62023CJ0300
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
12. detsember 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 93/13/EMÜ – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Hüpoteeklaenuleping – Lepingutingimus, mis näeb ette muutuva intressimäära – Baasindeks, mis põhineb hoiupankade antavate hüpoteeklaenude krediidi kulukuse aastamääral – Ametlik indeks, mis on kindlaks määratud avaldatud haldusaktiga – Selle akti preambulis sisalduvad juhised – Läbipaistvuse nõudega seotud kontroll – Ebaõiglase laadi hindamine – Tõhususe põhimõte
Kohtuasjas C‑300/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastiáni (San Sebastiani esimese astme kohus nr 8, Hispaania) 27. aprilli 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. mail 2023, menetluses
NB
versus
Kutxabank,
menetluses osales:
Ministerio Fiscal,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: kaheksanda koja president S. Rodin üheksanda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud J. Passer ja O. Spineanu-Matei (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
NB, esindajad: abogados J. M. Erausquin Vázquez ja M. Ortiz Pérez,
–
Kutxabank SA, esindajad: abogado I. Ortega Ochoa ja procurador S. Tamés Alonso,
–
Hispaania valitsus, esindajad: A. Gavela Llopis ja A. Pérez-Zurita Gutiérrez,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Baquero Cruz, P. Kienapfel ja N. Ruiz García,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada esiteks nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 93, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 3 lõiget 1, artiklit 5, artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1; teiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT 2005, L 149, lk 22), artiklit 7, ja kolmandaks tõhususe põhimõtet.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt NB ning teiselt poolt Kutxabank SA vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas hüpoteeklaenu intressimäära perioodilise läbivaatamise tingimus on kehtiv.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 93/13
3
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõige 1 sätestab:
„Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.“
4
Direktiivi artiklis 4 on ette nähtud:
„1.   Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, võetakse lepingutingimuse hindamisel arvesse lepingu sõlmimise objektiks oleva kauba või teenuse laad ning viidatakse lepingu sõlmimisel kõigile sellega kaasnevatele asjaoludele ning kõigile teistele kõnealuse või muu lepingu tingimustele, millest see sõltub.
2.   Tingimuste õiglase või ebaõiglase iseloomu hindamine ei ole seotud lepingu põhiobjekti mõiste ega hinna ja tasu piisavusega võrreldes vastutehinguna pakutavate teenuste või kaubaga, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles.“
5
Direktiivi artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Lepingutes, mille kõik või teatavad tarbijale pakutavad tingimused esitatakse kirjalikult, peavad kõnealused tingimused olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles. Kui tingimuse tähenduse suhtes on kahtlusi, tuleb kohaldada tarbijale kõige soodsamat tõlgendust. Seda tõlgendamiseeskirja ei kohaldata artikli 7 lõikega 2 ettenähtud menetluste puhul.“
6
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on […] tarbijaga sõlminud, ei ole [siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel] tarbijale siduvad ning [et leping jääb muus osas pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma ebaõiglaste tingimusteta].“ [täpsustatud sõnastus]
7
Direktiivi artikli 7 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.“
8
Direktiivi artikkel 8 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võivad käesoleva direktiivi reguleerimisalas vastu võtta või säilitada asutamislepingule vastavad rangemad sätted, et tagada tarbijate kaitstuse kõrgem tase.“
Direktiiv 2005/29
9
Vastavalt direktiivi 2005/29 artiklile 19 pidid liikmesriigid võtma selle direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid vastu ja avaldama need hiljemalt 12. juunil 2007, samuti edastama kõnealuste meetmete teksti viivitamata Euroopa Komisjonile. Need sätted pidid olema kohaldatavad hiljemalt 12. detsembril 2007.
Hispaania õigus
Seadus 7/1998
10
Direktiiv 93/13 võeti Hispaania õigusse üle 13. aprilli 1998. aasta seadusega 7/1998 lepingute tüüptingimuste kohta (Ley 7/1998, sobre condiciones generales de la contratación) (BOE nr 89, 14.4.1998, lk 12304).
11
Selle seaduse artikli 5 lõige 5, mida on muudetud 15. märtsi 2019. aasta seadusega 5/2019 kinnisvaralaenulepingute kohta (Ley 5/2019, de regulación de los contratos de crédito inmobiliario; BOE nr 65, 16.3.2019), näeb ette, et lepingutesse tarbijate kahjuks läbipaistmatult lisatud tingimused on algusest peale tühised.
