62012CC0272
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 18. juulil 2013 (
1
)
Kohtuasi C‑272/12 PEuroopa Komisjon
versus
Iirimaa,
Prantsuse Vabariik,
Itaalia Vabariik,
Eurallumina SpA, Aughinish Alumina Ltd
„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — Vaidlustatud meetme seostatavus — Aktsiisivabastus — Mineraalõlid — Maksualaste õigusaktide ühtlustamise ja riigiabi kontrolli omavaheline seos — Õiguskindluse põhimõte — Õiguspärasuse eeldamine”
1.
Käesolev kohtuasi peaks võimaldama Euroopa Kohtul hinnata, kas Euroopa Liidu Üldkohus tõstatas omal algatusel väite, mida ta poleks saanud tõstatada.
2.
Euroopa Kohus peab selles kohtuasjas otsuse tegema juba teist korda. Euroopa Komisjon on uuesti esitanud apellatsioonkaebuse Üldkohtu 21. märtsi 2012. aasta otsuse Iirimaa jt vs. komisjon (
2
) peale, millega Üldkohus tühistas uuesti komisjoni 7. detsembri 2005. aasta otsuse 2006/323/EÜ (
3
).
3.
Selles viimases otsuses kvalifitseeris komisjon ühisturuga kokkusobimatuks riigiabiks mineraalõlide aktsiisivabastused, mida olid teinud Prantsuse Vabariik, Iirimaa ja Itaalia Vabariik. Need maksuvabastused oli vastavalt aktsiisimaksu valdkonnas asjakohastele direktiividele mitu aastat varem heaks kiitnud Euroopa Liidu Nõukogu komisjoni ettepanekul.
4.
Komisjon andis ka korralduse see abi tagasi nõuda alates ametliku uurimismenetluse algatamise teate avaldamisest Euroopa Liidu Teatajas, leides, et enne seda kuupäeva oli see tekitanud abi saajates õiguspärase ootuse.
5.
Üldkohus tühistas vaidlustatud kohtuotsuses vaidlusaluse otsuse, leides, et nõukogu heakskiitvad otsused, millest viimane oli otsus 2001/224/EÜ (
4
), takistasid põhimõtteliselt seda, et komisjon saaks vaidlustatud otsuses seostada eespool nimetatud vaidlusaluseid vabastusi asjassepuutuvate liikmesriikidega, ning seega seda, et ta saaks need vabastused kvalifitseerida riigiabiks ja kohustada need osaliselt tagasi nõudma. Ta tuvastas, et juhtumi eriomastel asjaoludel rikuti vaidlusaluse otsusega õiguskindluse põhimõtet ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtet, sest sellega seati otseselt kahtluse alla kõnesolevate liikmesriikide poolt kuni 31. detsembrini 2003 tehtud vaidlusaluste vabastuste kehtivus ning kaudselt, kuid kindlalt nõukogu heakskiitvate otsuste ‐ millest viimane on otsus 2001/224 ‐ kehtivus ja toime.
6.
Komisjon põhjendab oma vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise nõuet eelkõige väitega, et Üldkohus tühistas vaidlusaluse otsuse niisuguse omal algatusel tõstatatud väite alusel, et vaidlusaluseid maksuvabastusi ei saa seostada liikmesriikidega ‐ mida Üldkohus ei saanud komisjoni arvates aga tõstatada omal algatusel ja mis oli selle tühistamise tõeline põhjus.
7.
Mina pooldan käesolevas ettepanekus komisjoni väidet ning teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et Üldkohus tõstatas tõesti omal algatusel väite, mida ta ei saanud tõstatada, ja näitan, et ainuüksi see tõdemus õigustab vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
I. Õiguslik raamistik
A. Riigiabikavad
8.
EÜ artikli 87 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui [EÜ asutamislepingus] ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
9.
EÜ artikkel 88 näeb ette:
„1.   Koostöös liikmesriikidega kontrollib komisjon pidevalt kõiki neis riikides olemasolevaid abisüsteeme. Ta paneb liikmesriikidele ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks või toimimiseks.
2.   Kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul.
[…]
3.   Komisjoni informeeritakse kõikidest plaanidest abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse. Kui komisjon arvab, et mingi selline plaan ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi, algatab ta viivitamata lõikes 2 ettenähtud menetluse. Asjassepuutuv liikmesriik ei tohi rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui nimetatud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus.”
B. Maksualaste õigusaktide ühtlustamist käsitlevad õigusnormid
1. Mineraalõlide aktsiisimaksu käsitlevad direktiivid
10.
Mineraalõli aktsiisimakse on käsitletud mitmes direktiivis, nimelt nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivis 92/81/EMÜ mineraalõlidele kehtestatud aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (
5
), nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivis 92/82/EMÜ, mis käsitleb mineraalõlide aktsiisimäärade ühtlustamist (
6
), ja nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivis 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (
7
), millega tunnistati direktiivid 92/81 ja 92/82 kehtetuks alates 31. detsembrist 2003.
11.
