62024TO0267
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (neljas koda viieliikmelises koosseisus)
26. veebruaril 2026 (
*1
)
Tühistamishagi – Avalik teenistus – EIP töötajad – Kaebuse esitamise tähtaeg – EIP personalieeskirjade artikkel 41a – Tähtaja arvestamine – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑267/24,
Christofer Edge, elukoht Ateena (Kreeka), esindaja: advokaat G. Karampoulia,
hageja,
versus
Euroopa Investeerimispank (EIP), esindajad: K. Carr ja A. Geppert‑Luciani, keda abistas advokaat A. Makri,
kostja,
ÜLDKOHUS (neljas koda viieliikmelises koosseisus),
koosseisus: president S. Papasavvas, kohtunikud G. De Baere, J. Svenningsen, R. Meyer (ettekandja) ja D. Jočienė,
kohtusekretär: V. Di Bucci,
arvestades menetluse kirjalikku osa, eeskätt:
–
EIP esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mis saabus eraldi dokumendiga Üldkohtu kantseleisse 22. aprillil 2025,
–
hageja seisukohti vastuvõetamatuse vastuväite kohta, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 18. juunil 2025,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Hageja Christofer Edge palub ELTL artikli 270 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 50a alusel esitatud hagis esiteks tühistada Euroopa Investeerimispanga (edaspidi „EIP“) 4. ja 13. oktoobri 2023. aasta otsused, millega jäeti rahuldamata hageja taotlused hüvitada tema laste koolituskulud, ning EIP 6. veebruari 2024. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata nende otsuste peale esitatud halduskaebused, ning teiseks mõista EIP‑lt tema kasuks välja 16400 eurot.
Vaidluse taust
2
EIP võttis 22. novembri 2021. aasta tähtajalise lepinguga lepingulise töötajana tööle hageja, kes on kahe lapse isa.
3
Ta esitas taotluse saada õppetoetust, et katta oma vanema tütre koolituskulud 2023/2024. aastal. EIP jättis 4. oktoobri 2023. aasta otsusega taotluse rahuldamata. Hageja esitas 9. oktoobril 2023 selle otsuse peale halduskaebuse.
4
EIP otsustas 13. oktoobril 2023 õppetoetuse, mida hageja tütre eest varem maksti, tagasi nõuda. Hageja esitas 28. novembril 2023 selle otsuse peale halduskaebuse.
5
EIP vaatas 6. veebruari 2024. aasta otsusega hageja kaks halduskaebust koos läbi ja jättis need rahuldamata.
6
Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 17. mail 2024.
Poolte nõuded
7
Hageja palub Üldkohtul sisuliselt:
–
tühistada EIP 4. ja 13. oktoobri 2023. aasta ning 6. veebruari 2024. aasta otsused;
–
mõista EIP‑lt välja tema tütre koolituskulud summas 16400 eurot;
–
mõista kohtukulud välja EIP‑lt.
8
EIP palub oma vastuvõetamatuse vastuväites Üldkohtul:
–
jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
9
Oma seisukohtades vastuvõetamatuse vastuväite kohta palub hageja Üldkohtul:
–
lükata vastuvõetamatuse vastuväide tagasi;
–
mõista kohtukulud välja EIP‑lt, isegi juhul kui Üldkohus nõustub vastuvõetamatuse vastuväitega.
Õiguslik käsitlus
10
Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõigete 1 ja 7 alusel võib Üldkohus lahendada vastuvõetamatuse või pädevuse puudumise küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata, kui kostja seda taotleb. Käesolevas kohtuasjas palus EIP lahendada vastuvõetamatuse küsimus ning kuna Üldkohus leidis, et tal on kohtuasja toimikus olevate dokumentide põhjal piisavalt teavet, otsustas ta küsimuse lahendada ilma menetlust jätkamata.
11
EIP esitab oma vastuvõetamatuse vastuväite põhjendamiseks kaks asja läbivaatamist takistavat asjaolu, leides, et on rikutud:
–
kodukorra artikli 56a lõiget 4;
–
EIP personalieeskirjade artiklit 41a ja kodukorra artikli 58 lõiget 1.
12
Teise asja läbivaatamist takistava asjaolu kohta väidab EIP, et hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, sest see esitati pärast tähtaja möödumist ning seega on rikutud EIP personalieeskirjade artiklit 41a ja kodukorra artikli 58 lõiget 1.
13
Hageja väidab, et tema hagi on vastuvõetav, sest kodukorra artikli 58 lõike 1 punkti a kohaselt ei tule tähtaja arvutamisel arvesse võtta päeva, mil vaidlustatud otsus teatavaks tehti.
14
EIP personalieeskirjade artiklist 41a nähtub, et vaidlused EIP ja selle töötajate vahel lahendab Euroopa Liidu Kohus ning vastav hagi esitatakse kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil tehti teatavaks põhjendatud otsus, millega jäeti kaebus rahuldamata.
15
Tuleb märkida, et kodukorra artiklis 58 sätestatud tähtaegade arvutamise eeskirjad, millele pooled tuginevad, on kohaldatavad üksnes aluslepingutes, Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ja kodukorras endas ette nähtud menetlustähtaegade suhtes (vt analoogia alusel 13. märtsi 1998. aasta kohtumäärus Lonuzzo‑Murgante vs. parlament, T‑247/97, EU:T:1998:55, punkt 35).
16
Kuna EIP personalieeskirjades ei ole täpsustatud, kuidas arvutada nende personalieeskirjade artiklis 41a sätestatud tähtaega, mis on väljendatud kuudes ja mis hakkab kulgema vaidlustatud otsuse teatavakstegemisest, tuleb kohaldada meetodit, mis tagab, et kõik pooled saavad tähtajast täielikult kasu, sõltumata kõne all oleva dokumendi teatavakstegemise kellaajast. Kõnealuses artiklis on ette nähtud, et kui päevades, nädalates, kuudes või aastates väljendatavat ajavahemikku arvestatakse sündmuse toimumise või toimingu sooritamise hetkest, ei loeta seda päeva, mille jooksul sündmus toimub või toiming sooritatakse, kõnealuse ajavahemiku osaks.
