62009CC0362_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Настоящата жалба представлява продължение на дело Athinaïki Techniki/Комисия, по което е постановено решение от 17 юли 2008 г.(2) .
2. В това решение Съдът е постановил, че административното прекратяване от Комисията на Европейските общности на 2 юни 2004 г. на преписката по оплакването, подадено от дружеството, чийто правоприемник е Athinaïki Techniki AE(3), трябва да бъде квалифицирано като „решение“ по смисъла на член 4 от Регламент № 659/1999 на Съвета(4) и следователно представлява обжалваем акт. Съдът връща преписката на Първоинстанционния съд на Европейските общности [понастоящем Общия съд], за да може той да се произнесе по жалбата за отмяна, подадена от Athinaïki Techniki срещу този акт.
3. На 26 септември 2008 г. Комисията изпраща писмо на жалбоподателя, че с оглед на решението на Съда оттегля писмото си, с което го уведомява за прекратяването на преписката по оплакването, започва отново производството и подновява по-ранното си искане, с което приканва жалбоподателя да ѝ представи доказателства, които могат да установят предоставянето на държавна помощ.
4. С Определение от 29 юни 2009 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия(5) Първоинстанционният съд постановява, че с оглед на това писмо жалбата за отмяна срещу решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката е станала безпредметна.
5. Athinaïki Techniki подава жалба срещу това определение, в рамките на която упреква Първоинстанционния съд по-специално за това, че не е спазил условията, при които Комисията може да оттегли своето решение за прекратяване на преписката, така както те се извеждат от Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе.
6. В настоящото заключение предлагам на Съда да обяви тази жалба за напълно основателна.
7. В изложението по-нататък посочвам, че според Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, жалбоподателят има право на съдебен контрол върху преценката на Комисията, според която с оглед на доказателствата, с които тази институция е разполагала към 2 юни 2004 г., не следва да се започне официална процедура по разследване и е оправдано преписката да се прекрати.
8. В изложението отбелязвам, че с оглед на това съдебно решение Комисията може надлежно да оттегли своето решение за прекратяване на преписката само за да отстрани незаконосъобразността. Посочвам, че писмото от 26 септември 2008 г. не предоставя релевантно обяснение за мотивите, поради които Комисията е решила да оттегли това решение и да започне отново процедурата по предварително разглеждане. Поддържам, че това оттегляне не е обосновано и че то лишава жалбоподателя от възможността за съдебен контрол на прекратяването на преписката по неговото оплакване, в нарушение на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе. От това заключавам, че обжалваното определение, според което Комисията е оттеглила спорното решение за прекратяване на преписката, поради което жалбата срещу него вече е безпредметна, е опорочено от грешка при прилагане на правото.
9. При условията на евентуалност поддържам, че обжалваното определение също е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като Първоинстанционният съд е посочил, че оттеглянето, произтичащо от писмото от 26 септември 2008 г., е породило същите последици като съдебно решение за отмяна, поради което жалбоподателят вече нямал интерес от отмяната на решението за прекратяване на преписката.
I – Правният и фактически контекст на обжалваното определение
А – Обстоятелства, предхождащи Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия
10. През октомври 2001 г. гръцките власти откриват процедура за възлагане на обществена поръчка с цел да бъдат прехвърлени 49 % от капитала на казино „Mont Parnès“. Конкурират се двама кандидати, а именно консорциумът Casino Attikis и Hyatt Consortium. След процедура, за която се твърди, че е опорочена, поръчката е възложена на Hyatt Consortium.
11. Egnatia SA, което е член на консорциума Casino Attikis и чийто правоприемник след сливане е Athinaïki Techniki, подава оплаквания, съответно до службите на генерална дирекция (ГД) „Вътрешен пазар“ и до ГД „Конкуренция“ на Комисията. От първата се иска да се произнесе по редовността на процедурата за прехвърляне на 49 % от капитала на казино „Mont Parnès“ от гледна точка на общностното право относно обществените поръчки, докато втората е сезирана с оплакване относно държавна помощ, която била предоставена на Hyatt Consortium в рамките на същата процедура.
12. С писмо от 15 юли 2003 г. ГД „Конкуренция“ напомня на Athinaïki Techniki практиката си по взимане на решения, според която прехвърлянето на публична собственост в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка не представлява държавна помощ, когато тази процедура е проведена прозрачно и без дискриминация. Поради това тази дирекция го уведомява, че няма да се произнесе, преди ГД „Вътрешен пазар“ да приключи прегледа на процедурата по възлагане на въпросната обществена поръчка.
13. С писмо по електронната поща от 28 август 2003 г. представителят на Athinaïki Techniki уточнява по същество, че оплакването относно съществуването на държавна помощ се отнася до отделни елементи на процедурата по възлагане на обществената поръчка и че следователно службите на ГД „Конкуренция“ не би трябвало да изчакват, докато ГД „Вътрешен пазар“ направи своите изводи.
14. С писмо от 16 септември 2003 г. службите на ГД „Конкуренция“ повтарят изложеното в писмото от 15 юли 2003 г., като поканват все пак Athinaïki Techniki да им предостави допълнителни сведения относно всяка друга помощ, която не е свързана с възлагането на казиното.
15. С писма от 22 януари и от 4 август 2004 г. службите на ГД „Вътрешен пазар“ уведомяват Athinaïki Techniki, че не смятат да продължават разглеждането на двете оплаквания, които са били изпратени до тях.
16. След това Комисията изпраща на Athinaïki Techniki писмото от 2 декември 2004 г., което има следното съдържание:
„Отговарям на въпроса, който зададохте по телефона, за да се уверите дали Комисията продължава разследването си по посочената преписка или преписката е била прекратена.
С писмо от 16 септември 2003 г. Комисията Ви уведоми, че въз основа на сведенията, с които разполага, няма достатъчно основания да продължава разследването по тази преписка (по силата на член 20 от [Регламент № 659/1999]).
Поради липса на допълнителни сведения, които да оправдават продължаването на разследването, Комисията прекрати административно преписката на 2 юни 2004 г.“
17. На 18 февруари 2005 г. Athinaïki Techniki подава жалба в секретариата на Първоинстанционния съд, с която иска отмяна на това решение за прекратяване на преписката, за което е узнало от това писмо.
18. В своето Определение от 26 септември 2006 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия(6) Първоинстанционният съд уважава направеното от Комисията възражение за недопустимост. Той постановява, че посоченото писмо не представлява решение по смисъла на член 25 от Регламент № 659/1999 и не произвежда правни последици, така че следователно това писмо не може да бъде обжалвано въз основа на член 230 ЕО.
19. Athinaïki Techniki подава жалба срещу това определение.
Б – Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия
20. В самото начало Съдът отбелязва, че жалбата за отмяна на Athinaïki Techniki не се отнася до писмото от 2 декември 2004 г. само по себе си, а до решението на ГД „Конкуренция“ да прекрати преписката по оплакването на това дружество относно предоставената от Република Гърция държавна помощ на консорциума Hyatt Regency в рамките на обществената поръчка за казино „Mont Parnès“.
21. Съдът отбелязва също, че Athinaïki Techniki иска отмяната на това решение с довода, че то е прието на основание член 88, параграф 3 ЕО, без Комисията предварително да започне предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване, което би му дало възможност да представи становището си.
