62012CC0151
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА J. KOKOTT
представено на 30 май 2013 година (
1
)
Дело C-151/12
Европейска комисия
срещу
Кралство Испания
„Директива 2000/60/ЕО — Политика за водите — Класифициране и представяне на екологичното състояние на повърхностните води — Речни басейни в рамките на автономните области — Законодателни правомощия на испанското централно държавно управление — Уредба в Каталония“
I – Въведение
1.
Комисията иска да се обяви, че що се отнася до неговите речни басейни в рамките на отделните области, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 4, параграф 8, член 7, параграф 2, член 10, параграфи 1 и 2, както и по точки 1.3 и 1.4 от приложение V към Рамковата директива за водите (
2
).
2.
Съгласно член 2, точка 13 от Рамковата директива за водите речен басейн означава териториална област, чийто повърхностен отток се влива изцяло през поредица от потоци, реки и, евентуално, езера в морето посредством единствено речно устие, естуар или делта.
3.
В Испания като речни басейни в рамките на отделните области се разбират всички тези води, намиращи в една-единствена автономна област. Доколкото е видно, по отношение на тези области законодателната компетентност за транспониране на Рамковата директива за водите принадлежи на съответната автономна област.
4.
Обратно, съгласно член 149, параграф 1, точка 22 от испанската Конституция испанското централно държавно управление има изключителна компетентност по отношение на законодателството, регулацията и концесиите на водните ресурси и използването им, когато водите преминават през повече от една автономна област. Това се отнася по-специално до т.нар. междуобластни речни басейни в Испания, които преминават през повече от една автономна област.
5.
Възраженията на Комисията се отнасят единствено до речните басейни в рамките на отделните области. Твърденията за нарушения са три групи: първо, следва да се анализира твърде късното приемане на посочените от Испания разпоредби, транспониращи член 4, параграф 8, член 7, параграф 2, член 10, параграфи 1 и 2 и точка 1.3 от приложение V към Рамковата директива за водите, що се отнася до речните басейни в рамките на отделните области, с изключение на Каталония (вж. по този въпрос по-долу точка II). За разлика от тях изтъкнатите от Испания разпоредби, транспониращи точка 1.4 от приложение V по отношение на тези речни басейни, наистина са приети навреме, но не е сигурно дали те действително осигуряват ефективно транспониране (по този въпрос виж по-долу точка III). Накрая, трябва да се анализира транспонирането от страна на Каталония на посочените разпоредби по отношение на намиращите се единствено в рамките на тази област речни басейни (по този въпрос вж. по-долу точка IV).
II – По член 4, параграф 8, член 7, параграф 2, член 10, параграфи 1 и 2, както и точка 1.3 от приложение V към Рамковата директива за водите
6.
Съгласно член 24, параграф 1, първа алинея от Директива 2000/60 държавите членки е трябвало да въведат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с тази директива, не по-късно от 22 декември 2003 г. (
3
) Това се отнася и за член 4, параграф 8, член 7, параграф 2, член 10, параграфи 1 и 2 и за точка 1.3 от приложение V към Рамковата директива за водите.
7.
Наистина в член 10 от Рамковата директива за водите е предвиден специален срок от 12 години за установяване и/или прилагане на определени видове контрол върху емисиите. Както посочва Комисията, без това да се оспорва, в случая обаче става дума не за срок за транспониране на тази разпоредба, а за срок, в рамките на който трябва да се въведат предвидените в тази норма специфични видове контрол. Всъщност основната уредба на член 10 е задължението за прилагане на контрол върху емисиите. Контрол върху емисиите, който само е установен като такъв, но не се прилага, няма практическо действие и едва ли би съответствал на целта на Съюза, съгласно член 191 ДФЕС и член 37 от Хартата на основните права, да се гарантира високо равнище на опазване на околната среда. Следователно е уместно да се осъществи контрол върху емисиите в рамките на дванадесет години.
8.
Споменаването на евентуално необходимото установяване на контрол, напротив, не може да се разбира в смисъл, че и създаването на законова рамка за изискуемите съгласно член 10 мерки трябва да се осъществи в срок от дванадесет години. По-скоро тази законова рамка трябва да бъде приета в рамките на общия срок по член 24, параграф 1, първа алинея.
