62023CO0732
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kuues koda)
8. juuli 2024 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 181 – Institutsiooniline õigus – ELTL artikkel 263 – Tühistamishagi – Schengeni acquis’ sätete täielik kohaldamine Rumeenias – Vaidlustatava akti puudumine – Nõutava ühehäälsuse saavutamata jätmine – Esimeses kohtuastmes esitatud hagi ilmselge vastuvõetamatus – Ilmselgelt põhjendamatu apellatsioonkaebus
Kohtuasjas C‑732/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 30. novembril 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
Răzvan-Eugen Nicolescu, elukoht Bukarest (Rumeenia),
Exclusive Car Trading SRL, asukoht Băicoi (Rumeenia),
Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice, asukoht Bukarest,
esindajad: avocaţi Y. Beşleagă, M. Bodea, D. S. Bogdan, C. Pintilie ja V. Stoica,
apellandid,
teine menetlusosaline:
Euroopa Liidu Nõukogu,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president T. von Danwitz, kohtunikud P. G. Xuereb (ettekandja) ja A. Kumin,
kohtujurist: M. Campos Sánchez‑Bordona,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 181 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Răzvan‑Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRL ja Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice (puhta energia ja kliimamuutuste ühendus) paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 26. oktoobri 2023. aasta määruse Nicolescu jt vs. nõukogu (T‑272/23, edaspidi vaidlustatud kohtumäärus, EU:T:2023:694), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende ELTL artikli 263 alusel esitatud hagi, milles paluti tühistada Euroopa Liidu Nõukogu 8. detsembri 2022. aasta„otsus“, millega jäeti vastu võtmata nõukogu otsuse eelnõu nr 15218/22 Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Bulgaarias ja Rumeenias (edaspidi „vaidlusalune akt“).
Õiguslik raamistik
2
Akti Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT 2005, L 157, lk 203; edaspidi „ühinemisakt“), mis on lisatud lepingule Euroopa Liidu liikmesriikide ning Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia vahel Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia ühinemise kohta Euroopa Liiduga (ELT 2005, L 157, lk 11), artiklis 4 on sätestatud, et vastavalt selle lepingu, mis allkirjastati 25. aprillil 2005 ja mis jõustus 1. jaanuaril 2007, artikli 2 lõikele 2:
„1.   […] Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’ sätted ning Schengeni acquis’l põhinevad või sellega muul viisil seotud aktid, mis on loetletud II lisas, samuti muud samalaadsed aktid, mis on võetud vastu enne ühinemiskuupäeva, on Bulgaariale ja Rumeeniale siduvad ja neid kohaldatakse nimetatud riikides alates ühinemiskuupäevast.
2.   Need [l]iidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’ sätted ning Schengeni acquis’l põhinevad või sellega muul viisil seotud aktid, millele ei ole lõikes 1 osutatud, on Bulgaariale ja Rumeeniale siduvad alates ühinemiskuupäevast, kuid neid kohaldatakse kummaski nimetatud riigis üksnes nõukogu sellekohase Euroopa otsuse alusel, mis tehakse pärast Schengeni kehtiva hindamiskorra kohaselt toimunud kontrollimist, kas asjaomases riigis on kõnealuse acquis’ kõigi osade rakendamise tingimused täidetud.
Nõukogu teeb oma otsuse ühehäälselt pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga, kusjuures hääletamisel osalevad nõukogu liikmed, kes esindavad nende liikmesriikide valitsusi, mille suhtes on käesolevas lõikes osutatud sätted juba jõustunud, ning selle liikmesriigi valitsuse esindaja, mille suhtes nimetatud sätted jõustatakse. […]“.
Vaidluse taust
3
Üldkohus selgitas vaidluse tausta vaidlustatud kohtumääruse punktides 2–18 ja käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib selle kokku võtta järgmiselt.
4
Apellandid on Rumeenia kodanikud, kes on Euroopa Innovatsiooni- ja Tehnoloogiainstituudi (EIT) liikmed, mis on Rumeenias asutatud rahvusvahelise transpordi valdkonnas tegutsev äriühing ja Rumeenia vabaühendus, mille eesmärk on edendada keskkonnakaitset.
5
Pärast 1. jaanuaril 2007 liiduga ühinemist võttis Rumeenia aastatel 2009–2011 Schengeni hindamismenetluse raames rea meetmeid, et täita Schengeni acquis’ sätete täielikuks kohaldamiseks vajalikud kriteeriumid.
