62025TJ0195
ÜLDKOHTU OTSUS (viies koda)
11. märts 2026 (
*1
)
Avalik teenistus – Ametnikud – Teade vaba ametikoha kohta – Direktori ametikoht – Kandidatuuri tagasilükkamine – Huve kahjustav akt – Vastuvõetavus – Akti vastuvõtja pädevuse puudumine – Osalemiskriteeriumid – Mõiste „keskastme juhi ametikoht“ – Õigusnormi rikkumine
Kohtuasjas T‑195/25,
Friedrich Erlbacher, elukoht Brüssel (Belgia), esindaja: advokaat L. Levi,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: J.‑F. Brakeland ja S. Chantre,
kostja,
ÜLDKOHUS (viies koda),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president J. Svenningsen, kohtunikud J. Martín y Pérez de Nanclares (ettekandja) ja M. Stancu,
kohtusekretär: ametnik L. Ramette,
arvestades menetluse kirjalikku osa, eelkõige:
–
vastuvõetamatuse vastuväidet, mille komisjon esitas eraldi dokumendiga ja mis saabus Üldkohtu kantseleisse 2. juunil 2025,
–
hageja seisukohti vastuvõetamatuse vastuväite kohta, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 20. juunil 2025,
–
4. juuli 2025. aasta otsust liita vastuvõetamatuse vastuväide kohtuasja sisulise läbivaatamisega,
–
7. juuli 2025. aasta menetlust korraldavaid meetmeid ja komisjoni vastust, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 18. juulil 2025,
arvestades 17. detsembri 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Friedrich Erlbacher palub ELTL artikli 270 alusel esitatud hagis tühistada Euroopa Komisjoni personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi 11. juuni 2024. aasta e-kirjas sisalduva otsuse, millega lükati tagasi tema kandidatuur komisjoni põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi direktori ametikohale (AD 14 / AD 15) (edaspidi „kõnealune ametikoht“).
Vaidluse taust
2
Hageja on olnud komisjoni ametnik alates 1. jaanuarist 1996.
3
Ta töötas 1. jaanuarist 1996 kuni 31. oktoobrini 1998 konkurentsi peadirektoraadis ning seejärel lähetati ta kuni 30. septembrini 2004 teenistuse huvides Euroopa Liidu Kohtusse. Alates 1. oktoobrist 2004 on ta määratud tööle komisjoni õigusteenistuses (edaspidi „õigusteenistus“). 1. märtsil 2014 nimetati ta selles teenistuses „õigusnõustajaks“. Nüüdseks on ta edutatud palgaastmele AD 14. 1. novembril 2021 nimetati ta õigusteenistuse institutsioonide meeskonda juhtiva peaõigusnõustaja asetäitjaks.
4
14. mail 2024 avaldati Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 29 lõike 1 punkti a alapunktide i ja iii alusel vaba ametikoha teade direktori (palgaaste AD 14 / AD 15) ametikoha kohta põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi rahvusvahelises G‑direktoraadis (teade COM/2024/1108) (edaspidi „vaba ametikoha teade“).
5
Jaotises „Töölevõtmispõhimõtted“ oli valikumenetlust kirjeldatud järgmiselt:
„[…] Kandidaadid, kes on kutsutud vestlusele ametisse nimetamise küsimustega tegeleva nõuandekomiteega, peavad enne seda vestlust läbima ühe päeva jooksul hindamiskeskuses toimuva hindamise, mida juhivad väliskonsultandid, välja arvatud juhul, kui nad on kahe aasta jooksul enne vestlust [nõuandekomiteega] juba läbinud hindamiskeskuses toimuva hindamise, mis on korraldatud [personalihalduse ja julgeoleku] peadirektoraadi taotlusel sama liiki ametikoha jaoks, millele nad praegu kandideerivad […]“.
6
Lisaks sisaldas vaba ametikoha teade hüperlinki komisjoni siseveebi lehele pealkirjaga „Juhi ametikohad: osalemistingimused“. Direktori ametikoha ametikohustuste kohta on märgitud, et osaleda saavad eelkõige „palgaastme AD 14 ametnikud, kes töötavad (või on töötanud) keskastme juhi ametikohal vähemalt [kaks] aastat“ (edaspidi „vaidlusalune tingimus“).
7
Hageja esitas 27. mail 2024 oma kandidatuuri kõnealusele ametikohale.
8
Komisjoni personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi üksuse „HR.02 – Executive Staff“ töötaja teatas hagejale 11. juuni 2024. aasta e‑kirjas, et tema kandidatuuri ei saa arvesse võtta, kuna ta ei vasta kõigile osalemistingimustele, eelkõige vaidlusalusele tingimusele.
9
13. juuni 2024. aasta e‑kirjaga kutsuti hageja valikumenetluses COM/2024/1108 vestlusele põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi eelvalikukomisjoniga, mis pidi toimuma 25. juunil 2024.
10
14. juuni 2024. aasta e‑kirjaga andis põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi üksuse „R.5 – People & Organisation“ töötaja hagejale teada, et kuna personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat ei pidanud tema kandidatuuri osalemistingimustele vastavaks, ei ole eespool punktis 9 nimetatud kutse enam kehtiv.
11
Hageja esitas 22. augustil 2024 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel 11. juuni 2024. aasta e‑kirja peale kaebuse.
12
30. oktoobril 2024 otsustas komisjon oma 2505. koosolekul eelarve ja halduse voliniku ettepanekul, kokkuleppel komisjoni presidendiga ning pärast põllumajanduse ja maaelu arengu volinikuga konsulteerimist nimetada kõnealusele ametikohale kolmanda isiku (edaspidi „ametisse nimetamise otsus“).
13
Ametisse nimetamise otsuse kohta avaldati samal päeval pressiteade.
14
Hagejale tehti 11. detsembril 2024 teatavaks ametisse nimetava asutuse otsus jätta tema kaebus rahuldamata (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“).
Poolte nõuded
15
Hageja palub Üldkohtul sisuliselt:
–
tühistada 11. juuni 2024. aasta e‑kiri;
–
tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus vajalikus ulatuses;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt, sealhulgas juhul, kui hagi tunnistatakse vastuvõetamatuks.