9.
От процесуална гледна точка обаче значение има друг момент. Съгласно постоянната съдебна практика наличието на неизпълнение на задължения трябва всъщност да се преценява с оглед на положението на държавата членка към момента на изтичането на срока, даден в мотивираното становище. Последващи промени не могат да се вземат предвид от Съда (
4
). В мотивираното си становище от 22 март 2010 г. Комисията е дала на Испания още един последен срок за транспониране на посочените разпоредби до 22 май 2010 г.
10.
При все това, относно транспонирането по отношение на речните басейни в отделните области извън Каталония, Испания се позовава на национална уредба, която е влязла в сила едва след изтичането на този срок, а именно на Наредба ARM/1195/2011 от 11 май 2011 г. (
5
) Тъй като тази наредба не може да бъде взета предвид по настоящото производство, в това отношение искът е основателен.
III – По точка 1.4 от приложение V към Рамковата директива за водите
11.
Относно транспонирането на точка 1.4 от приложение V към Рамковата директива за водите обаче Испания се позовава на разпоредба, която е в сила още преди изтичането на посочения срок, а именно на раздел 5.1 от общодържавната Наредба ARM/2656/2008 от 10 септември 2008 г. (
6
)
12.
В съдебното заседание на 25 април 2013 г. Комисията ограничава това основание на иска до точка 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Рамковата директива за водите. Тези норми съдържат задължение за държавите членки да създадат определени системи за мониторинг.
13.
Наистина тези задължения са част от общата система на Рамковата директива за водите и поради това приложение V се споменава в различни разпоредби. Задължителното действие на точка 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V обаче не зависи от тези други разпоредби, а произтича от самия ѝ текст.
14.
Раздел 5.1 от Наредба ARM/2656/2008 също се отнася до тези въпроси. Съгласно член 1, параграф 2 обаче нормите от тази наредба важат само за междуобластни речни басейни. Това изглежда съответства на разпределението на правомощията между централното държавно управление и автономните области. Доколкото е видно от разпоредбите, компетентност по отношение на речните басейни в отделна област имат съответните автономни области.
15.
Поради това, що се отнася до речни басейни в рамките на отделна област, според Комисията не е направено транспониране на точка 1.4.1, подточки i)—iii) от Рамковата директива за водите.
16.
Испания обаче поддържа, че съгласно испанското конституционно право, ако автономната област не е приела съответната уредба, самият раздел 5.1 от приложението към Наредба ARM/2656/2008 гарантира транспонирането на точка 1.4.1, подточки i)—iii) от Рамковата директива за водите, включително и спрямо басейни в рамките на отделна област. Като обосновка Испания се позовава на член 149, параграф 3 от испанската Конституция и по-специално на третото изречение:
„Правомощията, които не са предоставени изрично на държавата чрез тази Конституция, могат да се упражняват от автономните области по силата на техните статути. Правомощията, които не са посочени в статутите за автономия, принадлежат на държавата, като при конфликт нейните норми имат предимство пред тези на автономните области във всеки случай, когато става дума за правомощия, които изрично не са включени в изключителната компетентност на последните. Държавното законодателство във всеки случай допълва правото на автономните области“.
17.
Съдът не може да се произнася по въпроса дали съгласно член 149, параграф 3, трето изречение от испанската Конституция раздел 5.1 от Наредба ARM/2656/2008 действително е приложим към посочените речни басейни в рамките на отделна област. В случая става дума за въпрос от испанското право, по който могат да се произнасят само испанските съдилища. Според наличната информация това все още не се е случило.
18.
Подобно произнасяне обаче не е необходимо, за да се постанови решение относно настоящото основание. По-скоро в полза на тезата на Комисията е обстоятелството, че съгласно текста на Наредба ARM/2656/2008 тя не се прилага за речни басейни в рамките на отделна област. Поради това трябва да се провери дали Испания е могла да докаже, че член 149, параграф 3, трето изречение от испанската Конституция преодолява това ограничение на приложното поле.
19.
