62010CC0140_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. Настоящото преюдициално запитване, отправено от Hof van Cassatie (Белгия), се отнася до тълкуването на Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения(2), изменен с Регламент (ЕО) № 873/2004 на Съвета от 29 април 2004 година(3) .
2. Настоящото дело е повод за Съда да се произнесе по специфичните проблеми, които поставя правната закрила на Общността на сортовете растения в по-общата рамка на интелектуалната собственост, по-конкретно що се отнася до съществуващите различия между режима на закрила, предвиден в посочения регламент за размножителния материал (в конкретния случай ябълковите дървета „Nicoter“), от една страна, и този за посевния материал (в конкретния случай ябълките „Kanzi“), от друга страна.
3. Съдът е приканен да отговори на въпроса дали титулярят на правната закрила на Общността на сортовете растения може да се позове на своите изключителни права в съответствие с Регламент № 2100/94, за да предяви срещу трети лица иск за преустановяване на нарушение, или напротив, следва да се приеме, че неговите права са изчерпани, когато лицензополучател е продал на трети лица материал от сорта, който е предмет на закрила на Общността, без да им наложи ограниченията, които е трябвало да бъдат спазени в съответствие с лицензионния договор, сключен между лицензополучателя и титуляря на закрила на Общността на сортове растения.
II – Правна уредба
А – Конвенцията UPOV от 1991 г.
4. На международно равнище правната закрила на сортовете растения е уредена с конвенция, подписана на 2 декември 1961 г. и ревизирана през 1991 г. (наричана по-нататък „Конвенцията UPOV от 1991 г.“). Европейската общност става страна по нея през 2005 г.(4) . Общностната правна уредба е силно повлияна от разпоредбите на тази конвенция.
Б – Регламент № 2100/94
5. Четиринадесето съображение от Регламент № 2100/94 има следното съдържание:
„като има предвид, че тъй като правната закрила на Общността на сортовете растения трябва да има единен резултат в цялата Общност, търговските операции, предмет на съгласието на титуляря, трябва да бъдат ясно дефинирани; като има предвид, че обхватът на защитата следва да бъде разширен, в сравнение с повечето национални системи, и да обхване някои растителни материали, за да вземе предвид търговията със страни извън Общността, в които не съществува защита; като има предвид обаче, че въвеждането на принципа на изчерпване на правата трябва, от друга страна, да гарантира, че защитата не е прекомерна“.
6. Съгласно член 11, параграф 1 от Регламент № 2100/94:
„Лицето, което е създало или което е открило и развило сорта или неговият правоприемник, наричани по-нататък „създател“, имат правото на закрила на Общността на сортовете растения“.
7. По смисъла на член 13, параграфи 1—3 от посочения регламент:
„1. Закрилата на Общността на сортовете растения предоставя на титуляря или титулярите на закрила на Общността на сортовете растения, наричани по-нататък „титуляр“, правото да извършва действията, посочени в параграф 2.
2. Без да се засягат разпоредбите на членове 15 и 16, разрешение от титуляря се изисква за следните действия, свързани със сортовите компоненти или посевния материал на защитения сорт, наричани по-долу „материал“:
а) производство или възпроизводство (размножаване);
б) подготовка за целите на размножаването;
в) предлагане за продажба;
г) продажба или друг вид търговия;
д) износ от Общността;
е) внос в Общността;
ж) съхраняване за целите, посочени в точки а) до е).
Титулярят може да постави условия и ограничения за издаването на разрешение.
3. Параграф 2 се прилага за посевния материал само ако последният е получен чрез неразрешеното използване на сортови компоненти от защитения сорт, освен ако титулярят разумно е могъл да упражни правото си, свързано със споменатите сортови компоненти“.
8. Член 16 от Регламент № 2100/94, озаглавен „Изчерпване на правната закрила на Общността на сортовете растения“, предвижда следното:
„Правната закрила на Общността на сортовете растения не се разпростира върху действията, свързани с материала от защитения сорт […], който е предоставен на други лица от титуляря или с негово съгласие на територията на Общността, или с материала, който е производен на посочения материал, освен ако тези действия:
а) включват по-нататъшното размножаване на въпросния сорт, освен когато това размножаване е предвидено при предоставянето на материала;
или
б) включват износ на сортови компоненти към трета страна, която не защитава сортовете от растителния род или от растителния вид, към който принадлежи сортът, освен ако крайното предназначение на изнасяния материал е консумация“.