16
Komisjon palub Üldkohtul:
–
tunnistada hagi vastuvõetamatuks ja igal juhul põhjendamatuks;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Hagi vastuvõetavus
17
Komisjon vaidlustab hagi vastuvõetavuse, kuna 11. juuni 2024. aasta e‑kiri ei ole huve kahjustav akt.
18
Esiteks on hagi vastuvõetamatu, kuna 11. juuni 2024. aasta e‑kirja saatis personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi töötaja, mitte personalieeskirjade artikli 29 lõike 1 punkti a alapunktide i ja iii alusel asjaomase ametikoha täitmise menetluse eest vastutav ametisse nimetavalt asutus, st komisjoni volinike kolleegium.
19
Teiseks ei ole 11. juuni 2024. aasta e‑kiri huve kahjustav akt, vaid vaheakt, mis on osa töölevõtumenetlusest. Nimelt nähtub vaba ametikoha teatest ja selles viidatud komisjoni siseveebi lehelt, et kõnealune valikumenetlus on mitmeetapiline menetlus, mis algab vaba ametikoha teate avaldamisega ja lõpeb komisjoni volinike kolleegiumi tehtava ametisse nimetamise otsusega. Huve kahjustava aktina, mille on teinud ametisse nimetav asutus, tuleks käsitada hoopis ametisse nimetamise otsust.
20
Kolmandaks ei kõrvaldanud 11. juuni 2024. aasta e‑kiri hagejat lõplikult menetlusest ega ole ametisse nimetavale asutusele siduv. Nimelt, nagu nähtub komisjoni volinike kolleegiumi 2505. koosoleku kohta 28. novembril 2024 koostatud protokollist (edaspidi „komisjoni volinike kolleegiumi koosoleku protokoll“), edastati ametisse nimetavale asutusele kõigi kõnealusele ametikohale kandideerinud isikute täielik nimekiri. Järelikult tegi ametisse nimetav asutus oma lõpliku otsuse pärast seda, kui ta oli teadlik kandidaatide täielikust nimekirjast.
21
Hageja vaidleb komisjoni argumentidele vastu.
22
Personalieeskirjade artiklite 90 ja 91 kohaselt sõltub tühistamishagi vastuvõetavus avaliku teenistuse valdkonnas huve kahjustava akti olemasolust.
23
Euroopa Kohtu praktika kohaselt kahjustavad isiku huve personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses üksnes sellised aktid või meetmed, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad otseselt ja vahetult hageja huve, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis (vt 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Picard vs. komisjon, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Selleks et kindlaks teha, kas aktil on niisuguseid siduvaid õiguslikke tagajärgi, tuleb lähtuda selle akti olemust ja hinnata neid tagajärgi objektiivsete kriteeriumide, näiteks akti sisu alusel, võttes vajaduse korral arvesse akti vastuvõtmise konteksti ja akti vastu võtnud institutsiooni pädevust (vt 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Picard vs. komisjon, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
25
Seega ei saa seda, kas akt võib füüsilise või juriidilise isiku õiguslikku olukorda otseselt mõjutada, hinnata ainuüksi asjaolu alusel, et see akt on vastu võetud e‑kirja vormis, kuna see tähendaks, et hagi esemeks oleva akti vormi peetakse tähtsamaks kui selle sisu (vt 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Picard vs. komisjon, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Lisaks, kui tegemist on aktide või otsustega, mis tehakse mitmeetapilise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, kujutavad endast vaidlustatavaid akte ainult meetmed, millega määratakse sellise menetluse tulemusel lõplikult kindlaks institutsiooni seisukoht, samas kui vahemeetmed, mille eesmärk on valmistada ette lõplik otsus, ei ole vaidlustatavad aktid (2. veebruari 2022. aasta kohtuotsus LU vs. EIP, T‑536/20, ei avaldata, EU:T:2022:40, punkt 38; vt selle kohta ka 16. novembri 2018. aasta kohtumäärus OT vs. komisjon, T‑552/16, ei avaldata, EU:T:2018:807, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Lõpuks, Euroopa Liidu institutsioonide ametnikud ja teenistujad võivad personalieeskirjade artiklite 90 ja 91 kohaselt Üldkohtus vaidlustada üksnes ametisse nimetava asutuse või ametiisiku ja teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse akte (vt 16. novembri 2018. aasta kohtumäärus OT vs. komisjon, T‑552/16, ei avaldata, EU:T:2018:807, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Käesolevas asjas väidab komisjon oma vastuvõetamatuse vastuväites sisuliselt, et üksnes ametisse nimetamise otsus on huve kahjustav akt, kuna selle on teinud ametisse nimetav asutus, st komisjoni volinike kolleegium, kellele esitati täielik nimekiri isikutest, kes sellele ametikohale kandideerisid. Hageja leiab aga, et enne selle otsuse vastuvõtmist, millest teda pealegi ei teavitatud, võttis ametisse nimetav asutus arvesse üksnes ametisse nimetamise nõuandekomitee (edaspidi „nõuandekomitee“) esitatud kandidaate, jättes kõrvale tema kandidatuuri, mis lükati enne eelvaliku etappi tagasi kui osalemistingimustele mittevastav, mistõttu 11. juuni 2024. aasta e‑kiri kujutab endast tema kandidatuuri lõplikku tagasilükkamist ja seega huve kahjustavat akti.
29
Selle kohta tuleb märkida, et kõrgema juhtkonna ametikohtadele ametnike töölevõtmise menetluse korraldamise kord on ette nähtud 26. oktoobri 2004. aasta ülevaatlikus dokumendis kõrgemate ametnikega seotud poliitika kohta (SEK(2004) 1352/2), mille komisjon on heaks kiitnud (edaspidi „ülevaatlik dokument“). Selle punktis 5.2 on seda menetlust kirjeldatud mitmeetapilisena, mis käesoleval juhul viidi läbi vaba ametikoha teatega.