Mis puudutab direktiivi 92/81, siis selle artikli 8 lõige 4 oli sõnastatud järgmiselt:
„Nõukogu võib komisjoni ettepanekul ühehäälselt lubada liikmesriigil kehtestada täiendava maksuvabastuse või -vähenduse teatavatel poliitilistel kaalutlustel.
Liikmesriik, kes soovib sellist meedet rakendada, teatab sellest komisjonile ja esitab talle kogu asjakohase ja vajaliku teabe. Komisjon teatab kavandatavatest meetmetest teistele liikmesriikidele ühe kuu jooksul.
Kavandatav vabastus või vähendatud maksumäär loetakse nõukogu poolt lubatuks, kui kahe kuu jooksul alates teiste liikmesriikide teavitamisest teises lõigus sätestatud korras ei ole komisjon ega ükski liikmesriik taotlenud, et nõukogu kõnesoleva küsimuse läbi vaataks.” [Siin ja edaspidi on viidatud direktiivi tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
12.
Selle direktiivi artikli 8 lõige 5 nägi ette:
„Kui komisjon leiab, et lõikes 4 nimetatud maksuvabastust või ‑vähendust ei või enam kohaldada eelkõige ebaausa konkurentsi, siseturu toimimise moonutamise või ühenduse keskkonnakaitsepoliitikaga seonduvatel kaalutlustel, teeb ta nõukogule asjakohased ettepanekud. Nõukogu teeb nende ettepanekute põhjal ühehäälse otsuse.”
13.
Direktiivi 92/82 artiklis 6 on sätestatud, et raske kütteõli aktsiisi miinimummäär, mida riigid peavad kohaldama alates 1. jaanuarist 1993, on 13 eurot 1000 kg kohta.
14.
Direktiivi 2003/96 artikli 2 lõike 4 punkti b teises taandes oli ette nähtud, et direktiivi ei kohaldata kahesuguse kasutusega energiatoodete ehk selliste toodete suhtes, mida kasutatakse nii kütteainena kui ka muul otstarbel kui mootorikütusena või kütteainena. Alates selle direktiivi jõustumisest 31. detsembril 2003 ei kohaldata seega enam alumiiniumoksiidi tootmisel kasutatava raske kütteõli suhtes aktsiisimaksu alammäära. Lisaks oli direktiivi 2003/96 artikli 18 lõike 1 kohaselt liikmesriikidel lubatud nõukogu eelneva läbivaatuse tingimusel kuni 31. detsembrini 2006 jätkuvalt kohaldada maksuvähendust või ‑vabastust, mis oli sätestatud II lisas, milles on ette nähtud Gardanne’i ja Shannoni piirkonnas ning Sardiinias alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatava raske kütteõli vabastamine aktsiisist.
2. Otsus 2001/224
15.
Otsuse 2001/224 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriikidel on lubatud selle otsuse I lisas loetletud aktsiisimaksu vähendatud määri ja aktsiisivabastusi edasi kohaldada.
16.
Otsuse preambuli põhjendus 5 on järgmine:
„Käesolev otsus ei piira ühegi menetluse tulemust, mida võidakse algatada seoses ühtse turu toimimise moonutamisega, eelkõige asutamislepingu artiklite 87 ja 88 alusel. See ei vabasta liikmesriike kohustusest teatada komisjonile võimalikest riigiabi juhtudest asutamislepingu artikli 88 alusel.”
II. Vaidluse taust
17.
Iirimaa vabastas alates 1983. aastast, Itaalia Vabariik alates 1993. aastast ja Prantsuse Vabariik alates 1997. aastast aktsiisimaksust mineraalõlid, mida kasutati alumiiniumoksiidi tootmiseks vastavalt Shannoni piirkonnas, Sardiinias ja Gardanne’i piirkonnas.
18.
Nendeks maksuvabastusteks andis nõukogu loa vastavalt otsustega 92/510/EMÜ (
8
), 93/697/EÜ (
9
) ja 97/425/EÜ (
10
). Nõukogu pikendas neid lubasid mitu korda, viimati otsusega 2001/224 kuni 31. detsembrini 2006.
19.
Kolme 30. oktoobri 2001. aasta otsusega, mis avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas 2. veebruaril 2002 (
11
), algatas komisjon iga kõnesoleva maksuvabastuse suhtes EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse. Selle menetluse tulemusena tegi komisjon vaidlusaluse otsuse.
20.
Vaidlusaluse otsuse resolutsioonis on märgitud eelkõige, et kuni 31. detsembrini 2003 tehtud vaidlusalused maksuvabastused kujutavad endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning et ajavahemikul 2002. aasta 3. veebruarist kuni 2003. aasta 31. detsembrini antud abi on ühisturuga kokkusobimatu ulatuses, milles saajad ei olnud maksnud raske kütteõli aktsiisi vähemalt määraga 13,01 eurot 1000 kg kohta, ja seega tuleb see abi nendel kolmel asjaomasel riigil tagasi nõuda.
III. Menetlus enne vaidlustatud kohtuotsust
21.
