62004CC0509_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolev kohtuasi puudutab kahte eelotsuse küsimust, mille esitas Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kassatsioonikohus, edaspidi „Hoge Raad”) ja mis käsitlevad nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta [mõiste „kapitali suurendamine” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „kapitali koondumine”](2), mida on muudetud direktiividega 73/79/EMÜ(3) ja 85/303/EMÜ(4), (edaspidi „direktiiv 69/335” või lihtsalt „direktiiv”) artikli 7 lõike 1 tõlgendamist.
I. Õiguslik raamistik
Kohaldatav ühenduse õigus
2. Direktiivi 69/335 eesmärk on selle esimese põhjenduse kohaselt kapitali vaba liikumise soodustamine. See eesmärk eeldab eelkõige, et „äriühingu kapitali koondumist tuleks ühisturu piires kapitalimaksuga maksustada ühekordselt ning nimetatud maksu määr peaks kõikides liikmesriikides olema sama, et mitte häirida kapitali liikumist” (kuues põhjendus) [täpsustatud tõlge]. Selleks näeb direktiiv seega ette kõnesoleva maksu ühtlustamise nii struktuuri kui määrade osas (seitsmes põhjendus).
3. Seetõttu on direktiivi artiklis 1 sätestatud, et „[l]iikmesriigid võtavad kapitaliühingute kapitali sissemaksetelt artiklite 2‑9 sätetele vastavalt ühtlustatud maksu [...]”.
4. Meid huvitava osas tuleb siinkohal tsiteerida ka artiklit 7, mille kohaselt:
„1. [...]
a) ei tohi kapitalimaksu määr olla üle 2% ega alla 1%;
b) vähendatakse kõnealust maksumäära 50% võrra või enam, kui üks või mitu kapitaliühingut annavad kõik oma aktivad ja passivad [„aktivad ja passivad” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „vara”] või osa oma äritegevusest üle ühele või mitmele loodavale või juba olemasolevale kapitaliühingule.
Nimetatud vähendamise tingimuseks on, et:
– sissemaksete eest tasutakse üksnes äriühingu(te) osadega või aktsiatega, ent liikmesriigil on õigus vähendamist kohaldada ka juhtudel, kui sissemaksete eest tasutakse lisaks äriühingu(te) osadele ka raha, mille summa ei ületa 10% osade nominaalväärtusest;
– tehingu osapoolteks olevate äriühingute juhtimise tegelik keskus või registrijärgne asukoht on liikmesriigi territooriumil;
[...]”.
5. Direktiiviga 73/79 muudeti artikli 7 lõike 1 teksti, lisades punkti b alapunkti a, mis sätestab:
„b) a „[K]apitalimaksu määra võib vähendada 50% võrra või enam, kui loodav või olemasolev kapitaliühing omandab teise kapitaliühingu kapitali varem emiteeritud osadest vähemalt 75%. Juhul kui sellise protsendimäärani jõutakse mitme tehingu tulemusel, kohaldatakse vähendatud määra üksnes tehingule, mille tõttu see määr saavutati, ning järgnevatele tehingutele.
Maksu summa, mida ei maksta käesoleva sätte kohaselt, kuulub tasumisele siis, kui omandav äriühing ei säilita viie aasta jooksul alates kuupäevast, mil teostati tehingut, millele vähendatud määra kohaldati, kõiki teise äriühingu osasid – ja vähemalt 75% selle äriühingu kapitalist –, mis talle selle tehingu tulemusena kuuluvad, sh varem omandatud ja nimetatud tehingu ajal talle kuulunud osad. Sellegipoolest kohaldatakse vähendatud määra siis, kui need osad antakse selle aja jooksul üle tehingu raames, millele kohaldatakse esimese lõigu või punkti b kohaselt vähendatud määra, või omandava äriühingu likvideerimise raames.