В това отношение е вярно, че съгласно член 288, трета алинея ДФЕС директивата наистина е акт, който обвързва по отношение на постигането на даден резултат от държавите членки, до които е адресиран, като обаче оставя на националните власти свобода при избора на формата и средствата за постигане на този резултат. Следователно както всяка друга държава членка Испания може да избира формата и средствата за транспониране на Рамковата директива за водите (
7
).
20.
Поради това транспонирането във вътрешното право на разпоредбите от правото на Съюза не изисква непременно формално и текстово възпроизвеждане на техните разпоредби в изрична и конкретна разпоредба. То може да бъде изпълнено от един общ правен контекст, щом като той осигурява ефективно цялостното прилагане на разпоредбите от правото на Съюза по достатъчно ясен и точен начин. (
8
)
21.
В частност наличието на някои общи принципи на конституционното или административното право може да обезсмисли транспонирането чрез законодателни мерки или чрез специфична правна уредба, при условие все пак че тези принципи гарантират на практика цялостното прилагане на директивата от националната администрация и в хипотезата, в която посочената разпоредба от директивата цели да създаде права за частноправните субекти, произтичащото от тези принципи правно положение е достатъчно точно и ясно и предоставя възможност на носителите на права да се запознаят с тези права в пълния им обем и при необходимост да се позовават на тях пред националните юрисдикции (
9
).
22.
Следователно не може да се изключи хипотеза, в която разпоредба като член 149, параграф 3, трето изречение от испанската Конституция води до транспониране в достатъчна степен на директиви, дори когато липсват мерки, които имат специално за цел транспониране.
23.
Независимо от въпроса дали точка 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Рамковата директива за водите — евентуално във връзка с Директивата за информацията за околната среда (
10
) — създава права за частноправните субекти, този вид транспониране във всички случаи изисква поне действително да се гарантира цялостното прилагане на Директивата от националната администрация.
24.
В този смисъл основната пречка е изричното ограничаване на приложното поле на Наредба ARM/2656/2008 до междуобластните речни басейни. Допълване на правото на автономните области по отношение на речните басейни в рамките на отделна област би изисквало прилагане, излизащо извън текста на тази норма.
25.
При транспонирането на директива и при нейното прилагане държавите членки обаче трябва да съблюдават принципите на правото на Съюза (
11
), и в частност принципа на правната сигурност. Той ограничава задължението за съответстващо на директивите тълкуване в смисъл, че не може да служи за основа на тълкуване contra legem на националното право (
12
). Поради това не е сигурно дали изобщо би било съвместимо с правото на Съюза, с цел транспониране на Рамковата директива за водите, Наредба ARM/2656/2008 да се прилага и за речни басейни в рамките на отделна област, противно на нейния текст.
26.
Тази идея важи в частност, когато тълкуването contra legem може да доведе до задължения или ощетяване на частноправните субекти, каквото тук не е видно на пръв поглед. Транспониране, чието съответствие с принципа на правна сигурност не е сигурно обаче, също не гарантира напълно цялостно прилагане на Директивата от националната администрация. Всъщност винаги следва да се допуска риск, че отговорните органи ще се придържат на първо място към текста на разпоредбите.
27.
Испания поддържа, че що се отнася до речните басейни в рамките на отделна област, не можело да има по-ясно транспониране в цялата държава от конституционно-правна гледна точка. Причината за това била, че уредба, която изрично би имала за адресат тези области, щяла да наруши техните правомощия, дори и да се прилага субсидиарно.
28.
Тази аргументация обаче илюстрира слабостите при транспонирането въз основа на член 149, параграф 3, трето изречение от испанската Конституция: субсидиарното прилагане на общодържавното право всъщност не трябва да се гарантира с яснотата, изисквана при транспониране на директива, а трябва да се прави само по изключение, когато не съществува алтернатива.
29.
Това се подчертава от представения от Испания механизъм на субсидиарно действие на общодържавната уредба. Съгласно представената практика на испанския Конституционен съд тя всъщност не се прилага винаги когато автономната област не е приела уредба по въпрос, уреден в държавното законодателство, а само когато правоприлагащите установяват празнота в правната уредба (
13
).
