivkulu), ega osaleda selle elektri hinnakonkurentsis. Algne otsus puudutab vaid piiratud arvu ettevõtjaid, kes tegutsevad sarnaselt hagejale Tšehhi Vabariigis, Saksamaal ja Austrias – mis on ainsad piirkonnad, kus Euroopa platvormid PICASSO ja MARI praegu toimivad – ning kes suutsid pika ja kuluka menetluse tulemusel eelkvalifitseerida oma rajatised tasakaalustamisenergia tarnimiseks. Algne otsus riivab seega sihipäraselt nende tasakaalustamisenergia tarnijate ettevõtlusvabadust, takistades neil müüa seda energiat hinnaga, mis ületab selles otsuses kehtestatud ajutist hinnapiiri, samas kui see hind ei pruugi katta rajatiste – isegi kui need on tõhusad ja konkurentsivõimelised – muutuvat piirkulu.
87
Teiseks märgib hageja, et ta osales aktiivselt menetluses, mille tulemusel võeti vastu algne otsus; see on kohtupraktika kohaselt üks nendest asjaoludest, mis võimaldavad tõendada hageja isiklikku puutumust. Kohtupraktika kohaselt piisab sellest, kui hageja tegevus võis kõnealust menetlust mõjutada. Käesolevas asjas osales hageja aktiivselt põhivõrguettevõtjate ettepanekut käsitlevas avalikus konsultatsioonis, mille ACER viis enne algse otsuse vastuvõtmist läbi määruse 2019/942 artikli 14 lõike 1 alusel, vastates ACERi koostatud küsimustikule ja esitades talle sisulise õigusliku arvamuse. Algses otsuses võttis ACER neid kommentaare ja märkusi arvesse, kuivõrd ta lükkas need tagasi või kommenteeris neid – näiteks seoses hinna kujunemisega tasakaalustamisenergia turul – või nõustus nendega, eelkõige mis puudutab põhivõrguettevõtjate ettepaneku tagasilükkamist.
88
Kolmandaks märgib hageja, et ACER ei vaidle vastu sellele, et ta võttis algses otsuses nõuetekohaselt arvesse hageja olukorda sisulisest küljest, mis on kohtupraktika kohaselt hageja isikliku puutumuse tõendamisel samuti üks asjakohastest asjaoludest. Nimelt, nagu on märgitud eespool punktis 87, mõjutasid algses otsuses ACERit kommentaarid ja märkused, mille hageja esitas põhivõrguettevõtjate ettepanekut käsitleva avaliku konsultatsiooni raames. Lisaks oli hageja sõnul ACERil seadusjärgne kohustus võtta arvesse tagajärgi, mida algne otsus võis tema olukorrale tekitada; ka see võis teda kohtupraktika kohaselt selle otsuse seisukohast individualiseerida. Määruse 2017/2195 artikli 10 lõike 6 kohaselt olid põhivõrguettevõtjad kohustatud konsulteerima huvirühmadega, et võtta oma ettepanekutes arvesse nende huve. Samuti oli ACER määruse 2017/2195 artikli 9 ja määruse 2019/942 artikli 14 lõigete 1 ja 3 kohaselt kohustatud konsulteerima nende huvirühmade ja turuosalistega, et võtta oma otsustes arvesse nende huve.
89
Neljandaks ja teise võimalusena väidab hageja, et algne otsus individualiseerib teda samamoodi nagu selle adressaatideks olevaid põhivõrguettevõtjaid, kuna selle otsusega rikuti menetlustagatisi, mille liidu õigus andis talle selle otsuse vastuvõtmisel kohtupraktika tähenduses. Nagu ta apellatsiooninõukogus väitis, ei teavitanud ACER teda nimelt menetluses, mille tulemusel võeti vastu algne otsus, algse otsuse eelnõust ja rikkus seeläbi hagejale määruse 2019/942 artikli 14 lõikega 6 ja harta artikliga 41 tagatud õigust esitada eelnevad märkused isikuna, keda puudutab asjaomane otsus, mis mõjutab otseselt tema positsiooni Saksa tasakaalustamisenergia turul. Pealegi oleks ACER pidanud alates hetkest, mil ta asus CORE piirkonna põhivõrguettevõtjate asemele nende ettepanekut muutes, järgima ka määruse 2017/2195 artikli 10 lõikes 6 ette nähtud õigust konsulteerimisele. See nõue ei ole ebaproportsionaalne, arvestades asjaolu, et tasakaalustamisenergia turul, eelkõige Saksamaal, on vaid piiratud arv ettevõtjaid.
90
Samuti on hageja seisukohal, et apellatsiooninõukogu keeldus vaidlustatud otsuses vääralt tuvastamast, et algne otsus puudutab teda isiklikult määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 sellise tõlgenduse tähenduses, mis lähtub 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tulenevast kohtupraktikast ja ACERi‑sisese apellatsioonimenetluse eripärast. See kohtupraktika on tema arvates avatud ja jätab ruumi uutele juhtumitele, mis põhinevad asjaomase apellatsioonimenetluse eripäral.