17
Selles meetodis väljendub ladina mõttetera dies a quo non computatur in termino (tähtaja alguspäev ei kuulu tähtaja sisse), mis on õigusreeglina sätestatud mitme liikmesriigi õigussüsteemis (vt selle kohta 11. novembri 2004. aasta kohtuotsus Toeters ja Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, punkt 31).
18
Eespool nimetatud meetod vastab Euroopa konventsiooni tähtaegade arvutamise kohta, mis kirjutati Baselis alla 16. mail 1972, artikli 3 lõikes 1 ette nähtud reeglile, mille kohaselt „päevades, nädalates, kuudes või aastates väljendatud tähtajad algavad dies a quo keskööst kuni dies ad quem’i keskööni“.
19
Eespool punktis 16 kirjeldatud meetod vastab ka Euroopa Kohtu ja Üldkohtu kodukorras sätestatud menetlustähtaegade arvutamise reeglile (vt selle kohta 11. novembri 2004. aasta kohtuotsus Toeters ja Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, punkt 35), mis on Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade artikli 91 lõike 5 alusel kohaldatav nende personalieeskirjade artikli 91 alusel esitatud hagidele (vt selle kohta 13. märtsi 1998. aasta kohtumäärus Lonuzzo‑Murgante vs. parlament, T‑247/97, EU:T:1998:55, punktid 33 ja 36).
20
Lõpuks vastab see meetod nõukogu 3. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ, Euratom) nr 1182/71, millega määratakse kindlaks ajavahemike, kuupäevade ja tähtaegade suhtes kohaldatavad eeskirjad (EÜT 1971, L 124, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 51), artikli 3 lõike 1 teises lõigus ette nähtud eeskirjale, mida kohaldatakse Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni õigusaktides sätestatud tähtaegade arvutamise suhtes, kui ei ole sätestatud teisiti (vt selle kohta 11. novembri 2004. aasta kohtuotsus Toeters ja Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, punkt 33).
21
Eespool punktis 16 kirjeldatud meetodist lähtudes hakkab see tähtaeg kulgema teatavaks tegemise päeva keskööl ja lõpeb kolmekuulise perioodi viimase päeva keskööl, sest EIP personalieeskirjade artikli 41a kohaselt tuleb hagi esitada Euroopa Liidu Kohtule kolme kuu jooksul alates teatavaks tegemisest. Seega lõpeb tähtaeg selle päeva lõpus, mis tähtajas märgitud kuul kannab sama numbrit kui kuupäev, millest alates tähtaeg kulgema hakkas, st teatavaks tegemise päeval (vt selle kohta 15. jaanuari 1987. aasta kohtuotsus Misset vs. nõukogu, 152/85, EU:C:1987:10, punkt 8, ning 17. mai 2002. aasta kohtumäärus Saksamaa vs. parlament ja nõukogu, C‑406/01, EU:C:2002:304, punkt 14).
22
Lisaks tuleb märkida, et kodukorra artiklis 60 sätestatud reeglit, mille kohaselt pikendatakse menetlustähtaegu seoses vahemaaga kümne päeva võrra, kohaldatakse kõigi menetlustähtaegade suhtes, kui kodukorras ei ole sätestatud teisiti. Seega kohaldatakse seda ka EIP ja tema töötajate vaheliste kohtuvaidluste suhtes, mis on toodud lahendamiseks Euroopa Liidu Kohtule EIP personalieeskirjade artikli 41a alusel.
23
Käesoleval juhul on selge, et EIP otsus, millega jäeti halduskaebused rahuldamata, tehti hagejale teatavaks 6. veebruaril 2024. EIP personalieeskirjade artiklis 41a ette nähtud tähtaeg hakkas seega kulgema 6. veebruari keskööl ehk teisisõnu 7. veebruaril 2024 kell 00.00 ja lõppes kolm kuud hiljem, st 6. mai 2024. aasta keskööl. Seda tähtaega pikendati pika vahemaa tõttu kodukorra artiklis 60 ette nähtud kümne päeva võrra. Hageja pidi seega esitama oma hagi enne 16. mai 2024. aasta keskööd.
24
Hageja viitab oma seisukohtades kodukorra artikli 58 lõike 1 punkti a ja artikli 58 lõike 1 punkti b kohaldamisele nende koostoimes, mis tähendaks seda, et tähtaeg oleks möödunud 17. mail 2024. Hageja selline arvutus – sõltumata asjaolust, et ta tugineb kodukorra artiklile 58, mis ei ole käesolevas kohtuasjas kohaldatav – tähendaks talle kolme kuu ja ühe päeva pikkuse tähtaja määramist, mis ei ole kooskõlas EIP personalieeskirjade artikli 41a sõnastusega.
25
Eeltoodud arutluskäigust tuleneb, et 17. mail 2024 esitatud hagiavaldus esitati hilinenult ja hagi tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, ilma et oleks vaja teha otsust esimese asja läbivaatamist takistava asjaolu kohta.
Kohtukulud
26
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
27
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud ja EIP on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb kohtukulud välja mõista hagejalt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda viieliikmelises koosseisus)
määrab:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata.
2.
Mõista Christofer Edge’ilt lisaks tema enda kuludele välja ka Euroopa Investeerimispanga (EIP) kulud.
Luxembourg, 26. veebruar 2026
Kohtusekretär
V. Di Bucci
President
S. Papasavvas
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.