Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
30. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomand – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Artikli 3 lõige 1 – Üldsusele edastamine – Mõiste – Signaali taasedastamine eakate hooldekodu oma kaabelvõrgu kaudu – Erinev tehniline vahend – Uus üldsus
Kohtuasjas C‑127/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 8. veebruari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. veebruaril 2024, menetluses
Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA)
versus
VHC 2
Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen, Euroopa Kohtu asepresident T. von Danwitz esimese koja kohtuniku ülesannetes ja kohtunik I. Ziemele (ettekandja),
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: ametnik R. Şereş,
arvestades kirjalikku menetlust ja 2. aprilli 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA), esindaja: Rechtsanwalt T. Winter,
–        VHC 2
Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH, esindajad: Rechtsanwälte A. Conrad, R. Grzybowska, T. Schubert ja W. Spoerr,
–        Prantsuse valitsus, esindajad: R. Bénard, P. Boccanfuso, B. Dourthe, B. Fodda ja E. Timmermans,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: J. Samnadda ja G. von Rintelen,
olles 4. septembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta
direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230) artikli 3 lõike 1 tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsiooni Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA) ja VHC 2
Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH (edaspidi „VHC 2“) vahelises kohtuvaidluses
väidetava kohustuse üle omada eakate hooldekodus ringhäälingusaadete taasedastamiseks litsentsi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 2001/29 põhjendustes 4, 9, 10 ja 23 on märgitud:
„(4)      Suurema õiguskindluse ja intellektuaalomandi kõrgetasemelise kaitse kaudu soodustab autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustatud õigusraamistik olulisi investeeringuid loovusse ja uuenduslikkusse, […], ning toob omakorda kaasa Euroopa tööstuse kasvu ja konkurentsivõime suurenemise […]
[…]
(9)      Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustamise aluseks peab olema kõrgetasemeline kaitse, sest nimetatud õigused on olulised intellektuaalse loomingu seisukohalt. Nende kaitse aitab tagada loovuse säilimise ja arengu autorite, esitajate, tootjate, tarbijate, kultuuri, tööstuse ja laiema üldsuse huvides. Intellektuaalomand on seetõttu tunnistatud omandi lahutamatuks osaks.
(10)      Jätkamaks oma loome- ja kunstilist tegevust, peavad autorid ja esitajad saama oma töö kasutamise eest nõuetekohast tasu, samasugust tasu peavad saama tootjad, et neil oleks võimalik nimetatud tegevust rahastada. Fonogrammide, filmide, multimeediatoodete ning tellitavate teenuste laadsete teenuste pakkumiseks on tarvis märkimisväärseid investeeringuid. Intellektuaalomandi õiguste piisav õiguskaitse on vajalik, et tagada nimetatud tasu kättesaamine ning võimaldada kindlustada nendele investeeringutele rahuldav kasum.
[…]
(23)      Käesolev direktiiv peaks täiendavalt ühtlustama autoriõigusi teoste üldsusele edastamiseks. Seda õigust tuleb käsitada laiemas mõttes, et hõlmata edastamist ka üldsusele, kes ei viibi paigas, kus teost esitatakse. Nimetatud õigus peaks hõlmama teose igasugust edastamist või vahendamist üldsusele kaabli või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu. See õigus ei peaks hõlmama muid tegevusi.“
4        Direktiivi artikli 3 „Õigus teoseid üldsusele edastada ja muid objekte üldsusele kättesaadavaks teha“ lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
[…]
3.      Käesoleva artikli
kohase üldsusele edastamise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise toiminguga seoses ei lõpe lõigetes 1
ja 2 nimetatud õigused.“
Saksa õigus
5        9. septembri 1965. aasta autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste seaduse (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz; BGBl. 1965 I, lk 1273) (põhikohtuasjas kohaldatava redaktsioonis) (edaspidi „UrhG“) § 15 lõike 2 punkti 3 kohaselt hõlmab autori ainuõigus edastada oma teost üldsusele UrhG § 15 lõike 2 esimese lause tähenduses levitamisõigust, see tähendab UrhG § 20 kohaselt õigust teha üldsusele kättesaadavaks teos lainete, eelkõige ringhäälingu (raadio ja televisiooni), satelliidi, kaabellevi või muu tehnilise vahendi kaudu.