22. С оглед на тези съображения, на първо място, Съдът уточнява естеството на актовете, приети в края на фазата на предварително разглеждане, след това изследва дали Първоинстанционният съд може основателно да направи извод, че спорното решение за прекратяване на преписката не представлява обжалваем акт.
1. Относно естеството на актовете, приети в края на фазата на предварително разглеждане на държавните помощи
23. В началото Съдът напомня, че в рамките на производството за контрол върху държавните помощи следва да се разграничават, от една страна, фазата на предварителното разглеждане на помощите, чиято единствена цел е да позволи на Комисията да си създаде първоначално впечатление за частичната или пълна съвместимост на разглежданата помощ, и от друга страна, фазата на същинското разследване, чието предназначение е да позволи на тази институция да разполага с пълна информация за всички данни по случая, като втората фаза има задължителен характер, когато Комисията изпитва сериозни затруднения да прецени дали дадена помощ е съвместима с общия пазар(7) .
24. Съдът посочва, че само в рамките на тази последна фаза Договорът за ЕО предвижда задължение за Комисията да уведоми заинтересованите лица да представят своите становища, така че когато Комисията приеме в края на първата фаза решение, различно от това да започне официална процедура п о разследване, тези заинтересовани лица имат право да оспорват това решение, за да постигнат спазването на посочените процесуални гаранции(8) .
25. Освен това Съдът посочва, че Регламент № 659/1999 предоставя на посочените заинтересовани лица правото да предизвикат започването на фазата на предварителното разглеждане, като изпратят до Комисията сведения относно помощ, за която твърдят, че е неправомерна, и предвижда задължение за Комисията да разгледа незабавно евентуалното съществуване на помощта и нейната съвместимост с общия пазар. Според Съда заинтересованите лица, които не могат да се позовават на правото на защита по време на тази процедура, за сметка на това разполагат с правото да бъдат приобщени към нея в подходяща степен предвид обстоятелствата по случая, което означава, че когато в съответствие с член 20, параграф 2, второ изречение от Регламент № 659/1999 Комисията уведоми заинтересованите лица, че няма достатъчно основания случаят да бъде разгледан, тя е задължена също да им даде възможност да ѝ представят в разумен срок допълнителни коментари(9) .
26. Съдът продължава своите съображения така:
„40 След като тези коментари бъдат депозирани или след изтичане на разумния срок, член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 задължава Комисията да приключи фазата на предварителното разглеждане с приемането на решение съгласно член 4, параграф 2, 3 или 4 от този регламент, а именно решение, установяващо несъществуването на помощ, решение [да не се повдигат] възражения, или решение за започване на официална процедура по разследване. Така на тази институция не е разрешено да запазва състояние на бездействие през фазата на предварителното разглеждане. Когато настъпи моментът, тя трябва или да открие следващата фаза на разследване, или да прекрати преписката, като вземе решение в този смисъл (вж. в рамките на процедурата в областта на конкуренцията Решение от 18 март 1997 г. по дело Guérin automobiles/Комисия, C‑282/95 P, Recueil, стp. I‑1503, точка 36). Според член 20, параграф 2, трето изречение от Регламент № 659/1999, когато Комисията вземе такова решение след предоставяне на информация от заинтересована страна, тя ѝ изпраща копие от това решение.
41 В този контекст следва да се отбележи, че Комисията може да вземе едно от споменатите по-горе решения, предвидени в член 4 от Регламент № 659/1999, без при това да посочи, че това е решение въз основа на тази разпоредба“.
27. В това отношение Съдът напомня своята постоянна практика относно допустимостта на жалбите за отмяна, съгласно която за квалифицирането на обжалваните актове е уместно придържане към самата им същност, както и към намерението на техните автори. Съдът посочва, че обжалваеми актове по принцип представляват мерките, които определят окончателно становището на Комисията в края на дадена административна процедура и целят да произведат задължителни правни последици, които могат да засегнат интересите на жалбоподателя, независимо от формата на тези актове, спазването или не на формални изисквания като заглавието им, мотивирането им или посочването на разпоредбите, които съставляват тяхната правна основа(10) .
28. От това Съдът прави извод, че така е без значение, че обжалваният акт не е означен като „решение“ или че не се позовава на член 4, параграфи 2, 3 или 4 от Регламент № 659/1999, или пък че не е бил съобщен от Комисията на съответната държава членка в нарушение на член 25 от този регламент(11) .
29. По-нататък Съдът посочва следното:
„45 Ако това не беше така, Комисията би могла да избегне контрола на общностния съд само чрез несъобразяване с такива формални изисквания. От съдебната практика обаче следва, че тъй като Европейската общност е правна общност, в която актовете на нейните институции са обект на контрол за съответствие с Договора, процесуалните правила, приложими към правните средства за защита, с които е сезиран общностният съд, трябва да се тълкуват, доколкото е възможно, по такъв начин, че тяхното прилагане да допринася за осъществяването на целта да се гарантира ефективна съдебна защита на правата, които извеждат от тях субектите на общностното право (вж. в този смисъл Решение от 25 юли 2002 г. по дело Unión de Pequeños Agricultores/Съвет, C‑50/00 P, Recueil, стp. I‑6677, точка 44, Решение от 18 януари 2007 г. по дело PKK и KNK/Съвет, C‑229/05 P, Сборник, стp. I‑439, точка 109, както и Решение от 13 март 2007 г., по дело Unibet, C‑432/05, Сборник, стp. I‑2271, точки 37 и 44).
46 От това следва, че за да се определи дали един акт в областта на държавните помощи представлява „решение“ по смисъла на член 4 от Регламент № 659/1999, следва да се провери дали като се има предвид същността на акта и намерението на Комисията, чрез него тази институция е формирала окончателно в края на фазата на предварителното разглеждане становището си относно приетата мярка и следователно дали е стигнала до заключение, че мярката представлява или не представлява помощ и че съвместимостта ѝ с общия пазар е несъмнена или че тази мярка буди подобни съмнения“.
2. По въпроса дали решението за прекратяване на преписката представлява обжалваем акт
30. Съдът анализира по следния начин акта, за който Athinaïki Techniki е уведомено с писмото от 2 декември 2004 г.:
„52 От същността на този акт и от намерението на Комисията се установява, че по този начин същата е решила да сложи край на предварителната процедура по разглеждане, предизвикана от Athinaïki Techniki. С посочения акт Комисията установява, че започнатото разследване не е позволило да се направи извод, че съществува помощ по смисъла на член 87 ЕО, и имплицитно е отказала да започне предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване (вж. в този смисъл Решение [от 2 април 1998 г.] по дело Комисия/Sytraval и Brink’s France, [C‑367/95 P, Recueil, стр. I‑1719], точка 47).
53 Освен това от посочената в точка 36 от настоящото решение съдебна практика следва, че при такова положение лицата, които се ползват от предвидените в тази разпоредба процесуални гаранции, могат да осигурят тяхното спазване само ако имат възможността да оспорят това решение пред общностната юрисдикция в съответствие с член 230, четвърта алинея ЕО. Този принцип се прилага както в случай че решението е взето, тъй като Комисията приема помощта за съвместима с общия пазар, така и когато тя е на мнение, че самото съществуване на помощ трябва да се отхвърли.
54 [Обжалваният] акт не може да бъде определен като предварителен или подготвителен, тъй като в рамките на започнатата административна процедура той няма да бъде последван от никакъв друг акт, срещу който да може да бъде подадена жалба за отмяна (вж. в този смисъл по-специално Решение [от 16 юни 1994 г.] по дело SFEI и др./Комисия, [C‑39/93 P, Recueil, стр. I‑2681], точка 28).
