62025CJ0043
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
19. märts 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EÜ) nr 1346/2000 – Maksejõuetusmenetlused – Artikkel 13 – Kollisiooninormid – Kapitaliühingu osaniku poolt sellele äriühingule antud laen – Nende maksete tagasivõitmise hagi, mille laenuandja sai enne maksejõuetusmenetluse algatamist – Hagi, mille eesmärk on tagada selles menetluses nõuete rahuldamisjärkude järgimine
Kohtuasjas C‑43/25,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 16. jaanuari 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. jaanuaril 2025, menetluses
SML Maschinengesellschaft mbH
versus
AK, kes tegutseb MAPLAN Maschinenfabrik und Anlagen für Kunststofftechnik Schwerin GmbH vara puudutavas maksejõuetusmenetluses pankrotihaldurina,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president F. Schalin, teise koja president K. Jürimäe (ettekandja) ja kohtunik M. Gavalec,
kohtujurist: R. Norkus,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
SML Maschinengesellschaft mbH, esindaja: Rechtsanwalt T. Winter,
–
AK, kes tegutseb MAPLAN Maschinenfabrik und Anlagen für Kunststofftechnik Schwerin GmbH vara puudutavas maksejõuetusmenetluses pankrotihaldurina, esindaja: Rechtsanwalt A. Druckenbrodt,
–
Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller, M. Hellmann ja A. Sahner,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: S. Noë ja N. Schaeffer,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191) artiklit 13 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) (ELT 2008, L 177, lk 6) (edaspidi „Rooma I määrus“) artikli 9 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud Austrias asuva äriühingu SML Maschinengesellschaft mbH (edaspidi „SML“) ja Saksamaal asuva äriühingu MAPLAN Maschinenfabrik und Anlagen für Kunststofftechnik Schwerin GmbH (edaspidi „Maplan“) pankrotihalduri vahelises kohtuvaidluses nende summade tagastamise üle, mille Maplan maksis tema suhtes maksejõuetusmenetluse algatamisele eelnenud kuudel SMLile eelkõige laenude tagasimaksmiseks.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 1346/2000
3
Määruse nr 1346/2000 artikkel 4 „Kohaldatav seadus“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse maksejõuetusmenetluse ja selle mõjude suhtes selle liikmesriigi seadust, kelle territooriumil menetlus on algatatud, edaspidi „menetluse algatanud riik“.
2.   Menetluse algatanud riigi seadustes sätestatakse menetluste algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused. Tingimustes määratakse eelkõige kindlaks:
[…]
g)
võlgniku vara suhtes esitatavad nõuded ning pärast maksejõuetusmenetluse algatamist tekkivate nõuete käsitlemine;
[…]
i)
eeskirjad, mis reguleerivad varade realiseerimisel saadud tulude jaotamist, nõuete järjestamist ning selliste võlausaldajate õigusi, kelle nõuded on pärast maksejõuetusmenetluse algatamist osaliselt rahuldatud asjaõiguse alusel või tasaarvestuse abil;
[…]
m)
eeskirjad, mis käsitlevad kõiki võlausaldajaid kahjustavate õigustoimingute tühiseks tunnistamise korda.“
4
Määruse artiklis 13 „Kahjustav tegevus“ on sätestatud:
„Artikli 4 lõike 2 punkti m ei kohaldata juhul, kui kõiki võlausaldajaid kahjustanud tegevusest kasu saanud isik tõendab, et:
–
kõnealuse tegevuse suhtes kohaldatakse menetlust algatava riigi seaduse asemel mõne teise liikmesriigi seadust ning
–
kõnealuse seaduse alusel ei ole võimalik tema tegevust mingil viisil vaidlustada.“
Rooma I määrus
5
Rooma I määruse artikli 9 „Üldist kehtivust omavad sätted“ lõikes 1 on sätestatud:
„Üldist kehtivust omavad sätted on sätted, mille järgimist peetakse riigi avalike huvide, näiteks tema poliitilise, sotsiaal- või majanduskorralduse kaitsmise seisukohast niivõrd oluliseks, et need on kohaldatavad igas olukorras, mis kuulub nende reguleerimisalasse, olenemata sellest, milline õigus oleks lepingule kohaldatav käesoleva määruse alusel.“
Saksa õigus
6
5. oktoobri 1994. aasta maksejõuetusmenetluse seadustiku (Insolvenzordung) (BGBl. I, lk 2866) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „InsO“) on § 39 sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Pärast teiste võlausaldajate nõudeid rahuldatakse allpool nimetatud nõuded järgmises järjekorras, kusjuures sama rahuldamisjärguga nõuded rahuldatakse nende summade suhte põhjal:
[…]
5. lõigete 4 ja 5 kohaselt osaniku antud laenu tagasimaksmise nõuded või sellisele laenule majanduslikult vastavatest tehingutest tulenevad nõuded.