Nende juhtumite Üldkohtu ja Euroopa Kohtu poolse esmase analüüsi osas viitan vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 25‐43.
IV. Vaidlustatud kohtuotsus
22.
Üldkohus tühistas vaidlustatud kohtuotsusega vaidlusaluse otsuse osas, milles tuvastatakse või tuginetakse asjaolule, et alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatava mineraalõli aktsiisimaksust vabastamised Prantsuse Vabariigi, Iirimaa ja Itaalia Vabariigi poolt kuni 31. detsembrini 2003 kujutavad endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ning milles on neid liikmesriike kohustatud võtma kõiki vajalikke meetmeid, et need maksuvabastused nende saajatelt tagasi nõuda ulatuses, milles need saajad ei ole maksnud raske kütteõli aktsiisi vähemalt määraga 13,01 eurot 1000 kg kohta.
23.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 märkis Üldkohus, et menetlusökonoomia kaalutlustel peab ta kohaseks analüüsida kõigepealt väiteid ja argumente, mis puudutavad õiguskindluse ja/või liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtete rikkumist. Nendes väidetes ja argumentides heitsid hagejad sisuliselt komisjonile ette, et ta muutis osaliselt kehtetuks õiguslikud tagajärjed, mis tulenesid nõukogu heakskiitvatest otsustest ‐ millest viimane on otsus 2001/224 ‐, mis lubasid liikmesriikidel neid vabastusi kohaldada kuni 31. detsembrini 2006.
24.
Olles meenutanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59‐62 kohtupraktikat, mis käsitleb õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid, analüüsis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 63‐74 aktsiisimaksu käsitlevate normide ja riigiabi valdkonda reguleerivate normide omavahelise seose küsimust.
25.
Ta meenutas Euroopa Ühenduse meetmeid, mille eesmärk on kõrvaldada mitu erinevat siseturu nõuetekohast toimimist kahjustavat moonutuseliiki nendes kahes valdkonnas, ning lähtus seisukohast, et maksualaste õigusaktide ühtlustamist käsitlevatel normidel, eriti nendel, mis puudutavad aktsiise, ning riigiabi reguleerivatel normidel on sama eesmärk – edendada siseturu nõuetekohast toimimist, võideldes muu hulgas konkurentsimoonutustega. Üldkohus leidis, et arvestades nende ühist eesmärki, tingib nende erinevate normide ühetaoline rakendamine – erinevalt sellest, mida väidab komisjon –, et mõistel „konkurentsimoonutus” on nii riigisiseste maksualaste õigusaktide ühtlustamise valdkonnas kui ka riigiabi reeglite valdkonnas sama ulatus ja tähendus.
26.
Ta märkis, et riigisiseste maksualaste õigusaktide ühtlustamist käsitlevate normidega, eriti nendega, mis puudutavad aktsiise ja on sätestatud EÜ artiklis 93 ja direktiivis 92/81, pannakse liidu institutsioonidele – st komisjonile, kes teeb ettepaneku, ja nõukogule, kes kehtestab – expressis verbis vastutus hinnata seda, kas esineb konkurentsimoonutus, et selle põhjal otsustada, kas lubada liikmesriigil kohaldada ühtlustatud aktsiisivabastust või jätkata selle kohaldamist.
27.
Seejärel viitas Üldkohus EÜ artikli 87 lõiget 1 käsitlevale kohtupraktikale, milles on silmas peetud liikmesriikide otsuseid, millega ettevõtjatele või teistele isikutele antakse riigi enda majanduslikke ja sotsiaalseid eesmärke silmas pidades ühepoolsete ja autonoomsete otsustega ressursse või eeliseid, mille eesmärk on aidata kaasa soovitud majanduslike või sotsiaalsete eesmärkide saavutamisele. Ta märkis, et selleks, et neid eeliseid saaks kvalifitseerida „abiks” selle õigusnormi tähenduses, peab neid saama riigiga seostada.
28.
Lähtudes nendest põhimõtetest ja nõuetest, lükkaski Üldkohus eelkõige tagasi komisjoni argumendi, et võttes arvesse otsuse 2001/224 põhjendust 5, oli otsus 2001/224 vajalik, kuid ebapiisav tingimus selleks, et asjaomased liikmesriigid saaksid teha vaidlusalused maksuvabastused. Üldkohus järeldas sellest, et selles põhjenduses ei saa olla peetud silmas niisugust juhtumit nagu käesolev, mil liikmesriigid kohaldavad aktsiisivabastusi, järgides lihtsalt liidu institutsiooni välja antud luba, vastasel juhul kahjustab see õiguskindluse põhimõttest tulenevat nõuet tagada erinevate liidu õigusnormide ühetaoline kohaldamine.
29.
Üldkohus märkis, et komisjon ei ole kunagi kasutanud volitusi, mis tal direktiivi 92/81 artikli 8 lõike 5 või ka EÜ artiklite 230 ja 241 kohaselt on, et saavutada heakskiitvate otsuste kehtetuks muutmine või muutmine, nende otsuste tühistamine või direktiivi 92/81 õigusvastaseks tunnistamine.