91
Mis puudutab ACERi‑sisese apellatsioonimenetluse eripära, siis märgib hageja, et määruse 2019/942 põhjenduse 34 kohaselt puudutavad ACERi otsused kui turu reguleerimise meetmed suurt hulka isikuid, kellel peaks protsessi säästlikkuse huvides olema õigus pöörduda kaebusega ACERi‑sisese sõltumatu apellatsiooninõukogu poole, enne kui nad pöörduvad vajaduse korral liidu kohtusse. ELTL artikli 263 viiendas lõigus ette nähtud „eritingimused ja erikor[d] seoses […] hagide esitamisega [liidu] organite ja asutuste õigusaktide vastu“ viitavad kohtupraktika kohaselt just nimelt selliste puhtalt sisemiste menetluste kehtestamisele, mis eelnevad kohtumenetlusele, nagu ekspertide täieliku tehnilise sisejärelevalve haldusmehhanism, mis toimib ACERis.
92
Mis puudutab määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 tõlgendamist kooskõlas 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktikaga, siis märgib hageja, et ta soovib käesolevas asjas üksnes tugineda asjaolule, et algne otsus puudutab teda sisuliselt samamoodi nagu põhivõrguettevõtjad, kes on formaalselt selle ainsad adressaadid, arvestades, et põhivõrguettevõtjad reguleerivad ise – tingimusel, et nad saavad määruse 2017/2195 artikli 4 lõikega 1 ette nähtud reguleerivate asutuste või ACERi loa – tasakaalustamisenergia turgu. Nimelt reguleerib see otsus ajutiselt tasakaalustamisenergia vahetamise hinda, milles hageja ja teised asjaomased tarnijad võivad lepinguliste partneritena kokku leppida nende põhivõrguettevõtjate ja muude kolmandate isikutega Euroopa platvormidel PICASSO ja MARI. Kui see otsus oleks aga kooskõlas põhivõrguettevõtjate ettepanekuga alandada tasakaalustamisenergia hinda, mida nad ostavad, oleks see ebasoodne nii hageja enda kui ka teiste asjaomaste tarnijate huvidele, kes jääksid ilma seni olemas olnud võimalusest pidada vabalt läbirääkimisi tasakaalustamisenergia tarnimise üle turuhinnaga, mis võib olla kõrgem kui 15000 eurot megavatt-tunni kohta ja mõnikord isegi kuni 99999 eurot megavatt-tunni kohta. Sellise põhivõrguettevõtjate endi – tingimusel, et nad saavad ACERi loa – turu reguleerimise süsteemi raames on määruse 2019/942 artiklis 28 ette nähtud ACERi‑sisene apellatsiooniõigus ja täielik tehniline kontroll, mille tagab apellatsiooninõukogu, hädavajalik tagatis, mis on turuosalistele antud nende huvide kaitse tagamiseks.
93
ACER vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub esimese väite tagasi lükata.
94
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et ELTL artikli 263 viiendas lõigus nimetatud „eritingimusi ja erikorda“ tuleb tõlgendada nii, et need viitavad ainult liidu institutsiooni, organi või asutuse poolt puhtalt siseste tingimuste ja korra kehtestamisele, mida kohaldatakse enne kohtusse pöördumist ja mis reguleerivad eelkõige sisejärelevalve mehhanismi toimimist või vaidluse kompromissiga lahendamise menetlust, mille eesmärk on vältida vaidlust liidu kohtus (vt selle kohta 12. septembri 2013. aasta kohtumäärus European Dynamics Luxembourg jt vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, T‑556/11, EU:T:2013:514, punkt 60, ja 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus KF vs. Satcen, T‑286/15, EU:T:2018:718, punkt 107). Need eritingimused ja erikord peavad seega olema täielikult kooskõlas ELTL artiklis 263 ette nähtud üldise korraga osas, mis puudutab liidu kohtu pädevust lahendada tema pädevusega hõlmatud hagisid (vt selle kohta 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Italian International Film vs. EACEA, T‑676/13, EU:T:2016:62, punkt 27; 8. juuni 2016. aasta kohtuotsus Monster Energy vs. EUIPO (rahumärgi kujutis), T‑583/15, EU:T:2016:338, punkt 43, ja 8. juuni 2016. aasta kohtuotsus Monster Energy vs. EUIPO (GREEN BEANS), T‑585/15, ei avaldata, EU:T:2016:339, punkt 41).
95
Sellest järeldub, et kui ELTL artiklis 263 ette nähtud üldises korras ning ELTL artikli 263 viienda lõigu alusel vastu võetud eritingimustes ja erikorras kehtivad samad vastuvõetavuse tingimused, tuleb neid põhimõtteliselt tõlgendada ühetaoliselt. Selleks et hinnata, kas vaidlustatud akt, see tähendab algne otsus puudutab hagejat isiklikult määruse 2019/942 artikli 28 lõike 1 tähenduses, tuleb seetõttu lähtuda kohtupraktikast, mis seondub ELTL artikli 263 neljanda lõigu – nagu see tuleneb Lissaboni lepingust – teise koosseisuga.
96
Mis puudutab isikliku puutumuse tingimust ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, siis tuleb meelde tuletada, et füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole akti adressaat, saab väita, et see puudutab teda isiklikult ainult siis, kui see akt mõjutab teda teatavate talle ainuomaste tunnuste või faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab ning seega individualiseerib ta sarnaselt akti adressaadiga (15. juuli 1963. aasta kohtuotsus Plaumann vs. komisjon, 25/62, EU:C:1963:17, lk 223).