55 Противно на приетото от Първоинстанционния съд, без значение в това отношение е, че заинтересованата страна все още има възможност да предостави на Комисията допълнителни сведения, които могат да я задължат да преразгледа становището си относно разглежданата държавна мярка.
56 Наистина законосъобразността на решението, прието в края на фазата на предварителното разглеждане, се преценява единствено въз основа на информацията, с която Комисията е могла да разполага към момента на неговото приемане (вж. Решение [от 15 април 2008 г.] по дело Nuova Agricast, [C‑390/06, Recueil, стр. I‑2577], точки 54—60), тоест в случая — в момента на приемането на [обжалвания] акт.
57 Ако заинтересована страна предостави допълнителна информация след прекратяването на преписката, Комисията може да се окаже длъжна да започне нова административна процедура според конкретния случай. Обратно, тази информация не влияе върху обстоятелството, че първата предварителна процедура по разглеждане вече е приключила.
58 От това следва, противно на приетото от Първоинстанционния съд в точка 29 от […] [О]пределение [от 26 септември 2006 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе], че Комисията е формирала окончателно становище по искането на Athinaïki Techniki, с което дружеството цели установяване на нарушение на членове 87 ЕО и 88 ЕО.
59 И накрая, както беше отбелязано в точка 44 от настоящото решение, за квалифицирането на [обжалвания] акт е без значение, че Комисията не го е съобщила на съответната държава членка, не го е означила като „решение“ и не се е позовала на член 4 от Регламент № 659/1999.
60 В това отношение, както е напомнено по-специално в точка 6 от […] [О]пределение [от 26 септември 2006 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе], от хода на административното производство се установява, че Комисията е формирала становището си с мотива, че разглежданата държавна мярка не представлява държавна помощ. [Обжалваният] акт трябва следователно да бъде квалифициран като решение по смисъла на член 4, параграф 2 от Регламент № 659/1999 във връзка с член 13, параграф 1 и член 20 параграф 2, трето изречение от този регламент.
61 Тъй като този акт е попречил на Athinaïki Techniki да представи становището си в рамките на официалната процедура по разследване, посочена в член 88, параграф 2 ЕО, той е произвел задължителни правни последици, от естество да засегнат интересите на това дружество.
62 При това положение [обжалваният] акт представлява акт, който може да бъде обжалван по смисъла на член 230 ЕО“.
31. Съдът се произнася по жалбата на Athinaïki Techniki по следния начин:
„1) Отменя Определение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 26 септември 2006 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия (T‑94/05).
2) Отхвърля възражението за недопустимост, повдигнато от Комисията на Европейските общности пред Първоинстанционния съд на Европейските общности.
3) Връща делото на Първоинстанционния съд на Европейските общности за произнасяне по искането на Athinaïki Techniki AE за отмяна на Решение на Комисията на Европейските общности от 2 юни 2004 г., с което е прекратена преписката във връзка с оплакването му относно държавна помощ, която дружеството твърди, че е предоставена от Република Гърция на консорциума Hyatt Regency в рамките на обществена поръчка за прехвърляне на 49 % от капитала на казино „Mont Parnès“.
[…]“.
В – Обжалваното определение
32. С писмо от 2 октомври 2008 г. Комисията посочва на Първоинстанционния съд, че на 26 септември 2008 г. е изпратила на жалбоподателя писмо, чийто текст е следният:
„Позоваваме се на писмото от [2 декември 2004 г.](12), с което службите на ГД „Конкуренция“ Ви уведомяват, че въз основа на сведенията, с които разполагат, няма достатъчно основания да продължават разследването по посочената в предмета преписка и че поради липса на допълнителни сведения, които да оправдават продължаването на разследването, Комисията прекратява административно въпросната преписка.
С оглед на Решение [по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе], службите на ГД „Конкуренция“ Ви уведомяват за оттеглянето на това писмо и възобновяването на посочената преписка.
Ние обаче подновяваме нашето по-ранно искане и Ви приканваме отново [да] представите доказателства, които установяват предоставянето на неправомерна държавна помощ в рамките на продажбата на казино „Mont Parnès“.“
33. Комисията, подкрепяна от Athens Resort Casino AE Symmetochon (13), встъпила страна, твърди, че по силата на писмото от 26 септември 2008 г. делото е загубило своя предмет, поради което липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.
34. Athinaïki Techniki оспорва това становище.
35. В обжалваното определение Първоинстанционният съд излага следните мотиви:
„32 На първо място, следва да се посочи, че Съдът вече е постановил в своето Определение от 18 ноември 1992 г. по дело SFEI и др./Комисия (C‑222/92, непубликувано в Recueil, точки 1 и 2), че в случай на жалба, отправена срещу решение за административно прекратяване на преписка по оплакване относно твърдяна държавна помощ, възобновяването на процедурата по предварително разглеждане представлява оттегляне на решението за прекратяване на преписката. По-нататък Съдът приема, че посочената жалба е станала безпредметна, и обявява, че липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество (Определение по дело SFEI и др./Комисия, посочено по-горе, точки 5 и 7; в този смисъл вж. също Решение на Съда от 1 юли 2008 г. по дело Chronopost […]/UFEX и др., C‑341/06 P и C‑342/06 P, [Сборник, стр. I‑4777], точка 3 и Решение на Първоинстанционния съд от 7 юни 2006 г. по дело UFEX и др./Комисия, T‑613/97, Recueil, стр. II‑1531, точки 8 и 11).
33 На второ място, от точки 52, 54 и 58 от Решение [по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе], е видно, че констатацията на Съда, че [решението за прекратяване на преписката] е формирало окончателно становището на Комисията относно спорната мярка, е необходима, за да може [посоченото решение] да бъде квалифициран[о] като обжалваемо. След възобновяването обаче на процедурата по предварително разглеждане и приканването на жалбоподателя да представи документи, които подкрепят неговите твърдения за нарушения, вече не е налице акт, който формира окончателно становището на Комисията и следователно който може да бъде обжалван.
34 На трето място, следва да се посочи, че [решението за прекратяване на преписката] е приет[о] в края на процедура по предварително разглеждане и според [Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе] трябва да се тълкува или като мълчаливото решение, с което се установява, че разглежданата мярка не е помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, или като мълчаливо решение да не се повдигат възражения. Следователно в случай на отмяна Комисията ще бъде длъжна да възобнови процедурата по предварително разглеждане и, както Съдът уточнява в точка 40 от [Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе], да приеме формално едно от посочените в член 4 от Регламент № 659/1999 решения или решение за прекратяване на преписката, което ще представлява нов обжалваем акт.
35 При тези обстоятелства следва да се приеме, че оттеглянето на [решението за прекратяване на преписката] поражда последици, равностойни на тези на съдебно решение за отмяна на [това решение за прекратяване], тъй като така възобновената процедура по предварително разглеждане ще бъде приключена с едно от формалните решения, посочени в член 4 от Регламент № 659/1999 или с решение за прекратяване на преписката. Всъщност съдебно решение, с което се отменя [решението за прекратяване на преписката], не би довело до никаква допълнителна правна последица спрямо последиците на направеното оттегляне (Определение на Първоинстанционния съд от 6 декември 1999 г. по дело Elder/Комисия, T‑178/99, Recueil, стр. II‑3509, точка 20).