Nimetatud vähendamise tingimuseks on, et:
– sissemaksete eest tasutakse üksnes äriühingu(te) osadega või aktsiatega, ent liikmesriigil on õigus vähendamist kohaldada ka juhtudel, kui sissemaksete eest tasutakse lisaks äriühingu(te) osadele ka raha, mille summa ei ületa 10% osade nominaalväärtusest,
– osa või aktsiad omandanud äriühingu ja osa või aktsiad väljastanud äriühingu juhtimise tegelik keskus või registrijärgne asukoht on liikmesriigi territooriumil.” [Siin ja edaspidi on osundatud direktiivi tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
6. Lõpuks tuleb tsiteerida direktiivi 85/303, mis asendas artikli 7 teksti järgmise tekstiga:
„1. Liikmesriigid vabastavad kapitalimaksust artiklis 9 nimetamata tehingud, mis 1. juuli 1984. aasta seisuga olid maksust vabastatud või millele kohaldati maksumäära kuni 0,5%.
Vabastamise aluseks on nimetatud kuupäeval vabastuse saamiseks või vajaduse korral kuni 0,5% suuruse maksumäära kehtestamiseks kehtinud tingimused.
[...]”.
7. Kuna artikli 7 lõike 1 uues tekstis on kapitalimaksust vabastamise osas sõnaselgelt viidatud „[1. juulil 1984] vabastuse saamiseks või vajaduse korral kuni 0,5% suuruse maksumäära kehtestamiseks kehtinud tingimus[tele]”, kohaldatakse seega direktiivi 69/335 (muudetud direktiiviga 73/79) artikli 7 lõike 1 punktis b ja punkti b alapunktis a ette nähtud tingimusi.
Siseriiklik õigus
8. Madalmaades reguleerib kapitalimaksu Wet op belastingen van rechtsverkeer (õigustoimingute maksustamise seadus; edaspidi „WBR”)(5) . WBR‑i artikli 32 lõike 1 kohaselt maksustatakse kapitalimaksuga sissemaksed Madalmaades asutatud äriühingute kapitali.
9. Sama seaduse artikkel 37 sätestab seejärel:
„1. Üldaktiga ette nähtud tingimustel vabastatakse maksust kapitali sissemaksed järgmistel juhtudel:
a) ühinemisel, jagunemisel ja ümberkujundamisel;
[...]
2. Lõike 1 punktis a nimetatud maksuvabastust kohaldatakse vaid järgmistel juhtudel:
a) aktsiateks jaotatud kapitaliga juriidiline isik omandab teise analoogse juriidilise isiku aktsiaid üksnes oma aktsiate vastu ning omandab selle tulemusena vähemalt 75% selle juriidilise isiku aktsiatest või suurendab talle kuuluvate aktsiate osa 75% või enam;
b) aktsiateks jaotatud kapitaliga juriidiline isik omandab üksnes oma aktsiate vastu teise analoogse juriidilise isiku kogu vara või tema ettevõtte või käitise;
[...]”(6) .
10. Käesolevas kohtuasjas tuleb viidata ka WBR-i rakendusmääruse(7) artiklile 14, mis sätestab:
„1. Ettevõtja peab sellegipoolest tasuma maksu, mida [WBR-i] artikli 37 lõike 1 punkti a kohaldamisel ühinemisel [WBR-i] artikli 37 lõike 2 punkti a mõttes ei tasuta, kui talle viie aasta jooksul sissemakse tegemise kuupäevast ei kuulu enam kõik teise ettevõtja aktsiaid, mida ta nimetatud kuupäeval oli omandanud või mis talle varem kuulusid, ja vähemalt 75% teise ettevõtja aktsiatest.
2. Lõiget 1 ei kohaldata aktsiate võõrandamise korral, mis toimus ühinemise või ümberkujundamise raames [WBR-i] artikli 37 lõike 2 mõttes, samuti aktsiaid omandanud ettevõtja lõpetamise või likvideerimise korral”(8) .
11. Lõpuks tuleb mainida Madalmaade tsiviilseadustiku artiklit 2:311, mille kohaselt loetakse ühinevad juriidilised isikud, v.a ühendav äriühing, ühinemise jõustumisel lõppenuks.