97
Lisaks tuleneb ELTL artikli 263 neljanda lõigu kohta välja kujunenud kohtupraktikast põhimõte, mille kohaselt peab hagejast füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole selle akti adressaat, mille ta vaidlustab, oma hagi põhjendamisel tuginema talle ainuomastele tunnustele või faktilisele olukorrale, mis teda kõigist teistest isikutest eristab ning individualiseerib ta sarnaselt akti adressaadiga, ning esitama vastavad tõendid (vt selle kohta 28. septembri 2011. aasta kohtumäärus UCAPT vs. nõukogu, T‑96/09, ei avaldata, EU:T:2011:542, punkt 47, ning 6. mai 2020. aasta kohtumäärus Sabo jt vs. parlament ja nõukogu, T‑141/19, ei avaldata, EU:T:2020:179, punkt 32). Sellega seoses on apellatsiooninõukogu kodukorra artikli 15 lõike 1 punktis d meenutatud, et vastavalt määruse 2019/942 artikli 28 lõikele 1 peab hageja tõendama, et ACERi otsus puudutab teda otseselt ja isiklikult.
98
Nagu nähtub vaidlustatud otsuse punktis 43 esitatud hageja argumentide kokkuvõttest, mida käesoleva hagi raames ei ole vaidlustatud, koostoimes apellatsiooninõukogule 27. aprillil 2022 esitatud selgituse kaebuse aluste kohta punktidega 24–28, väitis hageja käesolevas kohtuasjas apellatsiooninõukogus, et algne otsus puudutab teda isiklikult, kuna ta tegutseb Saksa tasakaalustamisenergia turul ja on sellel turul üks suurimatest tarnijatest. See otsus mõjutab varem kindlaks määratud majandustegevuses osalejate rühma, mis koosneb tasakaalustamisenergia tarnijatest, kellel on õnnestunud rajatised tasakaalustamisenergiaga varustamiseks eelkvalifitseerida või kelle rajatised on eelkvalifitseerimisel.
99
Vaidlustatud otsuse punktides 44–48 analüüsis apellatsiooninõukogu hageja viidatud „tunnuseid“ ja „faktilisi olukordi“ ning tuvastas, et need ei ole piisavad tema individualiseerimiseks 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses.
100
Käesolevas hagis heidab hageja apellatsiooninõukogule sisuliselt ette, et viimane ei tuvastanud vaidlustatud otsuses, et algne otsus puudutab teda isiklikult talle ainuomaste tunnuste tõttu, mis – eelkõige kogumis vaadelduna – teda kõigist teistest isikutest eristavad.
101
Esiteks väidab hageja, et algne otsus mõjutas oluliselt tema positsiooni Saksa tasakaalustamisenergia tarneturul. Algne otsus kujutab endast sekkumist sellel turul, takistades hindade vaba kujunemist, kahjustades ettevõtlusvabadust, vähendades hinnakonkurentsi võimalusi ning takistades energia tarnijatel – isegi neil, kellel on tõhusad ja konkurentsivõimelised rajatised – katta oma alternatiivkulu, mis võib tasakaalustamisenergia suure nõudluse ajal olla väga kõrge. Algne otsus puudutab vaid võrdlemisi piiratud ja muutumatut arvu tasakaalustamisenergia tarnijaid, kes tegutsevad sarnaselt hagejale Tšehhi Vabariigis, Saksamaal ja Austrias – mis on ainsad piirkonnad, kus Euroopa platvormid PICASSO ja MARI praegu toimivad – ning kes suutsid pika ja kuluka menetluse tulemusel eelkvalifitseerida rajatised tasakaalustamisenergia tarnimiseks. Algne otsus tõi kaasa nende oluliste investeeringute väärtuse languse, mida need tasakaalustamisenergia tarnijad tegid selleks, et nende käitised eelkvalifitseeritaks, samas kui nende potentsiaalsetel konkurentidel oli võimalus nendest investeeringutest kõrvale hoida, loobudes turule sisenemast.
102
Teiseks tugineb hageja asjaolule, et ta osales aktiivselt menetluses, mille tulemusel võeti vastu algne otsus.
103
Kolmandaks viitab hageja asjaolule, et ACER võttis algses otsuses nõuetekohaselt arvesse tema olukorda sisulisest küljest.
104
Neljandaks väidab hageja, et algse otsuse vastuvõtmisel rikuti talle liidu õigusest tulenevaid menetlustagatisi. Lõpuks väidab hageja sisuliselt, et isikliku puutumuse tingimust tuleb ACERi otsuste peale apellatsiooninõukogule esitatud kaebuste raames tõlgendada spetsiifiliselt, võttes arvesse suurt hulka turuosalisi, keda need otsused võivad mõjutada.
105
ACER toetab oma menetlusdokumentides apellatsiooninõukogu seisukohta, et „tunnused“ ja „faktilised olukorrad“, millele hageja Üldkohtus viitas, ei ole eraldiseisvalt ega koosvõetuna piisavad, et teda individualiseerida 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses (vt eespool punkt 99).
106
Mis puudutab „tunnuseid“ ja „faktilisi olukordi“, millele ta viitas apellatsiooninõukogus ja mida viimane vaidlustatud otsuses analüüsis – nimelt asjaolu, et ta tegutses Saksa tasakaalustamisenergia turul, ja asjaolu, et ta oli üks suurimaid tarnijaid sellel turul – ning mida ta seejärel käesoleva hagi raames edasi arendas, väites, et algne otsus mõjutas oluliselt tema positsiooni sellel turul (vt eespool punktid 98, 99 ja 101), siis viitab hageja liidu kohtu praktikale riigiabi ja koondumiste valdkonnas.