30.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 104 ja 105 on sõnastatud järgmiselt:
„104
Sellest tuleneb, nagu märgib õigesti nõukogu oma vastuses Üldkohtu esitatud küsimustele [...], et ajal, mil komisjon võttis vastu [vaidlusaluse] otsuse, oli otsus 2001/224 jõustunud ja jätkuvalt kehtiv. Viimati nimetatud otsuse, sellele eelnenud nõukogu heakskiitvate otsuste ja direktiivi 92/81, muu hulgas selle artikli 8 lõike 4 suhtes kehtis õiguspärasuse eeldus, mida kohaldatakse kõigile liidu aktidele. Neil kõigil on õiguslik mõju. Seetõttu oli Itaalia Vabariigil, Iirimaal ja Prantsuse Vabariigil lubatud tugineda nõukogu heakskiitvatele otsustele, millest viimane on otsus 2001/224, et jätkata vaidlusaluste vabastuste kohaldamist Sardiinias, Shannoni ja Gardanne’i piirkonnas, muu hulgas kuni 31. detsembrini 2003. Need otsused takistasid põhimõtteliselt seda, et komisjon saaks [vaidlusaluses] otsuses seostada eespool nimetatud vaidlusaluseid vabastusi asjassepuutuvate liikmesriikidega[,] ja seega seda, et ta saaks need vabastused kvalifitseerida riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning kohustada need tagasi nõudma osas, milles need tema hinnangul ei olnud siseturuga kokkusobivad EÜ artikli 87 lõike 3 tähenduses.
105
Käesoleva kohtuasja eriomaseid asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et [vaidlusalune] otsus seab sellega, et selles on otseselt kahtluse alla seatud Itaalia Vabariigi, Iirimaa ja Prantsuse Vabariigi poolt kuni 31. detsembrini 2003 antud vaidlusaluste vabastuste kehtivus, kaudselt, kuid kindlalt kahtluse alla nõukogu heakskiitvate otsuste, millest viimane on otsus 2001/224, kehtivuse ja nende toime. Sellega rikub komisjon õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtet.”
V. Poolte nõuded Euroopa Kohtus
31.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
suunata asi tagasi Üldkohtusse;
—
jätta otsuse tegemine kohtukulude kohta edaspidiseks.
32.
Iirimaa, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik ja Aughinish Alumina Ltd (edaspidi „AAL”) paluvad Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
33.
Eurallumina SpA (edaspidi „Eurallumina”) palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
—
kui Euroopa Kohus ei peaks heaks kiitma ühtegi põhjendust, millele tuginedes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse tegi, suunata asi uueks arutamiseks tagasi Üldkohtusse;
—
mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
VI. Apellatsioonkaebus
34.
Komisjon põhjendab vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise ja asja Üldkohtusse tagasisuunamise taotlust viie väitega.
35.
Kaks esimest väidet on osaliselt menetluslikud, samas kui kolme ülejäänu kohaselt rikuti liidu materiaalõigusnorme.
36.
Esimese väitega püütakse näidata, et Üldkohus ei olnud pädev, et rikuti menetlusnorme, millega kahjustati komisjoni huve, ning rikuti Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 21 ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõikes 1 ja artikli 48 lõikes 2 sätestatud dispositiivsuse põhimõtet, ning teise võimalusena, et kohtuotsus on ebapiisavalt põhjendatud. Teise väite kohaselt ei olnud Üldkohus pädev, rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1 ja EÜ artiklit 88 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 teist lõiku ning rikuti menetlusnorme, millega kahjustati komisjoni huve. Kolmandas väites püütakse näidata, et rikuti EÜ artikleid 87 ja 88 ja institutsionaalse tasakaalu põhimõtet, ning et nõukogu ja komisjoni vastavaid volitusi ning maksualaste õigusaktide ühtlustamise ja riigiabi kontrolli omavahelist seost kindlaks määrates rikkus Üldkohus õigusnorme. Neljandas väites kinnitab komisjon, et Üldkohus tõlgendas otsust 2001/224 valesti ja rikkus liidu institutsioonide aktide tõlgendamise nõudeid. Viienda väite kohaselt rikuti esiteks õiguskindluse, liidu õigusaktide õiguspärasuse eeldamise ja hea halduse põhimõtteid ning teiseks on kohtuotsus ebapiisavalt põhjendatud.
37.
Ma alustan apellatsioonkaebuse analüüsimist esimese väite analüüsimisega.
A. Poolte argumendid
38.
Esimene väide koosneb kahest osast.
39.
Esimeses osas heidab komisjon Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane tõstatas omal algatusel selle väite, et rikutud on EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusaluseid maksuvabastusi ei saa seostada liikmesriikidega, või siis kvalifitseeris ta hagi eseme enda ümber.
40.