30.
Наистина при липса на транспониране на право на Съюза има много основания да се приеме, че е налице празнота в правната уредба, в този случай обаче субсидиарното прилагане на общодържавното право по своето естество не е гарантирано в по-голяма степен, отколкото прякото прилагане на въпросните норми от Директивата. Съдът обаче не приема прякото прилагане като достатъчно да замести транспонирането (
14
).
31.
Позоваването на Наредба ARM/2656/2008 в Плановете за управление на речните басейни на автономните области също не обосновава признаване на тази наредба като транспониране в достатъчна степен във въпросните области по отношение на речните басейни в рамките на областта. Всъщност не се разбира дали областите са предприели действия въз основа на правно задължение. Спазването на Наредбата би могло да почива на обикновени съображения за полезност. Тогава позоваването само ще документира административна практика, която Съдът също не признава, защото тя може да бъде изменена по всяко време (
15
).
32.
Освен това Комисията правилно подчертава, че автономните области са можели много лесно да предвидят изрично прилагането по аналогия на държавната уредба относно съответните речни басейни, приета на централно равнище, и така да създадат необходимата правна сигурност. Това обаче не се е случило.
33.
Следователно наистина не може да се изключи хипотеза, в която раздел 5.1 от приложението към Наредба ARM/2656/2008 във връзка с член 149, параграф 3, трето изречение от испанската Конституция на практика да води до цялостно прилагане от испанската администрация на точка 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Рамковата директива за водите. Не може обаче да се установи, че това е гарантирано.
34.
Противно на становището на Испания, това заключение не представлява несъвместимо с член 4, параграф 2 ДЕС незачитане на националната ѝ идентичност, която е присъща на нейните основни политически и конституционни структури, включително по отношение на местното и регионалното самоуправление. Не е изключена хипотеза, в която прилагането на правото на Съюза във федерални или децентрализирани системи да се гарантира чрез субсидиарно прилагане на общодържавна уредба. Това субсидиарно прилагане обаче трябва да бъде несъмнено. Испанското право не отговаря на тези изисквания.
35.
Напротив, приемането на възможността за субсидиарно прилагане на испанското право за транспониране на директива би представлявало незачитане на изразени спрямо този метод в испанското конституционно право резерви. Така би била омаловажена законодателната отговорност, която произтича от правомощията на областите.
36.
Ето защо в обобщение следва да се приеме за установено, че що се отнася до речните басейни в рамките на отделна област, с изключение на Каталония, Испания нарушава задълженията си, произтичащи от точка 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Рамковата директива за водите.
IV – По транспонирането в Каталония
37.
Сега следва да се анализира транспонирането в Каталония. За първи път в писмената си защита Испания изтъква, че Каталония е транспонирала посочените от Комисията разпоредби от Рамковата директива за водите.
38.
Комисията правилно поддържа, че Испания е нарушила задълженията си съгласно член 4, параграф 3 ДЕС за съдействие в досъдебната процедура. Принципно още в досъдебната процедура Испания е трябвало да докладва на Комисията за приетите от Каталония мерки (
16
). Това нарушение на правото на Съюза обаче не е предмет на настоящото производство.
39.
Все пак Комисията счита, че поради това нарушение Съдът не може да взема предвид сведенията за транспонирането в Каталония. Посоченият прецедент (
17
) обаче се отнася до информация, която е представена едва в съдебното заседание, т.е. налице е било късно представяне съгласно член 42, параграф 1 от действащия към онзи момент Процедурен правилник (сега член 128, параграф 1).
40.
Напротив, нарушението на член 4, параграф 3 ДЕС в хода на досъдебната процедура принципно не пречи на Испания да представи нови доказателства и средства за правна защита за първи път в писмената защита. Това включва в частност сведения относно транспонирането, които все още не са били споменати в хода на досъдебната процедура (
18
).
41.
Тъй като Испания твърди, че посочените каталонски разпоредби транспонират спорните норми от Рамковата директива за водите, Комисията е длъжна да възрази на този довод. Всъщност в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка в тежест на Комисията е да докаже наличието на твърдяното неизпълнение. Без да може да се основава на каквато и да е презумпция, тя следва да представи на Съда необходимите доказателства, въз основа на които последният да провери дали е налице неизпълнение на задължения (
19
).