9. Съгласно член 27 от посочения регламент, озаглавен „Договорни лицензии“:
„1. Правната закрила на Общността на сортовете растения, в своята цялост или частично, може да бъде предмет на договорни лицензии. Тези лицензии могат да бъдат изключителни или неизключителни.
2. Титулярят може да се позове на предоставената му правна закрила на Общността на сортовете растения срещу лице, имащо право на ползване, което нарушава едно от условията или ограниченията, свързани с неговата лицензия съгласно параграф 1“.
10. Член 94 от Регламент № 2100/94, озаглавен „Нарушения“, гласи:
„1. Всяко лице, което:
a) извърши, без да има право на това, едно от действията, предвидени в член 13, параграф 2, по отношение на сорт, който е предмет на правната закрила на Общността на сортовете растения; или
[…]
може да бъде предмет на съдебен иск от страна на титуляря за прекратяване на това нарушение или за заплащане на справедливо възнаграждение или и за двете.
2. Всяко лице, което действа умишлено или поради небрежност, е длъжно да обезщети титуляря за произтеклата вследствие на това вреда. В случай на лека небрежност, размерът на иска за обезщетение на титуляря може да бъде намален според степента на тази небрежност, без обаче да бъде по-нисък от ползата, извлечена от извършителя на нарушението“.
11. Член 104 от Регламент № 2100/94, озаглавен „[Оправомощаване] за предявяване на иск за нарушение“, има следното съдържание:
„1. Искът за нарушение може да бъде предявен от титуляря. Лице, което има лицензия, може да предявява такива искове, освен ако тази възможност изрично е изключена в споразумението с титуляря в случай на изключителна лицензия или от Службата съгласно член 29 или член 100, параграф 2.
2. Всяко лице, което има лицензия, има право да встъпи в производството, започнато от титуляря, за да получи обезщетение за нанесената му вреда“.
III – Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
12. Обстоятелствата, стоящи в основата на спора по главното производство, с който е сезиран Hof van Cassatie, между дружеството Greenstar-Kanzi Europe NV (наричано по-нататък „GKE“), от една страна, и г‑н Hustin и г‑н Goossens, от друга страна, могат да бъдат обобщени, както следва(5) .
А – Nicolaï NV и Better3fruit NV
13. Ще започна с изложение за мястото, заемано от двете дружества, които не са страни в спора по главното производство.
14. Nicolaï NV (наричано по-нататък „Nicolaï“) е създател на нов сорт ябълкови дървета, тоест сорта „Nicoter“. Този сорт е единственият сорт за производство на ябълките, продавани на пазара с марката „Kanzi“, при условие че отговарят на определени изисквания за качество(6) . С цел да не се стигне до намаляване на качеството на сорта и на марката е въведена система, равностойна на мрежа за селективна дистрибуция, която обхваща спецификация, налагаща ограничения във връзка с производството на ябълковите дървета, както и с производството, съхранението, сортирането и продажбата на плодовете.
15. Подадената на 27 април 2001 г. от Nicolaï заявка за сорта ябълкови дървета „Nicoter“ е публикувана на 15 юни 2001 г. в Официален бюлетин на Службата на Общността за сортовете растения.
16. Свързаната с тази заявка закрила на сортовите растения е внесена от Nicolaï в дружеството Better3fruit NV (наричано по-нататък „Better3fruit“) на 3 септември 2002 г.
17. При това положение Better3fruit става титуляр на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за дърветата от сорта „Nicoter“.
18. Better3fruit също е притежател на марката ябълки „Kanzi“.
19. През 2003 г. Better3fruit и Nicolaï сключват лицензионен договор (наричан по-нататък „лицензионен договор“)(7), по силата на който Nicolaï придобива изключително право за отглеждане и търговия с ябълковите дървета от сорта „Nicoter“.
20. Лицензионният договор предвижда, че Nicolaï „[…] няма да прехвърля, нито да продава продукт, който е предмет на лицензията, ако съответният съдоговорител не е сключил предварително в писмена форма лицензионния договор за отглеждане, посочен в приложение 6 (за съдоговорителите култиватори) или лицензионния договор за търговия, посочен в приложение 7 (за съдоговорителите търговци)“.
21. Лицензионният договор от 2003 г. между Better3fruit и Nicolaï е развален на 20 януари 2005 г.
Б – Спорът по главното производство между GKE и г‑н Hustin и г‑н Goossens
22. На дата, за която страните по главното производство имат разногласия, GKE получава за ябълковите дървета „Nicoter“ изключителните права за използване, предвидени от правната закрила на сортовете растения. Така GKE става лицензополучател на мястото на Nicolaï(8) .