30
Selle menetluse kohaselt koostab töölevõtmise eest vastutav peadirektoraat menetluse raportööri nõusolekul teate vaba ametikoha kohta ning seejärel avaldatakse see teade pärast seda, kui ametisse nimetav asutus on selle heaks kiitnud (esimene etapp). Seejärel koostab eelvalikukomisjon nimekirja kandidaatidest, kes on avaldatud kriteeriumide alusel kõnealuse ametikoha jaoks kõige sobivamad (teine etapp). Nõuandekomitee teeb eelvalikukomisjoni aruande põhjal kindlaks kandidaadid, kes on kõige sobivamad vestluseks, ning võtab seejärel vastu oma esialgse arvamuse (kolmas etapp). Pärast valitud kandidaatidega vestlemist võtab nõuandekomitee vastu oma arvamuse ja koostab reservnimekirja, millele on lisatud iga kandidaadi hindamislehed (neljas etapp). Nõuandekomitee koostatud reservnimekirja kantud kandidaadid peavad läbima vestlused komisjoni volinike kolleegiumi ühe või mitme liikmega, misjärel nimetab komisjon valituks osutunud kandidaadi kõnealusele ametikohale (viies ja viimane etapp).
31
Sellest tuleneb, et komisjoni volinike kolleegium on kõrgemate ametnike ametisse nimetamiseks pädev ametisse nimetav asutus ja ametisse nimetamise otsus tehakse mitmeetapilise valikumenetluse tulemusel, mille eri etappides koostatakse ettevalmistavad aktid. Seega on põhimõtteliselt ja vastavalt eespool punktides 26 ja 27 viidatud kohtupraktikale üksnes ametisse nimetamise otsus hageja huve kahjustav akt.
32
Kohtupraktikas on siiski juba mööndud, et valikumenetluse ühes etapis vastu võetud otsus võib endast kujutada puudutatud isiku huve kahjustavat akti, kui isik jääb selle tagajärjel ilma võimalusest osaleda selle menetluse hilisemas etapis ja seega igasugusest võimalusest olla ametisse nimetatud vastavas vaba ametikoha menetluses (vt selle kohta 22. aprilli 2015. aasta kohtumäärus ED vs. ENISA, F‑105/14, EU:F:2015:33, punktid 31 ja 32).
33
Käesoleval juhul aga tühistas eelvalikukomisjon hagejaga esialgu kavandatud vestluse pärast seda, kui personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat oli hinnanud osalemistingimustele vastavust. Nimelt, nagu on meenutatud eespool punktis 10, tuli kutse sellele vestlusele lugeda kehtetuks, kuna personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat leidis, et hageja ei vasta eelkõige vaidlusalusele tingimusele.
34
Seega tuleb tõdeda, et pärast 11. juuni 2024. aasta e‑kirja saatmist jäeti hageja valikumenetluse järgmistest etappidest kõrvale, mistõttu see e‑kiri kahjustab tema huve.
35
Kohtuistungil väitis komisjon siiski, et kuigi personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat viib läbi osalemistingimustele vastavuse esialgse analüüsi, oli ainus lõpliku otsuse tegemiseks pädev ametisse nimetav asutus komisjoni volinike kolleegium.
36
Komisjoni sõnul oleksid pärast personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraati menetluses osalenud ametiasutused olnud võimelised analüüsima osalemistingimustele vastavust ja võinud jõuda nimetatud peadirektoraadi omast erineva analüüsini. Teisisõnu oleks eelvalikukomisjonil, nõuandekomiteel või ka komisjoni volinike kolleegiumil olnud võimalus pidada hageja kandidatuuri osalemistingimustele vastavaks, mistõttu ei ole 11. juuni 2024. aasta e‑kiri huve kahjustav akt.
37
Üldkohus leiab käesoleva juhtumi konkreetsetel asjaoludel siiski, et viide sellele pelgale võimalusele ei saa olla piisav argument, et välistada, et 11. juuni 2024. aasta e‑kiri on huve kahjustav akt. Nimelt, arvestades tagajärgi, mis hageja olukorrale tegelikult tekkisid, ja teavet, mida ta sai, peab komisjon esitama tõendid selle kohta, et need eri instantsid, kes peavad osalema valikumenetluses ja vähemalt eelvaliku menetluses, said tegelikult tema kandidatuuri ja analüüsisid tema vastavust osalemistingimustele. Kuna selliseid tõendeid ei ole esitatud, tuleb järeldada, et personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat võttis lõpliku seisukoha selle kohta, kas hageja vastab osalemistingimustele.
38
Samas, mis esiteks puudutab eelvalikukomisjoni, siis eespool punktis 10 mainitud 14. juuni 2024. aasta e‑kirjas kasutatud sõnastus välistab, et see komisjon oleks analüüsinud hageja kandidatuuri vastavust osalemistingimustele, ning viitab isegi sellele, et eelvalikukomisjon pidas end seotuks personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi antud hinnanguga.
39
Teiseks, mis puudutab nõuandekomiteed, siis palus Üldkohus esitada dokumendid viitenumbritega PERS (2024) 65/2 ja PERS (2024) 65/3, et kontrollida, kas nõuandekomiteel ja seejärel komisjoni volinike kolleegiumil oli – nagu väitis komisjon – olemas kõnealusele ametikohale kandideerinute täielik nimekiri, mis on nende osalemistingimustele vastavuse hindamise vältimatu eeldus. Vastuseks esitas komisjon kolm dokumenti:
–
personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi peadirektori 11. juuni 2024. aasta teade, mis edastati komisjoni eelarve ja halduse volinikule (edaspidi „11. juuni 2024. aasta teade“);
–
nõuandekomitee 22. augusti 2024. aasta esialgne arvamus;
–
nõuandekomitee 3. oktoobri 2024. aasta arvamus.
40
11. juuni 2024. aasta teatest nähtub, et seitsmest esitatud kandidatuurist ei vastanud osalemistingimustele ainult hageja oma ning see jäeti komisjoni eelarve ja halduse volinikule edastamata, mida komisjon kinnitas ka kohtuistungil. See tähendab, et volinikule, kes esitas komisjoni volinike kolleegiumile tehtud ettepaneku (vt eespool punkt 12), hageja kandidatuuri ei esitatud.