107
Sellega seoses tuleb küll tõdeda, et kohtupraktika kohaselt on komisjoni otsusest, millega lõpetatakse ametlik uurimismenetlus riigiabi valdkonnas, isiklikult puudutatud isikuks tunnistatud lisaks vaidlustatud otsuse esemeks olevast abimeetmest kasu saavale ettevõtjale ka selle ettevõtjaga konkureerivaid ettevõtjaid, kes on selles menetluses aktiivselt osalenud, tingimusel et abimeede on nende turupositsiooni oluliselt kahjustanud (vt 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Ja zum Nürburgring vs. komisjon (C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa ettevõtja tugineda selles kontekstis ainuüksi asjaolule, et ta on abimeetmest kasu saava ettevõtja konkurent, vaid peab lisaks tõendama, et ta on faktilises olukorras, mis individualiseerib ta sarnaselt adressaadiga (22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus British Aggregates vs. komisjon, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, punkt 48).
108
Lisaks tuleneb koondumisi käsitlevast kohtupraktikast, et otsuse puhul, millega tuvastatakse koondumise kokkusobivus siseturuga, ning juhul, kui on tegemist koondumise suhtes kolmandast isikust ettevõtjaga, tuleb see, kas ta on isiklikult puudutatud, kindlaks teha esiteks tema haldusmenetluses osalemise ja teiseks tema turupositsiooni mõjutamise alusel. Möönmaks selles kontekstis hageja turupositsiooni mõjutamise olemasolu, võtab liidu kohus arvesse kas seda, et hageja on nende koondumise poolte üks peamisi konkurente, kes on koondumisele loa andmise otsuse adressaadid (vt selle kohta 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus easyJet vs. komisjon, T‑177/04, EU:T:2006:187, punkt 37; 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Mainova vs. komisjon, T‑64/21, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2023:843, punkt 85, ja 20. detsembri 2023. aasta kohtuotsus enercity vs. komisjon, T‑65/21, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2023:844, punkt 83), või seda, et ta on nende poolte pelk konkurent, kuid koondumisel on tõenäoline konkreetselt kindlaks tehtud mõju tema majanduslikule olukorrale, näiteks olemasolevat turustruktuuri arvesse võttes pika perspektiiviga tehtud ja arvutatud suurte investeeringute väärtuse langus (vt selle kohta 17. mai 2023. aasta kohtuotsus EVH vs. komisjon, T‑312/20, edasi kaevatud, EU:T:2023:252, punktid 42 ja 46; 17. mai 2023. aasta kohtuotsus TEAG vs. komisjon, T‑315/20, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2023:259, punktid 42 ja 46, ning 17. mai 2023. aasta kohtuotsus GGEW vs. komisjon, T‑319/20, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2023:263, punktid 42 ja 46), või seda, et ta on oligopoolsetel turgudel koondumise poolte potentsiaalne konkurent, või teatud asjaoludel seda, et ta tegutseb naaberturgudel, mis eelnevad või järgnevad turgudele, kus tegutseb monopoolses seisundis ettevõtja, kelle positsiooni koondumine tugevdab (vt selle kohta 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus ARD vs. komisjon, T‑158/00, EU:T:2003:246, punkt 78).
109
Eespool punktides 107 ja 108 viidatud kohtupraktika põhineb aga vähemalt osaliselt sellel, et vaidlustatud otsusest puudutatud turul esineb tegelik või potentsiaalne konkurentsisuhe vaidlustatud otsusest kasu saavate isikute ja hageja vahel, kelle positsiooni sellel turul või naaberturgudel, mis eelnevad või järgnevad, on see otsus konkreetselt kindlaks tehtud moel negatiivselt ja vajaduse korral oluliselt mõjutanud.
110
Käesolevas asjas ei väida hageja, et mõned tema konkurendid Saksa tasakaalustamisenergia turul, kus ta tegutseb ja mida algne otsus puudutab, saavad sellest otsusest sellel turul kasu, ega ammugi tõenda seda. Vastupidi, tema argumentidest nähtub, et ta piirdub viitega algse otsuse üldisele mõjule Saksa tasakaalustamisenergia turul, mis mõjutab negatiivselt kõiki tasakaalustamisenergia tarnijaid, kes tegutsevad sarnaselt hagejale sellel turul ning Tšehhi ja Austria turul.
111
Isegi kui eeldada, et kuna hageja puhul on tegemist ühe suurima tarnijaga Saksa tasakaalustamisenergia turul, siis avaldub talle suurem negatiivne majanduslik mõju kui mõnele tema konkurentidest sellel turul, ei piisaks sellest, et teda individualiseerida 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei piisa nimelt sellest, et akt puudutab teatud ettevõtjaid majanduslikult rohkem kui nende konkurente, selleks et neid saaks seetõttu pidada aktist isiklikult puudutatuks. Isegi kui eeldada, et otsusel on eriline mõju hageja majanduslikule olukorrale, ei piisa seega sellest asjaolust, et teda kõigist teistest isikutest eristada (2. aprilli 2004. aasta kohtumäärus Gonnelli ja AIFO vs. komisjon, T‑231/02, EU:T:2004:105, punkt 45; 12. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Friuli-Venezia Giulia Federagricole jt vs. komisjon, T‑418/04, ei avaldata, EU:T:2007:83, punkt 57, ja 13. novembri 2008. aasta kohtuotsus Lemaître Sécurité vs. komisjon, T‑301/06, ei avaldata, EU:T:2008:495, punkt 24).