Tarbijate ja kasutajate kaitse üldseadus
12
Kuninga 16. novembri 2007. aasta seadusandliku dekreediga 1/2007, millega kiidetakse heaks tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse ja teiste täiendavate seaduste konsolideeritud versioon (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias, BOE nr 287, 30.11.2007, lk 49181), kuulutati välja selle seaduse konsolideeritud versioon, mida muudeti seadusega 5/2019 (edaspidi „tarbijate ja kasutajate kaitse üldseadus“).
13
Tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse artiklis 8 on sätestatud:
„Tarbijate ja kasutajate peamised õigused on:
[…]
b)
nende õiguspäraste majandus- ja sotsiaalhuvide kaitse, eeskätt ebaausate kaubandustavade ja lepingutesse ebaõiglaste tingimuste lisamise vastu;
[…]
d)
saada õiget teavet eri kaupade või teenuste kohta, samuti juhiseid ja teavet, et hõlbustada nende õiget kasutamist, tarbimist või neist asjakohaselt kasu saamist.
[…]“.
14
Üldseaduse artikli 60 „Lepingueelne teavitamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Enne kui leping või vastav pakkumus muutub tarbijale või kasutajale siduvaks, peab ettevõtja andma talle selgelt ja arusaadavalt asjakohast, tõest ja piisavat teavet lepingu põhitunnuste, eriti selle juriidiliste ja majanduslike tingimuste kohta, välja arvatud juhul, kui see on konteksti arvestades ilmselge.“
15
Üldseaduse artikli 80 „Nõuded tingimustele, milles ei ole eraldi kokku lepitud“ lõikes 1 on sätestatud:
„Tarbijate ja kasutajatega sõlmitud lepingutes, kus kasutatakse eraldi kokku leppimata tingimusi, sealhulgas lepingutes, mille sõlminud riigiasutused ja nendest sõltuvad üksused ja ettevõtted, peavad need tingimused vastama järgmistele nõuetele:
a)
selge, täpne ja lihtne sõnastus, mida on võimalik vahetult mõista, ilma viideteta tekstidele või dokumentidele, mida ei esitata enne lepingu sõlmimist või selle ajal ja mis peavad igal juhul olema lepingudokumendis sõnaselgelt nimetatud;
[…]
c)
poolte heausksus ja õiglane tasakaal nende õiguste ja kohustuste vahel, mis igal juhul välistab ebaõiglaste lepingutingimuste kasutamise.“
16
Tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse artikli 82 „Ebaõiglaste tingimuste mõiste“ lõikes 1 on sätestatud:
„Ebaõiglasteks tingimusteks loetakse kõik lepingutingimused, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, ja kõik tavad, millega ei ole sõnaselgelt nõustutud, mis on vastuolus heausksuse tingimusega ja põhjustavad lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat ja kasutajat.“
17
Üldseaduse artiklis 83 „Ebaõiglaste tingimuste tühisus ja lepingu kehtivuse jätkumine“ on sätestatud:
„Ebaõiglased tingimused on algusest peale tühised ja loetakse, et neid ei ole lepingus sisaldunud. Selleks tuvastab kohus pärast poolte ärakuulamist lepingus sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tühisuse; leping jääb aga kokku lepitud tingimustel pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma tühiseks tunnistatud tingimusteta.
Lepingutesse läbipaistmatult lisatud tingimused, mis kahjustavad tarbijat, on algusest peale tühised.“
Tsiviilseadustik
18
Tsiviilseadustiku (Código Civil) artiklis 1303 on sätestatud:
„Kohustuse tühisuse tuvastamise korral peavad lepingupooled vastastikku tagastama lepingu esemeks olevad asjad koos viljadega ja hinna koos intressiga, kui järgmistes artiklites ei ole sätestatud teisiti.“
19
Kõnealuse seadustiku artikli 1306 punktis 2 on sätestatud:
„Kui õigusvastases aluses seisnev asjaolu ei kujuta endast kuritegu ega väärtegu, on kohaldatavad järgmised eeskirjad:
[…]
2)
juhul kui süü lasub ainult ühel lepingupooltest, ei saa see pool nõuda lepingu alusel üleantu tagastamist ega võetud kohustuse täitmist. Teine lepingupool, kellel ei lasu süüd õigusvastase aluse eest, võib nõuda üleantu tagastamist, kuid ta ei ole kohustatud võetud kohustust täitma.“
Ringkirjad 8/1990 ja 5/1994
20
Banco de España (Hispaania keskpank) võttis 7. septembril 1990 vastu krediidiasutustele suunatud ringkirja 8/1990 tehingute läbipaistvuse ja klientide kaitse kohta (circular 8/1990, a entidades de crédito, sobre transparencia de las operaciones y protección de la clientela) (BOE nr 226, 20.9.1990, lk 27498).