41
Mis puudutab nõuandekomitee 22. augusti 2024. aasta esialgset arvamust, siis selles esitatud osalemistingimustele vastavate kandidaatide nimekirjas oli lisaks hageja nimele ka sellise isiku nimi, kes oli oma kandidatuuri enne eelvalikutappi tagasi võtnud. Seega oli osalemistingimustele vastavate kandidaatide arv kuue asemel kaheksa. Kui komisjonilt selle arvulise erinevuse kohta kohtuistungil küsiti, möönis ta, et see vastuolu võib tekitada küsimusi, kuid ei esitanud rohkem selgitusi.
42
Seega ei ole komisjon väitnud, et see erinevus on seletatav asjaoluga, et nõuandekomitee analüüsis kõigi kandidaatide vastavust osalemistingimustele ning jõudis personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadist erinevale järeldusele.
43
Igal juhul tuleb tõdeda, et komisjon ei olnud suuteline esitama konkreetseid tõendeid, mis kinnitaksid, et nõuandekomitee oli hageja kandidatuuri tõepoolest saanud, erinevalt komisjoni eelarve ja halduse volinikust, ega seda, et ta tegelikult analüüsis hageja vastavust osalemistingimustele.
44
Lisaks on nõuandekomitee 22. augusti 2024. aasta esialgses arvamuses sõnaselgelt mainitud üksnes nende kahe kandidaadi isikutoimikute kontrollimist, kes olid kutsutud hindamiskeskusesse ja vestlusele ning kelle hulka hageja ei kuulunud.
45
Seega ei võimalda komisjoni esitatud dokumendid ja selgitused järeldada, et nõuandekomitee sai kõik kandideerimisavaldused, ega veelgi vähem, et ta analüüsis uuesti osalemistingimustele vastavust, ega konkreetsemalt seda, et ta hindas hageja kandidatuuri.
46
Nõuandekomitee 22. augusti 2024. aasta esialgses arvamuses esitatud nimekiri näib seega olevat lihtsalt koondnimekiri kõigist kandideerinud isikute nimedest, sõltumata nende vastavusest osalemistingimustele, ning sõnu „osalemistingimustele vastav“ tuleb komisjoni esitatud veenvate selgituste puudumisel mõista näpuveana.
47
Seega ei ole komisjon esitanud tõendeid selle kohta, et nõuandekomitee analüüsis hageja kandidatuuri ja järeldas, et see vastab osalemistingimustele, ning seda vastupidi järeldusele, millele personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat jõudis ja millega eelvalikukomisjon pealegi ilma kontrollimata nõustus.
48
See tõendamine oli vajalik seda enam, et ühelt poolt ei nähtu koonddokumendist, et nõuandekomiteelt oodatakse, et ta analüüsiks kandidaatide vastavust osalemistingimustele, ja teiselt poolt, kuna hageja vestlus eelvalikukomisjoniga tühistati, oli vähetõenäoline, et nõuandekomitee analüüsib sellise kandidaadi kvalifikatsiooni, kelle kohta tal puudub hindamiseks oluline teave.
49
Kolmandaks, mis puudutab komisjoni volinike kolleegiumi, siis arvestades valikumenetluse kulgu, nimelt kõigepealt asjaolu, et hageja kandidatuuri ei edastatud komisjoni eelarve ja halduse volinikule, seejärel asjaolu, et eelvalikukomisjon nõustus personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi järeldusega, ning lõpuks tõendite puudumist selle kohta, et nõuandekomitee analüüsis hageja kandidatuuri, on olemas hulk kaudseid tõendeid, mis võimaldavad mõistlikult kahelda selles, et komisjoni volinike kolleegiumile edastati hageja kandidatuur ja ta analüüsis selle sobivust. Lisaks, nagu on tõdetud eespool punktis 48 nõuandekomitee kohta, ei nähtu esiteks koonddokumendist, et komisjoni volinike kolleegium peaks kontrollima kandidaatide vastavust osalemistingimustele, ja teiseks, kuna ei eelvalikukomisjon ega nõuandekomitee ei viinud läbi vestlust hagejaga, oli vähetõenäoline, et see kolleegium analüüsib hageja kandidatuuri kvalifikatsiooni, mille hindamiseks tal puudub oluline teave.
50
Tuleb aga tõdeda, et komisjon ei ole peale komisjoni volinike kolleegiumi koosoleku protokolli esitanud ühtegi tõendit, mis kinnitaks vastupidist.
51
Asjaolu, et komisjoni volinike kolleegiumi koosoleku protokollis on mainitud, et viimane sai kandidaatide nimekirja, ei ole siiski piisav tõendamaks, et talle tegelikult edastati hageja kandidatuur ja ta analüüsis selle vastavust osalemistingimustele. Nimekirja edastamine ei tähenda nimelt tingimata kandideerimisavalduste tegelikku edastamist, nagu nähtub 11. juuni 2024. aasta teatest, mis sisaldas kandidaatide nimekirja, kuid millega edastati komisjoni eelarve ja halduse volinikule üksnes kandidatuurid, mis vastasid osalemistingimustele.
52
Lisaks tuleb märkida, et 11. juuni 2024. aasta e‑kiri tehti hagejale teatavaks samal päeval kell 16.56 ehk ligikaudu üks tund pärast 11. juuni 2024. aasta teate elektroonilist allkirjastamist kell 15.49; see kinnitab kavatsust teavitada hagejat tema suhtes tehtud otsusest, mis peaaegu samal ajal edastati pädevale volinikule.
53
Käesoleva juhtumi asjaoludel tuleb seega asuda seisukohale, et kuna 11. juuni 2024. aasta e‑kiri kõrvaldas hageja kandidatuuri enne eelvaliku etappi, siis tähendas see e‑kiri tema jaoks valikumenetluse lõppu ning kujutab endast seega tema kandidatuuri lõplikku tagasilükkamist ja järelikult huve kahjustavat akti (edaspidi „vaidlustatud otsus“), mistõttu on tema hagi vastuvõetav.
Hagi ese
54
Kolmandas nõudes palub hageja Üldkohtul vajalikus ulatuses tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus.