II. Asjaolud ja menetlus
12. Äriühing M-J. Hoffmann Beheer BV (edaspidi „Hoffmann” või „sissemakse teinud äriühing”) ja veel neli osaühingut asutasid 1998. aasta jooksul täisühingu Magnus Management Consultants. Kõigil viiel äriühingul (edaspidi „endised äriühingud”) oli füüsilisest isikust ainuosanik, kellele kuulusid kõik äriühingu osad.
13. Augustis 1998 asutati äriühing Magpar VI BV (edaspidi „Magpar” või „sissemakse saanud äriühing”) ja veel neli osaühingut. Need viis äriühingut (edaspidi „uued äriühingud”) omandasid igaüks oma osade vahetamise teel kõik endiste äriühingute osad. Selle osaluste vahetamise raames omandas Magpar ühe endise äriühingu, Hoffmanni kõik osad.
14. Hoffmanni osade sissemaksed Magpari olid WBR-i artikli 37 lõike 1 punkti a kohaselt koosmõjus lõike 2 punktiga a kapitalimaksust vabastatud (edaspidi „kapitalimaksust vabastatud tehing”).
15. 31. augustil 1998 asutati ühinemistehingu raames äriühing Magnus Holding NV (edaspidi „Magnus Holding”). Selle tehinguga i) anti endiste äriühingute (nende hulgas Hoffmann) kogu vara üle Magnus Holdingule ja ii) uued äriühingud (nende hulgas Magpar) – kellest igaühele kuulusid ühe endise äriühingu kõik osad – omandasid vastavalt oma osalusele nendes endistes äriühingutes Magnus Holdingu aktsiaid.
16. Samal kuupäeval asutati ka Coöperatie Pym UA (edaspidi „ühistu”), mille liikmeteks sai 13 osaühingut, nende hulgas Magpar. Viimane andis talle kuulunud Holdingu aktsiad üle ühistule ja sai vastu ühistu liikme õigused.
17. 27. novembril 1998 noteeriti Magnus Holding Amsterdami börsil.
18. 5. veebruaril 1999 saadeti Magparile maksuteade 87 782 Hollandi kuldna suuruse kapitalimaksu kohta, kusjuures, nagu öeldud, esialgu oli ta sellest maksust vabastatud.
19. Eelkõige heideti Magparile ette WBR-i rakendusmääruse artiklis 14 sätestatud üleandmiskeelu rikkumist, sest viie aasta jooksul pärast kapitalimaksust vabastatud tehingu kuupäeva ei olnud tal enam Magnus Holdingu aktsiaid, mille ta sai ühinemisel kapitalimaksust vabastatud osade vastu (Hoffmanni osad). Teiste sõnadega leidis Madalmaade maksuhaldur, et Hoffmanni osade suhtes tekkinud kohustust säilitada osad viie aasta jooksul loetakse ülekandunuks sissemakse teinud äriühingu omandanud Magnus Holdingu aktsiatele, mis kuulusid enne ühistule üleandmist Magparile.
20. Et Inspecteur der Belastingdienst/Ondernemingen (Madalmaade maksuinspektor) jättis rahuldamata vaide, mille Magpar selle meetme peale esitas, pöördus äriühing Gerechtshof te Arnhemi (Arnhemi kohus) poole.
21. Ka nimetatud kaebus jäeti siiski rahuldamata. Magpar esitas seejärel kassatsioonkaebuse Hoge Raadile. Et sellel kohtul oli kahtlusi direktiivi artikli 7 lõike 1 tõlgendamise suhtes, otsustas ta 10. detsembri 2004. aasta määrusega menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas nõukogu direktiivi 69/335/EMÜ, mida on muudetud nõukogu direktiiviga 73/797EMÜ, artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et direktiivi eespool nimetatud õigusnormis sätestatud tingimusi tuleb kohaldada omandavale äriühingule kuuluvate aktsiate suhtes siis, kui äriühing pärast kapitalimaksust vabastatud aktsiate omandamist ühinemise raames annab viie aasta jooksul nende aktsiate valduse üle seetõttu, et äriühing, millele need kuulusid, ise ühineb?
