62002CC0417_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Direktiiv 85/384/EMÜ
–
Asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus
–
Arhitektid
I. Sissejuhatus
1. Käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus käsitleb nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiivi 85/384/EMÜ diplomite, tunnistuste ja muude arhitektuurialast kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise ning asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks võetavate meetmete kohta(2) (edaspidi „arhitektide direktiiv”) Kreeka siseriiklikku õigusesse ülevõtmist ja kohaldamist.
2. Pärast repliigis ühest väitest loobumist palub komisjon Euroopa Kohtul
a) tuvastada, et Kreeka Vabariik on rikkunud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiivist 85/384/EMÜ diplomite, tunnistuste ja muude arhitektuurialast kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise ning asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks võetavate meetmete kohta tulenevaid kohustusi, kuna ta
– on võtnud vastu ja jätnud jõusse presidendi dekreedi nr 107/93 artikli 3 lõike 1 punkti c;
– on aktsepteerinud seda, et Technico Epimelitirio Elladas (tehnikakoda), mille juures registreerimine on Kreekas arhitekti kutse pidamiseks kohustuslik, on süstemaatiliselt keeldunud registreerimast ühenduse kodanikke, kellel on väljaspool Kreekat välja antud diplom, mida direktiivi 85/384/EMÜ kohaselt peab tunnustama;
b) mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.
3. Kreeka Vabariik palub vastusrepliigis hagi tagasi lükata.
II. Esimene väide: presidendi dekreedi nr 107/93 artikli 3 lõike 1 punkt c
4. Käesolev väide puudutab Kreeka õigusnormi, mille alusel määratakse, kas arhitektil, kes soovib kasutada Kreekas asutamisõigust, on arhitektide direktiivi kohane tunnistus.
A. Õiguslik raamistik
5. Arhitektide direktiivi artikkel 2 sätestab, et liikmesriigid tunnustavad kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mis on saadud artikli 3 nõuetele vastava hariduse tulemusel. Artikli 7 lõike 1 kohaselt edastavad liikmesriigid komisjonile oma territooriumil väljaantud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide nimekirja, mis avaldatakse tavaliselt Euroopa Ühenduste Teatajas vastavalt artikli 7 lõikele 2. Artiklid 8 ja 9 reguleerivad menetlust, mille abil lahendatakse kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide kvaliteeti puudutavad erimeelsused.
6. Kreekas nägi presidendi dekreedi nr 107/93 artikli 3 lõige 1 kuni 17. oktoobrini 2002 ette, et teistes liikmesriikides välja antud kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente omavad arhitektid, kes soovivad kasutada asutamisõigust, peavad esitama dokumendi välja andnud liikmesriigi tunnistuse, et nende kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid vastavad arhitektide direktiivi nõuetele.
7. Seda õigusakti muudeti vahepeal 17. oktoobri 2002. aasta dekreediga nr 272/2002. Sellest ajast sisaldavad Kreeka presidendi dekreedi nr 107/1993 artikli 13 lisad arhitektide direktiivi nõuetele vastavate teiste liikmesriikide kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide nimekirju. Juhul kui arhitektidel, kes soovivad Kreekas asutamisõigust kasutada, on kvalifikatsiooni tõendav eespool nimetatud dokument, ei ole neil tarvis presidendi dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punktis c nimetatud tunnustamise taotlemiseks esitada täiendavaid tõendeid selle kohta, et need vastavad arhitektide direktiivi nõuetele. Ainult juhul, kui arhitekt tugineb mõnele muule kvalifikatsiooni tõendavale dokumendile, peab ta esitama dokumendi välja andnud liikmesriigi poolt välja antud tunnistuse selle kohta, et nimetatud kvalifikatsiooni tõendav dokument vastab arhitektide direktiivi nõuetele.