42.
Комисията реагира на новия довод на Испания, като посочва подходящо, че Планът за управление на речните басейни за речен окръг Каталония от 5 септември 2011 г. (
20
) е приет твърде късно, за да може да бъде взет предвид по настоящото производство. Освен това същото важи и за представената отново от Испания Програма с мерки на Каталония от 23 ноември 2010 г. (
21
)
43.
Испания посочва тези две мерки заедно с други, своевременно приети разпоредби като транспонирането на член 7, параграф 2 и на член 10, параграфи 1 и 2 от Рамковата директива за водите. Следователно според собствените доводи на Испания към релевантния за настоящото производство момент и по отношение на Каталония тези норми са били транспонирани частично, а не напълно.
44.
От друга страна, Испания посочва като транспониране на член 4, параграф 8 и на точки 1.3 и 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Рамковата директива за водите в Каталония само каталонското Постановление 380/2006 от 10 октомври 2006 г. (
22
), както и каталонската Програма от 3 юни 2008 г. (
23
). Двете мерки са били в сила вече към момента на изтичане на срока, посочен в мотивираното становище. Поради това в настоящото производство може да се провери дали те транспонират споменатите норми.
45.
Испания е представила накратко тези мерки, но не ги е съобщила на Съда. Тъй като обаче Комисията не повдига материалноправни възражения и не оспорва транспонирането, включително на основание липсата на информация, не можем да заключим, че тези норми не отговарят на условията на член 4, параграф 8 и на точки 1.3 и 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Рамковата директива за водите.
46.
Ето защо следва да се приеме за установено, че към релевантния момент член 7, параграф 2 и член 10, параграфи 1 и 2 от Рамковата директива за водите не са били напълно транспонирани в Каталония.
V – По съдебните разноски
47.
По силата на член 138, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на Кралство Испания, последното е загубило делото в голяма степен, и тъй като в частта, в която исканията му са били уважени, то е пропуснало да съобщи в досъдебната процедура цялата целесъобразна информация относно разпоредбите от националното право, чрез които по негово мнение е изпълнило различните задължения, произтичащи от Директивата (
24
), то трябва да бъде осъдено да заплати разноските.
VI – Заключение
48.
Поради изложеното по-горе предлагам на Съда да постанови следното решение:
1)
Що се отнася до речните басейни в рамките на отделна област извън Каталония, Кралство Испания не е предприело необходимите мерки за транспониране на член 4, параграф 8, член 7, параграф 2, член 10, параграфи 1 и 2 и точки 1.3 и 1.4.1, подточки i)—iii) от приложение V към Директива 2000/60 за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите.
2)
Що се отнася до речните басейни, намиращи се изцяло в Каталония, Кралство Испания не е предприело всички необходими мерки за транспониране на член 7, параграф 2 и член 10, параграфи 1 и 2 от Директива 2000/60.
3)
Отхвърля жалбата в останалата част.
4)
Осъжда Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).
(
3
)	Решение от 11 септември 2012 г. по дело Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias и др. (C-43/10, точки 43—46).
(
4
)	Решение от 28 юни 2007 г. по дело Комисия/Испания (C-235/04, Сборник, стр. I-5415, точка 52), Решение от 6 септември 2012 г. по дело Комисия/Белгия (C-150/11, точка 43) и Решение от 6 ноември 2012 г. по дело Комисия/Унгария (C-286/12, точка 41).
(
5
)	Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE № 114 от 13 май 2011 г., стр. 48584.
(
6
)	Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE № 229 от 22 септември 2008 г., стр. 38472.
(
7
)	Решение от 13 декември 2007 г. по дело Комисия/Ирландия (C-418/04, Сборник, стр. I-10947, точка 157) и Решение от 14 октомври 2010 г. по дело Комисия/Австрия (C-535/07, Сборник, стр. I-9483, точка 60).