2. Kas ülaltoodud küsimusele vastamisel omab tähendust asjaolu, et äriühing, mille aktsiatega on tegemist, loetakse lõppenuks seetõttu, et jõustub tema seadusjärgne ühinemine teise äriühinguga (tsiviilseadustiku 2. raamatu artikli 311 lõige 1), mille puhul ei saa otseselt rääkida aktsiate üleandmisest?”
22. Käesolevas kohtumenetluses on Madalmaade valitsus ja komisjon esitanud kirjalikke märkusi.
III. Õiguslik analüüs
Esimene küsimus
23. Esimeses küsimuses küsib Hoge Raad sisuliselt Euroopa Kohtult täpsustusi direktiivi (mida on muudetud direktiiviga 73/79 ja millele viitab praegu kehtiv versioon) artikli 7 lõike 1 punkti b alapunktis a ette nähtud üleandmiskeelu ulatuse kohta. Nagu nägime, on selles keelus sätestatud, et kapitalimaks, mida ei maksta osade vahetuse tehingu raames, „kuulub tasumisele siis, kui [sissemakse saanud] äriühing ei säilita
viie aasta jooksul alates kuupäevast, mil teostati tehing, millele vähendatud määra kohaldati, kõiki [sissemakse teinud] äriühingu osasid – ja vähemalt 75% selle äriühingu kapitalist”.
24. Selle küsimuse paremaks mõistmiseks on minu arvates vaja kõigepealt lühidalt meenutada erinevaid tehinguid, mille tõttu algatati menetlus põhikohtuasjas.
25. Esimesega eespool nimetatud tehingutest omandas Magpar, nagu nägime, osaluste vahetamise teel kõik Hoffmanni osad. Et tegemist on äriühingu kogu osakapitali esindavate osaluste omandamise tehinguga, vabastati see direktiivi artikli 7 lõike 1 alusel kapitalimaksust. Niisuguse maksuvabastusega kaasnes seega muu hulgas keeld anda Hoffmanni osad üle viie aasta jooksul alates nende sissemaksmisest Magpari.
26. Vähem kui kuu aega pärast kapitalimaksust vabastatud tehingu toimumist anti Hoffmanni kogu vara ühinemise raames üle Magnus Holdingule. Isegi kui Magpari varem sisse makstud Hoffmanni osad ei kuulunud selle tehingu tulemusena enam Magparile, säilitas ta maksuvabastuse, sest ka kõnesolev ühinemine oli direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti b kohaselt kapitalimaksust vabastatud tehing.
27. Magpar andis lõpuks ühinemistehingu käigus saadud Magnus Holdingu aktsiad üle ühistule.
28. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates võis aga just selle viimase aktsiate üleandmise puhul olla tegemist eespool nimetatud üleandmiskeelu rikkumisega.
29. Hoge Raad küsib nimelt, kas seda keeldu kohaldatakse aktsiate suhtes (kõnesoleval juhul Magnus Holdingu aktsiad), mille äriühing, kellele kohaldati kapitalimaksuvabastust, sai sissemakstud osade vastu (kõnesoleval juhul Hoffmanni osad). Teiste sõnadega tahab ta teada, kas artikli 7 lõike 1 punkti b alapunktis a sätestatud osaluse säilitamise kohustu se võib üle kanda ka muudele osalustele peale kapitalimaksust vabastatud sissemakse. Sellise tõlgenduse korral oleks Hoge Raadi arvates Magpar pidanud selleks, et tema suhtes kohaldataks edasi maksuvabastust, pidanud säilitama Magnus Holdingu aktsiad viie aasta jooksul; Magpar jättis selle tingimuse selgelt täitmata, andes need aktsiad enne selle tähtaja lõppu üle ühistule.