6
Nõukogu eesistujariik koostas kaks otsuse eelnõu Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Rumeenias.
7
Nõukogu Schengeni küsimuste töörühma Schengeni hindamiskoosseis märkis oma 9. juuni 2011. aasta järeldustes selle hindamisprotsessi lõpetamise kohta, mis käsitles Rumeenia valmisolekut kõikide Schengeni acquis’ sätete rakendamiseks, (9166/3/11 REV 3), et Schengeni hindamismenetlused Rumeenia suhtes on lõpetatud. Märkides, et tingimused kõigis Schengeni acquis’ valdkondades on Rumeenias täidetud, järeldas ta, et nõukogu võib teha ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 osutatud otsuse.
8
Nõukogu eesistujariigi koostatud kahele otsuse eelnõule Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Rumeenias järgnesid parlamendi erinevad resolutsioonid, milles väljendati toetust Rumeenia ühinemisele Schengeni alaga ja kutsuti nõukogu võtma selleks vajalikke meetmeid. Nende kahe eelnõu üle ei toimunud siiski nõukogus hääletust.
9
Nõukogu eesistujariik koostas 29. novembril 2022 ühinemisakti artikli 4 lõike 2 alusel nõukogu otsuse eelnõu nr 15218/22 Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Bulgaarias ja Rumeenias.
10
8. detsembril 2022 toimus Justiits- ja siseküsimuste (JSK) nõukogu istung, et võtta vastu otsus eelnõu nr 15218/22 kohta istungi päevakorra punkti 3 kohaselt, milles oli ette nähtud, et eelnõu võimalikuks vastuvõtmiseks liikmesriikide valitsuste esindajate poolt võib nõuda hääletamist. Kuna ühehäälsust ei saavutatud, siis ei võetud seda eelnõu vastu.
11
Apellantidele edastati 22. märtsil 2023 nimetatud koosoleku protokoll ja nad said seega teada, et eelnõu nr 15218/22 ei ole vastu võetud.
Hagi Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
12
Apellandid esitasid apellatsioonkaebuse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 19. mail 2023 ja milles nad palusid ELTL artikli 263 alusel vaidlusalune akt tühistada.
13
Üldkohus jättis apellatsioonkaebuse 26. oktoobril 2023 kodukorra artikli 126 alusel menetlust jätkamata ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
14
Üldkohus tõdes kõigepealt vaidlustatud kohtumääruse punktis 28, et ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 osutatud nõukogu otsus saab vaatamata Schengeni hindamismenetluse lõpetamisele olemas olla ja tekitada seega hagejale siduvaid õiguslikke tagajärgi ainult siis, kui see on vastu võetud ühehäälselt selle lõike teises lõigus ette nähtud tingimustel.
15
Üldkohus märkis seejärel esiteks vaidlustatud kohtumääruse punktis 29, et vaatamata Schengeni hindamismenetluse lõpetamisele ja mitme parlamendi resolutsiooni vastuvõtmisele ei saavutatud nõukogus eelnõu nr 15218/22 hääletamisel ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 nõutavat asjaomaste liikmesriikide valitsuste esindajate ühehäälsust, ning teiseks selle kohtumääruse punktis 30, et ühinemisakti artiklis 4 ei ole ette nähtud mingit tähtaega, mille möödumisel nõukogu otsus oleks tulnud vastu võtta või oleks loetud vastuvõetuks.
16
Üldkohus leidis nimetatud kohtumääruse punktis 31, et selle artikli sõnastusega – mis näeb sõnaselgelt ette mitmeetapilise menetluse, ilma et selleks oleks ette nähtud mingeid tähtaegu – oleks vastuolus, kui eelnevate etappide lõpetamisest tuleneks, et nõukogul kaob pädevus võtta asjaomaste liikmesriikide valitsuste esindajate ühehäälse otsusega vastu otsus selle artikli tähenduses, ning et järelikult ei saa nende samas artiklis ette nähtud nõukogu otsust pidada aktiks, mis üksnes kinnitab, et eelnevalt Schengeni hindamismenetluse raames kehtestatud „tehnilised kriteeriumid“ on täidetud.
17
Lisaks täpsustas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 32, et nõukogule jääb võimalus võtta eelnõu nr 15218/22 uuesti mõne järgmise istungi päevakorda või nõukogu eesistujariigile võimalus koostada uus nõukogu otsuse eelnõu Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Rumeenias.