23. На 24 декември 2004 г. Nicolaï продава 7 000 ябълкови дървета от сорта „Nicoter“ на г‑н Hustin. В рамките на тази сделка г‑н Hustin не се задължава да спазва никакви особени предписания, свързани с отглеждането на ябълките „Kanzi“ и с продажбата на реколтата.
24. На 4 декември 2007 г. е установено, че г‑н Goossens продава ябълки, носещи наименованието „Kanzi“. Оказва се, че тези ябълки са му доставени от г‑н Hustin.
25. Тогава GKE подава иск срещу г‑н Hustin и г‑н Goossens. На 29 януари 2008 г. в рамките на обезпечително производство председателят на Rechtbank van koophandel te Antwerpen решава, че както г‑н Hustin, така и г‑н Goossens са нарушили закрилата на сортовете растения на GKE. Г‑н Goossens нарушил също така предоставената от правото на марките закрила на марката „Kanzi“.
26. Hof van beroep te Antwerpen изменя това решение с решение от 24 април 2008 г. Тази юрисдикция решава, че г‑н Hustin и г‑н Goossens не са нарушили закрилата на сортовете растения на GKE, нито неговите права на марка, тъй като ограниченията, посочени в лицензионния договор, не можели да им се противопоставят.
27. GKE подава касационна жалба срещу това решение на Hof van beroep te Antwerpen. Съмнявайки се относно това какъв е обхватът на правилото за изчерпване, така както то е закрепено в член 16 от Регламент № 2100/94, Hof van Cassatie решава да спре производството и да постави на Съда следните два преюдициални въпроса:
„1) Трябва ли член 94 от Регламент [№ 2100/94], […] във връзка с член 11, параграф 1, член 13, параграфи 1—3 и членове 16, 27 и 104 от Регламент [№ 2100/94], да се тълкува в смисъл, че титулярят или лицензополучателят има право на иск за преустановяване на нарушение срещу всяко лице, което извършва действия по отношение на материал, който лицензополучателят му е продал или прехвърлил, когато не са спазени ограниченията относно продажбата на този материал, предвидени в лицензионния договор между лицензополучателя и титуляря на закрила на Общността на сортовете растения?
2) При утвърдителен отговор, има ли значение за преценката на нарушението дали лицето, което извършва посочените действия, е знаело или е трябвало да знае за съдържащите се в лицензионния договор ограничения?“.
28. В своето преюдициално запитване Hof van Cassatie се позовава на практиката на Съда относно изчерпването на правата на притежателя на марка, като задава по-конкретно въпроса дали изчерпването на правата, свързани със закрилата на Общността на сортовете растения, трябва да бъде тълкувано по-стриктно, като се имат предвид специфичните характеристики на режима на закрила на сортовете растения.
29. GKE, г-н Hustin и г-н Goossens, испанското правителство и Европейската комисия представят писмени становища. Нито една от страните не е поискала провеждането на съдебно заседание.
30. Що се отнася до спора по главното производство, следва веднага да се отбележи, че в акта за преюдициално запитване не е уточнено дали Better3fruit е подало иск срещу Nicolaï, което не е наложило на г‑н Hustin спазването на предвидените в договора условия(9) . Явно не съществува никакво договорно правоотношение между GKE и г‑н Hustin.
IV – Анализ
А – По първия преюдициален въпрос
1. Предварителни бележки
31. С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се уточни обхватът на изчерпването на закрилата на сортовете растения в хипотезата на сключване на договори относно продаден или прехвърлен материал от лицензополучател на трето лице в нарушение на ограниченията, уговорени в лицензионния договор между лицензополучателя и титуляря на закрилата на сортове растения.
32. Регламент № 2100/94 е дал повод за преюдициални запитвания само в редки случаи(10) . По-специално обхватът на правата на титуляря и изчерпването на закрилата на Общността на сортовете растения са нови въпроси за Съда.
33. Важно е да се подчертае, че Регламент № 2100/94 предвижда различни нива на закрила.
34. На първо място, съществува „първична“ закрила, която обхваща сортовите компоненти в съответствие с член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94. От своя страна посевният материал е предмет на „вторична закрила“, също посочена в член 13, параграф 2, но силно ограничена в параграф 3 от същия член(11) . По този начин, въпреки че сортовите компоненти и посевният материал спадат към понятието „материал“(12) по смисъла на посочения член 13, параграф 2, закрилата, предвидена за тези две категории, е различна.
