62004CJ0096_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑96/04,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Amtsgericht Niebülli (Saksamaa) 2. juuni 2003. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. veebruaril 2004, menetluses, mille algatas
Standesamt Stadt Niebüll
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann (ettekandja), kohtunikud N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič ja E. Levits,
kohtujurist: F. G. Jacobs,
kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett,
arvestades kirjalikus menetluses ja 28. aprilli 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades märkusi, mille esitasid:
– laps Leonhard Matthias, esindaja: tema isa S. Grunkin,
– Saksamaa valitsus, esindajad: A. Tiemann ja A. Dittrich,
– Belgia valitsus, esindaja: A. Goldman,
– Kreeka valitsus, esindajad: E.-M. Mamouna, S. Vodina ja G. Skiani,
– Hispaania valitsus, esindaja: E. Braquehais Conesa,
– Prantsuse valitsus, esindajad: G. de Bergues ja A. Bodard-Hermant,
– Madalmaade valitsus, esindajad: H. G. Sevenster ja C. W. Wissels,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: M. Condou-Durande ja S. Grünheid,
olles 30. juuni 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ artiklite 12 ja 18 tõlgendamist.
2. Eelotsusetaotlus esitati Standesamt Stadt Niebülli (Niebülli linna perekonnaseisuamet; edaspidi „Standesamt”) algatatud menetluses lapse sünnijärgse perekonnanime otsustusõiguse ülekandmiseks ühele lapse vanematest. Lapse vanemad olid eelnevalt keeldunud panemast talle muud nime kui vanemate perekonnanimedest moodustatud topeltnimi, mille all laps oli juba registreeritud tema sünnimaal Taanis.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline eraõigus
3. Saksa tsiviilseadustiku rakendusseaduse (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch; edaspidi „EGBGB”) § 10 lõikes 1 on sätestatud:
„Isiku nime üle otsustamisel kohaldatakse tema kodakondsuse riigi õigust.”
Tsiviilõigus
4. Lapse, kelle vanematel ei ole ühist perekonnanime, sünnijärgse perekonnanime üle otsustamisega seoses on Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch; edaspidi „BGB”) §-s 1617 ette nähtud:
„1) Kui vanematel ei ole abielujärgset ühist perekonnanime ja neile kuulub ühine hooldusõigus, siis määravad nad perekonnaseisuametnikule esitatava avaldusega lapse sünnijärgseks perekonnanimeks nime, mida isa või ema avaldamise ajal kannab. [...]
2) Kui vanemad ei tee otsust ühe kuu jooksul lapse sünnist, kannab Familiengericht (edaspidi „perekonnaasju lahendav kohus”) otsustusõiguse üle ühele vanemale. Selle kohta kehtib muus osas lõige 1. Kohus võib vanemale anda tähtaja otsustusõiguse teostamiseks. Kui pärast tähtaja möödumist pole nime suhtes otsustusõigust teostatud, saab laps selle vanema nime, kellele otsustusõigus üle kanti.
3) Kui laps ei ole sündinud kodumaal, siis kannab kohus otsustusõiguse ühele vanemale üle lõike 2 kohaselt ainult juhul, kui vanem või laps seda taotleb või kui on muutunud vajalikuks lapse nime kandmine Saksa perekonnaseisuakti või Saksa ametlikku isikut tõendavasse dokumenti.”
5. Vabatahtliku kohtualluvuse seaduse (Gesetz über die Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit) § 46 a sätestab:
„Enne otsuse tegemist, millega BGB § 1617 lõike 2 alusel kantakse lapse sünnijärgse perekonnanime otsustusõigus üle ühele vanemale, kuulab perekonnaasju lahendav kohus ära mõlemad vanemad ning püüab aidata pooltel jõuda vastastikusele kokkuleppele. Perekonnaasju lahendava kohtu otsus ei kuulu põhjendamisele ning seda ei saa kohtu korras vaidlustada.”
Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimus
6. 27. juunil 1998 sündis Taanis Saksa kodanikest abikaasade Dorothee Paul’i ja Stefan Grunkin’i laps. Ka lapsel on Saksa kodakondsus ning eelotsusetaotluse esitamise ajal elas ta Taanis.
7. Vastavalt Taani pädeva ametiasutuse antud nimetunnistusele ( navnebevis ) sai laps Taani õiguse alusel endale nime Grunkin-Paul, mis kanti Taanis välja antud sünnitunnistusele.
8. Saksa perekonnaseisuametid keeldusid D. Pauli ja S. Grunkini lapsele Taanis pandud nime tunnustamisest põhjendusega, et vastavalt EGBGB §-le 10 kohaldatakse isiku nime üle otsustamisel tema kodakondsuse riigi õigust ning et Saksa õiguse kohaselt ei tohi lapsel olla isa ning ema perekonnanimedest koosnev topeltnimi. D. Pauli ja S. Grunkini poolt kõnealuse keeldumise peale esitatud hagid jäeti rahuldamata – viimase instantsina Kammergericht Berlini otsusega. Bundesverfassungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) keeldus lapse nimel esitatud kaebust oma menetlusse võtmast.
9. Vahepeal lahutatud D. Paulil ja S. Grunkinil ei ole ühist perekonnanime ning nad ei olnud nõus määrama lapse perekonnanime vastavalt BGB § 1617 lõikele 1.
10. Standesamt palus Amtsgericht Niebüllil perekonnaasju lahendava kohtuna otsustada BGB § 1617 lõigete 2 ja 3 alusel lapse sünnijärgse perekonnanime otsustamisõiguse ülekandmine ühele vanematest. Kuna Amtsgericht Niebüll leidis, et kui ühenduse õiguse kohaselt tuleb Taanis kindlaks määratud nime kehtivust tunnustada ka Saksa õiguskorras, on Amtsgericht Niebüllis pooleliolev menetlus esemetu, ning otsustas seetõttu menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas EÜ artiklis 12 sätestatud mittediskrimineerimise põhimõtte või EÜ artikliga 18 tagatud ühenduse kõigi kodanike vaba liikumise põhimõtte alusel kehtib EGBGB §-s 10 ette nähtud kollisiooninorm osas, milles otsustamine on tulenevalt õigusnormidest isiku nime üle otsustamise kohta seotud ainult isiku kodakondsusega?”
Euroopa Kohtu pädevus
11. EÜ artikli 234 esimese lõigu kohaselt on Euroopa Kohus pädev tegema eelotsuseid, mis käsitlevad muu hulgas EÜ asutamislepingu ning Euroopa Ühenduse institutsioonide õigusaktide tõlgendamist. Nimetatud artikli teises lõigus on lisatud, et „[k]ui selline küsimus antakse liikmesriigi kohtusse, võib see kohus, kui ta leiab, et otsuse tegemiseks on vaja kõnealune küsimus lahendada, taotleda sellekohast eelotsust Euroopa Kohtult”. Kõnealuse artikli kolmas lõik sätestab, et „[k]ui mingi niisugune küsimus kerkib üles poolelioleva kohtuasja käigus liikmesriigi kohtus, mille otsuste peale ei saa siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata, siis peab nimetatud kohus saatma asja Euroopa Kohtusse”.
12. Hindamaks, kas eelotsusetaotluse esitanud organ kujutab endast kohut EÜ artikli 234 tähenduses – küsimus, mis kuulub üksnes ühenduse õiguse valdkonda – võtab Euroopa Kohus arvesse järgmisi asjaolusid kogumis: organi õiguslik alus, alalisus, otsuste kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine organi poolt ning tema sõltumatus (vt eelkõige 17. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑54/96: Dorsch Consult, EKL 1997, lk I‑4961, punkt 23 ja selles viidatud kohtupraktika; 21. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑110/98–C‑147/98: Gabalfrisa jt, EKL 2000, lk I‑1577, punkt 33; 14. juuni 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑178/99: Salzmann, EKL 2001, lk I‑4421, punkt 13, ja 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑182/00: Lutz jt, EKL 2002, lk I‑547, punkt 12).