8. Vahetult enne 4. märtsil 2004 toimunud kohtuistungit teatas Kreeka valitsus veel ühest nimetatud õigusakti muudatusest. Selle kohaselt võib taotleja edaspidi tugineda komisjoni nimekirjale direktiivi nõuetele vastavate kvalifikatsiooni tõendavate dokumente kohta, ilma et ta peaks sellisel juhul esitama asjakohase tõendi.
B. Kohtueelne menetlus ja poolte argumendid
9. Kohtueelses menetluses väljendas komisjon seisukohta, et oleks ebaproportsionaalne nõuda alati nende kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide sobivuse tõendamist, mida ei ole võimalik tõendada omandatud õiguste alusel (arvatavasti on siinkohal mõeldud arhitektide direktiivi artiklit 11, mis loetleb tunnistused omandatud õiguste kohta). Komisjon rõhutab oma hagis, et Kreeka nimekiri ei sisalda kõiki vastavalt arhitektide direktiivi artiklitele 6–9 avaldatud komisjoni nimekirja kantud kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente. Komisjon viitab repliigis sellele, et mõlemad pärast presidendi dekreedi nr 272/2002 andmist tehtud komisjoni nimekirja uuendused ei ole veel Kreeka nimekirja sisse viidud. Komisjon on arvamusel, et arhitektide direktiiviga on vastuolus nõuda Kreeka nimekirja kandmata kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide puhul alati tõendit direktiivi nõuetele vastavuse kohta. Kahtluse korral kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide kvaliteedis tuleb kohaldada arhitektide direktiivi artiklites 8 ja 9 ette nähtud menetlust. Ainult tunnistuse ehtsuses põhjendatud kahtluste korral näeb arhitektide direktiivi artikkel 27 ette, et vastuvõttev liikmesriik võib nõuda asjakohast tõendit.
10. Suulises menetluses teatas komisjon, et viimaste Kreeka õigusaktide muudatuste tõttu ei ole komisjonil käesoleva väite osas täiendavaid nõudmisi. Komisjoni arvates ei olnud veel siiski võimalik teha otsust hagi tagasivõtmise kohta selle väite osas.
11. Kreeka valitsus väidab, et väljaandva riigi tunnistuse nõudmine võimaldab kergendada pädevatel asutustel hinnangu andmist selle kohta, kas kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid vastavad arhitektide direktiivi nõuetele. See on vajalik, kui asjassepuutuv kvalifikatsiooni tõendav dokument ei ole kantud Kreekas tunnustatavate kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide nimekirja. Kreeka valitsus viitab arhitektide direktiivi viieteistkümnendale põhjendusele, mille kohaselt liikmesriigid võivad nimetatud direktiivi kohaldamise hõlbustamiseks siseriiklikus õiguses näha ette tingimusi, et isikud, kes täidavad direktiivis sätestatud haridus- ja koolitusnõuded, peavad esitama koos oma kvalifikatsiooni tõendava dokumendiga päritolu- või lähteliikmesriigi pädevate asutuste välja antud tunnistuse, milles märgitakse, et kõnealused tõendid on need, millele nimetatud direktiivis viidatakse.
C. Väite vastuvõetavus
12. Hagiavalduse ja repliigi põhjal puudutab nimetatud väide presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) artikli 3 lõike 1 punkti c. Kuna komisjon kohtuistungil sellest väitest ei loobunud, siis ei ole oluline, et komisjon möönis, et tal ei ole selle õigusakti viimaste muudatuste osas täiendavaid vastuväiteid.
13. Nimetatud väide võib siiski olla vastuvõetamatu, kuna presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) artikli 3 lõike 1 punkt c ei olnud märgukirja ja põhjendatud arvamuse ese.
14. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kohtueelse menetluse eesmärk on anda asjassepuutuvale liikmesriigile võimalus ühelt poolt viia oma tegevus kooskõlla ühenduse õigusest tulenevate kohustustega ning teisalt esitada komisjoni etteheidetele vastuväited. Sellest tuleneb, et EÜ artikli 226 alusel esitatud hagi ese on piiratud eelnimetatud sättes viidatud kohtueelse menetlusega. Nõnda peab hagi tuginema samadele argumentidele ja õiguslikele alustele kui põhjendatud arvamus. Kui väide ei sisaldunud põhjendatud arvamuses, siis on see Euroopa Kohtu menetluses vastuvõetamatu.(3)
15. Põhjendatud arvamuses esimest väidet niisugusel kujul ei esitatud, kuna presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) artikli 3 lõike 1 punkt c ei nõua iga kord tunnistuse esitamist, vaid ainult juhul, kui kvalifikatsiooni tõendav dokument ei ole kantud Kreekas tunnustatavate kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide nimekirja. Seega on väidetava ühenduse õiguse rikkumise ulatus nüüd oluliselt väiksem kui põhjendatud arvamuse esitamise ajal.
16. Sellest ei tulene siiski, et see väide oleks vastuvõetamatu. Euroopa Kohus on nimelt laiendanud kohtuvaidluse eseme määratlemisele esitatavaid tingimusi niivõrd, et põhjendatud arvamuses ja hagiavalduses nimetatud siseriiklikud õigusnormid ei pea igal juhul olema täielikult identsed. Juhul kui nende kahe menetlusstaadiumi vahelisel ajal on tehtud seadusemuudatus, piisab sellest, et peale põhjendatud arvamuse esitamist säilitavad liikmesriigi poolt vastu võetud õigusaktid kohtueelses menetluses vaidlustatud õigusakti poolt kehtestatud korra täies mahus, ning et need hagiavalduses vaidlustatakse. (4)
17. Vähemalt niivõrd, kuivõrd presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) artikli 3 lõike 1 punkt c sisaldas jätkuvalt nõuet esitada väljaandvas liikmesriigis kinnitatud tunnistus, et kõnealune kvalifikatsiooni tõendav dokument vastab arhitektide direktiivile, oli komisjoni väide põhjendatud arvamuses juba olemas.
D. Väite põhjendatus
18. Komisjoni etteheidet tuleb mõista nii, et kvalifikatsiooni tõendava dokumendi arhitektide direktiivile vastavuse kinnitamine ei ole siis enam vajalik ja on seega ebaproportsionaalne, kui asjaomast tunnistust nimetatakse komisjoni teatises vastastikku tunnustatavate tunnistuste kohta.
19. Niisugust liikmesriigi kohustust ei saa arhitektide direktiivist otseselt tuletada. Vastupidi, artiklitest 11 ja 27, mis käsitlevad omandatud õigusi tõendavaid dokumente ja põhjendatud kahtlusi dokumendi õiguse osas, saab järeldada, et täiendavaid tunnistusi nõuda ei või. Siiski on sellega vastuolus viieteistkümnes põhjendus, mis lubab nõuda tunnistusi selle kohta, kas kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid vastavad tegelikult direktiivile. Seega on arhitektide direktiivi sõnastus selles osas lahtine.
20. Samas on siiski kõik nõuded, mis kvalifikatsiooni tõendava dokumendi tunnustamist raskendavad, EÜ artiklist 43 tuleneva asutamisvabaduse teostamise takistused. Seda põhivabadust tuleb arhitektide direktiivi kohaldamisel järgida. Piirangud võivad olla tingitud ainult üldise huvi vajadustest. (5)
21. Täiendav nõudmine esitada dokumendi välja andnud liikmesriigi kinnitus raskendab kvalifikatsiooni tõendava dokumendi tunnustamist. Põhimõtteliselt kaitstakse sellega küll vastuvõtva liikmesriigi huve, et tal oleks võimalik tuvastada, kas esitatud kvalifikatsiooni tõendav dokument vastab arhitektide direktiivi nõuetele. Siiski ei ole vajalik dokumendi välja andnud liikmesriigi tunnistust eraldi esitada juhul, kui kvalifikatsiooni tõendav dokument on kantud komisjoni nimekirja kui vastastikku tunnustatav dokument. Kuna Kreekas tegeleb ainult üks asutus – tehnikakoda – arhitektide kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamisega, võib nõuda, et see asutus arvestaks Teatajas avaldatud komisjoni nimekirja ja kasutaks seda kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamiseks. Kreeka nimekirja kasutamisest ei piisa, kuna seda ei jõuta juba teoreetiliseltki ajakohastada samaaegselt komisjoni nimekirjaga ja nagu komisjon õigustatult rõhutab, seda ei ajakohastata praktikas isegi mõistliku aja jooksul.