18
Nii järeldas Üldkohus selle kohtumääruse punktis 33, et kuna eelnõu nr 15218/22 hääletamisel nõutavat ühehäälsust ei saavutatud, ei ole nõukogu vastu võtnud otsust ühinemisprotokolli artikli 4 lõike 2 tähenduses ja et hääletus, millega kaasneb eelnõu vastu võtmata jätmine, ei ole iseenesest samaväärne nõukogu keeldumisega võtta selline otsus vastu hiljem.
19
Seetõttu otsustas Üldkohus nimetatud kohtumääruse punktis 34, et vaidlusalust akti ei saa pidada vaidlustatavaks aktiks ELTL artikli 263 tähenduses.
Apellantide nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
20
Apellatsioonkaebuses, mis esitati 30. novembril 2023, paluvad apellandid Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtumäärus.
Apellatsioonkaebus
21
Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 181 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on tervikuna või osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt põhjendamatu, võib Euroopa Kohus ettekandja‑kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist igal ajal jätta apellatsioonkaebuse põhistatud määrusega tervikuna või osaliselt rahuldamata
22
Käesolevas kohtuasjas tuleb seda sätet kohaldada.
23
Apellandid esitavad apellatsioonkaebuse põhjendamiseks kolm väidet, millest esimese kohaselt on rikutud õigusnormi, kuna Üldkohus oleks pidanud selle kindlakstegemisel, kas vaidlusalune akt tekitab õiguslikke tagajärgi, võtma arvesse liidu kodanike õigust vabalt liikuda ning nii liidu kui ka liikmesriikide kohustust nõustuda Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamisega, kui on täidetud ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 ette nähtud tehnilised tingimused; teise väite kohaselt on rikutud õigusnormi, kuna vaidlusalune akt on vaidlustatav akt, mille peale saab esitada tühistamishagi ELTL artikli 263 tähenduses, ning kolmanda väite, mis on esitatud teise võimalusena, kohaselt on rikutud õigusnormi, kuna akti vastu võtmata jätmine võib erandlikel asjaoludel kujutada endast vaidlustatavat akti selle artikli tähenduses.
Esimene ja teine väide
24
Esimeses ja teises väites, mida tuleb analüüsida koos, väidavad apellandid esimesena sisuliselt, et vaidlustatud kohtumääruse punktis 28 on tehtud viga, kuna Üldkohus oleks pidanud vaidlusaluse akti kvalifitseerima „vaidlustatavaks aktiks“ ELTL artikli 263 tähenduses.
25
Seoses sellega tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel koostoimes selle esimese lõiguga esitada tühistamishagi kõigi liidu institutsioonide, organite või asutuste vastu võetud sätete või meetmete peale – sõltumata nende vormist –, mille eesmärk on tekitada füüsilise või juriidilise isiku huve puudutavaid siduvaid õiguslikke tagajärgi, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis. Selleks et teha kindlaks, kas akt tekitab selliseid tagajärgi ja kas selle peale saab järelikult sellist hagi esitada, tuleb lähtuda akti olemusest ja hinnata akti tagajärgi selliste objektiivsete kriteeriumide põhjal nagu akti sisu, võttes vajaduse korral arvesse akti vastuvõtmise konteksti ja selle vastu võtnud institutsiooni, organi või asutuse pädevust (18. juuni 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. SRB, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Mis puudutab vaidlusaluse akti vastuvõtmise konteksti ja selle vastu võtnud liidu institutsiooni pädevust, siis tuleb märkida, et ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 on ette nähtud mitu menetlusetappi ning ainult kõigi nende etappide lõpuleviimine võib viia Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamiseni Rumeenias. Kõnealused etapid hõlmavad vastavalt selles valdkonnas kohaldatavatele Schengeni hindamismenetlustele kontrollimist, kas kõnealuses riigis on täidetud nimetatud acquis’ kõigi asjaomaste osade kohaldamiseks vajalikud tingimused, parlamendiga konsulteerimist (edaspidi koos „tehnilised tingimused“) ning nõukogu ühehäälset otsust Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Rumeenias.
27
Lisaks tuleb vaidlusaluse akti sisu kohta tõdeda, et see seisneb – nagu märkis Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 17 –justiits- ja siseküsimuste nõukogu 8. detsembri 2022. aasta koosoleku järelduses, et Schengeni acquis’ sätete täielikku kohaldamist Rumeenias käsitleva nõukogu otsuse eelnõu nr 15218/22 ei ole vastu võetud, kui liikmesriikide valitsuste esindajad ei tee selle eelnõu üle hääletamisel ühehäälset otsust.