Komisjoni arvates on ilmne, et Üldkohus ei tühistanud vaidlusalust otsust mitte õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtete rikkumise tõttu, mida käsitleti ainult üsna üldsõnaliselt, vaid üksnes seetõttu, et vaidlusalused maksuvabastused ei kujutanud endast riigiabi, sest need olid seostatavad Euroopa Liiduga. (
12
)
41.
Komisjoni sõnul võttis seostatavuse küsimuse pärast asja talle tagasisuunamist vaatluse alla Üldkohus, kui ta esitas kohtukantselei 20. juuli 2011. aasta kirjaga pooltele järgmise küsimuse:
„Kas Itaalia, Iirimaa ja Prantsusmaa poolt kuni 31. detsembrini 2003 antud vaidlusaluseid maksuvabastusi saab seetõttu, et nendeks anti eelnevalt luba nõukogu otsustega, mis tehti ühehäälselt komisjoni ettepanekul direktiivi 92/81 artikli 8 lõike 4 alusel, ja viimasena otsusega 2001/224, pidada objektiivselt maksuvabastusteks, mis vastavad EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiga seostatavuse tingimusele?”
42.
Komisjon arvab, et kui hagejad väitsid, et vaidlusalused maksuvabastused ei kujuta endast riigiabi, sest need on seostatavad liidu, mitte liikmesriikidega, siis tegid nad seda ainult vastuseks sellele küsimusele.
43.
Vastustajad apellatsiooniastmes vaidlustavad selle argumendi.
44.
Iirimaa ja Itaalia Vabariik väidavad vastu, et Üldkohus võis väita omal algatusel, et rikutud on olulisi menetlusnorme, sest komisjon oleks oma põhjendamiskohustuse täitmiseks pidanud näitama ära põhjused, miks ta arvab, et vaidlusalused maksuvabastused on seostatavad kõnesolevate liikmesriikidega.
45.
Lisaks väidavad Prantsuse Vabariik, Eurallumina ja AAL, et seostatavust käsitlev väide kujutab endast nende väidete laiendamist, mis nemad esitasid, ning seega nõustus Üldkohus lihtsalt väidetega, et rikutud on õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid, ja arendas neid edasi.
46.
Prantsuse Vabariigi, Itaalia Vabariigi ja Eurallumina arvates on seisukoht, et vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, pealegi vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduste hulgas, suhteliselt teisejärguline ega ole seega vaidlusaluse otsuse tühistamise peamine põhjus.
B. Kohtujuristi hinnang
47.
Komisjoni esimese väite esimese osaga esitatakse küsimused, kas Üldkohus tõstatas ühe väite – mille kohaselt rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega – omal algatusel, kuigi ta ei oleks saanud seda teha, ning kas see väide oli vaidlusaluse otsuse tühistamise tõeline põhjus, mis võib olla aluseks vaidlustatud kohtuotsuse tühistamisele.
48.
Kõigepealt meenutan, et normidest, mis reguleerivad menetlust liidu kohtutes, eelkõige Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 21 ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõikest 1 ilmneb, et vaidluse määravad kindlaks ja piiritlevad pooled. Sellest järeldub, et liidu kohus ei saa minna kaugemale talle esitatud nõuetest. Ta peab ka nende nõuete kohta otsuse tegema põhimõtteliselt poolte esitatud õiguslike ja faktiliste asjaolude piires.
49.
Sellegipoolest on sätetes, mis reguleerivad menetlust igas liidu kohtus, ja kohtupraktikas kindlaks määratud juhtumid, mil liidu kohtul on oma õiguspärasust kontrolliva kohtu ülesande täitmise huvides pädevus tõstatada õiguslik väide omal algatusel, st õigus tõstatada niisugune õiguslik väide, millele hageja oma taotluse põhjendamisel ei tuginenud. Selle, kas liidu kohtul on väite omal algatusel tõstatamise õigus või mitte, määrab ära väite laad.
50.
Käesolevas kohtuasjas arvan, et Iirimaa ja Itaalia Vabariigi argumendid, et Üldkohus võis märkida omal algatusel, et on rikutud olulisi menetlusnorme, sest komisjon ei põhjendanud vaidlusalust otsust riigiga seostatavuse küsimuses, tuleb kohe tagasi lükata.
51.
Riigiga seostatavus on nimelt mõiste riigiabi koostisosa.
52.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et EÜ artikli 87 lõige 1 näeb ette, et igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, on ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kui see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
53.
Viidatud õigusnormi kohaselt tuleb selle kokkusobimatuse tuvastamiseks kontrollida nelja tingimust, mille hulgas on tingimus, et tegemist peab olema riigipoolse abiga või abiga riigi ressurssidest. (
13
)
54.
Kohtupraktikas on täpsustatud, et selleks et soodustusi saaks käsitada „abina” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, peavad need esiteks olema otseselt või kaudselt antud riigi ressurssidest ja teiseks peavad need olema riigile omistatavad. (
14
)
55.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt heidetakse riigiga seostatavust puudutava väitega, kuivõrd see käsitleb otsuse sisulist õiguspärasust, ette aluslepingu rakendamist reguleeriva normi rikkumist, ning liidu kohus võib seda analüüsida vaid siis, kui hageja sellele on viidanud. (
15
)
56.
