62003CO0297_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑297/03,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Oberster Gerichtshof’i (Austria) 4. juuni 2003. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. juulil 2003, menetluses
Sozialhilfeverband Rohrbach
versus
Arbeiterkammer Oberösterreich,
Österreichischer Gewerkschaftsbund,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja esimees K. Lenaerts, kohtunikud N. Colneric (ettekandja) ja J. N. Cunha Rodrigues,
kohtujurist: P. Léger,
kohtusekretär: R. Grass,
olles teavitanud eelotsusetaotluse esitanud kohut, et Euroopa Kohus teeb kodukorra artikli 104 lõikele 3 tuginedes ettepaneku lahendada asi põhistatud määrusega,
olles palunud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel esitada omapoolsed seisukohad,
olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
Määruse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98) artikli 1 lõike 1 punkti c ja artikli 3 lõike 1 tõlgendamist.
2. Käesolev eelotsusetaotlus on esitatud Sozialhilfeverband Rohrbachi, avalik‑õiguslik kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühing (edaspidi „Sozialhilfeverband”) ning Arbeiterkammer Oberösterreichi, töötajate kohaliku ühenduse (edaspidi „Arbeiterkammer”) ja Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft öffentlicher Dienst, avaliku sektori töötajaid esindav ühing (edaspidi „Gewerkschaftsbund”) vahelises kohtuvaidluses küsimuse üle, kas Sozialhilfeverbandi töötajate töölepingud on läinud üle kahele uuele piiratud vastutusega äriühingule, mis pakuvad üldsusele suunatud teenuseid.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
3. Nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 61, lk 26), mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ (EÜT L 201, lk 88), kodifitseeriti direktiiviga 2001/23. Direktiiv 2001/23 jõustus 11. aprillil 2001. Direktiivi sätete ülevõtmise uut tähtaega seejuures ei määratud.
4. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimene küsimus puudutab „direktiivi 77/187/EMÜ, mida on muudetud direktiiviga 98/50/EÜ (praegu direktiiv 2001/23/EMÜ)”.
5. Kuna põhikohtuasjas käsitletav üleminek toimus pärast direktiivi 2001/23 jõustumist, on käesolevas asjas asjakohane see direktiiv.
6. Selle direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„1. a)	Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena;
b) […]
c) käesolevat direktiivi kohaldatakse majandustegevusega tegelevate riigi- või eraettevõtjate suhtes, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte. Riiklike haldusasutuste reorganiseerimine või haldusfunktsioonide üleminek ühelt riiklikult haldusasutuselt teisele ei ole üleminek käesoleva direktiivi tähenduses.”
7. Sama direktiivi artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.
Liikmesriigid võivad näha ette, et pärast ülemineku kuupäeva vastutavad võõrandaja ja omandaja solidaarselt kohustuste eest, mis tulenevad ülemineku kuupäeval kehtivast töölepingust või -suhtest enne ülemineku kuupäeva.”
Siseriiklikud õigusnormid
8. 9. juulil 1993 võeti direktiivi 77/187 Austria õigusesse ülevõtmiseks vastu Arbeitsvertragsrechts-Anpassungsgesetz (töölepinguid reguleerivate õigusaktide muutmise seadus) ( BGBl.  459/1993, edaspidi „AVRAG”). Eelotsusetaotlusest ei nähtu, et siseriiklikku õiguskorda oleks direktiividest 98/50 ja 2001/23 tulenevalt muudetud.
9. AVRAG artikli 1 lõike 2 punkti 1 alusel ei kohaldata seda seadust liidumaade, kohalike omavalitsuste liitude ning kohalike omavalitsustega sõlmitud töölepingute suhtes isegi siis, kui need lepingud on eraõiguslikud. Käesoleval juhul reguleerib põhikohtuasjas käsitletavaid lepinguliste töötajate lepinguid Oberösterreichisches Gemeindebedienstetengesetz 2001 (Ülem-Austria liidumaa kohaliku omavalitsuse töötajate lepingute seadus, LGBl.  48/2001). Eelotsustetaotluse esitanud kohtu arvates ei nähta Ülem-Austria liidumaa ei selles ega üheski teises õigusaktis ette asjaomase direktiivi ülevõtmist Ülem-Austria liidumaa õigusesse kõnealuse isikute kategooria osas.