21
Ringkirja 8/1990 muudeti muu hulgas krediidiasutustele suunatud 22. juuli 1994. aasta ringkirjaga 5/1994 (circular 5/1994, a entidades de crédito) (BOE nr 184, 3.8.1994, lk 25109), lisades VIII lisa. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastián (San Sebastiani esimese astme kohus nr 8, Hispaania), täpsustab selle kohta, et ringkirja 8/1990, mida muudeti ringkirjaga 5/1994 (edaspidi „muudetud ringkiri 8/1990“), ei ole konsolideeritud kujul ametlikus väljaandes Boletín Oficial del Estado avaldatud.
22
Muudetud ringkirjaga 8/1990 kehtestati hüpoteeklaenudele teatud ametlikud baasindeksid. Nende hulgas oli erinevaid keskmisi määrasid vähemalt kolmeaastaste hüpoteeklaenude puhul, mis olid mõeldud turuhinnaga eluaseme omandamiseks (edaspidi „hüpoteeklaenude baasindeks“), sealhulgas hoiupankade antud laenude baasindeks (edaspidi „hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks“).
23
Hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks määratleti muudetud ringkirja 8/1990 VIII lisas järgmiselt:
„[…] turuhinnaga eluaseme omandamiseks antavate vähemalt kolmeaastase tähtajaga hüpoteeklaenude – mida on kõik hoiupangad andnud või uuendanud baasindeksi andmise kuul – tehingute põhisummade kohta kaalutud keskmiste intressimäärade aritmeetiline keskmine. Kõnealused kaalutud keskmised intressimäärad on samaväärsed aastased intressimäärad, mida deklareerivad Hispaania Keskpangale kõnealuste tähtaegade puhul kõik hoiupangad […]“.
24
Eelotsusetaotlusest nähtub, et seda määratlust täiendab märge, et „kaalutud keskmine intressimäär“ on krediidi kulukuse aastamäär, mille kõik hoiupangad on asjaomaste tehingute puhul Hispaania keskpangale deklareerinud.
25
Eelotsusetaotlusest nähtub samuti, et ringkiri 5/1994 sisaldas hoiatust adressaatideks olevatele krediidiasutustele selle kohta, et hüpoteeklaenude baasindeksi otse ja lihtsa kasutamise tagajärjel hüpoteegitehingu krediidi kulukuse aastamäär asetatakse turul kehtivast määrast kõrgemale; kusjuures seda olukorda saaks vältida, kohaldades sobivat negatiivset marginaali, mille väärtus varieerub sõltuvalt selle tehingu teenustasudest ja maksete sagedusest.
Seadus 14/2013
26
27. septembri 2013. aasta seadus 14/2013 ettevõtjate ja nende rahvusvahelistumise toetamise kohta (Ley 14/2013, de apoyo a los emprendedores y su internacionalización, BOE nr 233, 28.9.2013, lk 78787) sisaldab viieteistkümnendat lisasätet, mis näeb ette, et alates 1. novembrist 2013 kaotatakse muu hulgas hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks.
27
Selle lisasätte lõigetes 2–4 on sätestatud:
„2. Viited eelmises lõikes nimetatud baasintressidele asendatakse alates kohaldatavate määrade järgmisest läbivaatamisest lepingus ette nähtud asendava määra või baasindeksiga.
3. Lepingus ette nähtud intressimäära või baasindeksi puudumisel või juhul, kui see on üks indeks või määr, mille kaotamine on ette nähtud, asendatakse kõnealune intressimäär või baasindeks ametliku intressimääraga, mida nimetatakse [krediidiasutuste hüpoteeklaenude baasindeksiks], kohaldades asendamisele kuuluva intressimäära ja eespool nimetatud intressimäära vaheliste erinevuste aritmeetilisele keskmisele marginaali, mis on arvutatud andmete põhjal, mis on saadavad lepingu sõlmimise kuupäeva ja intressimäära asendamise tegeliku kuupäeva vahelisel ajal.