Et saada teada, kas Üldkohus tõstatas selle väite omal algatusel, tuleb seega kõigepealt analüüsida, kas Iirimaa, Prantsuse Vabariik, Itaalia Vabariik, Eurallumina ja AAL esitasid asja uuel arutamisel esimeses kohtuastmes väite, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega.
57.
Kohtutoimikus toodud teabe põhjal on vaevalt kahtlust, et kõnesolevad liikmesriigid ja asjaomased kolmandad isikud ei väitnud oma hagiga ühelgi hetkel esimeses kohtuastmes, et vaidlusalused maksuvabastused ei kujuta endast riigiabi, sest need ei ole seostatavad kõnesolevate liikmesriikidega.
58.
Seostatavuse küsimust mainis siiski komisjon oma kostja vastuses kohtuasja T‑56/06 raames, kui ta vastas Prantsuse Vabariigi väitele, et Prantsusmaa maksuvabastus ei ole abi seepärast, et see ei kahjusta ega ähvarda kahjustada konkurentsi.
59.
Komisjon viitas siis kohtuasjale, milles tehti 5. aprilli 2006. aasta otsus Deutsche Bahn vs. komisjon (
16
), et tuua näiteid juhtumitest, mil Euroopa Kohus ja Üldkohus pidid hindama siseriiklikke meetmeid samaaegselt nii liidu riigiabi käsitlevatest õigusnormidest kui ka aluslepingu muudest sätetest lähtudes. Ta näitas vastupidise arutluskäigu abil, et isegi kui nõukogu on maksualaste õigusaktide ühtlustamist käsitlevate õigusnormide alusel maksuvabastuseks loa andnud, ei ole välistatud, et see maksuvabastus kujutab endast samuti riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
60.
Kui tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, millega liidetud kohtuasjad T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 ja T‑69/06 suunati tagasi Üldkohtusse, teatas viimane tõesti kõikidele pooltele, et menetlus jätkub vastavalt tema kodukorra artiklile 117 jj ning et neil on võimalus esitada kirjalikke seisukohti.
61.
Asja suunamisel uueks arutamiseks ei tulnud hagejad selles kohtuastmes selles menetlusetapis siiski tagasi komisjoni tõlgenduse juurde, kui viimane mainis eespool viidatud kohtuotsust Deutsche Bahn vs. komisjon.
62.
Prantsuse Vabariik leidis kohtuasjas T‑56/06 RENV endiselt, et EÜ artikli 87 lõikega 1 kehtestatud tingimus, mille kohaselt peab meede kahjustama konkurentsi, ei ole kahtlemata täidetud. Itaalia Vabariik kritiseeris kohtuasjas T‑60/06 RENV endiselt ainult maksuvabastuse valikulisuse kriteeriumi. Eurallumina ja AAL kordasid kohtuasjades T‑62/06 RENV ja T‑69/06 RENV etteheiteid, mis nad olid esitanud menetluses enne asja uueks arutamiseks suunamist, ja mitte kumbki neist ei väitnud, et rikutud on EÜ artikli 87 lõiget 1 kui niisugust. Iirimaa jäi kohtuasjas T‑50/06 RENV arvamuse juurde, et AAL‑le tehtud maksuvabastus kujutab endast olemasolevat abi.
63.
Seostatavuse argumendi võttis seega tõeliselt vaatluse alla ‐ nagu komisjon oma apellatsioonkaebuse punktis 19 rõhutas ‐ ilmselgelt Üldkohus küsimusega, mille ta saatis pooltele kohtukantselei 20. juuli 2011. aasta kirjaga, andes neile võimaluse vastata sellele kirjalikult ja arutada seda kohtuistungil, mis toimus Üldkohtus 14. septembril 2011.
64.
Seejärel tuleb analüüsida, kas on siiski võimalik asuda seisukohale, et väide, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, võib olla seotud väitega, et rikuti õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid ‐ nagu väidavad mõned pooled, kes on apellatsiooniastmes vastustajad.
65.
Minu arvates ei saa seostatavuse küsimus olla täiendav või laiendav argument, millega Üldkohus võis nõustuda ja mida ta võis edasi arendada väite raames, et rikuti neid põhimõtteid.
66.
Õiguslikud väited on definitsiooni poolest õiguslikud põhjused, millele pool oma nõudes tugineb. Laiendav argument on argument, mis kinnitab väidet ja juhib seega samale järeldusele.
67.
Meenutan, et käesolevas kohtuasjas analüüsis Üldkohus vastavalt menetlusökonoomia põhimõttele kõigepealt väiteid ja argumente, et rikutud on õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid, ning tühistas selle tulemusena vaidlusaluse otsuse.
68.
Ma ei mõista, kuidas saaks väide, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, olla seotud väitega, et rikuti õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid, ning seda mitmel põhjusel.
69.