35. Регламент № 2100/94 въвежда по-широка закрила за сортовите компоненти (в конкретния случай ябълковите дървета), отколкото за продукта на реколтата (тук това са ябълките)(13) . Така разрешението от титуляря се изисква за продажбата на ябълковите дървета в качеството им на сортови компоненти по силата на член 13, параграф 2, а за ябълките като посадъчен материал подобно разрешение се изисква само в случаите, предвидени в член 13, параграф 3. Това съществено разграничение в областта на закрилата на сортовете растения се проявява по-ясно в Конвенцията UPOV от 1991 г.(14) .
36. Колкото до положението на г‑н Goossens, който продал ябълки „Kanzi“, а по този начин и посадъчен материал, следва да се отбележи, че разрешението на титуляря на закрилата на сортовете растения за продажба или всяка друга форма на търговия се изисква единствено ако посадъчният материал е бил получен чрез неразрешеното използване на сортови компоненти от защитения сорт, освен ако титулярят разумно е могъл да упражни правото си, свързано със споменатите сортови компоненти.
2. По принципа на изчерпване на правата на интелектуална собственост
37. Въпреки че неговото точно съдържание е различно в зависимост от отделните клонове на правото на интелектуална собственост, принципът на изчерпване е основно правило на европейското право на интелектуална собственост. От този принцип следва, че ако при първото пускане на пазара притежателят на правото е могъл да извлече полза от икономическата стойност на неговото изключително право по отношение на стоките, които са предмет на закрила, за тези стоки се прилага режим на свободно движение(15) .
38. В правото на Съюза този принцип първоначално е прогласен в практиката на Съда относно свободното движение на стоки и правилата на конкуренцията, но в законодателните актове на Съюза относно различните права на интелектуална собственост поначало се съдържа разпоредба, в която същият е закрепен(16) . Съдебната практика относно изчерпването е свързана основно с марките, но тази проблематика е разглеждана и в друг контекст(17) .
39. В законодателните актове на Съюза, уреждащи изчерпването на правото на интелектуална собственост, се предвижда, че е налице изчерпване, когато обхванатите от въпросното право предмети са били пуснати на пазара на територията на Европейския съюз от титуляря на правото или с негово съгласие. Освен това във въпросните разпоредби обикновено се определят случаите, при които няма изчерпване.
40. Също така в посочените законодателни актове често се съдържа разпоредба относно договорните лицензии. Член 27 от Регламент № 2100/94 предвижда възможността за предоставяне на лицензия, свързана със закрилата на Общността на сортовете растения. Нещо повече, тези законодателни актове разрешават на притежателя да се позове на своите права на собственост срещу лицензополучател, който нарушава едно от условията или ограниченията, свързани с лицензионния договор(18) .
41. Явно режимът на правна закрила на Общността на сортовете растения се приближава в много отношения до режима на закрила на патентите. При все това, с оглед на липсата на съдебна практика в тази област и на посоченото в акта за преюдициално запитване, следва да се направи сравнение с правото на марките.
42. В правото на марките въпросът за изчерпването е анализиран по-конкретно в Решение по дело Peak Holding(19) . По това дело големият състав на Съда прави анализ на последиците от неспазване на забрана за препродажба в договор за продажба на стоки, обозначени с марка, сключен между притежателя на марката и оператор, установен в Европейското икономическо пространство (ЕИП). Според Съда подобна забрана за препродажба засяга единствено отношенията между страните по този договор. Ето защо тази уговорка не изключва пускане на пазара по смисъла на член 7, параграф 1 от Директива 89/104 и следователно не е пречка за изчерпването на изключителното право на притежателя при незаконна препродажба в ЕИП.
43. В постановено впоследствие решение явно не е следван същият подход. Всъщност в Решение по дело Copad първи състав на Съда анализира последиците от неспазването на клауза на лицензионен договор с предмет луксозни стоки. Съдът посочва, че пускането на пазара от лицензополучателя на стоки, носещи марката, в нарушение на клауза на лицензионния договор, е направено без съгласието на притежателя на марката, когато се установи, че тази клауза съответства на една от клаузите, предвидени в член 8, параграф 2 от Директива 89/104(20) .