[…]
4. Pooltele ei ole ette nähtud ühtegi õiguskaitsevahendit, et nõuda käesoleva sätte kohaldamise eest laenu või krediidi muutmist, ühepoolset muutmist või lõpetamist.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
28
NB sõlmis 11. septembril 2006 Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Gipuzkoa y San Sebastiániga, nüüd Kutxabank, hüpoteeklaenulepingu (edaspidi „põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping“), mille kestus oli 35 aastat.
29
Vastavalt selle lepingu artiklile 3 bis (edaspidi „vaidlusalune lepingutingimus“) on intressimäär muutuv, kusjuures uus intressimäär tuleb hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksit arvestades perioodiliselt kindlaks määrata.
30
Vaidlusaluses lepingutingimuses on täpsustatud, et see indeks vastab turuhinnaga eluaseme omandamiseks hoiupankade antud vähemalt kolmeaastase tähtajaga hüpoteeklaenude tehingute põhisummade kohta kaalutud keskmiste intressimäärade aritmeetilisele keskmisele, ilma mingi kohanduseta, ja et aluseks võetakse viimane Hispaania keskpanga avaldatud indeks, mis avaldati igale intressimäära läbivaatamiseks ette nähtud kuupäevale eelneval kuul ning teise võimalusena võetakse aluseks viimane indeks, mille Hispaania keskpank avaldas enne eelnimetatud kuud.
31
Eelotsusetaotlusest nähtub, et vaidlusaluses lepingutingimuses ei ole mainitud hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määratluse lõpposa, mis on toodud muudetud ringkirja 8/1990 VIII lisas ja mis täpsustab, et need „kaalutud keskmised intressimäärad“ on krediidi kulukuse aastamäärad, mille kõik hoiupangad deklareerisid Hispaania keskpangale asjaomaste tehingute kohta.
32
NB esitas 4. märtsil 2022 eelotsusetaotluse esitanud kohtule hagi, milles ta palus eelkõige tuvastada vaidlusaluse lepingutingimuse ebaõiglane laad.
33
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et hüpoteeklaenude baasindeks määratakse kindlaks sarnaste tehingute suhtes kohaldatavate krediidi kulukuse aastamäärade keskmise alusel. Järelikult tooks konkreetse lepingu intressimäära kohandamine hüpoteeklaenude baasindeksi alusel kaasa selle intressimäära suurendamise, mis hõlmab seda, mida laenuvõtjad, kes on seotud kõigi lepingutega, mis olid selle hüpoteeklaenude baasindeksi kehtestamise aluseks, maksid lisaks nominaalsele intressimäärale ka kõigi kulude ja võimalike teenustasude alusel, samas kui selle lepingu alusel, mille intressimäära sel viisil indekseeritakse, lisanduvad peale marginaali ka sarnased kulud, ning teenustasu on juba makstud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et teatud asjaolud, mida hüpoteeklaenude baasindeksi kindlaksmääramise aluseks olnud krediidi kulukuse aastamäärades arvesse võeti, tulenesid lepingutingimustest, mille ebaõiglane laad on vahepealsel ajal tuvastatud või mille kohta on hoiatus tehtud.
34
Analüüsides esimesena vaidlusalust tingimust läbipaistvusnõude seisukohast, tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas see nõue on täidetud, sest see lepingutingimus ei võimalda tarbijal täpselt teada, millised on selle majanduslikud tagajärjed 35aastase lepingu puhul.
35
Kõigepealt kahtleb ta, kas keskmine tarbija saab ise aru mõistete „intressimäär“, „baasindeks“ või „krediidi kulukuse aastamäär“ erinevusest ja järelikult ka sellest, kuidas toimib krediidi kulukuse aastamäära alusel kindlaks määratud baasindeksi arvutamise meetod.
36
Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaidlusalune lepingutingimus sisaldab hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määratlust, mis ei hõlma selle määratluse seda osa, mis puudutab asjaolu, et see indeks põhineb krediidi kulukuse aastamääradel. Ta järeldab sellest, et keskmisel tarbijal, kes ei ole teadlik Hispaania keskpanga poolt krediidiasutustele adresseeritud ringkirjadest ja keda tema lepingupartner ei ole teavitanud asjaolust, et hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks vastab krediidi kulukuse aastamäärale, ega ringkirjas 5/1994 sisalduvatest täpsustustest, mis käsitlevad hüpoteeklaenude baasindeksi taset võrreldes turuintressimääraga, ei ole mingit põhjust nõuda selle kohta lepingueelses etapis teavet, sest ta arvab, et talle esitatud lepinguettepanek on huvipakkuv, kuna selles on ette nähtud madalam marginaal kui see, mis on tavaliselt ette nähtud lepingutes, mille intressimääraks on kehtestatud Euribori (Euro Inter Bank Offered Rate) baasindeks.