22. Seetõttu oli presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) artikli 3 lõike 1 punkt c kokkusobimatu arhitektide direktiiviga koosmõjus EÜ artikliga 43, kuna eelpoolnimetatud säte nõudis, et komisjoni nimekirja kantud tunnustatavate dokumentide hulka kuuluva kvalifikatsiooni tõendava dokumendi esitamisel tuleb esitada ka dokumendi välja andnud liikmesriigi tunnistus, milles märgitakse, et kõnealune kvalifikatsiooni tõendav dokument on see, millele arhitektide direktiivis viidatakse. Esimene väide on seega põhjendatud.
III. Teine väide: Kreeka tehnikakoja praktika
A. Kohtueelne menetlus ja poolte argumendid
23. Komisjon lisas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses teise väite 9. juuli 1999. aasta täiendava märgukirjaga. Komisjon heitis Kreekale ette, et tehnikakoda(6) on süstemaatiliselt keeldunud registreerimast arhitektide direktiivi alusel tunnustatavate kvalifikatsiooni tõendavate väljaspool Kreekat välja antud dokumentide omanikke. Komisjon viitas selles osas eelkõige kolmele juhtumile, kui taotlejad pidid edutult üle aasta tunnustamist ootama. Komisjon esitas selle etteheite oma põhjendatud arvamuses uuesti 24. veebruaril 2000.
24. Selle etteheite täiendavaks tõendamiseks esitas komisjon hagiga koos Kreeka keskkonna ja ruumilise planeerimise ministri 16. juuli 2001. aasta kirja, milles nõuti tehnikakojalt tunnustatavate arhitektide registreerimismenetluse kiirendamist.
25. Kreeka valitsus vastas sellele etteheitele esimest korda alles 8. mail 2000 põhjendatud arvamusele esitatud vastuses. Kreeka valitsus nimetas nelja isiku nimed, kes olid juba registreeritud. Komisjoni poolt eraldi välja toodud juhtumitest selles juttu ei olnud.
26. 23. jaanuaril 2003 saadetud Kreeka valitsuse vastuses väideti, et selleks ajaks oli esitatud 37 taotlust ja tehnikakoda oli registreerinud üheksa arhitekti. Veel seitse arhitekti olid kutsutud end registreerima, aga nendest kaks ei olnud enam registreerimisest huvitatud. Oma 19. mai 2003. aasta vasturepliigis teatab Kreeka valitsus, et viie järgneva arhitekti registreerimine on lõpule jõudmas.
27. Järelejäänud 21-st taotlejast ei olnud neli esitanud üldse mingeid dokumente ja 17 olid esitanud puudustega taotluse. Kõigil neil oli palutud oma taotlusi täi endada. Vasturepliigi esitamise ajaks oli vaid kümme nendest taotlejatest oma taotlust täiendanud.
28. Asjaolude edasiseks väljaselgitamiseks palus Euroopa Kohus Kreeka valitsust teatada kõikide taotlejate kohta:
– millal nad taotluse olid esitanud,
– millal tehnikakoda oli nad registreerinud, ja vajaduse korral,
– millal tehnikakoda oli palunud taotlejal oma taotlust täiendada.