44. По настоящото дело голяма част от страните правят от посоченото Решение по дело Copad извода, че съществува връзка между тълкуването на споменатите в член 27, параграф 2 от Регламент № 2100/94 последици от лицензионните договори и изчерпването на правната закрила, предвидено в член 16 от същия регламент. При все това, за разлика от член 8, параграф 2 от Директива 89/104, член 27, параграф 2 от Регламент № 2100/94 не съдържа никакъв изчерпателен списък на клаузите на лицензионния договор, чието неспазване от страна на лицензополучателя би позволило на титуляря да търси правата, които закрилата на сортовете растения му предоставя.
45. GKE изглежда прави извода, че изчерпването не е възможно, ако лицензополучателят е нарушил каквото и да е условие или ограничение, наложено с лицензионния договор, тъй като в подобен случай би липсвало съгласието на титуляря на закрилата за прехвърлянето на трети лица на материал от защитения сорт. От своя страна Комисията счита, че единствено нарушението от лицензополучателя на едно от условията или ограниченията във връзка с действията, за които съгласно член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94 се изисква разрешението на титуляря, може да попречи на изчерпването на правата.
46. Настоящото дело не се отнася пряко до тълкуването на Директива 89/104, макар и тя да е посочена в акта за преюдициално запитване. Въпреки това трябва да изтъкна, че не споделям даденото от Съда тълкуване в Решение по дело Copad, посочено по-горе.
47. Първо, разпоредбите на законодателните актове на Съюза относно възможността на титуляр да се позове на своето право на интелектуална собственост срещу лицензополучател не съдържат никакви указания относно възможността да се направи позоваване на това право и срещу трети лица в контекста на изчерпването. Този въпрос е уреден в отделна разпоредба(21) .
48. Второ, тези разпоредби целят да се предостави на титуляря възможността, в допълнение към закрилата, предоставена от общото договорно право, да изтъкне срещу лицензополучателя предвидените в съответния законодателен акт средства за правна закрила, които са свойствени на правото на интелектуалната собственост(22) .
49. Трето, струва ми се, че тълкуване, което в рамките на изчерпването на правата спрямо трети лица свързва понятието за съгласие на титуляра с договорните условия, които неминуемо имат относително действие, нарушава конкуренцията и свободното движение на стоките по начин, който далеч не е съвместим с практиката на Съда, по-конкретно що се отнася до възможността спрямо трети лица да бъдат изтъкнати наложените на лицензополучателя териториални ограничения.
50. При всички случаи, дори ако Съдът възнамерява да следва подхода, който явно е възприет в Решение по дело Copad, посочено по-горе, в рамките на Директива 89/104, това би било в разрез със съдържанието на релевантните членове от Регламент № 2100/94, тоест членове 16 и 27 от този регламент, което се различава от това на членове 7 и 8 от Директива 89/104.
51. Както вече установих, член 27, параграф 2 от Регламент № 2100/94 не съдържа никакъв списък на условията или ограниченията, на които титулярят може се позове срещу лицензополучателя(23) .
52. Ако Съдът възприеме предложения от Комисията подход, като последица от това нарушението на едно от условията или ограниченията относно изброените в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94 действия би представлявало пречка за изчерпването на правата на титуляря поради липсата на неговото съгласие(24) . Вследствие на това, доколкото даден лицензионен договор се отнася до закрилата на Общността по член 27, параграф 1 от посочения регламент, тези договорености биха били противопоставими на третите лица. Това обаче изобщо не ми се струва съвместимо с четиринадесето съображение от Регламент № 2100/94, съгласно което с въвеждането на принципа на изчерпване на правата трябва при все това да се гарантира, че закрилата няма да е прекомерна.
53. Всъщност липсата на изчерпване зависи от стриктните условия по член 16 от Регламент № 2100/94 и визира по-конкретно случаите на последващо неразрешено размножаване. Освен това действието, което причинява изчерпването, е свързано с извършено от титуляря или с негово съгласие прехвърляне на материал от защитения вид на трети лица.
54. При това положение закрилата на Общността на сортовете растения не обхваща действията по отношение на материала от защитения вид (или производен от него материал), който е прехвърлен на трети лица от титуляря или с неговото съгласие в рамките на Общността, освен ако тези действия не водят до последващо размножаване на въпросния вид, което не е било предвидено при прехвърлянето на материала.
55. Следователно по силата на член 16 от Регламент № 2100/94 закрилата се изчерпва с прехвърлянето на трето лице, освен ако това трето лице не извърши размножаване на вида без предварително разрешение.