Minu meelest on need kaks väidet täiesti eraldi ja iseseisvad väited. Esiteks on asjaomase õigusnormi laad erinev, sest esimese väite kohaselt rikuti aluslepingu kohaldamist käsitlevat õigusnormi, teise kohaselt rikuti liidu õiguse üldpõhimõtteid. Teiseks on nende kahe väite puhul erinevad ka rikkumisega kaasnevad tagajärjed.
70.
Väitega, et rikuti õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid, püütakse nimelt vaidlustada tulemust, millele komisjon jõudis, see tähendab abi tagasinõudmist.
71.
Nagu Üldkohus märkis, heitsid Prantsuse Vabariik ja Itaalia Vabariik kohtuasjades T‑56/06 RENV ja T‑60/06 RENV komisjonile ette, et viimane rikkus esiteks õiguskindluse põhimõtet ja teiseks liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtet, sest ta andis korralduse ajavahemikul 2002. aasta 3. veebruarist kuni 2003. aasta 31. detsembrini väidetavalt antud abi tagasi nõuda. (
17
)
72.
Mis puudutab kohtuasju T‑62/06 RENV ja T‑69/06 RENV, siis Eurallumina ja AAL heitsid komisjonile ette, et ta rikkus esiteks õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid ning teiseks õiguskindluse põhimõtet osas, milles ta leidis, et Itaalia ja Iirimaa maksuvabastused on vastavalt ühisturuga osaliselt kokkusobimatud. (
18
)
73.
Mis puudutab väidet, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, siis arvestades asjaolu, et seostatavus on mõiste „riigiabi” koostisosa, on selle väite eesmärk järeldus, et see koostisosa oli puudu.
74.
Ma ei saa seega nõustuda Eurallumina arvamusega, et mõiste „seostatavus” ei kujuta endast muud kui õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtete kohaldamist.
75.
Lisaks tuleb rõhutada, et kuni selle hetkeni, mil Üldkohus esitas pooltele kirjalikult vastatava küsimuse, ei olnud Iirimaa väitnud, et Iirimaa maksuvabastus ei ole abi. Ta väitis vastupidi, et komisjon rikkus õigusnormi, kui leidis, et tegemist on uue, mitte olemasoleva abiga. See asjaolu kinnitab samuti arvamust, et see väide ei ole seotud väitega, et rikuti õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid.
76.
Minu arvates tegi Üldkohus hindamisvea, kui sidus väite, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, väitega, et rikutud on neid põhimõtteid.
77.
Analüüsigem nüüd lõpuks küsimust, kas väide, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, on vaidlusaluse otsuse tühistamise tõeline põhjus, kui mitte lausa oluline põhjus, mis võib õigustada vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
78.
Vaidlustatud kohtuotsuses on sellele väitele tõesti pühendatud ainult paar punkti. Seepärast on see väide selle kohtuotsuse põhjenduste hulgas minu arvates ainult teisejärgulise tähtsusega, nagu väidavad Itaalia Vabariik ja Eurallumina.
79.
See vastuolu Üldkohtu sõnaahtruse ja selle väite tähtsuse vahel, on minu arvates muide seletatav sellega, et Üldkohus sidus väite, et rikuti EÜ artikli 87 lõiget 1, sest vaidlusalused maksuvabastused ei ole seostatavad liikmesriikidega, väitega, et rikutud on õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtteid.
80.
Seda sidumist näitab eriti hästi vaidlustatud kohtuotsuse punkt 104, sest Üldkohus märkis, et nõukogu heakskiitvate otsuste suhtes kehtib õiguspärasuse eeldus, mida kohaldatakse kõigile liidu aktidele, ning leidis siis, et need otsused ei võimaldanud põhimõtteliselt komisjonil vaidlusaluses otsuses seostada eespool nimetatud vaidlusaluseid vabastusi asjassepuutuvate liikmesriikidega ning seega kvalifitseerida need riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ja kohustada neid tagasi nõudma osas, milles ta leidis need olevat siseturuga kokkusobimatud EÜ artikli 87 lõike 3 tähenduses.
81.
Meenutan, et Üldkohus tühistas vaidlusaluse otsuse „osas, milles tuvastatakse või tuginetakse asjaolule, et [vaidlusalused] vabastamised [...] kujutavad endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses”.
82.
Minu meelest ei võimalda aga üksnes õiguskindluse ja liidu aktide õiguspärasuse eeldamise põhimõtete rikkumine vaidlusalust otsus tühistada selle põhjendusega.
83.
Põhjus, miks Üldkohus võis tühistada vaidlusaluse otsuse osas, milles tuvastatakse või tuginetakse asjaolule, et vaidlusalused vabastamised kujutavad endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, on minu arvates just nende maksuvabastuste seostamatus liikmesriikidega.
84.
Sellest järeldub, et komisjoni väitega, et vaidlusaluse otsuse tühistamise tõeline põhjus oli vaidlusaluste maksuvabastuste seostamatus liikmesriikidega, tuleb nõustuda.
85.