28
Arvestades vaidlusaluse akti sisu, mida Üldkohus nõuetekohaselt arvesse võttis, tuleb tagasi lükata apellantide argumendid, mille kohaselt see hääletus kujutab endast nõukogu seisukohavõttu Schengeni acquis’ täieliku kohaldamata jätmise kohta, kuna oli kokku lepitud, et ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 nimetatud otsus tuleb vastu võtta hiljemalt 2011. aasta septembris ja et nõukogu lükkas viimati nimetatud kuupäeval hääletamise edasi.
29
Nimelt, kuigi on tõsi, et 24. juunil 2011 lepiti kokku, et nimetatud otsus tuleb vastu võtta hiljemalt 2011. aasta septembris, ei võrdu see nõukogu otsuse vastuvõtmisega selle sätte tähenduses, mille suhtes kehtivad käesoleva kohtumääruse punktis 26 loetletud tingimused, eelkõige menetluslik tingimus, nimelt nõukogu ühehäälsuse nõue.
30
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtumääruse punktis 28, et nõukogu otsus ühinemisakti artikli 4 lõike 2 tähenduses saab vaatamata Schengeni hindamismenetluse lõpetamisele olemas olla ja tekitada apellantidele siduvaid õiguslikke tagajärgi üksnes siis, kui see on vastu võetud ühehäälselt selles sättes toodud tingimustel.
31
Seda järeldust ei sea kahtluse alla apellantide argumendid, milles nad tuginevad 31. märtsi 1971. aasta kohtuotsusele komisjon vs. nõukogu (22/70, EU:C:1971:32). Euroopa Kohus otsustas selles kohtuotsuses, et nõukogu 20. märtsi 1970. aasta otsus, mis käsitleb läbirääkimisi rahvusvahelisel autoveol töötava sõiduki meeskonna tööd käsitleva Euroopa kokkuleppe üle ja selle sõlmimist Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide poolt, kujutab endast vaidlustatavat akti EÜ artikli 173 esimese lõigu esimese lause (nüüd ELTL artikli 263 esimene lõik) tähenduses.
32
Kohtuasjas, milles nimetatud kohtuotsus tehti, jõudis nõukogu sellel istungil mitmele „järeldusele“, millised peaksid olema liikmesriikide valitsuste seisukohad otsustavatel selle kokkulepe sõlmimisega seotud läbirääkimistel. Euroopa Kohus oli aga tuvastanud, et selle nõukogu otsuse eesmärk oli kehtestada nii liidu institutsioonidele kui ka liikmesriikidele kohustuslik käitumisviis ning et nõukogu oli vastu võtnud sätted, mille kohaselt võidakse teha erand aluslepingus ette nähtud menetlustest läbirääkimiste pidamiseks kolmandate riikidega, mistõttu see otsus tõi selle laadist või vormist sõltumata kaasa siduvaid õiguslikke tagajärgi (vt selle kohta 31. märtsi 1971. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu_22/70, EU:C:1971:32, punktid 44 ja 53–55). Vaidlusalune akt ei toonud aga kaasa selliseid tagajärgi.
33
Samuti, vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei saa Üldkohtule ette heita, et ta kohaldas analoogia alusel 13. juuli 2004. aasta kohtuotsust komisjon vs. nõukogu (C‑27/04, EU:C:2004:436) vaidlustatud kohtumääruse punktides 28 ja 34, milles Euroopa Kohus otsustas, et kui nõukogus hääletamisel nõutavat häälteenamust ei saavutata, ei tehta mingit otsust EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 (nüüd ELTL artikli 126 lõiked 8 ja 9) tähenduses, et ei ole ühtegi ühenduse õigusnormi, mis määraks kindlaks tähtaja, mille möödumisel loetakse selle sätte alusel vaikimisi tehtud otsus vastuvõetuks ja määratleks selle otsuse sisu, ning et selles sättes ette nähtud aktide vastu võtmata jätmist ei saa pidada vaidlustatavaks aktiks EÜ artikli 230 (nüüd ELTL artikkel 263) tähenduses (13. juuli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑27/04, EU:C:2004:436, punktid 31, 32 ja 34).