56. Въпреки че запитващата юрисдикция има задачата да провери това, отбелязвам, че според GKE по силата на лицензионния договор от 8 ноември 2001 г. Better3fruit предоставило на Nicolaï изключителното право да отглежда и да продава ябълковите дървета „Nicoter“, както и ползването от свързаните с това права.
57. Считам, че фактът, че Nicolaï не е изпълнило своите задължения, насочени към запазване на селективността на производството и на търговията с ябълките „Kanzi“, като не е изискало от своите съдоговорители да сключат предварително лицензионен договор за отглеждане, дори лицензионен договор за търговия(25), не дава основание да се направи изводът, че Nicolaï е прехвърлило материал от защитения сорт без съгласието на титуляря. С лицензията, която предоставя на Nicolaï, Better3fruit му разрешава изрично да продава ябълковите дървета „Nicoter“. Като е прехвърлило по този начин на Nicolaï правата за търговия със защитения материал, Better3fruit е извлякло полза от икономическата стойност на своето изключително право. В случай че Nicolaï не се съобрази с договорните задължения, които е поело спрямо Better3fruit, именно последното, а не трето лице, трябва да понесе произтичащите от това последици. Считам, че нарушение на условията, свързани с предварително разрешение, не би могло да се приравни от гледна точка на правото на противопоставима на трети лица липса на разрешение.
58. Колкото до обхвата на член 94 от Регламент № 2100/94, вярно е, че той се позовава единствено на член 13, параграф 2 от този регламент. При все това особено важно е той да се разглежда във връзка с параграф 3 от същия член 13(26), тъй като прилагането на параграф 2 към посевния материал, в конкретния случай ябълките, зависи от условията, посочени в параграф 3.
59. С оглед на гореизложеното предлагам на Съда да отговори отрицателно на първия въпрос.
60. Вторият въпрос е поставен при условията на евентуалност, в хипотезата, в която Съдът даде утвърдителен отговор на първия въпрос. С оглед на предложения от мен отрицателен отговор на първия въпрос, единствено при условията на евентуалност ще изложа следните бележки във връзка с втория въпрос.
Б – По втория преюдициален въпрос
61. С втория си въпрос Hof van Cassatie иска да се установи дали в хипотезата, в която би следвало да се даде утвърдителен отговор на първия въпрос, е важно да се установи дали лицето, извършило горепосочените действия, е знаело или е трябвало да знае за съдържащите се в лицензионния договор ограничения, с цел да се определи дали е налице изчерпване на правата.
62. Считам, че въпросът дали трето лице, извършващо действията по отношение на защитения материал, е добросъвестно или не, е ирелевантен в хипотезата, в която правото на титуляря не следва да се счита за изчерпано.
63. Следва да се отбележи, че член 94, параграф 1 от Регламент № 2100/94 уточнява условията, при които титулярят на закрила на Общността може да подаде иск срещу извършителя на нарушение, за да получи прекратяване на нарушението и/или плащането на справедливо възнаграждение, или и двете.
64. Параграф 2 от този член 94 изброява случаите, в които титулярят може в допълнение към това да предяви иск срещу извършителя на нарушението, за да получи поправяне на причинените от нарушението вреди. Текстът предвижда, че за да може титулярят да поиска подобно обезщетение, извършителят на нарушението трябва да е действал умишлено или поради небрежност. В случай на лека небрежност размерът на обезщетението на титуляря може да бъде намален според степента на тази небрежност.
65. Струва ми се, че в разпоредбите на правото на Съюза в областта на интелектуалната собственост се използват единствено обективни критерии, що се отнася до понятието за нарушение и възможността за изтъкване на средства за превантивна правна защита(27) . При това положение субективни елементи не биха могли да бъдат взети предвид, освен с цел поправяне на вреди, причинени от нарушението(28) . Съгласен съм с Комисията, според която липсата на субективен елемент в посочения член 94, параграф 1, под формата на изискване за умишлено действие или небрежност, спрямо указването на подобен елемент в параграф 2 от този член, потвърждава, че субективните елементи като познаването на разпоредбите на лицензионен договор по принцип нямат никакво значение за преценката на нарушение и за правото на иск срещу извършителя на това нарушение. Тези елементи най-много могат да бъдат взети предвид при обсъжданията относно поправянето на причинените вреди, тоест задължително след като е установено наличието на нарушение.