36 Следователно жалбоподателят не запазва никакъв интерес от отмяната на [решението за прекратяване на преписката] (вж. в този смисъл Определение на Първоинстанционния съд от 28 май 1997 г. по дело Proderec/Комисия, T‑145/95, Recueil, стр. II‑823, точка 27 и Определение на Първоинстанционния съд по дело Elder/Комисия, посочено по-горе, точка 21).
37 Следователно трябва да се посочи, че настоящата жалба е загубила своя предмет и липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.“
36. По-нататък Първоинстанционният съд е изложил мотивите, поради които счита, че доводите на жалбоподателя не поставят под въпрос неговия извод.
37. Първо, що се отнася до довода на жалбоподателя, че писмото от 2 декември 2004 г. споменава Комисията, докато писмото от 26 септември 2008 г. посочва службите на Комисията, Първоинстанционният съд отбелязва, че този довод не може да повлияе върху квалификацията на последното писмо.
38. Второ, що се отнася до довода, че Комисията не можела да не предприеме действия и че трябвало да започне официалната процедура по разследване, Първоинстанционният съд отбелязва, че жалбоподателят не посочва никаква правна норма, която задължава Комисията след оттеглянето на решението за прекратяване на преписката да започне процедура, различна от довелата до това решение.
39. Трето, що се отнася до твърденията на жалбоподателя, че от една страна, подходът на Комисията има за цел да се избегне съдебният контрол върху решението за прекратяване на преписката, и от друга страна, че поканата за представяне на сведения не е релевантна, Първоинстанционният съд приема, че от тях не е изведен никакъв правен довод.
40. Първоинстанционният съд допълва, че от представените от жалбоподателя документи в рамките на производството пред Първоинстанционния съд не е видно, че вече е обяснил в хода на административното производство защо критикуваните мерки отговарят на условията, които определят наличието на държавна помощ, поради което той не може надлежно да оспорва, че поканата на Комисията да представи допълнителни сведения представлява адекватен подход при обстоятелствата в настоящия случай.
41. Четвърто, що се отнася до доводите на жалбоподателя относно силата на присъдено нещо, Първоинстанционният съд посочва, че с Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, Съдът е отменил Определение от 26 септември 2006 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, без посоченото съдебно решение да влияе върху действителността на решението за прекратяване на преписката.
II – Жалбата
42. Жалбоподателят иска Съдът да отмени обжалваното определение, да уважи исканията му в първоинстанционното производство и Комисията да понесе съдебните разноски.
43. Комисията, както и Athens Resort Casino искат тази жалба да бъде отхвърлена като явно неоснователна и жалбоподателят да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
А – Правните основания и доводите на страните
44. Жалбоподателят изтъква четири правни основания в подкрепа на своята жалба. Тези правни основания и изложените в защита доводи от Комисията, както и от Athens Resort Casino, могат да бъдат представени по следния начин.
1. Първото правно основание
45. Първото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на по-ранната практика на Съда относно условията за законосъобразност на оттеглянето на административен акт.
46. Athinaïki Techniki поддържа, че оттеглянето на административен акт е законосъобразно, при условие че, първо, оттегленият акт е незаконосъобразен, и второ, оттеглянето е извършено в разумен срок. От една страна обаче, решението за оттегляне било прието повече от четири години и половина след приемането на първоначалното решение, тоест извън разумния срок. От друга страна, мотивите на решението за оттегляне се позовавали не на незаконосъобразността на решението за прекратяване на преписката, а единствено на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе. Тъй като обаче мотивирането на решението е правно основание, свързано с обществения ред, Първоинстанционният съд трябвало да вземе предвид липсата на тези мотиви служебно и да постанови незаконосъобразност на решението за оттегляне.
47. Освен това Определение по дело SFEI и др./Комисия, посочено по-горе, не можело да бъде пренесено към настоящия случай, а другите посочени от Първоинстанционния съд решения само се позовавали на това определение.
48. Athens Resort Casino твърди, че при липсата на специални норми общите принципи, които ръководят оттеглянето на административните актове, са принципите на законност и на защита на оправданите правни очаквания на субекта на административните действия. Доколкото от самото начало жалбоподателят оспорвал законосъобразността на решението за прекратяване на преписката, той не можел да се позовава на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
49. Освен това, що се отнася до изложения от жалбоподателя довод относно мотивирането на оттеглянето, според съдебната практика не било задължително мотивите да произтичат от самия акт. Те можели да бъдат изведени непряко от приложимите правила или от контекста на разглеждания акт. Що се отнася до продължителността на съдебното производство, то тя можела да бъде вменена не на Комисията, а само на нормалното функциониране на правосъдието на Съюза. Освен това тази продължителност била намалена от Комисията благодарение на оттеглянето на решението за прекратяване на преписката.
50. Комисията посочва, че твърденията за нарушения, свързани с оттеглянето на решението за прекратяване на преписката, са недопустими, тъй като се отнасят не до обжалваното определение, а единствено до оттеглянето на това решение, което не е предмет на спора пред Първоинстанционния съд.
51. Освен това частта от жалбата относно законосъобразността на решението за оттегляне имала характер на злоупотреба. Всъщност Комисията оттеглила решението за прекратяване на преписката в полза на жалбоподателя и потенциално във вреда на неговия конкурент. Следователно жалбоподателят нямал никакъв интерес да повдига въпроса за срока относно оттегляне, за което се счита, че му оказва полза. Същото се отнасяло и за довода относно мотивирането на решението за оттегляне. Следователно тези доводи трябвало да бъдат отхвърлени като явно недопустими. Във всеки случай Комисията счита, че е длъжна да предприеме необходимите мерки за изпълнение на съдебно решение за отмяна (член 233 ЕО), дори ако те се приемат след изтичането на разумния срок.
52. Накрая, според Комисията в писмото от 26 септември 2008 г. е ясно посочено, че тя извършва това оттегляне с оглед на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, което е известно на жалбоподателя, тъй като той самият е предизвикал това съдебно решение.
2. Второто правно основание
53. Жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като не се е произнесъл по въпроса за злоупотребата с власт.
54. Athinaïki Techniki напомня, че оттеглянето на даден акт може да има за цел единствено да позволи на администрацията да гарантира спазването на принципа на законност. Мотивите на разглежданото оттегляне обаче се ограничавали само до позоваването на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, което се произнасяло не по законосъобразността на решението за прекратяване на преписката, а единствено по квалификацията на това решение като обжалваем акт. Следователно Комисията възнамерявала да оттегли това решение не за да спази принципа на законност, а само за да избегне контрола на общностната юрисдикция.
55. Athens Resort Casino счита това правно основание за неоснователно. Всъщност Комисията не само не била избегнала съдебния контрол, а напротив — отишла още по-далеч от Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, доколкото решила да започне отново разследването, приемайки по този начин да открие нови доказателства, които не са ѝ били известни.
3. Третото правно основание
56. В рамките на третото правно основание жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че единствената последица от отмяна на решението за прекратяване на преписката е задължението за започване отново на процедурата по предварително разглеждане.
57. Athinaïki Techniki поддържа по същество, че Първоинстанционният съд не е отчел, от една страна, последиците, които би имало съдебно решение за отмяна, и от друга страна, принципа на пропорционалност.