112
Lisaks ei piisa 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses hageja individualiseerimiseks ka asjaolust, et algne otsus puudutab suhteliselt piiratud ja muutumatut arvu tasakaalustamisenergia tarnijaid, kellel õnnestus sarnaselt hagejale rajatised tasakaalustamisenergia tarnimiseks eelkvalifitseerida ja kes tegutsesid Saksa tasakaalustamisenergia turul ning Tšehhi ja Austria turul. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb nimelt samuti, et võimalus määratleda enam-vähem täpselt nende õigussubjektide arv ja isegi isikusamasus, kellele meedet kohaldatakse, ei tähenda sugugi, et neid isikuid tuleb pidada meetmest isiklikult puudutatuks, kui meedet kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud objektiivse õigusliku või faktilise olukorra alusel (vt 18. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Internacional de Productos Metálicos vs. komisjon, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika; 19. septembri 2022. aasta kohtumäärus TDK Foil Italy vs. komisjon, T‑788/21, ei avaldata, EU:T:2022:581, punkt 18, ja 7. detsembri 2022. aasta kohtumäärus Sunrise Medical ja Sunrise Medical Logistics vs. komisjon, T‑721/21, ei avaldata, EU:T:2022:791, punkt 53). Ent nagu apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse punktis 48 sisuliselt märkis, puudutab algne otsus käesolevas kohtuasjas kõiki tasakaalustamisenergia tarnijaid samamoodi, kuna seda kohaldatakse kõigile turuosalistele, kes soovivad Euroopa platvormidel PICASSO ja MARI tasakaalustamisenergiat vahetada Saksamaal, aga ka Tšehhi Vabariigis ja Austrias.
113
Lõpuks ei tõenda ka see, kuidas hageja võrdleb oma menetlusdokumentides enda ja oma konkurentide olukorda Saksa tasakaalustamisenergia turul pärast algset otsust nende potentsiaalsete konkurentide olukorraga sellel turul, kellel oli võimalus sellest otsusest kasu saada, loobudes otsusega arvestades oma rajatiste eelkvalifitseerimiseks kulude kandmisest sellele turule sisenemise eesmärgil, tegeliku või potentsiaalse konkurentsisuhte esinemist nende kahe kategooria vahel.
114
Lisaks ei väida hageja, et ta on tegelikus või potentsiaalses konkurentsisuhtes adressaatidega, kes tema sõnul algsest otsusest Saksa tasakaalustamisenergia turul tegelikult kasu saavad, st põhivõrguettevõtjatega, keda see otsus puudutab, ega ammugi tõenda seda.
115
Neil asjaoludel ei saa hageja, kes ei ole tõendanud, et ta oli tegelikus või potentsiaalses konkurentsisuhtes algsest otsusest kasu saavate isikutega Saksa tasakaalustamisenergia turul, kus ta tegutseb ja mida algne otsus puudutab, tulemuslikult tugineda eespool punktides 107 ja 108 viidatud kohtupraktikale, et väita – nagu ta käesolevas asjas teeb –, et see otsus mõjutas oluliselt tema positsiooni sellel turul.
116
Mis puudutab „tunnuseid“ ja „faktilisi olukordi“, millele hageja apellatsiooninõukogus viitas, nimelt asjaolu, et ta tegutses Saksa tasakaalustamisenergia turul, ja asjaolu, et ta oli üks suurimaid tarnijaid sellel turul, ning mida ta seejärel käesoleva hagi raames edasi arendas, väites, et algne otsus mõjutas oluliselt tema positsiooni sellel turul eespool punktides 107 ja 108 viidatud kohtupraktika tähenduses, tuleb seega tõdeda, et apellatsiooninõukogu otsustas vaidlustatud otsuse punktides 45–48 õigesti, et need ei individualiseeri iseenesest hagejat 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses.
117
Mis puudutab „tunnuseid“ ja „faktilisi olukordi“, mille kohta ei ole vaidlustatud otsuses märgitud, et hageja neile apellatsiooninõukogus tugines, ja mida viimane seega nimetatud otsuses ei analüüsinud, kuid millele hageja käesoleva hagi raames tugineb (vt eespool punktid 102‑104), siis palus Üldkohus pooltel menetlust korraldava meetme raames võtta seisukoht nende vastuvõetavuse kohta.