55
Kuna kaebuse rahuldamata jätmise otsusel puudub iseseisev sisu, sest sellega üksnes kinnitatakse vaidlustatud otsust, siis tuleb asuda seisukohale, et tühistamisnõuete eesmärk on üksnes tühistada vaidlustatud otsus, mille õiguspärasust tuleb hinnata kaebuse rahuldamata jätmise otsuses sisalduvaid põhjendusi arvesse võttes (vt selle kohta 17. jaanuari 1989. aasta kohtuotsus Vainker vs. parlament, 293/87, EU:C:1989:8, punkt 8, ja 6. juuli 2022. aasta kohtuotsus MZ vs. komisjon, T‑631/20, EU:T:2022:426, punkt 21).
Sisulised küsimused
56
Hageja põhjendab oma hagi kahe väitega, millest esimese kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga ja teise kohaselt on vaba ametikoha teade ja selles teates viidatud normid õigusvastased.
57
Lisaks esitas hageja oma seisukohtades vastuvõetamatuse vastuväite kohta uue väite, et akti vastuvõtjal puudub pädevus.
Uus väide, et akti vastuvõtjal puudub pädevus
58
Oma seisukohtades vastuvõetamatuse vastuväite kohta märkis hageja, et kui Üldkohus peaks sarnaselt komisjoniga asuma seisukohale, et talle vaidlustatud otsusest teatanud isikul puudus selleks pädevus, soovib ta esitada uue tühistamisväite, mis puudutab akti vastuvõtja pädevuse puudumist.
59
Komisjon väitis kohtuistungil, et kui Üldkohus peaks leidma, et 11. juuni 2024. aasta e‑kiri on huve kahjustav akt, siis tuleb tõdeda, et selle vastu võtnud asutusel puudus pädevus.
60
Sellega seoses tuleb meenutada, et huve kahjustava akti vastuvõtja pädevuse puudumine kujutab endast avalikul huvil põhinevat väidet, mille liidu kohus peab vajaduse korral omal algatusel tõstatama (vt 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Putterie-De-Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika) ning millele võib tugineda menetluse kõigis etappides (vt 26. juuni 2024. aasta kohtuotsus Paraskevaidis vs. nõukogu ja komisjon, T‑698/21, EU:T:2024:425, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
61
Käesolevas asjas võttis vaidlustatud otsuse vastu personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi üksuse „HR.02 – Executive Staff“ töötaja. Nagu on märgitud eespool punktis 31, on kõrgemate ametnike ametisse nimetamiseks pädev ametisse nimetav asutus komisjoni volinike kolleegium.
62
Hagi vastuvõetavuse analüüsist nähtub küll, et tegelikult ei analüüsinud eelvalikukomisjon, nõuandekomitee ega komisjoni volinike kolleegium kandidaatide vastavust osalemistingimustele, vaid see ülesanne anti personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadile.
63
Lisaks, nagu on järeldatud eespool punktis 53, tähistas vaidlustatud otsus hageja jaoks valikumenetluse lõppu.
64
Nii võib tunduda, et komisjoni volinike kolleegium on delegeerinud personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadile oma pädevuse vaadata läbi kandidaatide vastavus osalemistingimustele ja lükata need kandidatuurid valikumenetluse selles etapis tagasi.
65
Tuleb siiski meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt volituste delegeerimist ei eeldata, ja isegi kui volituste delegeerimine on lubatud, peab volitusi delegeeriv asutus tegema sõnaselge otsuse nende üleandmise kohta (vt selle kohta 13. juuni 1958. aasta kohtuotsus Meroni vs. Ülemamet, 9/56, EU:C:1958:7, lk 42–44, 46 ja 47) ja delegeerimine võib puudutada üksnes täpselt määratletud täitevvolitusi (vt selle kohta 26. mai 2005. aasta kohtuotsus Tralli vs. EKP, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, punkt 43).
66
Tuleb aga tõdeda, et käesoleval juhul see nii ei olnud.
67
Lisaks tuleb märkida, et käesolev kohtuasi erineb kohtuasjast, milles tehti 22. aprilli 2015. aasta kohtumäärus ED vs. ENISA (F‑105/14, EU:F:2015:33, punkt 31), mida on mainitud eespool punktis 32. Nimelt võttis viimati nimetatud kohtuasja puhul huve kahjustava akti vastu pädev asutus, kuna see akt sisaldas teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse seisukohta hageja kandidatuuri tagasilükkamise kohta valikumenetluse esimeses etapis pärast seda, kui valikukomisjon oli seda üksikasjalikult hinnanud.
68
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse võttis vastu asutus, kellel puudus selleks pädevus, mistõttu tuleb see tühistada.
69
Korrakohase õigusemõistmise huvides tuleb selleks, et teha kindlaks õige õiguslik raamistik, milles komisjon peab vastavalt ELTL artiklile 266 võtma käesoleva kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed, siiski käsitleda ka hageja esimest väidet.
Esimene väide, et on tehtud ilmne hindamisviga ja rikutud õigusnormi
70
Hageja leiab, et ametisse nimetav asutus tegi ilmse hindamisvea, kuna ta eiras vaba ametikoha teadet ja selles viidatud norme. Nimelt oleks ametisse nimetav asutus pidanud tõlgendama neid nii, et vaidlusalune tingimus ei olnud kohaldatav sellisel juhul nagu tema oma. Sellist väidet tuleb käsitada nii, et sellega väidetakse ka, et on rikutud õigusnormi.
71
Sellega seoses märgib hageja esiteks, et komisjoni 15. juuni 2016. aasta otsus C(2016) 3288 (final) keskastme juhtide kohta (edaspidi „keskastme juhte käsitlev otsus“), milles on kindlaks määratud kriteeriumid, mis võimaldavad asuda seisukohale, et tegemist on „keskastme juhi ülesannetega“, ei ole nõustajate suhtes kohaldatav, nagu nähtub selle otsuse artikli 2 lõikest 3.
72
Teiseks märgib hageja, et komisjoni 7. juuni 2016. aasta otsus C(2016) 3214 (final) nõustaja ülesannete kohta (edaspidi „nõustajaid käsitlev otsus“) jätab vastavalt selle artiklile 1 oma kohaldamisalast välja õigustalituse õigusnõustajad.
73
Hageja tuletab sellest kaks erinevat stsenaariumi.