6        UrhG § 20b lõike 1 esimese lause kohaselt hõlmab levitamisõigus kaabellevi kaudu taasedastamise õigust, see tähendab õigust taasedastada kaablisüsteemide või mikrolaine
kaudu samaaegse, täieliku ja muutmata kujul programmi raames teatavat teost, mis on lastud eetrisse.
7        UrhG § 15 lõike 3 esimese lause kohaselt leiab edastamine üldsusele aset, kui see on suunatud paljudele isikutele üldsuse seas. UrhG § 15 lõike 3 teise lause kohaselt kuulub üldsuse hulka iga isik, kes isiklike suhete kaudu
ei ole seotud teost kasutava isiku või teiste isikutega, kellele teos on tajutav või immateriaalsel kujul kättesaadav.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
8        GEMA on autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon muusika valdkonnas.
9        VHC 2
peab eakate hooldekodu, kus alaliselt elab 89 hooldust vajavat eakat, kellele pakutakse täisteenust. Kõnealuses asutuses on 88 ühekohalist ja kolm kahekohalist tuba, mis on jaotatud nelja hooldekodu osakonna vahel, ning lisaks erisugused ühiskasutuses olevad ruumid, nagu söögisaalid ja elutoad.
10      VHC 2 võtab omaenda satelliitantenni abil vastu ringhäälinguprogramme, s.o tele- ja raadiosaateid, ning edastab need samal ajal, täielikult ja muutmata kujul oma kaabellevivõrgu kaudu elanike tubades olevatesse TV ja raadio antennipesadesse.
11      Kuna GEMA leidis, et ringhäälinguprogrammi
niisuguseks taasedastamiseks on vaja litsentsi, esitas GEMA
VHC 2 vastu hagi, milles palus lõpetada oma repertuaari kuuluvate muusikateoste levitamine. Landgericht Frankenthal (Frankenthali esimese astme kohus, Saksamaa) rahuldas selle hagi.
12      VHC 2 poolt selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse üle otsustades tühistas Oberlandesgericht Zweibrücken (liidumaa kõrgeim üldkohus Zweibrückenis, Saksamaa) nimetatud kohtuotsuse ja jättis GEMA hagi rahuldamata põhjendusel, et taasedastamine, mida VHC 2 läbi viis, ei kujutanud endast „üldsusele edastamist“. Nimetatud kohus leidis sisuliselt, et kuigi tegemist on tõepoolest edastamisega, ei olnud see siiski suunatud üldsusele, sest see piirdus asjaomases hooldekodus elavate isikute piiratud ringiga, mille moodustab struktuuriliselt väga homogeenne rühm, mis koosneb seal püsivalt elavatest isikutest, kelle
koguarv on üsna stabiilne. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu seletuse kohaselt toimus kõnesolev edastamine seega piiratud üksikusse rühma kuuluvatele konkreetsetele isikutele.
13      Eelotsusetaotluse esitanud kohus Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus), kellele GEMA esitas kassatsioonkaebuse, palub esiteks selgitada, kas isikute puhul, kes elavad sellises eakate hooldekodus nagu VHC 2
on tegemist määratlemata arvu potentsiaalsete adressaatidega Euroopa Kohtu niisuguse praktika tähenduses, milles on käsitletud mõistet „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 mõttes, või moodustavad nad, nagu on otsustanud Oberlandesgericht Zweibrücken (liidumaa kõrgeim üldkohus Zweibrückenis), üksiku ja väikesearvulise isikute rühma.
14      Teiseks, kuigi käesoleval juhul toimub edastamine seni kasutatutest erineva tehnilise vahendi abil, kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas tegevuse „üldsusele edastamiseks“ kvalifitseerimisel on üldjuhul asjakohane võtta arvesse kasutatud edastamisviisi. Nimelt nähtub 16. märtsi 2017. aasta
kohtuotsusest AKM (C‑138/16, EU:C:2017:218, punktid 26–30), et Euroopa Kohus ei võtnud arvesse algsest edastamisest eraldiseisvat edastamisviisi, mis oli kõne all selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas, see tähendab – nagu käesoleval juhul – samaaegset, täielikku ja muutmata kujul asjaomase antenni vastu võetud signaali pelka taasedastamist kaabli abil, vaid omistas
„üldsusele edastamise“ tuvastamisel määrava tähtsuse kriteeriumile, milleks on „uue üldsuse“ olemasolu.