118
Sellega seoses väitis hageja, et apellatsiooninõukogule kaebuse esitamise õigus on küsimus, mida apellatsiooninõukogu peab analüüsima omal algatusel, kohaldades analoogia alusel kohtupraktikat – mille kohaselt Üldkohtule esitatud tühistamishagi vastuvõetavus on avalikul huvil põhinev küsimus, mida ta peab analüüsima alati, isegi omal algatusel – ning apellatsiooninõukogu kodukorra artiklit 15. Mis puudutab hageja isiklikku puutumust, siis oleks komisjon pidanud omal algatusel arvesse võtma kogu tema käsutuses olevat teavet. Käesoleval juhul oli sellel komisjonil võimalik tutvuda ACERi poolt määruse 2019/942 artikli 14 lõike 6 alusel läbi viidud avaliku konsultatsiooni hindamisaruandega, mis sisaldub algse otsuse II lisas ja tõendab tema aktiivset osalemist algse otsuse vastuvõtmisele eelnenud haldusmenetluses. Lisaks märgib hageja, et ta viitas sellisele osalemisele oma 27. aprilli 2022. aasta selgituse kaebuse aluste kohta punktides 27 ja 49, kus ta viitas üksikasjalikuma teabe saamiseks 9. ja 19. joonealuses märkuses algse otsuse II lisale ning oma 22. juuli 2022. aasta täiendavate märkuste punktidele 25–33. Veel märgib ta, et tugines kuuendas tühistamisväites asjaolule, et haldusmenetluses rikuti tema õigust olla ära kuulatud, mis tuleneb määruse 2019/942 artikli 14 lõikest 6; ta tugines sellele ka selgituse kaebuse aluste kohta punktis 118 ja järgnevates punktides ning täiendavate märkuste punktis 26, milles ta mainis ka oma õigust olla konsulteeritud selle määruse artikli 14 lõike 1 alusel.
119
Mis puudutab hageja isiklikku puutumust, siis leiab ACER, et hageja tugines seda küsimust käsitlevates selgituse kaebuse aluste kohta punktides 24–28 peamiselt asjaolule, et ta on üks suuremaid Saksa tasakaalustamisenergia turul tegutsevaid tarnijaid ning et tal ei olnud võimalik hiljem ja seega hilinenult tugineda muudele „tunnustele“ ja „faktilistele olukordadele“, mis võivad teda individualiseerida 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses.
120
Sellega seoses tuleb tõdeda, et Üldkohus ei saa vaidlustatud otsuse õiguspärasuse hindamisel arvesse võtta „tunnuseid“ ja „faktilisi olukordi“, millele hageja ei ole apellatsiooninõukogus tuginenud või mida ta ei ole tõendanud. Nimelt on määruse 2019/942 artikli 29 kohaselt koostoimes ELTL artikliga 263 Üldkohtu ülesanne kontrollida apellatsiooninõukogu otsuse õiguspärasust, kontrollides seda, kuidas apellatsiooninõukogu on liidu õigust kohaldanud eelkõige talle esitatud faktilistele asjaoludele, kuid ta ei saa seevastu sellist kontrolli teha, võttes arvesse faktilisi asjaolusid, millele on tuginetud alles Üldkohtus või mis on esitatud alles viimasele (vt selle kohta analoogia alusel 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, punkt 54, ja 15. aprilli 2010. aasta kohtuotsus Schräder vs. CPVO, C‑38/09 P, EU:C:2010:196, punkt 76).
121
Liidu kohtutes toimuvat menetlust reguleerivatest normidest, eelkõige Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 21 ning kodukorra artiklist 76 ja artikli 84 lõikest 1 tuleneb, et põhimõtteliselt määravad kindlaks ja piiritlevad vaidluse pooled ning liidu kohus ei saa teha otsust ultra petita (vt 17. septembri 2020. aasta kohtuotsus Alfamicro vs. komisjon, C‑623/19 P, ei avaldata, EU:C:2020:734, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika; 22. detsembri 2022. aasta kohtuotsus parlament vs. Moi, C‑246/21 P, ei avaldata, EU:C:2022:1026, punkt 55). Lisaks peab vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 21 esimesele lõigule, Euroopa Kohtu kodukorra artikli 120 punktidele c ja d ning kodukorra artikli 76 esimese lõigu punktidele d ja e otse liidu kohtutele esitatud hagi puhul hagiavalduses, millega hagi esitatakse, olema eeskätt märgitud hagi ese, lühiülevaade väidetest ning hageja nõuded.
122
Käesolevas asjas tugines hageja oma selgituse kaebuse aluste kohta punktides 24–28 selleks, et väita, et algne otsus, mille tulemusel külmutati ajutiselt põhivõrguettevõtjatele tasakaalustamisenergia müügi hind, teda isiklikult puudutab, peamiselt konkreetsele asjaolule, et ta oli üks suuremaid Saksa selle energia turul tegutsevaid tarnijaid.
123
Vastavalt eespool punktis 97 viidatud kohtupraktikale ja apellatsiooninõukogu kodukorra artikli 15 lõike 1 punkti d sõnastusele võttis apellatsiooninõukogu aga vaidlustatud otsuses põhjendatult arvesse vaid konkreetset asjaolu, millele hageja tema menetluses nõuetekohaselt tugines kui teda 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses individualiseerivale asjaolule, ilma et oleks pidanud uurima, kas selgitusest kaebuse aluste kohta, selle lisadest, täiendavatest märkustest või üldisemalt kohtuasja toimikust leiab muid „tunnuseid“ või „faktilisi olukordi“, mis võiksid teda individualiseerida.
124
Isegi kui eeldada, et apellatsiooninõukogu jättis vaidlustatud otsuses õigusvastaselt arvesse võtmata kõik „tunnused“ ja „faktilised olukorrad“, millele hageja tema menetluses tugines, oleks hageja pidanud seda talle ette heitma, esitades sellesisulise väite, mis vastab kodukorra artikli 76 punktis d sätestatud selguse ja täpsuse nõuetele (vt eespool punkt 114).