Ilma et oleks vaja analüüsida poolte muid argumente ja väiteid, tuleb vaidlustatud kohtuotsus seega tühistada osas, milles vaidlusalune otsus tühistati osas, milles tuvastatakse või tuginetakse asjaolule, et alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatava mineraalõli aktsiisimaksust vabastamised Prantsuse Vabariigi, Iirimaa ja Itaalia Vabariigi poolt kuni 31. detsembrini 2003 kujutavad endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ning milles on neid liikmesriike kohustatud võtma kõiki vajalikke meetmeid, et need maksuvabastused nende saajatelt tagasi nõuda ulatuses, milles nad ei olnud maksnud raske kütteõli aktsiisi vähemalt määraga 13,01 eurot 1000 kg kohta.
86.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse tühistamise korral kas teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks. Praegusel juhul ei luba menetlusstaadium kohtuotsust teha.
87.
Seega tuleb asi Üldkohtusse tagasi saata ja jätta otsuse tegemine kohtukulude kohta edaspidiseks.
VII. Ettepanek
88.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 21. märtsi 2012. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV ja T‑69/06 RENV: Iirimaa jt vs. komisjon osas, milles sellega:
—
tühistati komisjoni 7. detsembri 2005. aasta otsus 2006/323/EÜ Prantsusmaal Gardanne’i piirkonnas, Iirimaal Shannoni piirkonnas ja Itaalias Sardiinias alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatava mineraalõli aktsiisimaksust vabastamise kohta osas, milles tuvastatakse või tuginetakse asjaolule, et Itaalia Vabariigi, Iirimaa ja Prantsuse Vabariigi poolt kuni 31. detsembrini 2003 kohaldatud alumiiniumoksiidi tootmiseks kasutatavate mineraalõlide aktsiisivabastus on riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ja osas, milles kohustatakse neid liikmesriike võtma kõik vajalikud meetmed, et need vabastused abisaajatelt tagasi nõuda ulatuses, milles nad ei olnud maksnud raske kütteõli aktsiisi vähemalt määraga 13,01 eurot 1000 kg kohta, ning
—
jäeti Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõisteti temalt välja hagejate kohtukulud, sealhulgas kohtuasjas T‑69/06 R ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kulud.
2.
Suunata liidetud kohtuasjad T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV ja T‑69/06 RENV tagasi Euroopa Liidu Üldkohtusse.
3.
Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Otsus liidetud kohtuasjades T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV ja T‑69/06 RENV, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”.
(
3
)	Otsus Prantsusmaal Gardanne’i piirkonnas, Iirimaal Shannoni piirkonnas ja Itaalias Sardiinias alumiiniumoksiidi tootmisel kütusena kasutatava mineraalõli aktsiisimaksust vabastamise kohta (ELT 2006, L 119, lk 12; edaspidi „vaidlusalune otsus”).
(
4
)	Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta otsus teatavate eriotstarbeliste mineraalõlide vähendatud aktsiisimäärade ja aktsiisist vabastamise kohta (EÜT L 84, lk 23; ELT eriväljaanne 09/01, lk 342).
(
5
)	EÜT L 316, lk 12.
(
6
)	EÜT L 316, lk 19.
(
7
)	ELT L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405.
(
8
)	Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta otsus, millega lubatakse liikmesriikidel jätkata kehtivate vähendatud aktsiisimäärade või aktsiisimaksust vabastamise kohaldamist teatavate eriotstarbeliste mineraalõlide suhtes direktiivi 92/81/EMÜ artikli 8 lõikes 4 sätestatud korras (EÜT L 316, lk 16).
(
9
)	Nõukogu 13. detsembri 1993. aasta otsus, millega lubatakse teatavatel liikmesriikidel kohaldada teatavate eriotstarbeliste mineraalõlide suhtes kehtivaid vähendatud aktsiisimäärasid või aktsiisimaksust vabastamist või jätkata nimetatud vähenduse või vabastuse kohaldamist direktiivi 92/81/EMÜ artikli 8 lõikes 4 sätestatud korras (EÜT L 321, lk 29).
(
10
)	Nõukogu 30. juuni 1997. aasta otsus, millega lubatakse liikmesriikidel kohaldada teatavate eriotstarbeliste mineraalõlide suhtes kehtivaid vähendatud aktsiisimäärasid või aktsiisimaksust vabastamist või jätkata nimetatud vähenduse või vabastuse kohaldamist direktiivis 92/81/EMÜ sätestatud korras (EÜT L 182, lk 22).
(
11
)	EÜT C 30, vastavalt lk 17, 21 ja 25.
(
12
)	Komisjon peab silmas vaidlustatud kohtuotsuse punkti 104 viimast lauset.
(
13
)	30. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑677/11: Doux Élevage ja Coopérative agricole UKL‑ARREE (punkt 25).
(
14
)	Ibidem, punkt 27.
(
15
)	2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (EKL 1998, lk I-1719, punkt 67). Vt selle kohta ka 2. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-89/08 P: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2009, lk I-11245, punkt 40).
(
16
)	T-351/02, EKL 2006, lk II-1047.
(
17
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 53 ja 54.
(
18
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 55 ja 56.