58. С първата част от третото правно основание Athinaïki Techniki счита, че едно съдебно решение за отмяна би имало различни правни последици от задължението за започване на официалната процедура по разследване. Всъщност в едната хипотеза, ако съдът установи, че в настоящия случай Комисията е нарушила своето задължение да започне официална процедура по разследване, тази институция, вземайки предвид логическите последици от такова съдебно решение, нямало да има друг избор, освен да започне посочената процедура. В случай че съдът направо установи нарушение на член 87 ЕО, Комисията следвало да изведе последиците от наличието на държавна помощ, което съгласно член 88, параграф 2 ЕО означавало, че заинтересованата държава трябва да отмени или измени помощта в определения от Комисията срок.
59. С втората част от третото правно основание Athinaïki Techniki твърди, че според принципа на пропорционалност администрацията е задължена, когато трябва да оттегли даден акт, да избере между няколко възможности тази, която не само осигурява възстановяването на законосъобразността, но и е най-благоприятна за обекта на административните действия. Този избор трябвало да бъде контролиран от Първоинстанционния съд, тъй като той предполагал разлика в правните последици. Избирайки оттеглянето, Комисията се насочила към форма, която не гарантирала оптимално възстановяването на законосъобразността. Най-подходящият способ бил решение, което имало същите последици като съдебно решение за отмяна, а именно започването на официалната процедура по разследване на държавните помощи.
60. Athens Resort Casino счита, че това трето правно основание е неоснователно. Всъщност когато отмененият по съдебен ред акт е не акт, приет при условията на обвързана компетентност, но акт, резултат от оперативна самостоятелност — а именно акт, приет при свобода на преценката — Първоинстанционният съд не можел да наложи на Комисията едно от законовите разрешения, което само тя има право да избере, тъй като така той заменял Комисията при упраж няването на собствените ѝ правомощия.
4. Четвъртото правно основание
61. Жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е зачел силата на присъдено нещо, произтичаща от Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе.
62. Athinaïki Techniki счита, че от точка 40 от това съдебно решение следва, че Комисията не може да запазва състояние на бездействие в рамките на процедурата по разглеждане на държавните помощи. С оттеглянето на решението за прекратяване на преписката обаче Комисията се върнала точно на етапа на положението преди приемането на това решение и Първоинстанционният съд, като не е санкционирал такова оттегляне, е допуснал грешка при прилагане на правото. Освен това разумният срок бил превишен. Следователно вече не било възможно Комисията да поддържа състояние на несигурност. Напротив, тя била длъжна да вземе решение и евентуално да се подчини на решението на общностната юрисдикция.
63. Според Athens Resort Casino това правно основание е необосновано. От Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, било видно, че Комисията нямала право да бездейства и трябвало в разумен срок от подаването на оплакването да приключи въпросната процедура, като приеме решение. По никакъв начин от това съдебно решение не следвало, че връщането към процедурата по предварително разглеждане в рамките на това дело вече не е разрешено.
64. Комисията отговаря общо на правните основания, свързани със злоупотребата с власт, както и с последиците от Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, и с принципа на пропорционалност, като според нея всички тези правни основания се отнасят до идеята, че тя просто искала да избегне съдебния контрол на решението за прекратяване на преписката и се върнала към състояние на бездействие. Тези твърдения обаче били погрешни, защото, като започвала отново фазата на предварително разглеждане, тя била в процес на разглеждане на данните по преписката. Освен това жалбоподателят не установявал причините, поради които Комисията била длъжна да започне официална процедура по разследване. Освен това Първоинстанционният съд не можел да приеме решение ultra petita. Следователно след оттеглянето на решението за прекратяване на преписката жалбата за отмяна станала безпредметна и всеки друг извод относно „procedere“ на Комисията не се обхващал от исканията в жалбата. Поради самостоятелността на способите за правна защита единственият начин Комисията да бъде задължена да започне официална процедура по разследване бил да се подаде иск за установяване на неправомерно бездействие по смисъла на член 232 ЕО.
Б – Съображения
65. Четирите правни основания, изтъкнати от жалбоподателя в подкрепа на неговата жалба, обхващат главно две поредици от твърдения за нарушения. В първото, второто и четвъртото правно основание жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че е приел, че решението за прекратяване на преписката е оттеглено, след като това оттегляне е незаконосъобразно. В третото си правно основание жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че не е отчел последиците на съдебно решение за отмяна, като е приел, че спорното оттегляне е произвело същите последици като такова съдебно решение.
1. По законосъобразността на оттеглянето
а)	По допустимостта на твърденията за нарушения
66. Комисията поддържа, че направените от жалбоподателя твърдения за нарушения, които поставят под въпрос законосъобразността на оттеглянето, са недопустими, поради това че, от една страна, се отнасят до акта за оттегляне, а не до обжалваното определение, и от друга страна, този акт за оттегляне не е предмет на спора пред Първоинстанционния съд. Накрая Комисията твърди, че Athinaïki Techniki няма никакъв интерес да оспорва посоченото оттегляне, тъй като то премахвало увреждащия го акт.
67. По първия пункт, твърденията на жалбоподателя за нарушения са действително насочени срещу обжалваното определение, а не срещу писмото от 26 септември 2008 г. Всъщност в различните си правни основания жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че по силата на това писмо Комисията е оттеглила решението за прекратяване на преписката, макар това писмо да не уточнява незаконосъобразността, която това оттегляне цели да отстрани, макар оттеглянето да цели само да избегне съдебния контрол от страна на съдилищата на Съюза върху това решение и макар така да противоречи на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе.
68. По втория пункт, от обжалваното определение е видно, че тези твърдения за нарушения действително са посочени от жалбоподателя пред Първоинстанционния съд и че те действително влизат в рамките на спора, който той е разрешил.
69. Всъщност в това определение Първоинстанционният съд е приканен да постанови решение и се е произнесъл по въпроса дали въз основа на писмото на Комисията от 26 септември 2008 г. жалбата срещу решението за прекратяване на преписката е станала безпредметна. Освен това от точки 23—30 от мотивите на посоченото определение е видно, че жалбоподателят е оспорил пред Първоинстанционния съд законосъобразността на съобщеното с това писмо оттегляне.
70. Така, изложено накратко, съгласно точки 23 и 24 от тези мотиви жалбоподателят поддържа, че писмото от 26 септември 2008 г. не е акт, противоположен на решението за прекратяване на преписката, тъй като в това писмо Комисията се ограничава да повтори отправената му преди три години покана да представи доказателства, установяващи предоставянето на държавна помощ. Съгласно точка 27 жалбоподателят твърди, че тази покана не представлява релевантен мотив за обосноваване на такова оттегляне. Според точки 27 и 28 той посочва, че писмото от 26 септември 2008 г. по същество цели да избегне съдебния контрол върху решението за прекратяване на преписката. Според точки 27 и 28, както и точка 40 от мотивите той твърди, че това писмо е в противоречие с Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе.
71. Накрая, по третия пункт, Комисията няма основание да твърди, че жалбоподателят е нямал никакъв интерес да оспорва преценката на Първоинстанционния съд относно законосъобразността на това оттегляне, тъй като от отговора на този въпрос зависи непосредствено въпросът дали жалбата срещу решението за прекратяване на преписката е станала или не безпредметна, което представлява предметът на настоящия спор.
б)	По същество
72. Със своето първо, второ и четвърто правно основание жалбоподателят поддържа, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Комисията е оттеглила решението за прекратяване на преписката, докато всъщност това оттегляне не е основано на незаконосъобразност на това решение и следователно го лишава от правото на жалба по съдебен ред срещу него, в противоречие с Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе.