125
Nõude kohta otsuse tegemata jätmine võib nimelt kaasa tuua Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 58a osutatud liidu organi või asutuse sõltumatu apellatsioonikoja otsuse vähemalt osalise tühistamise (vt selle kohta analoogia alusel 8. juuni 2016. aasta kohtuotsus GREEN BEANS, T‑585/15, ei avaldata, EU:T:2016:339, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
126
Ehkki hageja viitab hagiavalduse punktides 50–59 asjaoludena, mis võivad teda individualiseerida 15. juuli 1963. aasta kohtuotsusest Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, lk 223) tuleneva kohtupraktika tähenduses, oma aktiivsele osalemisele algse otsuse vastuvõtmisele eelnenud haldusmenetluses ja tema õiguse esitada märkusi enne selle otsuse vastuvõtmist rikkumisele, ei esitanud ta määruse 2019/942 artikli 14 lõike 6 ja harta artikli 41 kohaselt sellega seoses selgelt ja täpselt vaidlustatud otsuse tühistamise nõuet sel alusel, et apellatsiooninõukogu jättis selles otsuses õigusvastaselt tegemata otsuse nende „tunnuste“ või „faktiliste olukordade“ kohta, millele on tema menetluses nõuetekohaselt viidatud.
127
Seega ei saa hageja käesoleva hagi raames tugineda „tunnustele“ ja „faktilistele olukordadele“, mille kohta ei ole vaidlustatud otsuses märgitud, et hageja neile apellatsiooninõukogus tugines, ja mida viimane seega nimetatud otsuses ei analüüsinud (vt eespool punktid 102‑104).
128
Seega tuleb esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, mistõttu tuleb põhinõue tühistada vaidlustatud otsus, millel puudub igasugune alus, põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta. Seega tuleb jätkata teise võimalusena esitatud nõude analüüsiga.
Teise võimalusena esitatud nõue tühistada algne otsus
129
Teise võimalusena esitatud nõude põhjendamiseks esitab hageja kuus väidet, millest esimese kohaselt on sisuliselt rikutud määruse 2019/943 artikli 10 lõiget 1; teise kohaselt puudus ACERil pädevus teha otsus põhivõrguettevõtjate ettepaneku kohta; kolmanda kohaselt puudub ACERil pädevus kehtestada põhivõrguettevõtjate ettepandutest erinevad eeskirjad; neljanda kohaselt on rikutud määrusega 2017/2195 taotletavaid eesmärke; viienda kohaselt puudub põhjendus ning kuuenda kohaselt on rikutud harta artikliga 41 ja määruse 2019/942 artikli 14 lõikega 6 tagatud õigust olla ära kuulatud.
130
ACER väidab, et 17. veebruaril 2023 teise võimalusena esitatud nõue on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna ei ole järgitud ELTL artikli 263 kuuendas lõigus koostoimes kodukorra artikliga 60 algse otsuse tühistamise nõudmiseks ette nähtud kahe kuu ja kümne päeva pikkust tähtaega, mis hakkas kulgema hiljemalt kuupäevast, mil hageja esitas apellatsiooninõukogule kaebuse, st 27. aprillist 2022. Hagejal ei ole alust tugineda ühelegi vabandatavale eksimusele, kuna algses otsuses sisalduv teave õiguskaitsevahendite kohta oli sõnaselgelt adresseeritud selle otsuse adressaatidele ning määruse 2019/942 artikli 29 teksti kooskõlalise tõlgendamise tulemusel tuleb asuda seisukohale, et see ei kahjusta hageja õigust esitada selle otsuse peale otse Üldkohtule tühistamishagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu (Lissaboni lepingust tulenevas redaktsioonis) alusel. Igal juhul tuleb teise võimalusena esitatud nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta.
131
Hageja väidab vastu, et hagi esitamise tähtaja järgimata jätmine on käesoleval juhul vabandatav eksimus, kuna arvestades algses otsuses esitatud teavet õiguskaitsevahendite kohta ja määruse 2019/942 artikli 29 sõnastust, võis ta põhjendatult arvata, et ta ei saa esitada Üldkohtule tühistamishagi, ilma et ta oleks eelnevalt ammendanud selle määruse artiklis 28 ette nähtud apellatsioonimenetluse.
132
Mis puudutab läbivaatamist takistavat asjaolu, millele ACER tugineb teise võimalusena esitatud nõude vastu, siis tuleb kõigepealt märkida, et nagu nähtub eespool punktist 45, sai hageja käesoleval juhul esitada algse otsuse peale tühistamishagi otse liidu kohtule ELTL artikli 263 neljanda lõigu (Lissaboni lepingust tulenevas redaktsioonis) alusel.
133
ELTL artikli 263 kuuenda lõigu kohaselt tuleb tühistamishagi pealegi esitada kahe kuu jooksul vastavalt kas akti avaldamisest või teatavakstegemisest hagejale või nende puudumisel kahe kuu jooksul pärast päeva, mil hageja sellest teada sai.