(
8
)	Решение от 27 април 1988 г. по дело Комисия/Франция (252/85, Recueil, стр. 2243, точка 5), Решение от 12 юли 2007 г. по дело Комисия/Австрия (C-507/04, Сборник, стр. I-5939, точка 89) и Решение от 27 октомври 2011 г. по дело Комисия/Полша (C-311/10, Сборник, стр. I-159, точка 40).
(
9
)	Решение от 23 май 1985 г. по дело 29/84 (Комисия/Германия, Recueil, стр. 1661, точка 23), Решение от 20 ноември 2003 г. по дело Комисия/Франция (C-296/01, Recueil, стр. I-13909, точка 55) и Решение от 3 декември 2009 г. по дело Комисия/Белгия (C-475/08, Сборник, стр. I-11503, точка 41).
(
10
)	Директива 2003/4/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета (ОВ L 41, стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 200).
(
11
)	Решение от 18 май 2000 г. по дело Rombi и Arkopharma (C-107/97, Recueil, стр. I-3367, точка 65), Решение от 27 юни 2006 г. по дело Парламент/Съвет (C-540/03, Recueil, стр. I-5769, точка 105), Решение от 29 януари 2008 г. по дело Promusicae (C-275/06, Сборник, стр. I-271, точка 68) и Решение от 6 декември 2012 г. по дело O и S (C-356/11 и C-357/11, точка 80).
(
12
)	Решение от 4 юли 2006 г. по дело Adeneler и др. (C-212/110, Recueil, стр. I-6057, точка 110), Решение от 15 април 2008 г. по дело Impact (C-268/06, Сборник, стр. I-2483, точка 100), Решение от 16 юли 2009 г. по дело Mono Car Styling (C-12/08, Сборник, стр. I-6653, точка 61) и Решение от 24 януари 2012 г. по дело Dominguez (C-282/10, точка 25).
(
13
)	Вж. Решение от 11 ноември 2010 г. по дело Grootes (C-152/09, Сборник, стр. I-11285, точка 41) относно прилагането по аналогия на норма от правото на Съюза.
(
14
)	Решение от 6 май 1980 г. по дело Комисия/Белгия (102/79, Recueil, стр. 1473, точка 12), Решение от 2 май 1996 г. по дело Комисия/Германия (C-253/95, Recueil, стр. I-2423, точка 13) и Решение по дело Комисия/Белгия (посочено в бележка под линия 9, точка 44).
(
15
)	Решение от 24 март 1994 г. по дело Комисия/ Белгия (C-80/92, Recueil, стр. I-1019, точка 20), Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 9, точка 54) и Решение от 27 януари 2011 г. по дело Комисия/Люксембург (C-490/09, Сборник, стр. I-247, точка 47).
(
16
)	Решение от 26 април 2005 г. по дело Комисия/Ирландия (C-494/01, Recueil, стр. I-3331, точка 44 и сл.) и Решение от 26 април 2007 г. по дело Комисия/Италия (C-135/05, Сборник, стр. I-3475, точка 27 и сл.).
(
17
)	Решение от 13 юни 2002 г. по дело Комисия/Испания (C-474/99, Recueil, стр. I-5293, точка 42 и сл.).
(
18
)	Решение от 16 юни 2005 г. по дело Комисия/Италия (C-456/03, Recueil, стр. I-5335, точка 41) и Решение от 30 ноември 2006 г. по дело Комисия/Люксембург (C-32/05, Recueil, стр. I-11323, точки 52—56).
(
19
)	Решение от 25 май 1982 г. по дело Комисия/Нидерландия (96/81, Recueil, стр. 1791, точка 6), Решение от 14 юни 2007 г. по дело Комисия/Финландия (C-342/05, Сборник, стр. I-4713, точка 23) и Решение от 19 декември 2012 г. по дело Комисия/Белгия (C-577/10, точка 34).
(
20
)	Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE № 228 от 22 септември 2011 г.
(
21
)	Programa de Medidas aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
)	Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC Nr. 4740 от 16 октомври 2006 г., стр. 42776.
(
23
)	Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de Junio de 2008.
(
24
)	Вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Люксембург (посочено в бележка под линия 18, точка 87).