30. Madalmaad ja komisjon annavad uuritavale küsimusele täiesti vastupidised vastused, tuginedes põhjendustele, mis on allpool vajalikus ulatuses ära toodud. Komisjoni arvates on artikli 7 lõikes 1 sätestatud osade säilitamise kohustuse kohaldamine osaluste suhtes, mis omandati eelnevalt sissemakstud osaluste vastu, selles õigusnormis sätestamata lisatingimus, mis peab olema täidetud, et kohaldada kapitalimaksuvabastust. Madalmaade valitsus väidab seevastu, et see, kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus üleandmiskeeldu tõlgendas, on kooskõlas nii direktiivi sätte kui mõttega, soodustades eelkõige investeeringute stabiilsust.
31. Ütlen kohe, et ma ei nõustu Madalmaade ametiasutuste väitega. Arvan nimelt nagu komisjongi, et vastuse küsimusele saab kergesti tuletada direktiivi artikli 7 lõike 1 sõnastusest enesest.
32. Nagu nägime, sisaldab kõnesolev õigusnorm ühtlustatud täpset ja üksikasjalikku kapitalimaksust vabastamise korda (vt punktid 4–6 eespool). Eelkõige on selles kindlaks määratud tehingute kategooriad, mis võidakse kapitalimaksust vabastada, ning seejärel kehtestatud tingimused, millest maksuvabastus sõltub ning mis on seotud tasuga sissemakse eest, asjaomaste äriühingute asukoha ja minimaalse ajavahemikuga, mille jooksul peab kapitalimaksust vabastatu sissemakstud kapitali säilitama.
33. Viimase aspekti osas – mis on käesolevas kohtuasjas eriti oluline – näeb artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkt a ette, et kapitalimaksust vabastatud tehingu raames saadud osade üleandmise korral viie aasta jooksul pärast selle tehingu kuupäeva säilib maksuvabastus, kui kõnesolevad osalused antakse üle „tehinguga, millele kohaldatakse esimese lõigu või punkti b kohaselt vähendatud määra, või omandava äriühingu likvideerimisel”.
34. Maksuvabastuse säilitamiseks piisab seega, kui see tingimus on täidetud, st kõnesolevad osalused ei kuulu enam kapitalimaksust vabastatule hilisema osaluste vahetuse (artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkti a esimene lõik), kapitaliühingu vara või ühe osa äritegevuse üleandmise (artikli 7 lõike 1 punkt b) või tema enda likvideerimise tulemusena.
35. Peale selle tingimuse ei ole direktiiviga kehtestatud ühtegi muud piirangut selles valdkonnas ega eelkõige mingit niisugust hilisema üleandmise keeldu, nagu arvab eelotsusetaotluse esitanud kohus.
36. Vastupidi sellele, mida on väitnud Madalmaade ametiasutused, tundub mulle lisaks, et niisugune järeldus on kooskõlas direktiivi eesmärgiga, milleks on eelkõige vähendada „kapitalimaksu majanduslik[kku] mõju, [sest see] kahjustab ettevõtjate liitumist ja arengut” (direktiivi 85/303 teine põhjendus)(9) .
37. Mulle tundub nimelt, et maksumaksjale ebasoodus lahendus, mis seab maksuvabastuse säilimise sõltuvusse lisatingimustest, ei ole niisuguse eesmärgiga hästi kooskõlas. Nii on see eriti juhul, kui vaidlusalune lisatingimus kantakse üle nagu kõnesoleval juhul ning koormab muid äriühingute ümberkujundamise või liitumise tehinguid peale algselt kapitalimaksust vabastatud tehingu, veendes nõnda kapitalimaksust vabastatut niisugustes tehingutes mitte osalema või muutes tema osalemise igal juhul kulukamaks.