[…]
(4)   Lõike 1 punkt 5 kehtib äriühingute suhtes, mille isiklikult vastutav osanik ei ole füüsiline isik ega selline äriühing, mille isiklikult vastutav osanik on füüsiline isik. […]
[…]“.
7
InsO §‑s 135 on sätestatud:
„(1)   Kehtetuks tunnistamist saab taotleda tehingu puhul, millega on osaniku esitatud laenu tagasimaksmise nõude § 39 lõike 1 punkti 5 tähenduses või sellega samaväärse nõude osas:
1. antud tagatis, kui tehing on tehtud viimase kümne aasta jooksul enne maksejõuetusmenetluse algatamise avalduse esitamist või pärast selle avalduse esitamist, või
2. nõue rahuldatud, kui tehing on tehtud viimasel aastal enne maksejõuetusmenetluse algatamise avalduse esitamist või pärast selle avalduse esitamist.
[…]
(4)   Paragrahvi 39 lõiked 4 ja 5 on kohaldatavad analoogia alusel.“
8
InsO § 174 lõige 3 näeb ette:
„Madalama rahuldamisjärgu nõuete kohta võib esitada nõudeavalduse üksnes siis, kui maksejõuetuskohus konkreetselt palub esitada nende nõuete kohta nõudeavalduse. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9
SML ja Maplan kuuluvad samasse Austria äriühingute kontserni. Mõlema aktsionäride hulgas on Austria õiguse alusel asutatud äriühing Franz S. Huemer GmbH, kellele kuulub vastavalt 78% SMLi kapitalist ja 33% Maplani kapitalist.
10
SML andis 19. mail 2015 sõlmitud lepinguga Maplanile 3 miljoni euro suuruse laenu ja 16. juunil 2015 sõlmitud teise lepinguga teise laenu summas 2 miljonit eurot (edaspidi koos „kaks laenu“). Mõlemad laenulepingud sisaldasid tingimust, et nende suhtes kohaldatakse Austria õigust. Esimesest laenulepingust tulenevate õiguste tagamiseks loovutas Maplan SMLile oma 3 miljoni euro suuruse nõude ühe teise äriühingu vastu.
11
Maplan tegi 10. märtsil 2016 SMLile esimese laenu tagasimaksmiseks 500000 euro suuruse makse. Lisaks maksis ta SMLile intressi 89397,92 eurot 2015. aasta neljanda kvartali ning 2016. aasta esimese ja teise kvartali eest. Teise laenuga seoses maksis Maplan SMLile 2015. aasta kolmanda ja neljanda kvartali eest intressi summas 101666,68 eurot.
12
1. oktoobril 2016 alustati Maplani suhtes tema taotlusel maksejõuetusmenetlust ja määrati pankrotihaldur.
13
Pärast selle menetluse algatamist esitas SML Landgericht Schwerinile (Schwerini esimese astme kohus, Saksamaa) nõudeavalduse, et Maplanile antud kahest laenust tulenevad nõuded kantaks võlausaldajate nimekirja. Ta nõudis ka nõuete rahuldamise eelisõigust seoses nende nõuetega, mis talle olid esimese laenu tagatisena loovutatud. Neid nõudeid vaidlustades esitas pankrotihaldur vastuhagis tagasivõitmise nõude maksta tagasi põhisumma ja intressid, mille Maplan oli SMLile kahe laenu eest maksnud, millele lisandub viivis.
14
Landgericht Schwerin (Schwerini esimese astme kohus) jättis SMLi nõuded rahuldamata ja rahuldas vastuhagi. Apellatsioonkaebus, mille SML esitas Oberlandesgericht Rostockile (liidumaa kõrgeim üldkohus Rostockis, Saksamaa), jäeti rahuldamata. Kassatsioonkaebust lahendaval Bundesgerichtshofil (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, on tekkinud küsimus tagasivõitmise nõuet sisaldavale vastuhagile kohaldatava õiguse kohta.