10. AVRAG artiklis 3, mis kannab pealkirja „Ettevõtjate, ettevõtete või ettevõtete osade üleminek teisele ettevõtjale” on sätestatud:
„1. Ettevõtja, ettevõtte või ettevõtete osa üleminekul teisele ettevõtjale (ettevõtte üleminek) võtab teine ettevõtja asjaomaste ettevõtjate, ettevõtete või ettevõtte osade töölepingud üle ning talle lähevad üle kõik ülemineku ajal kehtivatest töösuhetest tulenevad õigused ja kohustused.
[…]
4. Töötaja võib vaidlustada oma töösuhte ülemineku, kui omandaja ei arvesta kollektiivlepinguga (artikkel 4) või töötajate õigustega seoses pensionikindlustusega (artikkel 5). [...] Sel juhul ei muutu ettevõtte võõrandaja suhtes kehtinud töösuhe. [...]”
Põhikohtuvaidlus ja eelotsuse küsimused
11. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Sozialhilfeverband on liidumaa seaduse alusel asutatud kohalike omavalitsuste liit, mis 1998. aasta Oberösterreichisches Sozialhilfegesetz’i (Ülem-Austria liidumaa 1998. aasta sotsiaalabiseadus, LGBl. 82/1998) artikli 31 kohase piirkondliku täiteasutuse õigustes osutab oma halduspiirkonnas selle seaduse artikli 29 teise lõigu alusel sotsiaalabi.
12. Sozialhilfeverbandil on oma kahes ettevõttes tööl kokku umbes 100 töötajat, osal neist on kehaline või vaimne puue Behinderteneinstellungsgesetz’i (puudega inimeste tööhõive seadus, BGBl.  22/1970) tähenduses. Sozialhilfeverbandi tegevus puuetega isikute töötubade juhtimisel ja majandamisel ei kujuta endast avaliku võimu teostamist, vaid tegemist on eraõigusliku majandustegevusega.
13. Majanduslikel ja organisatsioonilistel põhjustel koostas Sozialhilfeverband nende kahe ettevõtte eraldamise kava, mis nägi ette nende ettevõtete ülemineku kahele loodavale piiratud vastutusega äriühingule.
14. Selle kava elluviimiseks registreeriti 28. detsembril 2002 äriühingute registris äriühing Altenfeldner Werkstätten gemeinnützige GmbH (edaspidi „Altenfeldner Werkstätten”) tegevusalaga „puudega isikute töötubade juhtimine”. Samal päeval registreeriti samas registris äriühing Artegra Werkstätten gemeinnützige GmbH (edaspidi „Artegra Werkstätten”) tegevusalaga „aedniku- ja pesuteenused”. Need kaks piiratud vastutusega äriühingut pakuvad üldsusele suunatud teenuseid. Sozialhilfeverband on mõlema äriühingu ainuaktsionär.
15. Sozialhilfeverbandi ja Altenfeldner Werkstätteni ning Sozialhilfeverbandi ja Artegra Werkstätteni vahel sõlmitud investeerimislepingute kohaselt on need kaks Sozialhilfeverbandi ettevõtet nendesse äriühingutesse tehtud mitterahalised sissemaksed. Sozialhilfeverband andis viimastele äriühingutele vastavalt üle ka asjaomase sisseseade käsutusõigused. Üleantavaid ettevõtteid puudutavas osas asendavad uued äriühingud investeerimislepingute kohaselt Sozialhilfeverbandi täielikult kõigis kehtivates õigussuhetes Sozialhilfeverbandi ja kolmandate isikute vahel. Viimane tagab kolmanda isiku kasuks sõlmitud lepingu („echter Vertrag zugunsten Dritter”) alusel, et töötajate üleantud õigused jäävad omandava äriühingu suhtes tulevikus kehtima.