15      Samuti analüüsis Euroopa Kohus 7. detsembri 2006. aasta
kohtuotsuses SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, punktid 37–47), 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsuses Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punktid 197–199), 27. veebruari 2014. aasta
kohtuotsuses OSA (C‑351/12, EU:C:2014:110, punktid 27–33) ning 31. mai 2016. aasta kohtuotsuses Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 57) üksnes viimati nimetatud kriteeriumi, võtmata arvesse kasutatud tehnilist edastamisviisi.
16      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et õigusteooria teatava tõlgenduse kohaselt viitab Euroopa Kohtu asjaomane praktika asjaolule, et erinev tehniline edastusviis õigustab sellega nõustumist, et tegemist on üldsusele edastamisega, üksnes juhul, kui algselt antenni, satelliidi või kaabli kaudu vastu võetud sisu taasedastamine toimub interneti teel.
17      Kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas selline taasedastamine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, vastab „uue üldsuse“ kriteeriumiga seotud tingimusele. Samuti palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, milline mõju võib siinkohal
olla asjaolul, et asjaomase asutuse elanikel on kõnealusest taasedastamisest sõltumata võimalus raadio- ja televisiooniprogrammi antenni kaudu oma toas ise vastu võtta, ning asjaolul, et õiguste omajad on juba saanud algse eetrisse laskmise eest tasu.
18      Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas ärilistel eesmärkidel tegutseva eakate hooldekodu elanikud, kelle tubades on TV ja raadio antennipesad, millesse hooldekodu pidaja edastab omaenda satelliitantenniga vastu võetud ringhäälinguprogrammi oma kaabellevivõrgu kaudu samal ajal, täielikult ja muutmata kujul, on „määratlemata arv potentsiaalseid
adressaate“ direktiivi 2001/29/EÜ artikli 3 lõikes 1 määratletud mõiste „üldsusele edastamine“ tähenduses?
2.      Kas Euroopa Kohtu poolt seni kasutatud määratlus, mille kohaselt eeldab kvalifitseerimine „üldsusele edastamiseks“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses seda, et kaitstavat teost edastatakse seni kasutatutest erineva tehnilise vahendi abil
uuele „üldsusele, keda kaitstud teoste suhtes õigusi omavad isikud ei võtnud arvesse, kui nad andsid loa teoste kasutamiseks algsele üldsusele edastamise teel“, on endiselt üldkohaldatav või on vastav kasutatud tehniline moodus oluline üksnes juhtudel, mil kõigepealt maapealse levivõrgu, satelliidi või kaabellevivõrgu kaudu vastu võetud programmi taasedastatakse interneti teel?
3.      Kas tegemist on „uue üldsusega“ direktiivi [2001/29] artikli 3 lõikes 1 määratletud mõiste „üldsusele edastamine“ tähenduses, kui ärilistel eesmärkidel tegutsev eakate hooldekodu pidaja taasedastab omaenda satelliitantenniga vastu võetud ringhäälinguprogrammi oma kaabellevivõrgu kaudu samal ajal, täielikult ja muutmata kujul hooldekodu elanike tubades olevatesse TV ja raadio antennipesadesse? Kas selle hindamisel on oluline, kas elanikel on sõltumata kaabellevivõrgu kaudu ülekandmisest võimalik tele- ja raadioprogrammi oma tubades vastu võtta maapealse levivõrgu kaudu? Kas nimetatud küsimuse hindamisel on oluline ka see, kas õiguste omajad saavad juba algseks ülekandmiseks loa andmise eest tasu?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Teine ja kolmas küsimus
19      Teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos ja esimesena, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõiste „üldsusele edastamine“ hõlmab seda, kui eakate hoolduskodu pidaja taasedastab samal ajal, täielikult ja muutmata kujul niisugust ringhäälinguprogrammi, mis on vastu võetud satelliitantenni abil, mis on hooldekodusse paigaldatud kaabelvõrgu kaudu omakorda ühendatud elanike tubades olevate televisiooni ja raadio antennipesadega.