29. Kreeka valitsus vastas 21. jaanuaril 2004, et selleks ajaks oli tehnikakojale esitatud 41 taotlust ja tehnikakoda oli registreerinud üheksa arhitekti. Nimetatud üheksa taotluse kohta ei teatanud Kreeka valitsus taotluste esitamise aega.
30. Kaks taotlejat olid loobunud registreerimisest. Ka selle kohta ei olnud esitatud mitte mingeid täiendavaid andmeid.
31. 14 arhitekti oli oma taotlusi täiendanud ja nad oli registreeritud 8. jaanuari 2004. aasta otsusega. Taotlused olid esitatud ajavahemikus 1988–2002.(7) Kreeka valitsus ei teatanud, kas ja millal oli neil taotlejatel palutud oma taotlusi täiendada.
32. Järgneval kaheteistkümnel taotlejal oli 30. detsembril 2002 palutud oma taotlusi täiendada, kuid nad ei olnud seda selleks ajaks veel teinud. Tegemist on taotlustega ajavahemikust 1992–2002.(8)
33. Lõpuks oli üks 22. mail 2003 taotluse esitanud taotleja ja kolm 7. oktoobril 2003 taotlused esitanud taotlejat jätnud oma taotlusele dokumendid lisamata.
34. Kohtuistungil väitis Kreeka valitsus, et kõigil taotlejatel, kelle taotlused olid puudulikud, oli esimest korda alles 30. detsembril 2002 palutud esitada presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) alusel nõutavaid dokumente. Neile saadetud kirjad olid standardkirjad, millele olid lisatud õigusaktides sisalduvad normid. Neis ei olnud aga välja toodud, millised dokumendid konkreetsel üksikjuhtumil veel puudusid. Enne 30. detsembrit 2002 oli taotlejatega suheldud ainult telefoni teel, mille kohta puuduvad dokumendid.
35. Kreeka valitsus peab muuhulgas maavärinate ohu tõttu Kreekas vajalikuks väga hoolikat registreerimistaotluste hindamist.
B. Õiguslik analüüs
36. Eelkõige tuleb meenutada, et komisjoni etteheidet tuleb hinnata vastavalt olukorrale, milline see oli komisjoni põhjendatud arvamuses antud tähtaja lõpul, st 24. aprillil 2000. (9)
37. Komisjon heidab Kreekale ette, et tehnikakoda on süstemaatiliselt keeldunud registreerimast tunnustatavaid arhitekte. Komisjon ei mõtle siinkohal põhimõttelist igasugusest tunnustamisest keeldumist, vaid nagu hagist tuleneb, seda, et tehnikakoda lükkab enamikul juhtudel tunnustamistaotlused tagasi või ei vasta neile üldse. See täpsustus ei sisaldu küll otseselt täiendavas märgukirjas või põhjendatud arvamuses, kuid asja lähem uurimine näitab, et komisjoni väiteid võib mõista ka sel viisil.
38. Seda, kas see väide on põhjendatud, tuleb hinnata arhitektide direktiivi artikli 20 lõike 1 alusel. Selle kohaselt tuleb menetlus, millega lubatakse asjaomasel isikul alustada arhitektuurialast tegevust, lõpule viia nii kiiresti kui võimalik ja mitte hiljem kui kolme kuu jooksul pärast kõikide selle isikuga seotud dokumentide esitamist.
39. Kreeka valitsuse vastusest Euroopa Kohtu küsimusele võib oletada, et 24. aprillil 2000 oli vähemalt 16 taotlust, st vähemalt 80% kõigist esitatud taotlustest, olnud menetluses rohkem kui kolm kuud.
40. Kreeka valitsuse vastuse puhul ei saa siiski välistada, et need taotlused olid algselt olnud puudustega. Selles suhtes tuleb tunnistada, et kolmekuuline registreerimise tähtaeg algab alles siis, kui esitatakse täielik taotlus. Kuna ei ole teada, kas need taotlused olid täielikud ja vastupidisel juhul, millal neid täiendati, ei saa hinnata, kas kolmekuulist tähtaega on rikutud.