74
Esimese stsenaariumi kohaselt tuleks asuda seisukohale, et kuna nõustajaid käsitlev otsus ei ole kohaldatav õigustalituse õigusnõustajate suhtes, on nende suhtes kohaldatav keskastme juhte käsitlev otsus. Sellisel juhul tuleks õigustalituse erilist struktuuri arvesse võttes pidada õigusnõustajat üksuse juhatajaks.
75
Kuna ametisse nimetav asutus ei käsitanud hagejat, kes on õigustalituse õigusnõunik, üksuse juhatajana, tuleb vaidlustatud otsus tühistada keskastme juhte käsitleva otsuse eiramise tõttu.
76
Teise stsenaariumi kohaselt jäetaks õigustalituse õigusnõustajad välja nii keskastme juhte käsitleva otsuse kui ka nõustajaid käsitleva otsuse kohaldamisalast. See tähendab, et õigustalituse õigusnõustaja ametikohta ei reguleeri ükski konkreetne õigusakt ei vastava rolli ega kõrgema juhtkonna ametikohtade valikumenetluses osalemise võimaluse osas.
77
Sellisel juhul ei oleks vaidlustatud otsust saanud vastu võtta keskastme juhte käsitleva otsuse alusel ning ametisse nimetav asutus oleks pidanud konkreetselt hindama, kas hagejal olid kõnealuse ametikoha jaoks nõutavad juhtimisoskused ja kogemused.
78
Järelikult eiras ametisse nimetav asutus vaba ametikoha teadet ja selles viidatud norme, kui ta kohaldas hageja suhtes automaatselt vaidlusalust tingimust, ilma et ta oleks kontrollinud, kas tema pädevust ja kogemust saab pidada samaväärseks nendega, mis on ette nähtud keskastme juhi ametikoha puhul.
79
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu. Eelkõige väidab ta, et õigustalituse õigusnõustajad ei ole keskastme juhte käsitleva otsuse kohaldamisalast välja jäetud mitte „juhul, kui“ nad ei täida juhtimisülesandeid, vaid „kuna“ nad ei täida selliseid ülesandeid. Keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõike 3 sellist tõlgendust kinnitab selle otsuse ingliskeelne versioon, milles on kasutatud sõna „as“, ja saksakeelne versioon, milles kasutatakse sõna „da“.
80
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on teate vaba ametikoha kohta eesmärk esiteks teavitada huvitatud isikuid nii täpselt kui võimalik täidetavale ametikohale pääsemise nõuetest, et nad saaksid hinnata, kas neil on mõtet kandideerida, ning teiseks määrata kindlaks õigusraamistik, mille alusel kandidaatide kvalifikatsiooni võrdlevalt hinnatakse. Teine eesmärk tähendab, et tuuakse välja piisavalt täpsed nõuded selleks, et oleks võimalik võrdlev hindamine läbi viia ja tehtud valikut põhjendada (vt 1. juuni 2022. aasta kohtuotsus OG vs. EDA, T‑632/20, ei avaldata, EU:T:2022:308, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika). Kohtupraktika kohaselt kujutavad nii vaba ametikoha teadete kokkuvõttes esitatud üldtingimused kui ka asjaomase ametikohaga seotud eritingimused endast vaba ametikoha teates nõutud tingimusi (7. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Duym vs. nõukogu, T‑549/17, ei avaldata, EU:T:2019:72, punkt 60).
81
Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ametisse nimetavale asutusele ametisse nimetamisel antud ulatusliku kaalutlusõiguse kasutamine eeldab kandideerimistoimikute hoolikat läbivaatamist ja vaba ametikoha teates esitatud nõuete täpset järgimist, mistõttu peab ametisse nimetav asutus kõrvale jätma kõik kandidaadid, kes nendele nõuetele ei vasta. Teade vaba ametikoha kohta kujutab endast nimelt ametisse nimetava asutuse poolt iseendale kehtestatud õigusraamistikku, mida ta peab hoolikalt järgima (18. märtsi 1993. aasta kohtuotsus parlament vs. Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, punktid 15 ja 16; 12. mai 1998. aasta kohtuotsus Wenk vs. komisjon, T‑159/96, EU:T:1998:86, punkt 63, ja 9. juuli 2019. aasta kohtuotsus VY vs. komisjon, T‑253/18, ei avaldata, EU:T:2019:488, punkt 20).
82
Käesolevas asjas tuleb märkida, et nagu on sisuliselt täpsustatud eespool punktis 6, sisaldas vaba ametikoha teade osalemistingimuste rubriiki, milles oli hüperlink komisjoni siseveebi lehele pealkirjaga „Juhi ametikohad: osalemistingimused“.
83
Vaidlusalune tingimus, mida on mainitud eespool punktis 6, on seal selgelt esitatud, nimelt et osaleda saavad eelkõige „palgaastme AD 14 ametnikud, kes töötavad (või on töötanud) keskastme juhi ametikohal vähemalt [kaks] aastat“.
84
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi hageja vaidleb vastu asjaolule, et tema kandidatuuri hinnati vaidlusaluse tingimuse alusel, heidab ta tegelikult ametisse nimetavale asutusele ette, et viimane ei võtnud selle hindamisel, kas ta vastab vaidlusalusele tingimusele, arvesse tema erilist õigusnõustaja staatust, pädevust ega juhtimisalast kogemust.
85
Kuna vaidlusalune tingimus kuulub vaba ametikoha teate õigusraamistikku, oli see hageja suhtes igal juhul kohaldatav, kuna ta esitas oma kandidatuuri kõnealusele ametikohale.
86
Käesolevas asjas tuleb märkida, et ametisse nimetav asutus leidis kaebuse rahuldamata jätmise otsuses kõigepealt, et hageja kui meeskonnajuhi asetäitja ülesandeid ei saa pidada samaväärseks meeskonna alalise ja pideva juhtimisega keskastme juhte käsitleva otsuse tähenduses, ning seejärel, et keskastme juhte käsitlev otsus välistab selle kohaldamise õigusnõustajate suhtes. Lõpuks leidis ta, et vaatamata hageja ulatuslikule töökogemusele komisjonis, ei ole ta omandanud juhtimiskogemust, mis on nõutav, et kvalifitseeruda kõnealusele ametikohale.