16. Lisaks nähti ette, et Sozialhilfeverbandile kuuluvad kahe asjaomase äriühingu aktsiad antakse üle Arcus Sozialnetzwerk gemeinnützige GmbH-le, kes on üldsusele suunatud teenuseid pakkuv piiratud vastutusega äriühing (edaspidi „Sozialnetzwerk”), mille ainuaktsionär on üks eraõiguslik äriühing. Nimetatud äriühing nagu ka Arcus Sozialnetzwerk tegutsevad puudega isikute abistamise valdkonnas. Selle liikmed on füüsilised ja eraõiguslikud juriidilised isikud. Asjaomane aktsiate üleminek ei olnud eelotsusetaotluse esitamise ajal veel toimunud, kuna see sõltus Sozialhilfeverbandi juhatuse vastavasisulisest otsusest, mida selleks ajaks ei olnud veel vastu võetud.
17. Arcus Sozialnetzwerk võib Sozialhilfeverbandiga sõlmitud ettevõtete ülemineku lepingu kohaselt kahe asutatud äriühingu aktsiaid võõrandada ning neid kasutada tagatisena üksnes Sozialhilfeverbandi nõusolekul. Peale selle on lepingus erisätted aktsiate tagastamise kohta eelkõige lepinguliste kohustuste täitmata jätmise, sotsiaalse suunitluse kadumise ja likvideerimiskava korral. Aktsiate üleandmisega Arcus Sozialnetzwerkile ei soovita muuta Sozialhilfeverbandi võetud kohustust tagada töötajate õigusi. Põhjus, miks Sozialhilfeverbandi ettevõtteid ei antud Arcus Sozialnetzwerkile otse üle, on see, et nimetatud äriühing soovib pidada nende kahe ettevõtte kohta eraldi arvet, kuid ka teatavate vastutusega kaasnevate tagajärgede vältimine.
18. Oberster Gerichtshof’i väitel vaidlustasid töötajad nende töölepingute ülemineku loodud äriühingule. Nad väitsid, et nad on lepinguliselt endiselt seotud Sozialhilfeverbandiga.
19. Viimane esitas Oberster Gerichtshof’ile Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz (töö- ja sotsiaalvaldkonna kohtute korralduse seadus, BGBl.  104/1985) artikli 54 lõike 2 alusel taotluse, milles palus tuvastada, et Sozialhilfeverbandi töötubade loovutamine ning nende ettevõtete käsutusõiguse üleminek äriühingutele Artegra Werkstätten ja Altenfeldner Werkstätten toob kaasa kuni kõnealuse ajani Sozialhilfeverbandi töötajate töölepingute ülemineku nendele äriühingutele.
20. Oberster Gerichtshof märkis, et asjaomase direktiivi vahetu kohaldamine on võimalik, hoolimata asjaolust, et AVRAG artikkel 3 ei ole AVRAG artikli 1 lõike 2 punkti 1 alusel kohaldatav töösuhetele kohalike omavalitsuste liitudega ja hoolimata Ülem-Austria liidumaa tegevusetusest, kes asjaomasel juhul pädeva seadusandjana ei ole selle direktiivi ülevõtmiseks võtnud vastu ühtki kohaliku omavalitsuse lepinguliste töötajate suhtes kohalduvat sätet.
21. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esimese eelotsuse küsimuse osas 19. jaanuari 1982. aasta otsusele kohtuasjas 8/81: Becker (EKL 1982, lk 53) ja 22. juuni 1989. aasta otsusele kohtuasjas 103/88: Fratelli Costanzo (EKL 1989, lk 1839) viidates, et Sozialhilfeverband on Euroopa Kohtu praktika kohaselt kahtlemata riigiasutus, kelle vastu kohtusse pöördudes võivad füüsilised isikud tugineda direktiivi tingimusteta ja piisavalt täpsetele sätetele. Samas aga võib esineda kahtlusi eraõiguslike äriühingute osas, kellele asjaomased ettevõtted üle anti. See asjaolu võib olla oluline, kuna 14. juuli 1994. aasta otsuse kohaselt kohtuasjas C‑91/92: Faccini Dori (EKL 1994, lk I-3325) ei saa direktiivi vahetult kohaldada üksikisiku suhtes. Seega ei saa asjaomases direktiivis ette nähtud ettevõtte üleminekuga kaasnevaid tagajärgi käsitlevatel õigusnormidel olla vahetut õigusmõju.