41. Siiski on vastavad ametiasutused kohustatud juba enne puuduliku taotluse täiendamist viima tunnustamismenetluse läbi nii kiiresti kui võimalik. See tuleneb arhitektide direktiivi artikli 20 lõike 1 sõnastusest, mis viitab selles osas hea haldustava põhimõttele.(10) Sellest tuleneb, et seda, kas taotlus on puudulik, tuleb hinnata ja sellest taotlejat teavitada viivitamatult. Mingil juhul ei või see menetlustoiming kesta kauem kui täieliku taotluse hindamine. Tehnikakoda peab seetõttu hiljemalt kolme kuu jooksul pärast taotluse esitamist taotleja registreerima või talle teatama, millised nõutavad dokumendid veel puuduvad.(11)
42. Nii nagu Kreeka valitsus kohtuistungil väitis, ei nõudnud tehnikakoda enne 30. detsembrit 2002, vähemalt mitte kirjalikult, taotluste täiendamist. Selline praktika oli seega kasutusel ka kohtuasjas olulisel ajahetkel, nimelt komisjoni põhjendatud arvamuses antud tähtaja lõpul, 24. aprillil 2000. Kreeka valitsus ei saa kummutada seda etteheidet viidetega telefonikõnedele, kuna ei kõned ega nende sisu ei ole dokumenteeritud ja nende kohta ei ole ka tõendeid.
43. Kreeka valitsuse poolt mainitud eriline maavärinaoht Kreekas ei saa õigustada olulist kõrvalekaldumist arhitektide direktiivist. Juhul kui Kreekas tekivad selles osas eriprobleemid, mida ei ole arhitektide direktiivis piisavalt arvesse võetud, siis võib Kreeka valitsus taotleda selle direktiivi muutmist. Pealegi ei ole Kreeka valitsus käesolevas menetluses mitte ühelegi sellisele probleemile viidanud.
44. Eeltoodu põhjal võib järeldada, et kuna tehnikakoda ei ole arhitektide tunnustamist enamikel juhtudel läbi viinud nii kiiresti kui võimalik, siis on Kreeka rikkunud arhitektide direktiivi artikli 20 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
IV. Kohtukulud
45. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Hagist või taotlusest loobunud pool on kodukorra artikli 69 lõike 5 alusel kohustatud hüvitama kohtukulud, kui seda nõuab vastaspool märkustes hagist loobumise kohta. Hagist loobunud poole taotluse korral kannab kohtukulud vastaspool, kui see on viimase käitumise tõttu õigustatud.
46. Komisjon on nõudnud kohtukulude hüvitamist ja kohtuvaidluse on ta täielikult võitnud. Komisjon loobus siiski repliigis kolmandast väitest, ilma et Kreeka oleks enne seda võtnud meetmeid selles sisalduvate etteheidete kõrvaldamiseks. Kreeka käitumisest ei nähtu seetõttu alust selle väite esitamiseks ja sellest hiljem loobumiseks, mis õigustaks selle osa kohtukulude väljamõistmist Kreekalt. Seega tuleb komisjonile mõista välja ainult kaks kolmandikku kuni repliigi esitamiseni tekkinud kohtukuludest ja kõik pärast repliiki tekkinud kohtukulud.
47. Kreeka valitsus on küll vastuses nõudnud kohtukulude hüvitamist, kuid vastusrepliigis ei nõudnud ta seda otsesõnu ega viidanud ka oma varasemale nõudele. Seetõttu kannab Kreeka valitsus täielikult oma kohtukulud ise.