20      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub eelkõige selgitada, kas selline taasedastamine kuulub vastava mõiste alla edastamisena „erineva tehnilise vahendi abil“ või edastamisena „uuele üldsusele“.
21      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt näevad liikmesriigid ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
22      Nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, on autoril selle sätte kohaselt ennetav õigus, mis võimaldab tal keelu abil sekkuda, kui tema teoste võimalikud kasutajad kavatsevad neid üldsusele edastada (15. märtsi 2012. aasta kohtuotsus SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punkt 75, ja 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 17).
23      Mis puudutab direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 nimetatud mõiste „üldsusele edastamine“ sisu, siis tuleb seda mõista laias tähenduses –
nagu on toonitatud ka direktiivi 2001/29
põhjenduses 23 –, mistõttu see hõlmab ka edastamist üldsusele, kes ei viibi paigas, kust teost edastatakse, ja seega teose sellist üldsusele edastamist või taasedastamist kaabliga või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu. Direktiivi põhjendustest 4, 9 ja 10 ilmneb nimelt, et selle direktiivi peamine eesmärk on kehtestada autoritele kõrgetasemeline kaitse, mis võimaldab neil eelkõige üldsusele edastamise korral saada nende teoste kasutamise eest nõuetekohast tasu (vt selle kohta 7. detsembri 2006. aasta
kohtuotsus SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, punkt 36, ja 11. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Citadines, C‑723/22, EU:C:2024:289, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
24      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on artikli 3 lõikes 1 kasutatud mõistes „üldsusele edastamine“ seostatud kaks kumulatiivset elementi: teose edastamise toiming ja selle teose edastamine üldsusele, ning asjaomane mõiste eeldab juhtumipõhist hindamist (22. juuni 2021. aasta kohtuotsus YouTube ja Cyando, C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503, punkt 66, ning 20. juuni 2024. aasta
kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 21).
25      Niisuguse hinnangu andmisel tuleb arvesse võtta mitut täiendavat kriteeriumi, mis ei ole autonoomsed ja sõltuvad üksteisest. Kuna need kriteeriumid võivad konkreetsetes olukordades esineda väga erineva intensiivsusega, tuleb neid kohaldada nii individuaalselt kui ka nende vastastikuses koostoimes (31. mai 2016. aasta kohtuotsus Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 35, ja 20. juuni 2024. aasta
kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 22).
26      Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et selleks, et kaitstud teose edastamine oleks hõlmatud mõistega „üldsusele edastamine“, peab vastav edastamine toimuma seni
kasutatutest erineva tehnilise vahendi abil või olema suunatud „uuele üldsusele“, st üldsusele, kellega autoriõiguse omajad algseks üldsusele edastamiseks luba andes ei arvestanud (8. septembri 2016. aasta kohtuotsus GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, punkt 37, ja 20. juuni 2024. aasta
kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 43).
27      Käesoleval juhul tuleb esiteks märkida, et nagu nähtub eelotsusetaotlusest, põhinevad eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused eeldusel, et niisugune saadete taasedastamine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, toimub erineva tehnilise vahendi abil, mis erineb algsest edastamise vahendist.
28      Tuleb siiski märkida, et selleks, et teha kindlaks, kas vastav kriteerium on ettevõtja tegevuse kvalifitseerimisel „üldsusele edastamiseks“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses asjakohane, tugines Euroopa Kohus eelkõige selle direktiivi artikli 3 lõikele 3, mille kohaselt ei ammenda kaitstud teoste üldsusele edastamise luba õigust lubada või keelata nende teoste muud üldsusele edastamist (vt selle kohta 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus ITV Broadcasting jt, C‑607/11, EU:C:2013:147, punkt 23).