22. Nii võib 14. septembri 2000. aasta otsuse kohtuasjas C‑343/98: Collino ja Chiappero (EKL 2000, lk I-6659) kohaselt pidada põhikohtuasjas omandajateks olevaid eraõiguslikke äriühingud samuti avalikeks, kuna asjaomane ettevõtteid võõrandav kohalike omavalitsuste liit on omandavate äriühingute ainuomanik, millest tulenevalt asjaomane direktiiv on vahetult kohaldatav. Samas tuleb võtta arvesse, et kõnealused ettevõtted omandanud äriühingute aktsiad on vaid ajutiselt asjaomase võõrandava kohalike omavalitsuste liidu käes ning liidu presidendi nõusolekust sõltuvalt on juba olemas asjaomaste aktsiate üleandmise leping üksnes eraomanduses olevale äriühingule. Seega kui omandavaid äriühinguid ei saa pidada avaliku võimu organiteks, siis juba ainuüksi sellest põhjusest tulenevalt ei saa kõnealune direktiiv olla vahetult kohaldatav.
23. Teise eelotsuse küsimuse osas märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus lisaks, et Euroopa Kohtu praktikas on käsitletud käesoleva ajani üksnes olukorda, kus üksikisikud tuginesid direktiivi vahetule kohaldatavusele riigiorgani vastu. Käesoleval juhul soovivad asjaomased töötajad just nimelt välistada üldjuhul vahetult kohaldatava direktiivi vahetut kohaldatavust nende vastu. Sellisele vahetule kohaldatavusele tugineb enda ja ettevõtte omandanud äriühingu kasuks riigiasutus. Peale selle ei ole riigiasutus, kes tugineb asjaomase direktiivi vahetule kohaldatavusele, pädev seda direktiivi siseriiklikusse õigusesse üle võtma.
24. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kui riigiasutus ei saa tugineda asjaomase direktiivi vahetule kohaldatavusele, siis ei saa ta ka oma töötajate vastu tugineda töölepingute üleminekule, samas kui mõned tema töötajad võivad tugineda asjaomase direktiivi vahetule õigusmõjule.
25. Neil asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas eraõiguslikku piiratud vastutusega äriühingut, mille ainuaktsionär on avalik-õiguslik kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühing (kohalike omavalitsuste liit) ning kellele on pandud eraõigusliku majandustegevusega seotud ülesanded (sotsiaalabi puuetega isikute töötubade juhtimise vormis), tuleb käsitleda kui „riigiorganit”, kelle vastu on vahetult kohaldatavad direktiivi 77/187/EMÜ, mida on muudetud direktiiviga 98/50/EÜ (praegu direktiiv 2001/23/EMÜ), mida ei ole siseriiklikusse õigusesse piisavalt üle võetud, artikli 3 lõige 1 ja artikli 1 lõike 1 punkt c, kui ettevõtete ülemineku lepingu alusel, mis sõltub vaid omavalitsuste liidu presidendi nõusolekust, lähevad kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühingule kuuluvad aktsiad üle 100% eraõiguslikule piiratud vastutusega äriühingule?
Kui sellele küsimusele vastatakse jaatavalt:
2. Kas avalik-õiguslik kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühing (kohalike omavalitsuste liit), Euroopa Ühenduste Kohtu praktika tähenduses „riigiasutus”, kes võõrandab oma valitsemisalas oleva ettevõtte, võib esimeses küsimuses viidatud direktiivi sätete ebapiisava ülevõtmise korral tugineda viidatud direktiivi artikli 3 lõike 1 ja artikli 1 lõike 1 punkti c vahetule kohaldatavusele oma töötajate vastu, kes vaidlustavad nende töölepingute ülemineku ettevõtte omandajale (esimese küsimuse tähenduses) ja nõuavad oma töösuhte jätkumist ettevõtte võõrandajaga, ning et selle tulemusena loetakse töölepingud ettevõtte omandajale üleläinuteks; kas selles osas on tähtsust asjaolul, et võõrandav „riigiasutus” ei ole pädev seda direktiivi siseriiklikusse õigusesse üle võtma ning see pädevus kuulub kõrgemale seadusandlikule organile (liidumaa)?”