38. Eespool esitatud põhjenduste alusel väidan seega, et kui viie aasta jooksul pärast osade kapitalimaksust vabastatud sissemakset nimetatud osasid sissemakse saanud äriühingul enam ei ole, sest sissemakse teinud äriühing ühines, ei kohaldata sissemakse teinud äriühingu omandaja aktsiate suhtes, mis kuuluvad ühinemistehingu tulemusena sissemakse saanud äriühingule, direktiivi artikli 7 lõikes 1 sätestatud tingimusi.
Teine küsimus
39. Teises küsimuses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi artikli 7 lõikes 1 silmas peetud maksuvabastuse kohaldamise seisukohast on tähtsust asjaolul, et sissemakse teinud äriühing (Hoffmann) lõpetati, kuna ta ühines teise äriühinguga (Magnus Holding).
40. Seda küsimust sõnastades viitas eelotsusetaotluse esitanud kohtunik eelkõige Madalmaade tsiviilseadustiku artikli 2:311 lõikele 1, mille kohaselt loetakse ühinemistehingu raames teise äriühingu poolt ühendatav äriühing selle tehingu jõustumise hetkel „lõppenuks”. Siinkohal kerkis põhikohtuasjas mõningaid kahtlusi, kas artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkti a kohaldatakse maksuvabastuse säilimise tingimuste osas niisugustele ühinemistele, millega on tegemist käesoleval juhul. Probleem tekib sellest, et nimetatud sättes on nähtud ette, et selleks, et maksuvabastust kohaldataks edasi, tuleb algselt sisse makstud osad „üle anda” kapitalimaksust vabastatud tehingu raames. Formaaljuriidiliselt ei saa aga ühinemise tulemusena lõpetamisele kuuluva äriühingu osasid „üle anda”. Madalmaade õiguse kohaselt ei teostata nimelt ühinemisel, mille käigus ühendatav äriühing lõpetatakse, osaluste üleandmist,(10) nii et analüüsitav tingimus ei saaks olla täidetud.
41. Ma olen nõus Madalmaade valitsuse ja komisjoniga ning arvan, et käesolevale küsimusele tuleb vastata eitavalt.
42. Kuigi on tõsi, et verbi „üle andma” kasutamine artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkti a(11) teises lõigus ei ole täiesti ühemõtteline, tundub mulle nimelt siiski, et õigusnormi üldine sisu võimaldab kergesti hajutada võimalikud kahtlused selle tõlgendamise osas.
43. Nagu ma eespool (punktides 33 ja 34) ütlesin, on selles õigusnormis nimelt sõnaselgelt ette nähtud, et kapitalimaksust vabastatu võib seda soodustust siiski kaotamata loovutada talle sisse makstud osad mitte ainult uue osade vahetamise tehinguga, vaid ka teist laadi tehingutega, näiteks kapitaliühingu kogu vara või ühe osa äritegevuse üleandmine. Isegi kui formaaljuriidiliselt ei „anna” sissemakse saanud äriühing niisugusel juhul sisse makstud osalusi „üle”, on tulemus sama, sest need ei kuulu enam talle sellise tehingu tulemusena, mis on samuti kapitalimaksust vabastatud.
44. Lühidalt öeldes ei ole osaluste üleandmine kitsas tähenduses artikli 7 lõike 1 punkti b alapunktis a ette nähtud maksuvabastuse „säilitamise” ainus viis. Ülejäänu osas märgin, et direktiivi seisukohast loetakse eespool nimetatud vara üleandmise tehinguid „täiel määral majanduslikus mõttes samastatava[te]ks” osade vahetamise tehingutega (direktiivi 73/79 teine põhjendus)(12) .
45. Mulle tundub seega, et asjaolul, et ühinemistehing ei sisalda osade üleandmist, ei ole maksuvabastuse säilitamise seisukohast tähtsust, sest kõnesolev ühinemine kuulub tehingute hulka, mida on silmas peetud artikli 7 lõike 1 punkti b alapunktis a. Nõnda on see minu arvates kindlasti niisuguste ühinemiste korral, millega on tegemist kõnesoleval juhul ja mille tulemusena omandab kapitaliühing teise äriühingu kogu vara.