V. Ettepanek
48. Neil põhjustel teen ettepaneku teha järgnev otsus:
1. Kreeka Vabariik on rikkunud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiivist 85/384/EMÜ diplomite, tunnistuste ja muude arhitektuurialast kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise ning asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks võetavate meetmete kohta koosmõjus EÜ artikliga 43 tulenevaid kohustusi, kuna:
– ta on võtnud vastu ja jätnud jõusse presidendi dekreedi nr 107/93 (muudetud presidendi dekreediga nr 272/2002) artikli 3 lõike 1 punkti c sätted ja
– Technico Epimelitirio Elladas ei ole enamikul juhtudel vaadanud läbi arhitektide tunnustamise taotlusi nii kiiresti kui võimalik.
2. Kreeka Vabariik kannab oma kohtukulud ise; mõista Kreeka Vabariigilt välja kõik kulud, mis komisjonil tekkisid pärast repliigi esitamist ja kaks kolmandikku kuludest, mis komisjonil tekkisid enne repliigi esitamist. Ülejäänud osas kannab komisjon oma kulud ise.
(1) .
(2)
–	EÜT 1985, L 223, lk 15, redaktsioonis, mida on muudetud nõukogu 20. detsembri 1985. aasta direktiiviga 85/614/EMÜ, millega muudetakse Hispaania ja Portugali ühinemise tõttu direktiivi 85/384/EMÜ, mis käsitleb arhitektuurialaste diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise hõlbustamiseks (EÜT 1985, L 376, lk 1) ja nõukogu 27. jaanuari 1986. aasta direktiiviga 86/17/EMÜ, millega muudetakse Portugali ühinemise tõttu direktiivi 85/384/EMÜ, mis käsitleb arhitektuurialaste diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamise hõlbustamiseks (EÜT 1986, L 27, lk 71).
(3)
–	15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-439/99: komisjon v . Itaalia (EKL 2002, lk I‑305, punkt 10 jj).
(4)
–	17. novembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-105/91: komisjon v . Kreeka (EKL 1992, lk I‑5871, punkt 13).
(5)
–	Vt 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-298/99: komisjon v . Itaalia (EKL 2002, lk I‑3129, punkt 25 jj).
(6)
–	Selle tehnikakoja registreerimismenetlust ei käsitle Euroopa Kohus esimest korda. 14. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 38/87: komisjon v . Kreeka (EKL 1988, lk 4415) ja 30. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas C-328/90: komisjon v . Kreeka (EKL 1992, lk I‑425) käsitlesid välismaalaste raskusi registreerimisel.
(7)
–	1988: üks taotlus; 1989: üks taotlus; 1995: üks taotlus; 1996: kaks taotlust; 1997: kaks taotlust; 1998: kaks taotlust; 1999: üks taotlus; 2000: üks taotlus; 2001: üks taotlus; 2002: üks taotlus.
(8)
–	1992: üks taotlus; 1995: üks taotlus; 1997: üks taotlus; 1998: üks taotlus; 1999: üks taotlus; 2000: üks taotlus; 2001: kaks taotlust; 2002: kaks taotlust.
(9)
–	Vt 16. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-63/02: komisjon v . Suurbritannia (EKL 2003, lk I‑821, punkt 11).
(10)
–	Vt mõistliku tähtaja jooksul küsimuste käsitlemise kohustuse kohta ka 7. detsembril 2000. aastal Nice’is heaks kiidetud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõige 1; 18. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-282/95 P: Guérin automobiles v . komisjon (EKL 1997, lk I-1503, punkt 37) ja kohtujurist Jacobs’i 22. märtsi 2001. aasta ettepanek otsuse ettevalmistamisel kohtuasjas C‑270/99 P: Z v . parlament (EKL 2001, I-9197, I‑9199, punkt 40 jj).
(11)
–	Tuleb märkida, et standardsest nõudest esitada seadusest tulenevad dokumendid ei piisa tavapärastel juhtudel, kuna sellisel juhul valitseb oht, et taotlust ei ole täielikult läbi vaadatud.