15
Määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 1 kohaselt kohaldatakse maksejõuetusmenetluse ja selle tagajärgede suhtes selle liikmesriigi seadust, kelle territooriumil maksejõuetusmenetlus on algatatud. Kuna käesoleval juhul algatati Maplani maksejõuetusmenetlus Saksamaal, on seega kohaldatav Saksa õigus.
16
Saksa õiguse alusel on SML kohustatud tagastama pankrotihaldurile kahe laenu täitmiseks saadud summad.
17
Apellatsioonikohtu tuvastatu kohaselt, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtule siduv, käsitatakse osanikule antud laenu reguleerivate Saksa õigusnormide kohaselt SMLi Maplani osanikuna seetõttu, et äriühingul Franz S. Huemer on osalus nii SMLi kui ka Maplani kapitalis.
18
Kuna SMLil on osaniku staatus, on SMLi nõuded seoses nende kahe laenu tagasimaksmisega maksejõuetusmenetluses InsO § 39 lõike 1 punkti 5 kohaselt madalama rahuldamisjärgu nõuded. Lisaks ei ole SMLil õigust selles menetluses osaleda, kuna selles asjas pädev kohus ei palunud madalama rahuldamisjärgu nõuete võlausaldajatel oma nõudeid esitada, mis on maksejõuetusmenetluses osalemise tingimus.
19
Neil asjaoludel peaks SML tagastama Maplani poolt nende kahe laenu täitmiseks tehtud maksed pankrotivarasse kooskõlas kohaldatavate InsO sätetega. Nimelt rahuldati nende maksetega SMLi nõuded, mis olid madalama rahuldamisjärguga kui nende pankrotivõlausaldajate nõuded, kellel oli juba palutud oma nõuded esitada, mistõttu tekitasid need maksed viimati nimetatutele kahju.
20
SML väidab vastupidi, et kahe laenulepingu tingimustes kokku lepitud kohaldatava õiguse järgi on kohaldatav Austria õigus. Austria õigus ei võimalda aga asjaomaseid tehinguid vaidlustada.
21
Selles kontekstis leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tal on seoses vastuhagiga vaja selgitusi määruse nr 1346/2000 artikli 13 tõlgendamise kohta. Selle sätte sõnastuse kohaselt ei kohaldata nimetatud määruse artikli 4 lõike 2 punkti m – mille kohaselt määratakse menetluse algatanud riigi õigusega kindlaks eelkõige eeskirjad, mis käsitlevad kõiki võlausaldajaid kahjustavate õigustoimingute tühiseks tunnistamise korda –, kui sellisest tegevusest kasu saanud isik tõendab esiteks, et kõnealuse tegevuse suhtes kohaldatakse menetlust algatava riigi seaduse asemel mõne teise liikmesriigi seadust, ja teiseks, et kõnealuse seaduse alusel ei ole võimalik tema tegevust mingil viisil vaidlustada.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkis esiteks küsimus, kas määruse nr 1346/2000 artikkel 13 on kohaldatav ka tagastamisnõudele, mille eesmärk on panna maksma võlausaldaja suhtes tema nõude madalam rahuldamisjärk, mis on kohaldatav menetluse algatanud riigi kehtiva õiguse kohaselt.
23
Juhul kui määruse nr 1346/2000 artikkel 13 on kohaldatav, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul teiseks küsimus, kas see artikkel on kohaldatav tagasivõitmise nõudeid puudutavate kriteeriumide suhtes, mille eesmärk on – nagu InsO § 135 puhul – võrdsustada laen, mille on kapitaliühingu osanik andnud enne kapitaliühingu maksejõuetuks muutumist, vastutava omakapitaliga.
24
Kui ka teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, tekib kolmandaks küsimus, kas kapitaliühingu osaniku poolt kapitaliühingule antud laenu suhtes kohaldatav õigus määratakse määruse nr 1346/2000 artikli 13 tähenduses kindlaks selle äriühingu suhtes kohaldatava õigusega vähemalt osas, mis puudutab teatavate võlausaldajate nõuete suhtes madalama rahuldamisjärgu kohaldamist ja seda rahuldamisjärku eirates tehtud maksete tagastamist.
25
Kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus neljandana ja viimasena teada, kas Rooma I määruse artikli 9 lõige 1 on kohaldatav õigusele, mis määratakse kindlaks määruse nr 1346/2000 artikli 13 alusel, ja kas kõnealust artiklit 9 tuleb tõlgendada nii, et üldist kehtivust omavad sätted võivad sisalduda ka riigisiseste maksejõuetusõigusnormide lepinguõiguslikes sätetes, näiteks normides, mis näevad ette osaniku antud laenust tuleneva nõude madalama rahuldamisjärgu InsO § 39 lõike 1 punkti 5 tähenduses ja madalama rahuldamisjärgu õiguslikud tagajärjed.