134
Menetlustähtaegu puudutavatest liidu õigusnormidest võib kõrvale kalduda vaid erakorralistel asjaoludel ehk Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 teise lõigu kohaselt ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu olemasolul, kuna nende õigusnormide range kohaldamine vastab õiguskindluse nõudele ja vajadusele hoida õigusemõistmise käigus ära igasugune diskrimineerimine või meelevaldne kohtlemine (vt 14. detsembri 2016. aasta kohtuotsus SV Capital vs. EBA, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
135
Kohtupraktikast tuleneb lisaks, et hagi esitamise tähtaega puudutavate liidu õigusnormide raames peetakse neist õigusnormidest kõrvalekaldumist õigustava vabandatava eksimuse mõistega silmas üksnes erakorralisi asjaolusid, mille korral asjaomane institutsioon on toiminud viisil, mis võib iseenesest või olulisel määral viia arusaadavalt eksitusse heauskse isiku, kes näitab üles tavapäraselt informeeritud ettevõtjale kohast hoolsust (vt 14. detsembri 2016. aasta kohtuotsus SV Capital vs. EBA, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
136
Käesoleval juhul avaldati algne otsus ACERi veebisaidil 28. veebruaril 2022 ja hageja pöördus apellatsiooninõukogu poole 27. aprillil 2022. Isegi kui eeldada, et hageja sai algsest otsusest teada samal päeval, mil ta pöördus apellatsiooninõukogu poole, tuleb kodukorra artiklites 58 ja 60 – mis vastavad Euroopa Kohtu kodukorra artiklitele 49 ja 51 – ette nähtud tähtaegade arvutamise eeskirju kohaldades tõdeda, et käesoleva hagi esitamise kuupäeval ehk 17. veebruaril 2023 oli hageja minetanud õiguse seda otsust vaidlustada.
137
Lisaks ei ole hagejal käesoleva juhtumi asjaoludel alust tugineda vabandatavale eksimusele eespool punktis 135 viidatud kohtupraktika tähenduses.
138
Nimelt ei andnud ACER esiteks hagejale ühtegi täpset tagatist apellatsiooninõukogu pädevuse kohta vaadata läbi tema poolt esitatud kaebus algse otsuse peale, kuna algse otsuse lõpus sisalduv teave õiguskaitsevahendite kohta oli sõnaselgelt mõeldud selle otsuse „adressaatidele“, st CORE piirkonna põhivõrguettevõtjatele, keda puudutavas oli see teave pealegi õige (vt eespool punkt 44). Seevastu ei antud algses otsuses mingit teavet õiguskaitsevahendite kohta, mida peavad kasutama muud füüsilised või juriidilised isikud peale nende adressaatide. Seega ei saa seda teavet kvalifitseerida ACERi toimimiseks viisil, mis võib viia hageja arusaadavalt eksitusse seoses apellatsiooninõukogu pädevusega lahendada kaebus, mille ta esitas algse otsuse peale.
139
Teiseks, kui tõlgendada määruse 2019/942 artikli 29 sõnastust kooskõlas liidu esmase õigusega, tuleb asuda seisukohale, et see ei takista sellistel füüsilistel või juriidilistel isikutel nagu hageja, keda ACERi üldkohaldatav akt, mis ei vaja rakendusmeetmeid, puudutab otseselt, kuid mitte isiklikult, esitada selle akti peale tühistamishagi otse liidu kohtule ELTL artikli 263 neljanda lõigu (Lissaboni lepingust tulenevas redaktsioonis) alusel. Pealegi väitis hageja ise hagiavalduse punktis 117, et „teise võimalusena esitatud nõude esemeks oleva hagi eeltingimuseks ei ole vastavalt ELTL artikli 263 viiendale lõigule ja määruse 2019/942 artiklile 29 õiguskaitsevahendite ammendamine, kuna [tema] hagi otse esitamise õigus on nõutav esmase õiguse kohaselt“.
140
Seega ei saa hageja käesoleval juhul tulemuslikult viidata kohtupraktikale, milles on tuginetud õiguskaitsevahendeid reguleerivate teatud õigusaktide üldisele sõnastusele või olemasolevatele tavadele, et tuvastada vabandatav eksimus seoses hagi hilinenult esitamisega liidu kohtule pärast seda, kui on ammendatud sisemine õiguskaitsevahend, mis sel konkreetsel juhul ja kohtupraktika kohaselt ei olnud kohaldatav (vt selle kohta 14. juuni 1972. aasta kohtuotsus Marcato vs. komisjon, 44/71, EU:C:1972:53, punktid 5–9, ja 5. aprilli 1979. aasta kohtuotsus Orlandi vs. komisjon, 117/78, EU:C:1979:109, punktid 9–11).
141
Sellest järeldub, et hageja ei saa tugineda ühelegi vabandatavale eksimusele, mis oleks tal võimaldanud käesolevas asjas kalduda kõrvale kohustusest järgida ette nähtud hagi esitamise tähtaega.
142
Järelikult tuleb ka teise võimalusena esitatud algse otsuse tühistamise nõue jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, mistõttu tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
143
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
144
Kuna ACER on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja RWE Supply & Trading GmbH‑lt.
van der Woude
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 25. juunil 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Vaidluse taust
Poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
Põhinõue tühistada vaidlustatud otsus
Teine väide, et on rikutud ELTL artikli 263 neljandat lõiku
Kolmas väide, et on rikutud harta artiklis 47 ja liidu õiguse üldpõhimõtetes sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet
Esimene väide, et on rikutud määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1
Teise võimalusena esitatud nõue tühistada algne otsus
Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.