34
Nimelt, kuigi – nagu rõhutavad apellandid – Euroopa Kohus täpsustas kohtuasjas, milles tehti viimati nimetatud kohtuotsus, et sellisel juhul võib Euroopa Komisjon kasutada tegevusetushagi, tuleb meenutada, et lisaks liidu institutsioonidele võib ka füüsiline või juriidiline isik esitada ELTL artikli 265 esimese lõigu alusel tegevusetushagi ELTL artikli 265 kolmandas lõigus ette nähtud tingimustel. Ühelt poolt ei nähtu siiski Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et nõukogul oleks käesolevas asjas palutud tegutseda, ja teiselt poolt peab nõukogu siiski tegutsema, järgides käesoleva kohtumääruse punktis 26 meenutatud ühehäälsuse nõuet.
35
Lisaks, mis puudutab apellantide väidet, et nõukogu otsuse vastuvõtmise tähtaja väidetav puudumine ei ole õige ega asjakohane, siis see põhineb vaidlustatud kohtumääruse punkti 30 vääral tõlgendusel.
36
Nimelt, nagu nähtub käesoleva kohtumääruse punktist 29, sõltub nõukogu otsuse vastuvõtmine ühinemisakti artikli 4 lõike 2 tähenduses lisaks tehnilistele tingimustele ka menetlustingimusest, nimelt nõudest, et otsus tuleb nõukogus teha ühehäälselt.
37
Sellega seoses ei ole apellantide viidatud 19. novembri 2013. aasta kohtuotsusest komisjon vs. nõukogu (C‑63/12, EU:C:2013:752) tulenev kohtupraktika käesoleval juhul asjakohane. Kohtuasjas, milles see kohtuotsus tehti, oli vaidlustatud otsus nõukogu otsus, millega nõukogu lükkas tagasi komisjoni määruse ettepaneku, mis oli esitatud Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade XI lisa artikli 3 alusel.
38
Euroopa Kohus otsustas sellega seoses, et nõukogu ei lükanud edasi otsuse tegemist selle ettepaneku kohta, vaid lükkas selle tagasi, nagu nähtub selle otsuse põhjendustest, lõpetades seega töötasude ja pensionide iga-aastase kohandamise „tavapärase“ menetluse, mis on ette nähtud nende personalieeskirjade XI lisa artikli 3 lõikes 1 ning mis on alustatud selle artikli 3 kohaselt, ning järeldas seejärel, et vaidlustatud otsuse eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi (19. novembri 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑63/12, EU:C:2013:752, punktid 32 ja 33).
39
Tuleb aga tõdeda, et käesoleval juhul ei lõpeta vaidlusalune akt Rumeeniat puudutavat Schengeni hindamismenetlust ega ole seega lõplik.
40
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi ka siis, kui ta vaidlustatud kohtumääruse punktis 32 leidis, et nõukogule jääb õigus kanda eelnõu nr 15218/22 uuesti mõne järgmise koosoleku päevakorda või nõukogu eesistujale võimalus koostada uus nõukogu otsuse eelnõu Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise kohta Rumeenias.
41
Teisena väidavad apellandid, et selle kindlakstegemisel, kas vaidlusalune akt tekitab õiguslikke tagajärgi, oleks Üldkohus pidanud arvesse võtma nii liidu kodanike õigust vabalt liikuda kui ka nii liidu kui ka liikmesriikide kohustust – mis tuleneb lojaalse koostöö põhimõttest ja vastastikuse usalduse põhimõttest – aktsepteerida Schengeni acquis’ sätete täielikku kohaldamist Rumeenias, kui on täidetud ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 ette nähtud tehnilised tingimused, nagu käesoleval juhul.
42
Ühest küljest, nagu nähtub käesoleva kohtumääruse punktidest 26 ja 29, ei ole kuidagi võimalik asuda seisukohale, et ühinemisakti artikli 4 lõikes 2 osutatud otsuse vastuvõtmiseks peavad olema täidetud üksnes selles sättes ette nähtud tehnilised tingimused, mitte aga kõik selles sättes toodud menetlusetapid, sealhulgas nõukogu otsuse vastuvõtmine ühehäälselt. Sellel institutsioonil tuleb vastupidi täita seda ühehäälsuse tingimust.
43
Teisest küljest, mis puudutab Rumeenia kodanike liidus vaba liikumise väidetavat rikkumist, siis ei sisalda apellatsioonkaebus ühtegi konkreetset asjaolu, mis võimaldaks asuda seisukohale, et esitatud etteheited puudutavad liidu õigusnormi, mis võiks olla Rumeenia suhtes kohaldatav ühinemisakti artikli 4 lõigete 1 ja 2 alusel koostoimes selle II lisaga.