73. Считам, че това твърдение за нарушение е основателно с оглед на следните съображения.
74. Като начало, както твърди жалбоподателят, Първоинстанционният съд не може да основе преценката си на мотивите на Определение по дело SFEI и др./Комисия, посочено по-горе. Всъщност в това определение Съдът установява, че жалбоподателите искат той да постанови липсата на основание за постановяване на съдебно решение по същество вследствие на оттеглянето от Комисията на решението за прекратяване на преписката по тяхното оплакване, докато по настоящото дело Athinaïki Techniki оспорва, че жалбата му е станала безпредметна.
75. Следователно в Определение по дело SFEI и др./Комисия, посочено по-горе, Съдът не е трябвало да постанови решение по оспорване като това, което противопоставя страните по настоящото дело. Доколкото ми е известно, безпрецедентен е въпросът, пред който Съдът е изправен по настоящото дело — относно законосъобразността на оттегляне като извършеното от Комисията в писмото ѝ от 26 септември 2008 г.
76. Несъмнено е безспорно, че Комисията има право да оттегли с обратна сила акт, който ѝ изглежда неправилен. Това правомощие намира своето основание в принципа на законност, който повелява незаконосъобразността да не бъде оставяна да съществува, позволявайки на администрацията — благодарение на заличаването на порочния акт — да възстанови незаконно нарушения правов ред. Това правомощие позволява и да се избегне подаването на жалба по съдебен ред или — когато оттеглянето е направено след подаването на жалба по съдебен ред — да се избегне заинтересованите лица да понесат протичането и тежестта на съдебен процес, така че то допринася за гарантиране на добра администрация(14) .
77. Очевидно това право на оттегляне се прилага в областта на държавните помощи съгласно членове 87 ЕО и 88 ЕО. Всъщност от тези разпоредби следва, от една страна, че държавна мярка, която представлява държавна помощ по смисъла на посочените разпоредби, може да бъде приета само при условията, предвидени от правото на Съюза, и от друга страна, че Комисията следва да осигури спазването на тези условия, като не само разглежда проектите за нова помощ, за които ѝ е съобщено, но и извършва постоянен контрол на съществуващите помощи.
78. В съответствие с принципа на законност Комисията трябва винаги да може да коригира своята преценка, че дадена държавна мярка не представлява помощ, когато установи, дори дълго време след това, че тази преценка се оказва погрешна(15) .
79. Безспорно е също — както посочват Комисията и Athens Resort Casino — че съдебната практика относно много строгите условия, при които даден административен акт може да бъде оттеглен и които следват от претеглянето на принципа на законност и принципа на правна сигурност, е изведена в контекста на правопораждащ акт, за да се защитят оправданите правни очаквания на лицата, в чиято полза е този акт(16) .
80. Освен това е вярно, че настоящият спор не попада в този контекст, тъй като решението за прекратяване на преписката е увреждащ за жалбоподателя акт, че жалбоподателят цели този акт да бъде отменен и че следователно не се намира в положението на страна, в чиято полза е този акт и която би имала правен интерес да иска запазването на това решение.
81. С оглед на мотивите на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, което напомня обхвата на задълженията на Комисията, когато до нея е отнесено оплакване, свързано с държавна помощ, и което уточнява правата на подалото оплакването лице в рамките на тази процедура, аз все пак считам, че тази институция няма право да оттегли решението за прекратяване на преписката при условията на писмото от 26 септември 2008 г.
82. Всъщност, както е видно от това съдебно решение, заинтересована страна по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО — като Athinaïki Techniki — по силата на член 10, параграф 1 и на член 20, параграф 2, първо изречение от Регламент № 659/1999 има право да предизвика започването на фазата на предварителното разглеждане, предвидена в член 88, параграф 3 ЕО, като изпрати до Комисията сведения относно помощ, за която се твърди, че е неправомерна(17) .
83. От това съдебно решение е видно също, че когато до тази институция е отнесено такова оплакване, тя има няколко задължения. Така тя трябва да разгледа незабавно евентуалното съществуване на помощта и нейната съвместимост с общия пазар. Когато счита, че няма достатъчно основа ния, за да вземе решение по случая, Комисията е длъжна също да даде възможност на заинтересованата страна да ѝ представи в разумен срок допълнителни коментари(18) .
84. Освен това след като тези коментари бъдат депозирани или след изтичане на посочения срок, член 13, параграф 1 от Регламент № 659/1999 задължава Комисията да приключи фазата на предварителното разглеждане с приемането на решение съгласно член 4, параграф 2, 3 или 4 от този регламент, а именно решение, установяващо несъществуването на помощ, решение, което не повдига възражения, или решение за започване на официална процедура по разследване(19) .
85. Както Съдът ясно е посочил, на Комисията не е разрешено да запазва състояние на бездействие през фазата на предварителното разглеждане. Когато настъпи моментът, тя трябва или да открие следващата фаза на разследване, или да прекрати преписката, като вземе решение в този смисъл(20) .
86. Освен това, когато — както в настоящото дело — Комисията е приела решение за прекратяване на преписката след предоставяне на информация от заинтересована страна, тя трябва да изпрати на последната копие от това решение.
87. Накрая, Съдът постановява в Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, че решение като решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката, с което Комисията решава да прекрати процедурата по предварително разглеждане, чието започване е предизвикано от Athinaïki Techniki, представлява обжалваем акт.
88. От тези мотиви могат да се изведат следните изводи, които са релевантни за настоящото дело.
89. От една страна, от анализа — след който Съдът постановява, че решението за прекратяване на преписката, прието на 2 юни 2004 г., представлява обжалваем акт — е видно, че жалбоподателят има право на съдебен контрол на преценката на Комисията, според която с оглед на доказателствата, с които тази институция разполага към същата дата, тя законосъобразно е можела да пристъпи към прекратяване на преписката и мълчаливо да посочи, че не следва да се започва официална процедура по разследване.
90. От друга страна, по силата на горепосочените задължения, които са наложени на Комисията, и по силата на правото на обжалване, признато на жалбоподателя, тази институция може да оттегли разглежданото решение за прекратяване на преписката само за да отстрани незаконосъобразността, която го засяга. В това отношение Комисията не твърди в писменото си становище, че има право да оттегли това решение по силата на чисто дискреционно правомощие.
91. Следователно в писмото си от 26 септември 2008 г. до жалбоподателя Комисията е трябвало да посочи или поне да изложи накратко мотивите, поради които оттегля своето решение за прекратяване на преписката, тоест да посочи основанията, поради които ѝ се струва, че противно на приетото от нея на 2 юни 2004 г., тя не е трябвало да прекрати преписката.
92. Налага се изводът, че писмото от 26 септември 2008 г. не отговаря на това изискване. Комисията само е уведомила жалбоподателя за оттеглянето на писмото от 2 декември 2004 г. и започването отново на процедурата по преписката „[с] оглед на Решение [по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе]“. Безспорно е обаче, че в това решение Съдът се е произнесъл не по законосъобразността на решението за прекратяване на преписката, а единствено по квалификацията му като обжалваем акт.
93. Следователно жалбоподателят действително има основание да твърди, че оттеглянето на това решение е лишено от всякаква обосновка.