V – Заключение
66. Предвид всички изложени съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Hof van Cassatie преюдициални въпроси, както следва:
„1) Член 94 от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения, изменен с Регламент (ЕО) № 873/2004 на Съвета от 29 април 2004 година, във връзка с член 11, параграф 1, член 13, параграфи 1—3 и членове 16, 27 и 104 от посочения регламент, трябва да се тълкува в смисъл, че титулярят или лицензополучателят не може да предяви иск за преустановяване на нарушение срещу трето лице, извършило действия по отношение на материал, който лицензополучателят му е продал или прехвърлил, когато на последния е било разрешено да продава или да прехвърля защитения материал на територията на Европейския съюз и когато при продажбата на този материал не са спазени ограниченията, уговорени в лицензионния договор, сключен между лицензополучателя и титуляря на закрила на Общността на сортовете растения.
2) Не следва да се отговаря на втория преюдициален въпрос.
При условията на евентуалност следва да се отговори, че за преценката на нарушението няма значение дали третото лице, което е извършило горепосочените действия, е знаело или е трябвало да знае за съдържащите се в лицензионния договор ограничения“.
(1) .
(2)  –	ОВ L 227, стр. 1, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197.
(3)  – ОВ L 162, стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 58, стр. 165, наричан по-нататък „Регламент № 2100/94“.
(4)  – Вж. Решение 2005/523/ЕО на Съвета от 30 май 2005 година за одобряване на присъединяването на Европейската общност към Международната конвенция за закрила на новите сортове растения, преразгледана в Женева на 19 март 1991 година (ОВ L 192, стр. 63; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 89).
(5)  – Следва да се отбележи, че при изложението на обстоятелствата изпъкват редица проблеми: страните в спора по главното производство не са съгласни по няколко фактически и правни въпроса; става въпрос за обезпечително производство и лицето, което има лицензия (Nicolaï NV), не е страна по главното производство.
(6)  – През 2009 г. в Европа има 3 156 000 ябълкови дървета от сорта „Nicoter“, чието производство възлиза на 25 000 тона ябълки. Около три четвърти от тези ябълки отговарят на изискванията за качество на марката „Kanzi“. Вж. European Fruit Magazine, № 12, 2009, р. 6 (вж. интернет страницата www.fruitmagazine.eu).
(7)  –	В лицензионния договор не е посочена дата.
(8)  –	Документът, на който се основават правата на GKE, не е приложен към преписката по делото. Явно става въпрос за лицензионен договор, сключен между GKE и дружество, наречено „EFC BVBA“, което на свой ред сключило лицензионен договор с титуляря на закрила на Общността Better3fruit.
(9)  – Съгласно отлагателната клауза в лицензионния договор компетентни да разгледат подобен иск са юрисдикциите в Louvain (Белгия).
(10)  – Вж. Решение от 10 април 2003 г. по дело Schulin (C‑305/00, Recueil, стр. I‑3525), Решение от 11 март 2004 г. по дело Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft (C‑182/01, Recueil, стр. I‑2263), Решение от 14 октомври 2004 г. по дело Brangewitz (С‑336/02, Recueil, стр. I‑9801) и Решение от 8 юни 2006 г. по дело Saatgut-Treuhandverwaltung (C‑7/05—C‑9/05, Recueil, стр. I‑5045).
(11)  –	Следва да се отбележи, че що се отнася до условията за прилагане на Регламент № 2100/94, член 13, параграф 4 от него предвижда и възможността за въвеждане на трета закрила по отношение на продуктите, получени пряко от материал от защитения сорт. Доколкото ми е известно, подобна разпоредба не е приета и при всички случаи този въпрос не е релевантен за настоящото дело. По-конкретно тази трета закрила би била приложима например за сока, получен от ябълки (вторична закрила), събрани от ябълкови дървета от защитен сорт (първична закрила).
(12)  –	Отбелязвам, че използването на термините „сортови компоненти“ или „материал“ не е последователно в Регламент № 2100/94. Вж. Würtenberger, G. e.a.., European Community Plant Variety Protection, Oxford University Press, Oxford 2009, р. 119—120.
(13)  –	Струва ми се, че ябълките, които съдържат семки, следва да се разглеждат като „посадъчен материал“, а не като „сортови компоненти“, тъй като семките не могат да бъдат пряко използвани за производството на цели растения, имащи същите характеристики като тези, които са защитени. Вж. Würtenberger, G. и др., цит.съч., стр. 118.
(14)  –	В член 14 от Конвенцията UPOV от 1991 г., озаглавен „Обхват на правото на селекционера [другаде в текста: създателя]“, са представени поотделно действията по отношение на размножителния материал (параграф 1), действията по отношение на материала от реколтата (параграф 2), действията по отношение на определени продукти (параграф 3) и възможните допълнителни действия (параграф 4).
