Жалба, подадена на 29 февруари 2016 г. — Италия/Комисия
(Дело T-91/16)
Език на производството: италиански
Страни
Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Palmieri и P. Gentili, avvocato dello Stato)
Ответник: Европейска комисия
Искания на жалбоподателя
Жалбоподателят иска от Общия съд в съответствие с член 264 ДФЕС да отмени Решение C(2015)9413 на Комисията от 17 декември 2015 година, нотифицирано на 18 декември 2015 г., относно намалението на приноса на Европейския социален фонд в оперативната програма за Сицилия, представляваща част от подкрепата на Общността за структурни проекти в свързаните с Цел 1 региони на Италия (POR, Sicilia, 2000 г.—2006 г.), като съответно задължи Комисията да приеме изцяло представеното от италианските власти окончателно заявление за плащане. Жалбоподателят иска също така Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в настоящото производство.
Основания и основни доводи
Жалбоподателят излага шест основания в подкрепа на своята жалба.
Решението е прието вследствие на неправомерно удвояване на проверките по член 30 от Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета от 21 юни 1999 година относно определянето на общи разпоредби за структурните фондове (ОВ L 161, стр. 1), които са били подновени и повторени с одита от 2008 г., след като с одитите от 2005 г. и 2006 г. те са били осъществени и приключени най-малкото по отношение на всички разходи, заверени към 31.12.2006 г.
Обжалваното решение нарушава принципа на добра администрация, тъй като Комисията е съобщила резултатите от одита от 2008 г. със закъснение от осемнадесет месеца след осъществяването на мероприятието.
Обжалваното решение не е съобразено с обстоятелствата, тъй като не взема под внимание факта, че в периода, следващ одита от 2005 г. и одита от 2006 г., процентът на погрешност буквално се сринал от 53,13% на 3,05% за 2007 г. и на 1,45% за 2008 г. и 2009 г.
Обжалваното решение нарушава принципа на пропорционалност, тъй като не взема под внимание заверените разходи за минимално засегнатите от грешки три години 2007 г.—2009 г, които възлизат на около половината от целия размер на програмата за частта на ЕСФ.
Обжалваното решение е необосновано от фактическа и от правна гледна точка, тъй като пренася и в следващите три години установените системни пропуски, които са били отстранени до 31.12.2006 г., без по отношение на тях да има осъществена някаква конкретна проверка.
Обжалваното решение е опорочено от липса на мотиви. Според жалбоподателя то използва техниката на екстраполиране, състояща се в пренасяне върху неконтролираните разходи на процента на погрешност, установен във връзка с контролираните разходи, въпреки че подобна техника се одобрява от регламентите само по отношение на програмите за 2007 г.—2013 г.; при все това относно периода 2007 г.—2009 г. решението предполага процент на погрешност от 8,39%, въпреки че италианските власти са обяснили, че извадката по член 10 от Регламент (ЕО) № 438/2001 на Комисията от 2 март 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1260/1999 (ОВ L 63, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 39), не е уравновесена, той като не е съставена на случаен принцип, като същинска статистическа извадка, а чрез конкретно съсредоточаване върху проекти, съдържащи рискови фактори.
____________