94. В противовес на този анализ Комисията и Athens Resort Casino посочват в писмените си изявления, че все пак това оттегляне е направено след като Съдът постановява, че прекратяването на преписката по оплакването представлява обжалваем акт, тъй като писмото от 2 декември 2004 г. не е мотивирано по начин, по който трябва да бъде мотивирано решение в областта на държавните помощи.
95. Не изглежда обаче, че този извод може да постави под въпрос анализа ми. Всъщност ако намерението на Комисията действително е било да коригира тази липса на мотиви, тя е можела да изложи мотивите за това прекратяване на преписката в писмото си от 26 септември 2008 г. Евентуалното поправяне на липсата на мотиви на писмото от 2 декември 2004 г. не е изисквало започването отново на процедурата по предварително разглеждане, нито налагането по този начин на жалбоподателя на допълнителен срок, преди да се приеме решение с идентичен диспозитив. Според мен следователно спорното оттегляне е действително лишено от всякаква обосновка. В резултат на това жалбоподателят действително има основание да твърди, че оттеглянето има за цел само да избегне съдебния контрол на Първоинстанционния съд върху решението за прекратяване на преписката.
96. Athens Resort Casino се противопоставя на това тълкуване, като поддържа, че започвайки отново процедурата, Комисията излиза извън изпълнението на Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, защото като започва отново разследването, тази институция искала да открие доказателства, които не са ѝ били известни.
97. Не мога да подкрепя този довод, тъй като той почива на обикновено теоретизиране. Всъщност нищо не доказва, че Комисията е решила да започне отново процедурата по предварително разглеждане, тъй като е установила, че разглежданата преписка — противно на считаното от нея първоначално — се нуждае от допълнително разследване. Отново, писмото от 26 септември 2008 г. не посочва никакъв релевантен елемент, който би могъл да обясни мотивите на Комисията да преразгледа своята първа преценка и да започне отново процедурата по предварително разглеждане.
98. Единственият елемент, който се съдържа в това писмо, освен уведомяването за оттеглянето, е подновяването на искането към жалбоподателя да представи доказателства, които установят предоставянето на неправомерна държавна помощ в рамките на продажбата на част от капитала на казино Mont Parnès. Както обаче самата Комисия посочва в споменатото писмо, тя вече е отправила това искане и с оглед на отговора на жалбоподателя е решила на 2 юни 2004 г. да прекрати преписката.
99. Освен това според мен посоченото искане потвърждава, че писмото от 26 септември 2008 г. няма за цел да позволи на Комисията да отстрани евентуална незаконосъобразност, засягаща решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката, тъй като тази институция не се поставя отново в положението, в което се е намирала непосредствено преди приемането на това решение. С оглед на такова искане писмото от 26 септември 2008 г. може да бъде тълкувано като започване на нова процедура по предварително разглеждане, а не като действително оттегляне на решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката.
100. Следователно с оглед на всички тези обстоятелства жалбоподателят действително има основание да твърди, че Комисията — под претекст да отстрани незаконосъобразността на това решение — го възпрепятства да упражни своето право да бъде осъществен контрол върху законосъобразността на решението.
101. С други думи и образно казано, „въртим се в кръг“. Да се приеме — като в обжалваното определение — че такова оттегляне е законосъобразно, би могло да доведе до това на Комисията да се позволи да остане в състояние на бездействие, в противоречие със задълженията ѝ в областта на държавните помощи, тъй като съгласно това определение би било достатъчно тази институция да прекрати преписката по оплакването, подадено от заинтересована страна, впоследствие, след подаването на жалба от тази страна, да започне отново процедурата по предварително разглеждане и да повтори тези операции толкова пъти, колкото е необходимо, за да се отклони от всякакъв съдебен контрол върху действията ѝ.
102. С оглед на тези съображения предлагам Съдът да постанови, че правните основания на жалбоподателя, съгласно които обжалваното определение е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като Първоинстанционният съд е приел, че Комисията е оттеглила решението за прекратяване на преписката, действително са обосновани.
2. По неотчитането на последиците на съдебно решение за отмяна
103. Разглеждам това трето правно основание само при условията на евентуалност, в случай че Съдът не споделя моя извод от анализа на другите три правни основания на жалбата.
104. С третото си правно основание жалбоподателят твърди, че обжалваното определение е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като в точки 34—36 от него Първоинстанционният съд е приел, че оттеглянето на решението за прекратяване на преписката в писмото от 26 септември 2006 г. поражда същите последици като съдебно решение за отмяна, поради което жалбоподателят не запазва никакъв интерес от постигане на отмяната на това решение.
105. Макар оттеглянето на даден акт да води до изчезването му от правния ред и по принцип да прави подадената срещу него жалба безпредметна, съдебната практика приема, че при особени обстоятелства жалбоподателят може още да има интерес от постановяване на съдебно решение по жалбата му за отмяна.
106. Така Съдът приема, че жалбоподателят запазва интерес от постановяване на съдебно решение по жалбата му срещу вече изпълнено решение или акт, който вече не се прилага, за да се предотврати повтарянето на незаконосъобразността, която засяга това решение или този акт(21) .
107. Като жалбоподателя считам, че преценката на Първоинстанционния съд в точки 34—36 от обжалваното определение е неправилна. Затова напомням, че в точка 34 от това определение Първоинстанционният съд всъщност посочва, че в случай на отмяна на решението за прекратяване на преписката Комисията „ще бъде длъжна да започне отново процедурата по предварително разглеждане и както Съдът уточнява [това] в точка 40 от [Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе], да приеме формално едно от посочените в член 4 от Регламент № 659/1999 решения или решение за прекратяване на преписката, което ще представлява нов обжалваем акт“.
108. В точка 35 от посоченото определение Първоинстанционният съд прави извод, че оттеглянето на решението за прекратяване на преписката поражда последици, равностойни на тези на съдебно решение за отмяна на този акт, тъй като така започнатата отново процедура по предварително разглеждане ще бъде приключена с едно от решенията, посочени в член 4 от Регламент № 659/1999, и че съдебно решение, с което се отменя посоченият акт, не би довело до никаква допълнителна правна последица спрямо последиците от направеното оттегляне. В точка 36 от обжалваното определение Първоинстанционният съд прави извод, че жалбоподателят не запазва никакъв интерес от отмяната на решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката.
109. Според мен тази преценка подлежи на критика поради следното съображение.
110. Съгласно съдебната практика, по силата на член 233 ЕО, за да се съобрази с отменително съдебно решение и да го изпълни в неговата цялост, институцията, която е приела отменения акт, трябва да спазва не само диспозитива на съдебното решение, но и мотивите, довели до постановяването му, които представляват неговата необходима основа(22) .
111. Съдебно решение за отмяна би се различавало от оттеглянето — като това, съобщено в писмото от 26 септември 2008 г., което, да напомня, не посочва никаква незаконосъобразност, засягаща решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката — тъй като то би съдържало мотиви, на които се основава тази отмяна, и тези мотиви по силата на напомнения в предходната точка принцип биха обвързали Комисията.
112. От това следва, че несъмнено по силата на такова съдебно решение, ако Първоинстанционният съд по-специално установи, че тя не е разгледала внимателно и безпристрастно оплакването, Комисията може да бъде задължена да започне отново процедура по предварително разглеждане, в края на която тя може да приеме едно от посочените в член 4 о т Регламент № 659/1999 решения, евентуално ново решение за прекратяване на преписката.