87
Hageja väidab esimese võimalusena, et õigustalituse õigusnõustajaid tuleb kohelda üksuste juhatajatena, kuna neid ei ole keskastme juhte käsitleva otsuse kohaldamisalast välja jäetud. Teise võimalusena, kui asuda seisukohale, et õigustalituse õigusnõustajad jäetakse välja keskastme juhte käsitleva otsuse kohaldamisalast, tekiks nende suhtes õiguslik vaakum, kuna nad on välja jäetud ka nõustajaid käsitlevast otsusest. Sellisel juhul oleks ametisse nimetav asutus pidanud konkreetselt hindama, kas hagejal olid kõnealuse ametikoha jaoks nõutavad juhtimisoskused ja -kogemus.
88
Mis puudutab küsimust, kas õigustalituse õigusnõustajad kuuluvad keskastme juhte käsitleva otsuse kohaldamisalasse, siis tuleb ühelt poolt märkida, et keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 1 teises lõigus on sätestatud, et „[k]äesolevat otsust kohaldatakse kõikide komisjoni osakondade ja komisjonile halduslikult alluvate osakondade suhtes“. Seega on see kohaldatav õigusteenistuse suhtes.
89
Teiselt poolt tuleneb keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikest 3, et „[j]uhul, kui nõustajad ei täida juhtimisülesandeid, jäävad nad [selle] otsuse kohaldamisalast välja“.
90
Sellega seoses väidab hageja sisuliselt esiteks, et „nõustajate“ all tuleb mõista nõustajaid, keda puudutab nõustajaid käsitlev otsus, mis välistab õigustalituse õigusnõustajad. Teiseks on välistatud üksnes nõustajad, kes ei täida juhtimisülesandeid.
91
Komisjon ei võta seisukohta küsimuses, kas nõustajaid käsitlev otsus on asjakohane mõiste „nõustaja“ mõistmiseks keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõike 3 tähenduses. Ta väidab siiski, et õigusnõustajad kuuluvad „nõustaja või samaväärse“ ametikoha alla ning et nõustajad, nagu ka õigusnõustajad, ei täida juhtivaid ülesandeid, mistõttu on nad keskastme juhte käsitleva otsuse kohaldamisalast välja jäetud. Lisaks järeldab ta eri tekstidest ja kohtupraktikast, et komisjoni volinike kolleegiumile oli selge, et õigusteenistuse õigusnõustaja ei ole üksuse juhatajaga samaväärne. See järeldus, millele lisandub õigusnõustajate väike arv, selgitab komisjoni sõnul asjaolu, et neid ei ole keskastme juhte käsitlevas otsuses mainitud.
92
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta nii selle sõnastust kui ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa kõnealune õigusnorm on. Ka liidu õigusnormi tekkelugu võib anda asjakohast teavet selle normi tõlgendamiseks (2. septembri 2021. aasta kohtuotsus CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, punkt 31; vt selle kohta ka 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus AM vs. EIP, T‑134/19, EU:T:2021:119, punkt 60).
93
Kõigepealt tuleb tõdeda, et keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõige 3 jätab selle otsuse kohaldamisalast välja „nõustajad“, mitte „nõustajad või nendega samaväärsed töötajad“, kelle nimetust see ametikoha liik siiski kannab, nagu nähtub personalieeskirjade I lisast ja personalieeskirjade XIII lisa artiklist 30, aga ka komisjoni 16. detsembri 2013. aasta otsusest C(2013) 8979 (lõplik) ametikohtade liikide ja ametinimetuste kohta.
94
Järgmiseks on tõsi, et keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikes 3 ei ole selle mõiste määratlemiseks sõnaselgelt viidatud nõustajaid käsitlevale otsusele. Nende kahe otsuse vastuvõtmise kontekst ning nõustajaid käsitleva otsuse eesmärk võimaldavad siiski asuda seisukohale, et „nõustajate“ all sooviti keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikega 3 viidata nõustajatele, nagu need on määratletud nõustajaid käsitlevas otsuses.
95
Siinkohal tuleb ühelt poolt seoses keskastme juhte käsitleva otsuse ja teiselt poolt nõustajaid käsitleva otsuse vastuvõtmise kontekstiga meenutada, et need võeti vastu ühenädalase vahega, st nõustajaid käsitlev otsus 7. juunil 2016 ja keskastme juhte käsitlev otsus 15. juunil 2016, mõlemad on osa komisjoni üldisest talendijuhtimisstrateegiast (vt keskastme juhte käsitleva otsuse põhjendus 1 ja nõustajaid käsitleva otsuse põhjendus 2) ning nende eesmärk oli võtta arvesse 1. jaanuaril 2014 jõustunud muudetud ametijuhendit (keskastme juhte käsitleva otsuse põhjendus 8 ja nõustajaid käsitleva otsuse põhjendus 1).
96
Nõustajaid käsitlev otsus ja keskastme juhte käsitlev otsus moodustavad seega komisjoni poolt oma personali juhtimiseks vastu võetud ühiste normide kogumi. Seda kinnitab 31. juuli 2017. aasta teatise komisjonile C(2017) 5231 (mis käsitleb komisjoni peadirektoraatide ja teenistuste organisatsiooniskeeme) rakendamise suuniste punkt 2, milles on täpsustatud, et suuniseid, mis on antud juhtimis- ja nõustamisülesannete rolli ja positsiooni kohta, tuleb tõlgendada koos keskastme juhte ja nõustajaid käsitlevate otsuste sätetega.
97
Teiselt poolt, mis puudutab nõustajaid käsitleva otsuse eesmärki, siis tuleb märkida, et selle põhjendusest 2 nähtub sõnaselgelt, et komisjon soovis „selgemalt eristada keskastme juhtide ja ekspertide karjääri“.
98
Seda eesmärki on meenutatud ka 31. juuli 2017. aasta teatise komisjonile C(2017) 5231 (final), mis käsitleb komisjoni peadirektoraatide ja teenistuste organisatsiooniskeeme, punktis 3.3. Nimelt nähtub sellest, et nõustajaid käsitleva otsusega „ajakohastati nõustajaid käsitlevat poliitikat osana oma üldisest talendijuhtimisstrateegiast, eristades selgelt üksuse juhataja karjääri nõustaja karjäärist“.