46. Ma usun, et võib seega teha järelduse, et asjaolul, et sissemakse teinud äriühing lõpetatakse niisuguse ühinemise tulemusena, millega on tegemist põhikohtuasjas, ei ole tähtsust kapitalimaksust vabastamise säilitamise seisukohast direktiivi artikli 7 lõike 1 tähenduses.
IV. Ettepanek
47. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Kui viie aasta jooksul pärast osade kapitalimaksust vabastatud sissemakset sissemakse saanud äriühingul nimetatud osasid enam ei ole, sest sissemakse teinud äriühing ühines, ei kohaldata sissemakse teinud äriühingu omandaja aktsiate suhtes, mis kuuluvad ühinemistehingu tulemusena sissemakse saanud äriühingule, nõukogu direktiivi 69/335/EMÜ (mida on muudetud nõukogu direktiiviga 85/303/EMÜ) artikli 1 lõikes 7 sätestatud tingimusi.
2. Asjaolul, et sissemakse teinud äriühing lõpetatakse niisuguse ühinemise tulemusena, millega on tegemist põhikohtuasjas, ei ole tähtsust kapitalimaksust vabastamise säilitamise seisukohast direktiivi 69/335 (mida on muudetud nõukogu direktiiviga 85/303) artikli 7 lõike 1 tähenduses.
(1) .
(2)
–	EÜT L 249, lk 25; ELT eriväljaanne 09/01, lk 11.
(3)
–	Nõukogu 9. aprilli 1973. aasta direktiiv 73/79/EMÜ, millega muudetakse kapitali suurendamise kaudse maksustamise direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis b äriühingute ümberkujundamise teatud tehingute suhtes kehtestatud vähendatud määraga kapitalimaksu kohaldamisala (EÜT L 103, lk 13; edaspidi „direktiiv 73/79”).
(4)
–	Nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiv 85/303/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (EÜT L 156, lk 23; ELT eriväljaanne 09/01, lk 122).
(5)
–	Stb . 1970, 611; muudetud 13. detsembri 1996. aasta seadusega, Stb . 1996, 652.
(6)
– Mitteametlik tõlge.
(7)
–	22. juuni 1971. aasta määrus, Stb. 793; viimati muudetud kõnesoleval juhul asjakohaste muudatuste osas 27. veebruari 1996. aasta määrusega, Stb. 144.
(8)
– Mitteametlik tõlge.
(9)
–	Vt selle kohta ka 13. oktoobri 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑50/91: Commerz-Credit-Bank AG - Europartner vs.
Finanzamt Saarbrücken (EKL 1992, lk I‑5225, punkt 11). Selles tõdetakse, et „nimetatud [ettevõtjate liitumise ja arengu, samuti investeerimise soodustamise] eesmärkide saavutamise parim vahend oleks kapitalimaksu kaotamine”.
(10)
–	Oma põhikohtuasjas esitatud ettepanekus, millele liikmesriigi kohus eelotsusetaotluses viitab, selgitab Hoge Raadi peaprokurör, et Madalmaade õiguse kohaselt ei sisalda niisugune ühinemine, millega on tegemist põhikohtuasjas, õiget osade üleandmist. Tegelikult saavad ühendatava äriühingu osanikest ühinemise tulemusel automaatselt ühendava(te) äriühingu(te) osanikud.
(11)
–	Viitan siinkohal artikli 7 lõike 1 punkti b alapunkti a järgmisele lausele: „Sellegipoolest kohaldatakse vähendatud määra siis, kui need osad antakse selle aja jooksul üle tehingu raames, millele kohaldatakse esimese lõigu või punkti b kohaselt vähendatud määra, või omandava äriühingu likvideerimise raames.”
(12)
–	Vt selle kohta ka 13. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑164/90: Muwi Bouwgroep BV vs.
Staatssecretaris van Financiën (EKL 1991, lk I‑6049, punkt 23).