26
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse [nr 1346/2000] artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et kõiki võlausaldajaid kahjustanud toimingust kasu saanud isik saab pankrotihalduri esitatud tagasivõitmise nõude vastu tugineda selle sätte toimele ka siis, kui tagasivõitmise nõue on esitatud selleks, et jõustada madalamat rahuldamisjärku, mis kehtib menetluse algatanud riigi kohaldamisele kuuluva õiguse kohaselt (sama määruse artikli 4 lõike 2 teise lause punkt i)?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:
Kas määruse nr 1346/2000 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et viidatud sättele saab tugineda ka selliste tühiseks tunnistamise nõuete vastu, mille eesmärk on võrdsustada laen – mille on kapitaliühingu osanik andnud äriühingu omavahendite tagamise eesmärgil enne kapitaliühingu maksejõuetuks muutumist – suures osas vastutava omakapitaliga?
3.
Kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt:
Kas määruse nr 1346/2000 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et kapitaliühingu osaniku poolt kapitaliühingule antud laenu suhtes kohaldatav õigus määratakse lex societatis’e järgi?
4.
Kui kolmandale küsimusele vastatakse eitavalt:
Kas [Rooma I] määruse artikli 9 lõige 1 on kohaldatav määruse nr 1346/2000 artikli 13 kohaselt kindlakstehtava kohaldatava õiguse suhtes ja kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et üldist kehtivust omavad sätted võivad sisalduda ka riigisiseste maksejõuetusõigusnormide lepinguõiguslikes sätetes, näiteks normides, mis näevad ette osaniku antud laenust tuleneva nõude madalama rahuldamisjärgu ja madalama rahuldamisjärgu õiguslikud tagajärjed?“
Esimene küsimus
27
Kõigepealt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohtu ülesanne tõlgendada eelotsusemenetluses riigisiseseid õigusnorme ega otsustada, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus on neid õigesti tõlgendanud (vt 3. oktoobri 2000. aasta kohtuotsus Corsten, C‑58/98, EU:C:2000:527, punkt 24; 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus IOS Finance EFC, C‑555/14, EU:C:2017:121, punkt 21, ja 19. detsembri 2024. aasta kohtuotsusLoredas, C‑531/23, EU:C:2024:1050, punkt 45). Seega peab Euroopa Kohus liidu ja liikmesriigi kohtute pädevuse jaotuse raames võtma arvesse eelotsuse küsimuste faktilist ja õiguslikku konteksti nii, nagu seda on eelotsusetaotluses kirjeldatud (vt 25. oktoobri 2001. aasta kohtuotsus Ambulanz Glöckner, C‑475/99, EU:C:2001:577, punkt 10, ja 19. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Loredas, C‑531/23, EU:C:2024:1050, punkt 45). Seega tuleb eelotsuse küsimuste analüüsimisel lähtuda tõlgendusest, mille riigisisesele õigusele on andnud eelotsusetaotluse esitanud kohus, ning Euroopa Kohtu ülesanne ei ole kontrollida selle paikapidavust (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus CU ja ND (sotsiaalabi – kaudne diskrimineerimine), C‑112/22 ja C‑223/22, EU:C:2024:636, punkt 40).
28
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, et asjakohane õiguslik raamistik on määratletud InsO §‑des 39 ja 135, mis on selle kohtu sõnul tihedalt seotud.
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt tuleneb esiteks InsO § 39 lõike 1 punktist 5, et osaniku antud laenu tagasimaksmisega seotud nõuded on madalama rahuldamisjärguga, kui selle laenu võlgnik on äriühing, mille isiklikult vastutav osanik ei ole füüsiline isik ega äriühing, mille üks isiklikult vastutavatest osanikest on füüsiline isik. Teiseks näeb InsO § 135 ette menetluse, mille eesmärk on tagada kolmandast isikust võlausaldajate eelisõigus InsO § 39 lõike 1 punkti 5 tähenduses osanikust võlausaldaja ees kooskõlas maksejõuetusmenetluse algatamise seadusega, mis on määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 punkti i kohaselt kohaldatav seadus.