99
Keskastme juhte käsitleva otsuse vastuvõtmise kontekstist, sealhulgas nõustajaid käsitleva otsuse eesmärgist, nähtub, et keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikega 3 sooviti viidata nõustajatele, keda peetakse silmas nõustajaid käsitlevas otsuses.
100
Komisjoni mainitud asjaolu, et volinike liikmete kolleegiumile oli selge, et õigusnõustaja ametikoht ei ole üksuse juhi ametikohaga samaväärne, ega ka asjaolu, et õigusteenistuse õigusnõustajaid on vähe, ei saa vastupidi komisjoni väidetule selgitada, et õigusnõustajaid ei ole keskastme juhtide otsuses sõnaselgelt mainitud.
101
Nimelt nähtub ühelt poolt nii komisjoni 16. detsembri 2013. aasta otsusest C(2013) 8979 (final) ametikohtade liikide ja ametinimetuste kohta kui ka 16. juuli 2015. aasta kohtuotsusest EJ jt vs. komisjon (F‑112/14, EU:F:2015:90, punktid 42 ja 63), mida komisjon nende argumentide põhjendamiseks mainis, et mõiste „nõustaja“ piirdub teatud liiki ametikohaga ning et on olemas laiem rubriik „nõunik või samaväärne“, mis hõlmab mitut liiki ametikohti, sealhulgas õigustalituse õigusnõustaja ametikohta.
102
Teiselt poolt, kuigi õigustalituse õigusnõustajate arv oli väike, oli õigustalituse õigusnõustajate eripära hästi teada, kuna nad jäeti nõustajaid käsitlevast otsusest selle otsuse artikli 1 kohaselt sõnaselgelt välja.
103
Seega, komisjoni volinike kolleegium teadis või pidi teadma keskastme juhti käsitleva otsuse vastuvõtmise ajal, et mõiste „nõustaja“ ei hõlma õigusteenistuse õigusnõustajaid ja et selleks, et nimetatud otsuse artikli 2 lõikes 3 ette nähtud erand neid puudutaks, oleks pidanud kasutama mõistet „nõunik või samaväärne“.
104
Vastupidi sellele, mida järeldab hageja, ei tähenda see siiski, et õigusteenistuse õigusnõustajaid tuleb automaatselt käsitada üksuse juhtidena.
105
Ülesanded, mida üldjuhul peetakse keskastme juhtide ülesannete hulka kuuluvaks, on loetletud keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikes 1. Tegemist on üksuse ja osakonna juhataja, aga ka liikmesriikide esinduse juhi ja rakkerühma juhi ülesannetega. Seega ei ole seal mainitud õigusnõustaja ülesandeid.
106
Kuivõrd õigustalituse õigusnõustajad ei kuulu ühte keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikes 1 nimetatud kategooriatest, peavad nad vastama selles sättes ette nähtud kahele tingimusele, et neid saaks pidada keskastme juhi ülesandeid täitvaks.
107
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja esitatud asjaolu – millele komisjon pealegi vastu vaidleb –, et õigustalituse õigusnõustajate suhtes kohaldatakse üksuste juhatajate suhtes kohaldatavaga sarnast valikumenetlust. Nimelt ei tähenda kohtupraktika kohaselt pelk asjaolu, et töötaja on nimetatud „õigusnõustajaks“ personalieeskirjade artikli 4 ja artikli 29 lõike 1 punkti a alusel läbi viidud valikumenetluses ja kooskõlas keskastme juhte käsitleva otsusega, seda, et ta on tegelikult täitnud keskastme või kõrgema astme juhi ülesandeid (vt selle kohta analoogia alusel 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus EJ jt vs. komisjon, F‑112/14, EU:F:2015:90, punktid 20, 68 ja 74).
108
Lõpuks, nagu komisjon nii kostja vastuses kui ka kohtuistungil möönis, on oluline kontrollida, kas komisjoni töötaja täidab ka tegelikult keskastme juhtide ülesandeid keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõike 1 tähenduses.
109
Nimelt tuleb esiteks märkida, et keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikes 1 on märgitud, et „keskastme juhtide hulka kuuluvad kõik isikud, kes on määratud ametikohale, mis samal ajal vastab neile kahele kriteeriumile“, ja seega mitte ainult järgnevalt kindlaks määratud kategooriad, mida on meenutatud eespool punktis 105.
110
Teiseks on 31. juuli 2017. aasta teatise komisjonile C(2017) 5231 (final), mis käsitleb komisjoni peadirektoraatide ja teenistuste organisatsiooniskeeme, punktis 3.1 ette nähtud, et erandjuhtudel võib juhi ametikoht eksisteerida väljaspool peadirektoraati, direktoraati või üksust.
111
Neil asjaoludel ei takista põhimõtteliselt miski sellisel isikul nagu hageja üritada tõendada, et ta vastab keskastme juhte käsitleva otsuse artikli 2 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
112
Seega rikkus ametisse nimetav asutus õigusnormi, kui ta leidis, et õigustalituse õigusnõustajad on keskastme juhte käsitlevast otsusest välja jäetud samamoodi nagu nõustajaid käsitlevas otsuses nimetatud nõustajad.
113
Kuna vaidlustatud otsuse võttis vastu asutus, kellel puudus pädevus, nagu on tõdetud eespool punktis 68, ei ole seevastu vaja analüüsida, kas ametisse nimetav asutus kontrollis konkreetselt, kas hageja täitis keskastme juhi ülesandeid ja kas ta tegi selle analüüsi käigus ilmse hindamisvea.
114
Kõike eeltoodut arvestades tuleb käesolev hagi rahuldada.
Kohtukulud
115
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kohtukulud hüvitama, kui vastaspool on seda nõudnud.
116
Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja mõista komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Komisjoni personali ja julgeoleku peadirektoraadi 11. juuni 2024. aasta e‑kirjas sisalduv otsus, millega lükati tagasi Friedrich Erlbacheri kandidatuur Euroopa Komisjoni põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi direktori ametikohale (AD 14 / AD 15).
2.
Mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Svenningsen
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 11. märtsil 2026 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.