13. Lisaks, kuigi EÜ artikli 234 kohaselt ei sõltu Euroopa Kohtu poole pöördumise õigus sellest, kas siseriiklikus kohtus pooleliolevas menetluses, mille raames eelotsuse küsimus esitatakse, on menetlusosalistel erinevad huvid (vt 17. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑18/93: Corsica Ferries, EKL 1994, lk I‑1783, punkt 12), tuleneb sellest artiklist siiski, et siseriiklikul kohtul on õigus pöörduda Euroopa Kohtu poole üksnes juhul, kui vaidlus on selles kohtus pooleli ja kui tema ülesanne on teha otsus menetluses, mille lõpptulemus peab olema kohtuotsus (vt 18. juuni 1980. aasta määrus kohtuasjas 138/80: Borker, EKL 1980, lk 1975, punkt 4, ja 5. märtsi 1986. aasta määrus kohtuasjas 318/95: Greis Unterweger, EKL 1986, lk 955, punkt 4; 19. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑111/94: Job Centre, EKL 1995, lk I‑3361, punkt 9; eespool viidatud kohtuotsus Salzmann, punkt 14, eespool viidatud kohtuotsus Lutz jt, punkt 13, ja 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑165/03: Längst, EKL 2005, lk I‑5637, punkt 25).
14. Kui eelotsuse küsimuse esitanud kohus teostab oma halduspädevust ilma samal ajal vaidlust lahendamata, ei saa eeldada, et ta mõistab õigust isegi siis, kui täidetud on kõik teised käesoleva kohtuotsuse punktis 12 nimetatud tingimused (vt eespool viidatud kohtuotsused Job Centre, punkt 11, Salzmann, punkt 15, ning Lutz jt, punkt 14).
15. Selles suhtes tuleb asuda seisukohale, et juhul kui vanematel ei ole ühist perekonnanime, aga neile kuulub ühine hooldusõigus lapse üle ning nad ei ole perekonnaseisuametnikule esitatava avaldusega valinud lapse sünnijärgseks perekonnanimeks kas isa või ema perekonnanime, on Saksa õiguses ette nähtud, et perekonnaasju lahendav kohus on pädev kandma lapse sünnijärgse perekonnanime otsustusõiguse üle ühele vanemale.
16. Sellest tuleneb, et perekonnaasju lahendav kohus peab tegema otsuse ilma, et perekonnaseisuametnik oleks vastava otsuse enne teinud või seda teha saanud. Põhikohtuasjas tuleneb toimikust, et Standesamt piirdus sellega, et palus Amtsgericht Niebüllil asjaga tegeleda.
17. Neil asjaoludel tuleb arvestada sellega, et Amtsgericht Niebüll teostas oma halduspädevust ilma samal ajal vaidlust lahendamata.
18. Selge on, et ühelt poolt lapse vanemad ja teiselt poolt haldusasutus vaidlevad selle üle, kas on võimalik registreerida Saksamaal topeltnime Grunkin-Paul. Kuid selle vaidluse lahendas viimase astmena Kammergericht Berlin ning see ei ole Amtsgericht Niebüllis menetletava kohtuasja ese.
19. Lisaks ei ole põhikohtuasjas vaidlust ka lapse vanemate vahel, sest nemad soovivad üksmeelselt anda oma lapsele mõlema vanema perekonnanimedest moodustatud topeltnime.
20. Eelnevast tuleneb, et käesolevas kohtuasjas ei saa Amtsgericht Niebülli käsitleda kui õigustmõistva ülesande täitjat. Seega puudub Euroopa Kohtul pädevus vastata Amtsgericht Niebülli 2. juuni 2003. aasta otsusega esitatud eelotsuse küsimusele.
Kohtukulud
21. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus Amtsgericht Niebüllis poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse Amtsgericht Niebüll. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Euroopa Ühenduste Kohtul puudub pädevus vastata Amtsgericht Niebülli 2. juuni 2003. aasta otsusega esitatud eelotsuse küsimusele.