30
Seega tuleneb kohaldatava riigisisese õigusliku raamistiku kirjeldusest, et põhikohtuasjas kõne all olev tagasivõitmise nõue puudutab võlausaldajate nõuete rahuldamisjärke ja nende nõuete jaotamise järjekorda, mitte võrdse rahuldamisjärguga nõuete võlausaldajate vahelist konkurentsi.
31
Selles õiguslikus raamistikus tuleb esimest küsimust mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas määruse nr 1346/2000 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes on saanud äriühingu osaniku antud laenu tagasimakseid, mida peetakse kõiki võlausaldajaid kahjustavaks, võib sellele sättele tugineda vastusena selle laenu saanud võlgnikust äriühingu pankrotihalduri esitatud tagasivõitmise nõudele, kui selle nõude eesmärk on tagada nõuete rahuldamisjärk, mis on ette nähtud maksejõuetusmenetluse algatanud riigi õigusnormides.
32
Liidu õiguse sätte tõlgendamisel tuleb kahtlemata arvesse võtta nii selle sõnastust, konteksti kui ka selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on. Kui aga liidu õigusnormi tähendus on sätte sõnastuse järgi üheselt mõistetav, ei saa Euroopa Kohus sellest tõlgendusest kõrvale kalduda (vt selle kohta 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, punkt 48, ja 25. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus VYSOČINA WIND, C‑181/20, EU:C:2022:51, punkt 39).
33
Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et määruse nr 1346/2000 artiklis 13 ette nähtud erandit tuleb tõlgendada kitsalt (vt selle kohta 16. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Lutz, C‑557/13, EU:C:2015:227, punkt 34; 15. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Nike European Operations Netherlands, C‑310/14, EU:C:2015:690, punkt 18, ja 22. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Oeltrans Befrachtungsgesellschaft, C‑73/20, EU:C:2021:315, punkt 24).
34
Artikli 13 sõnastusest aga ilmneb, et „[määruse nr 1346/2000 a]rtikli 4 lõike 2 punkti m ei kohaldata juhul, kui kõiki võlausaldajaid kahjustanud tegevusest kasu saanud isik tõendab, et[…] kõnealuse tegevuse suhtes kohaldatakse menetlust algatava riigi seaduse asemel mõne teise liikmesriigi seadust, ning […] kõnealuse seaduse alusel ei ole võimalik tema tegevust mingil viisil vaidlustada“.
35
Sellest järeldub, et kuna selle määruse artikkel 13 on erand selle määruse artikli 4 lõike 2 punktist m, on selle kohaldamisala piiratud viimati nimetatud sättes ette nähtud juhtumiga, st juhtumitega, kus on tegemist eeskirjadega, mis käsitlevad kõiki võlausaldajaid kahjustavate õigustoimingute tühiseks tunnistamise korda, mitte eeskirjadega, mis puudutavad maksejõuetusmenetluses nõuete esitamist või nende rahuldamisjärku.
36
Lisaks tuleb tõdeda, et määruse nr 1346/2000 artikkel 13 ei laienda sellega kehtestatud erandit esitatavate nõuete suhtes kohaldatavale õigusele ega nõuete rahuldamisjärkude kindlaksmääramise suhtes kohaldatavale õigusele, kuigi need olukorrad on sõnaselgelt ette nähtud selle määruse artikli 4 lõike 2 punktides g ja i. Nimetatud määruse artiklile 13 ei saa seega tugineda sellise hagi raames, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 30 – puudutab nende nõuete rahuldamisjärku ja jaotamist.
37
Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1346/2000 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes on saanud äriühingu osaniku antud laenu tagasimakseid, mida peetakse kõiki võlausaldajaid kahjustavaks, ei või sellele sättele tugineda vastusena selle laenu saanud võlgnikust äriühingu pankrotihalduri esitatud tagasivõitmise nõudele, kui selle nõude eesmärk on tagada nõuete rahuldamisjärk, mis on ette nähtud maksejõuetusmenetluse algatanud riigi õigusnormides.
Teine kuni neljas küsimus
38
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teisele kuni neljandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
39
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes on saanud äriühingu osaniku antud laenu tagasimakseid, mida peetakse kõiki võlausaldajaid kahjustavaks, ei või sellele sättele tugineda vastusena selle laenu saanud võlgnikust äriühingu pankrotihalduri esitatud tagasivõitmise nõudele, kui selle nõude eesmärk on tagada nõuete rahuldamisjärk, mis on ette nähtud maksejõuetusmenetluse algatanud riigi õigusnormides.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.