44
Lisaks, mis puudutab Rumeenia väidetavat diskrimineerimist võrreldes Horvaatia Vabariigiga, siis tuleb tõdeda, et apellandid ei selgita, kuidas selline erinev kohtlemine – eeldusel, et see on tõendatud – mõjutas nõukogu otsuse vastuvõtmist ühinemisakti artikli 4 lõike 2 tähenduses.
45
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtumääruse punktis 31, et ühinemisakti artiklis 4 ette nähtud nõukogu otsust ei saa pidada aktiks, mis puhtalt kinnitab nende „tehniliste kriteeriumide“ täitmist, mis on kehtestatud enne ja mis on ette nähtud selle artikli lõikes 2.
46
Kolmandana on Euroopa Kohus apellantide nende argumentide osas, mille kohaselt juhul, kui eeldada, et vaidlusalune akt on vaheakt, on see vaidlustatav akt ELTL artikli 263 tähenduses, otsustanud, et iseseisvaid õiguslikke tagajärgi tekitava vaheakti peale võib esitada tühistamishagi, kui selle akti õigusvastasust ei saa kõrvaldada hagi abil, mis on esitatud lõpliku otsuse peale, mille koostamise üht etappi see akt endast kujutab (15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Picard vs. komisjon, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Sellest tuleneb, et kui vaheakti õiguspärasuse vaidlustamine niisuguse hagi raames ei taga hagejale tõhusat kohtulikku kaitset selle akti tagajärgede vastu, siis peab selle peale saama esitada tühistamishagi (15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Picard vs. komisjon, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 111 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Tuleb siiski tõdeda, et apellandid ei ole suutnud tõendada, et vaidlusalune akt iseenesest tekitab nende olukorrale iseseisvaid õiguslikke tagajärgi.
49
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimene ja teine väide tagasi lükata.
Kolmas väide
50
Lõpuks, mis puudutab apellatsioonkaebuse kolmandat väidet, mis on esitatud teise võimalusena ja mille kohaselt saab institutsiooni vaikimist erandlikel asjaoludel vaidlustada, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et põhimõtteliselt ei tohiks pelka vaikimist käsitleda vaikimisi keeldumisena, välja arvatud juhul, kui selline tagajärg on ühenduse õigusnormiga sõnaselgelt ette nähtud, välistamata seda, et teatavate eriliste asjaolude esinemisel võib selle põhimõtte jätta kohaldamata selliselt, et institutsiooni vaikimist või tegevusetust võib erandjuhtudel lugeda vaikimisi keeldumise otsusega samaväärseks (9. detsembri 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Greencore, C‑123/03 P, EU:C:2004:783, punkt 45).
51
Sellega seoses tuleb ühelt poolt tõdeda, et 9. detsembri 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Greencore (C‑123/03 P, EU:C:2004:783), millele apellandid tuginevad, ei käsitle Schengeni acquis’ sätete täieliku kohaldamise küsimust Rumeenias. Teiselt poolt, vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei kujuta vaidlusalune akt endast ei nõukogu vaikimist ega tegevusetust, mis kujutaks endast vaikimisi tehtud otsust, millega keeldutakse Schengeni acquis’ sätete täielikust kohaldamisest Rumeenias. Kuigi ühehäälsuse puudumisel ei saa seda otsust pidada ühinemisakti artikli 4 lõike 2 tähenduses otsuseks, ei ole nimelt tegemist pelga vaikimisega või tegevusetusega, vaid aktiga, mis seisneb – nagu nähtub käesoleva kohtumääruse punktist 27 – seda täielikku kohaldamist puudutava nõukogu otsuse eelnõu nr 15218/22 vastu võtmata jätmises, ilma et see piiraks selle institutsiooni võimalust võtta hilisemas staadiumis selle sätte alusel vastu selline otsus. Igal juhul ei ole apellandid viidanud sellistele erilistele asjaoludele käesoleva kohtumääruse eelmises punktis viidatud kohtupraktika tähenduses.
52
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse kolmas väide tagasi lükata.
53
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonkaebus tuleb jätta ilmselge põhjendamatuse tõttu tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
54
Vastavalt kodukorra artiklile 137, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, tehakse otsus kohtukulude kohta kohtumääruses.
55
Kuna käesolev kohtumäärus on tehtud enne apellatsioonkaebuse kättetoimetamist menetluse teisele poolele ja seega enne, kui neil on saanud tekkida kohtukulusid, tuleb otsustada jätta apellantide kohtukulud nende endi kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) määrab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
2.
Jätta Răzvan-Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRLi ja Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice kohtukulud nende endi kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rumeenia.