29      Ta järeldas sellest, et kui liidu seadusandja reguleeris olukordi, kus konkreetset teost saab kasutada mitu korda, pidas ta silmas, et teose iga edastamine või taasedastamine, mille käigus kasutatakse „erinevat tehnilist vahendit“, on põhimõtteliselt saanud asjaomase teose autorilt eraldi loa (vt selle kohta 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus ITV Broadcasting jt, C‑607/11, EU:C:2013:147, punkt 24).
30      Selle põhjal leidis Euroopa Kohus, et eristada tuleb ühelt poolt olukordi, kus operaator teeb kaitstud teoseid sisaldava ringhäälinguprogrammi oma tahtliku sekkumisega kättesaadavaks uuele üldsusele, kellega asjaomased autorid ei ole kõnealuseks ülekandmiseks loa andmisel arvestanud, ja teiselt poolt olukordi, kus kaks edastamist toimuvad erinevatel tehnilistel tingimustel, kasutades erisugust edastusvahendit, ning kumbki neist on suunatud üldsusele (vt selle kohta 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus ITV Broadcasting jt, C‑607/11, EU:C:2013:147, punkt 38).
31      Seega tuleneb Euroopa Kohtu praktikast ja eelkõige 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsusest ITV Broadcasting jt (C‑607/11, EU:C:2013:147), et üksnes siis, kui konkreetse tehnilise vahendi kasutamine kätkeb saadete uut edastamist või taasedastamist, mis on algsest edastamisest sõltumatu, võib sellist toimingut pidada „erineva tehnilise vahendi abil“ tehtuks käesoleva kohtuotsuse punktis 26 viidatud kohtupraktika tähenduses.
32      Nagu nähtub ka Euroopa Kohtu praktikast, on see nii muu hulgas maapealse teleringhäälingu veebivõrgus taasedastamise puhul (vt selle kohta 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus ITV Broadcasting jt, C‑607/11, EU:C:2013:147, punkt 26, ning 29. novembri 2017. aasta
kohtuotsus VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, punktid 14, 46 ja 48). Küll aga on Euroopa Kohus otsustanud, et selline olukord nagu 7. detsembri 2006. aasta
kohtuotsuse SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764) aluseks olnud olukord, nimelt signaali edastamine klientidele hotelli numbritubadesse paigaldatud telerite kaudu, ei kuulu mitte selle hüpoteesi alla, vaid käesoleva kohtuotsuse punktis 30 nimetatud esimese juhtumi alla (vt selle kohta 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsus ITV Broadcasting jt, C‑607/11, EU:C:2013:147, punktid 37 ja 38).
33      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 20 märkis, on viimati nimetatud olukord analoogne põhikohtuasjas käsitletava olukorraga, kus – nagu nähtub eelotsusetaotlusest – eakate hooldekodu pidaja, nagu ka hotelli haldaja, edastab oma ettevõttesse paigaldatud kaablisüsteemi kaudu talle kuuluva satelliitantenni abil vastu võetud signaali selle ettevõtte eri osakondadesse.
34      Sellest järeldub, et niisugust saadete taasedastamist, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei saa pidada „erineva tehnilise vahendi abil“ toimunuks käesoleva kohtuotsuse punktis 26 viidatud kohtupraktika tähenduses.
35      Vastavalt osutatud kohtupraktikale tuleb teiseks kontrollida, kas kõnealune taasedastamine on mõeldud „uuele üldsusele“, mis erineb algsest saadete adressaatidest.
36      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et autor, andes loa oma teose ringhäälinguks edastamiseks, võtab arvesse ainult otseseid kasutajaid, st telerite omanikke, kes individuaalselt või oma era- või perekonnaelus saateid vastu võtavad (vt selle kohta 7. detsembri 2006. aasta
kohtuotsus SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, punkt 41, ning 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt, C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 198).
37      Nii on Euroopa Kohus otsustanud, et hotelli või pubi kliendid, sanatooriumi või taastusravikeskuse patsiendid ning lühikeseks ajavahemikuks, eelkõige turismimajutuse eesmärgil üürile antavate korterite üürnikud, moodustavad sellise uue üldsuse (vt selle kohta eelkõige 7. detsembri 2006. aasta
kohtuotsus SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, punkt 42; 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt, C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 199; 27. veebruari 2014. aasta
kohtuotsus OSA, C‑351/12, EU:C:2014:110, punkt 32; 31. mai 2016. aasta kohtuotsus Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 61, ning 20. juuni 2024. aasta
kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 44).