113. Тя обаче може да бъде задължена да приключи незабавно процедурата по предварително разглеждане, като приеме решение за започване на официална процедура по разследване, ако Първоинстанционният съд констатира, че доказателствата по преписката са достатъчни, за да се установи, че разглежданата държавна мярка представлява държавна помощ, несъвместима с правото на Съюза, или пък поражда съмнения относно съвместимостта си с това право.
114. Впрочем тази втора хипотеза представлява преследваната от жалбоподателя цел в неговата жалба за отмяна на решението за прекратяване на преписката. Както посочва Съдът в Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе, единствено в рамките на официалната процедура по разследване Комисията е длъжна да уведоми заинтересованите лица да представят своите становища, така че е допустимо последните да оспорват решение за прекратяване на преписката като това от 2 юни 2004 г., за да защитят процесуалните си права(23) .
115. Следователно съдебно решение за отмяна би се различавало много ясно от оттегляне — като съобщеното в писмото от 26 септември 2008 г. — тъй като то би съдържало мотивите, на които се основава посочената отмяна, и тези мотиви по силата на посочения по-горе принцип биха обвързвали Комисията. Следователно такова съдебно решение, както и оттегляне, основано на незаконосъобразност на разглеждания акт, би довело до възпрепятстване на повтарянето на установената вече незаконосъобразност.
116. Следователно според мен опорочена от грешка при прилагане на правото е преценката, че оттеглянето на решението за прекратяване на преписката — като предвиденото в писмото от 26 септември 2008 г. — поражда последици, равностойни на тези на съдебно решение за отмяна.
117. Оттук може също да се направи извод, че тъй като Комисията не е дала релевантно указание за мотивите, поради които е извършила спорното оттегляне, нищо не би ѝ попречило след края на процедура по предварително разглеждане да приеме отново решение, различно от това за започне официална процедура по разследване, въпреки че разглежданата държавна мярка евентуално представлява държавна помощ, несъвместима с правото на Съюза, или пък поражда съмнения относно съвместимостта си с това право.
118. Следователно жалбоподателят действително запазва правен интерес от оспорване на решението от 2 юни 2004 г. за прекратяване на преписката, за да се избегне повтарянето на незаконосъобразността, която би се изразила в неотчитане на обстоятелството, че данните по преписката евентуално обосновават започването на предвидената в член 88, параграф 2 ЕО процедура.
119. С оглед на тези съображения считам, че подадената срещу обжалваното определение жалба е основателна и че следователно то трябва да бъде отменено.
3. По последиците от отмяната на обжалваното определение
120. Жалбоподателят иска Съдът да уважи исканията му в първоинстанционното производство и Комисията да понесе съдебните разноски, но по делото не може да бъде постановено окончателно решение, тъй като фазата на производството не позволява това, защото жалбата на жалбоподателя срещу обжалвания акт още не е разглеждана по същество от Общия съд.
121. Следователно приканвам Съда да върне делото на Общия съд, за да се произнесе последният по искането на Athinaïki Techniki за отмяна на решението на Комисията от 2 юни 2004 г. относно прекратяването на преписката по неговото оплакване, и да не се произнася по съдебните разноски.
III – Заключение
122. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам Съдът да се произнесе по следния начин:
1) да отмени Определение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 29 юни 2009 г. по дело Athinaïki Techniki/Комисия (T‑94/05);
2) да върне делото на Общия съд на Европейския съюз, за да се произнесе той по искането на Athinaïki Techniki за отмяна на решението на Комисията от 2 юни 2004 г. относно прекратяването на преписката по неговото оплакване, и
3) да не се произнася по съдебните разноски.
(1) .
(2)  – C‑521/06 P, Сборник, стр. I‑5829.
(3)  –	Наричано по-нататък „Athinaïki Techniki“.
(4)  –	Регламент от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88] от Договора за ЕО (OВ L 83, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).
(5)  – T‑94/05 (наричано по-нататък „обжалваното определение“).
(6)  –	T-94/05.
(7)  – Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе (точки 33 и 34).
(8)  – Пак там (точки 35 и 36).
(9)  – Пак там (точки 37—39).
(10)  – Пак там (точки 42—44).
(11)  – Пак там (точка 44).
(12)  – Обжалваното определение посочва датата 2 февруари 2004 г., но официалният превод на писмото, изпратено до управителния съвет на жалбоподателя, както то е налице сред доказателствата по преписката, действително съдържа датата 2 декември 2004 г., което е в съответствие с изложената преди това фактическа рамка.
(13)  – Наричано по-нататък „Athens Resort Casino“.
(14)  – Вж. Ritleng, D. Le retrait des actes administratifs contraires au droit communautaire. — in: Bestand und Perspektiven des Europaïschen Verwaltungsrechts. Nomos. Baden-Baden 2008, р. 237.
(15)  – Решение от 22 юни 2006 г. по дело Белгия и Forum 187/Комисия (C‑182/03 и C‑217/03, Recueil, стр. I‑5479, точка 75). В това решение Съдът е приел, че Комисията трябва да може да коригира преценката, направена от нея преди 19 години на белгийския данъчен режим на координационните центрове, и да посочи, че противно на приетото от нея, този режим представлява държавна помощ, която е несъвместима с общия пазар. Разбира се, Комисията, 19 години по-късно, не е оттеглила с обратна сила първото си решение, а е приела ново решение в рамките на ново разглеждане на съответния данъчен режим съгласно процедурата за контрол на съществуваща помощ. Посоченото решение обаче илюстрира добре важността на принципа на законност в областта на държавните помощи: принцип, който представлява основата на правото на оттегляне.
(16)  – Решение на Съда от 3 март 1982 г. по дело Alpha Steel/Комисия (14/81, Recueil, стр. 749, точка 10), Решение на Съда от 26 февруари 1987 г. по дело Consorzio Cooperative d’Abruzzo/Комисия (15/85, Recueil, стр. 1005, точка 12), Решение на Съда от 20 юни 1991 г. по дело Cargill/Комисия (C‑248/89, Recueil, стр. I‑2987, точка 20), Решение на Съда от 17 април 1997 г. по дело De Compte/Парламент (C‑90/95 P, Recueil, стр. I‑1999, точка 35) и Решение на Първоинстанционния съд от 20 ноември 2002 г. по дело Lagardère и Canal+/Комисия (T‑251/00, Recueil, стр. II‑4825, точка 140).
(17)  –	Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе (точка 37).
(18)  –	Пак там (точки 37 и 39).
(19)  –	Пак там (точка 40).
(20)  –	Пак там.
(21)  –	Решение от 6 март 1979 г. по дело Simmenthal/Комисия (92/78, Recueil, стр. 777, точка 32), Решение от 24 юни 1986 г. по дело AKZO Chemie и AKZO Chemie UK/Комисия (53/85, Recueil, стр. 1965, точка 21) и Решение от 26 април 1988 г. по дело Apesco/Комисия (207/86, Recueil, стр. 2151, точка 16). B този смисъл вж. също Решение от 5 октомври 1988 г. по дело Technointorg/Комисия и Съвет (294/86 и 77/87, Recueil, стр. 6077, точка 11).
(22)  – Определение от 13 юли 2000 г. по дело Gómez de Enterría y Sanchez/Парламент (C‑8/99 P, Recueil, стр. I‑6031, точки 19 и 20).
(23)  –	Решение по дело Athinaïki Techniki/Комисия, посочено по-горе (точки 35 и 36).