Eelotsuse küsimused
26. Leides, et vastus eelotsuse küsimusele tuleneb otseselt Euroopa Kohtu praktikast, teavitas Euroopa Kohus eelotsusetaotluse esitanud kohut, et Euroopa Kohus teeb kodukorra artikli 104 lõikele 3 tuginedes ettepaneku lahendada asi põhistatud määrusega ning palus Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel esitada omapoolsed seisukohad selle kohta.
Esimene küsimus
27. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et üksikisikud võivad avalikku võimu teostava või avaliku võimu nagu kohaliku omavalitsuse kontrollile allutatud organite või üksuste vastu kohtusse pöördudes tugineda direktiivi sätetele, mille sisu on tingimusteta ja piisavalt täpne (vt 26. veebruari 1986. aasta otsus 152/84: Marshall, EKL 1986, lk 723, punktid 46 ja 49; eespool viidatud kohtuotsus Fratelli Costanzo, punkt 31, ja 12. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑188/89: Foster jt, EKL 1990, lk I-3313, punkt 18).
28. Kuna direktiivi 2001/23 artikli 3 lõige 1 ja artikli 1 lõike 1 punkti c esimene lause vastavad vahetu õigusmõju tekkimise tingimusele, siis võib neile tugineda eraõigusliku piiratud vastutusega äriühingu vastu, mille ainuaktsionär on avalik-õiguslik kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühing.
29. Selles osas ei ole asjaolu, et ettevõtete ülemineku lepingu alusel, mis sõltub vaid omavalitsuste liidu presidendi nõusolekust, tuleb selle liidu käsutuses olevad aktsiad üle anda piiratud vastutusega äriühingule, mille ainuaktsionär on eraõiguslik ühing, asjakohane. Tegemist on kavaga, mis iseenesest ei muuda esimese äriühingu õiguslikku vormi.
30. Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et eraõiguslik piiratud vastutusega äriühing, mille ainuaktsionär on avalik-õiguslik kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühing, kuulub isikute hulka, kelle vastu võib tugineda direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikele 1 ja artikli 1 lõike 1 punkti c esimesele lausele.
Teine küsimus
31. Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas riigiasutusel, kes võõrandab oma valitsemisalas oleva ettevõtte, on töötaja poolt ettevõtte omandajaga töösuhte jätkamise nõudes õigust tugineda direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikele 1 ja artikli 1 lõike 1 punktile c.
32. Selles osas tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt (vt eelkõige 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑168/95: Arcaro, EKL 1996, lk I-4705, punkt 36 ning viidatud kohtupraktika) ei saa direktiiv ise luua kohustusi üksikisikule ja seega ei saa suhetes üksikisikuga ka direktiivi sättele endale tugineda.
33. Seega ei saa riigiasutus tugineda direktiivile 2001/23 töötaja vastu, et kohustada teda jätkama töösuhet ühe või mitme omandajaga.
34. Seda arvesse võttes ei ole asjaolu, kas asjaomane riigiasutus vastutab või ei vastuta kõnealuse direktiivi ülevõtmise eest, asjakohane.
35. Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et riigiasutus, kes võõrandab oma valitsemisalas oleva ettevõtte, ei saa tugineda töötaja vastu direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikele 1 ja artikli 1 lõike 1 punktile c, et kohustada teda jätkama töösuhet ettevõtte omandajaga.
Kohtukulud
36. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1. Eraõiguslik piiratud vastutusega äriühing, mille ainuaktsionär on avalik-õiguslik kohalike omavalitsusliitude sotsiaalabiühing, kuulub isikute hulka, kelle vastu võib tugineda 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 3 lõikele 1 ja artikli 1 lõike 1 punkti c esimesele lausele.
2. Riigiasutus, kes võõrandab oma valitsemisalas oleva ettevõtte, ei saa tugineda töötaja vastu direktiivi 2001/23 artikli 3 lõikele 1 ja artikli 1 lõike 1 punktile c, et kohustada teda jätkama töösuhet ettevõtte omandajaga.