38      Sellistel asjaoludel on Euroopa Kohus sisuliselt leidnud, et edastamise adressaadid moodustavad „uue üldsuse“, kuna põhimõtteliselt saavad nad kaitstud teosest osa ainult seetõttu, et sekkub asjaomase ettevõtte pidaja, kes annab neile oma tegevuse tagajärgedest täielikult teadlikuna juurdepääsu sellele teosele, kui nad viibivad saate edastamise levialas.
39      Euroopa Kohus on seevastu otsustanud, et see ei ole aga nii korterelamu korterite üürnike puhul, keda ei saa pidada „uueks üldsuseks“ käesoleva kohtuotsuse punktis 26 viidatud kohtupraktika tähenduses (vt selle kohta 20. juuni 2024. aasta
kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 45).
40      Kõnealune olukord on võrreldav põhikohtuasjas käsitletava olukorraga, kus eakate hooldekodu elanikud elavad seal alaliselt, nagu eelotsusetaotlusest ilmneb. Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et sellised elanikud ei kujuta endast niisugust „uut üldsust“.
41      Seda järeldust ei sea kahtluse alla argument, et erinevalt üürileantava eluaseme omanikust osutab eakate hooldekodu pidaja elanikele mitut teenust, kuivõrd viimased on vähemal määral iseseisvad. Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 37–39 sisuliselt märkis, kuuluvad mõlemal juhul asjaomaste saadete taasedastamise adressaadid kui nende vastuvõtuseadmete omanikud, kes võtavad asjaomased saated vastu oma erasfääris, adressaatide hulka, kellele autoriõiguste omajad on andnud oma teoste algseks ringhäälingu vormis üldsusele edastamiseks loa.
42      Järelikult tuleb tõdeda, et kui sellise hooldekodu pidaja edastab kaablisüsteemi kaudu eakate hooldekodu tubadesse satelliitantenni abil vastu võetud tele- ja raadiosaateid, ei tegele ta direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses „üldsusele edastamisega“.
43      Selles osas ei ole määrava tähtsusega asjaolu, millele viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus ja mis puudutab niisuguse hooldekodu pidaja tegevuse tulusust. Kuigi tulu teenimine ei ole küll asjassepuutumatu, ei ole see tingimata vältimatu tingimus, mis määrab kindlaks, kas selline edastamine on toimunud (vt selle kohta 20. juuni 2024. aasta
kohtuotsus GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
44      Lõpuks tuleb lisada, et niisugune tõlgendus ei riku direktiivi 2001/29 eesmärke, millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 23. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 35 sisuliselt märkis, tooks niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, „üldsusele edastamise“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses olemasolu tunnustamine kaasa selle, et autoriõiguste omajatele makstakse põhjendamatut tasu, samas kui – nagu on direktiivi 2001/29 põhjenduses 10 sõnaselgelt märgitud –
tuleb selle direktiivi kohaselt neile nende teoste kasutamise eest tagada üksnes asjakohane tasu (vt selle kohta 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt, C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 108).
45      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud mõiste „üldsusele edastamine“ ei hõlma seda, kui eakate hoolduskodu pidaja taasedastab samal ajal, täielikult ja muutmata kujul niisugust ringhäälinguprogrammi, mis on vastu võetud satelliitantenni abil, mis on hooldekodusse paigaldatud kaabelvõrgu kaudu omakorda ühendatud elanike tubades olevate televisiooni ja raadio antennipesadega.
Esimene küsimus
46      Arvestades teisele ja kolmandale küsimusele antud vastust, ei ole esimesele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
47      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
selles sättes kasutatud mõiste „üldsusele edastamine“ ei hõlma seda, kui eakate hoolduskodu pidaja taasedastab samal ajal, täielikult ja muutmata kujul niisugust ringhäälinguprogrammi, mis on vastu võetud satelliitantenni abil, mis on hooldekodusse paigaldatud kaabelvõrgu kaudu omakorda ühendatud elanike tubades olevate televisiooni ja raadio antennipesadega.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: saksa.