(15)  –	Вж. в този смисъл Решение от 20 ноември 2001 г. по дело Zino Davidoff и Levi Strauss (C‑414/99—C‑416/99, Recueil, стр. I‑8691, точка 33), Решение от 8 април 2003 г. по дело Van Doren + Q (C‑244/00, Recueil, стр. I‑3051, точка 26), както и Решение от 30 ноември 2004 г. по дело Peak Holding (C‑16/03, Recueil, стр. I‑11313, точка 40).
(16)
– Вж. член 5, параграф 5 от Директива 87/54/ЕИО на Съвета от 16 декември 1986 година за правната закрила на топологиите на полупроводникови изделия (ОВ L 24, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 7, стр. 218), член 7 от Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92), отменена с Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, стр. 25) (вж. член 7 от нея), член 13 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), отменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1) (вж. член 13 от него), член 15 от Директива 98/71/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 година относно правната защита на индустриални дизайни (ОВ L 289, стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 24, стр. 106), член 4, параграф 2 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230) и член 21 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (ОВ L 3, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70).
(17)  – Вж. например Решение на Съда от 9 юли 1985 г. по дело Pharmon (19/84, Recueil, стр. 2281, точки 16 и 26) относно изчерпването на правото върху патент в случай на задължителни лицензии, издадени за паралелен патент; Решение на Общия съд от 16 декември 1999 г. по дело Micro Leader/Комисия (T‑198/98, Recueil, стр. II‑3989, точка 34) по повод на Директива 91/250/ЕИО на Съвета от 14 май 1991 година относно правната защита на компютърните програми (ОВ L 122, стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 114) и Решение на Съда от 12 септември 2006 г. по дело Laserdisken (C‑479/04, Recueil, стр. I‑8089, точка 27) относно Директива 2001/29.
(18) – Вж. член 8, параграф 2 от Директива 2008/95 и член 22, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
(19)  – Посочено по-горе, точка 56.
(20)  – Решение от 23 април 2009 г. по дело Copad (C‑59/08, Сборник, стр. I‑3421, точка 51).
(21)
–	Вж. в това отношение членове 17, 27 и 94 от Регламент № 2100/94.
(22)  – Тази идея е изразена по-ясно в член 32, параграф 2 от Регламент № 6/2002 („Без да се засягат всякакви производства, основаващи се на договорното право, притежателят може да се позове на правата, предоставени му от промишления дизайн на Общността спрямо лицензополучателя, който нарушава някоя от разпоредбите на лицензионния договор […]“). Вж. също член 8, параграф 2 от Директива 2008/95, член 22, параграф 2 от Регламент № 207/2009, както и член 8, параграф 2 от Директива 2001/29.
(23)  – За сметка на това списъкът на условията, посочен в член 8, параграф 2 от Директива 89/104, е изчерпателен (вж. Решение по дело Copad, посочено по-горе, точка 20).
(24)  –	Следва да се напомни, че поначало съдържанието на лицензионните договори е поверително и че във вътреобщностната търговия тези договори могат да бъдат съставени на език, който съдоговорителите на лицензополучателя или техните клиенти не владеят.
(25)
–	Като посочените в приложения 6 и 7 към лицензионния договор, сключен между титуляря на закрила на сортовете растения и лицензополучателя (споменати в точка 20 от настоящото заключение).
(26)
–	Вж. в този смисъл Würtenberger. G. и др., цит. съч., стр. 173.
(27)  –	Това важи и за понятието „изчерпване“ (вж. Решение по дело Zino Davidoff и Levi Strauss, посочено по-горе, точки 63—66).
(28)  – Въпреки това член 5, параграф 6 от Директива 87/54 явно прави изключение от този принцип. Съгласно тази разпоредба „[а]ко при придобиването на полупроводниково изделие едно лице не знае или няма основателна причина да смята, че изделието е защитено с изключително право, предоставено в една държава членка в съответствие с настоящата директива, на това лице не може да се забрани да използва това изделие с търговска цел. За действия, извършени след като лицето е узнало или има основателни причини да смята, че полупроводниковото изделие е защитено по този начин, държавите членки са длъжни да гарантират, че по искане на носителя на правото правораздавателен орган може да постанови заплащането на подходящо възнаграждение в съответствие с приложимите разпоредби от националното право“.