37
Need kaalutlused on esitatud esimese kuni kolmanda ja viienda küsimuse põhjendamiseks.
38
Seejärel viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) praktikale, millest tuleneb, et hüpoteeklaenude baasindeksi sisu ja arvutamise läbipaistvuse nõue on tingimata täidetud ringkirja 8/1990 avaldamise tõttu Boletín Oficial del Estados ja nende indeksite arvutamise meetodi tõttu, mistõttu krediidiasutus, kes võtab sellise indeksi lepingutingimuste hulka, ei ole kohustatud laenulepingusse lisama selle indeksi täielikku määratlust. See kohtupraktika põhineb üksnes 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138) punktidel 53 ja 56, mitte aga selle kohtuotsuse punktidel 51, 52, 54 ja 55.
39
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et selle kohtuotsuse punktid 53 ja 56 põhinevad andmetel, mis ei vasta täielikult tegelikkusele. Ühelt poolt ei sisalda ringkiri 8/1990, millel nimetatud kohtuotsus põhineb, ühtegi viidet hüpoteeklaenude baasindeksile, kuna need kehtestati ringkirjaga 5/1994. Teiselt poolt ei võimalda viimati nimetatud ringkirjaga tutvumine igal juhul teada hüpoteeklaenude baasindeksi arvutusmeetodit, kuna seda ei ole seal esitatud, mistõttu tarbija peaks tutvumiseks kättesaadavatest andmetest järeldama, et hüpoteeklaenude baasindeks kujutab endast krediidi kulukuse aastamäärasid, mis juba sisaldavad marginaali, teenustasusid ja kulusid.
40
Need kaalutlused on esitatud neljanda ja kuuenda kuni kaheksanda küsimuse põhjendamiseks.
41
Lisaks kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) eespool viidatud kohtupraktika, kuivõrd sellest nähtub, et krediidiasutused on tingimusteta vabastatud kohustusest lisada hüpoteeklaenulepingutesse hüpoteeklaenude baasindeksi täielik määratlus, mida kasutatakse intressimäära perioodiliseks kohandamiseks, ja teavitada tarbijaid selle indeksi varasemast arengust, kui see on avaldatud ametlikult, on kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, arvestades 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138) punkti 54, ja 17. novembri 2021. aasta kohtumääruse Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943) punkti 34.
42
Need kaalutlused on esitatud üheksanda ja kümnenda küsimuse põhjendamiseks.
43
Lõpuks viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus ka direktiivile 2005/29, mis tema arvates oli põhikohtuasjas kõne all oleva laenulepingu sõlmimise ajal kohaldatav. Ta leiab, et oluliste elementide puudumine selles lepingus sisalduva hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määratluses võib olla samaväärne olulise teabe esitamata jätmisega selle direktiivi artikli 7 tähenduses ja seega kujutada endast eksitavat tegevust. Kui see on nii, siis küsib ta, kas selline järeldus välistab igasuguse heausksuse direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
44
Need kaalutlused on esitatud üheteistkümnenda ja kaheteistkümnenda küsimuse põhjendamiseks.
45
Teisena peab eelotsusetaotluse esitanud kohus silmas olukorda, kus vaidlusalust lepingutingimust tuleb pidada läbipaistvuse nõudele mittevastavaks. Sellises olukorras leiab ta, et ta peaks analüüsima selle tingimuse võimalikku ebaõiglast laadi, mida ta palub Euroopa Kohtul kinnitada, kuna selle kohtu varasemad otsused käsitlesid üksnes seda nõuet.
46
Sellise olukorra puhul viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks riigisisestele õigusnormidele, mis näevad alates 2019. aastast ette, et lepingutingimused, mis on lisatud läbipaistmatult, kahjustades tarbijaid, on algusest peale tühised. Ta märgib, et Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) ei pea neid norme tagasiulatuvalt kohaldatavaks. Seevastu intressi alammäära tingimuste puhul, mille kohaselt ei saa muutuv intressimäär langeda alla teatud piirmäära, nähtub selle kõrgeima kohtu praktikast, et need tingimused ei ole läbipaistvad ja on seetõttu ebaõiglased, kuna nendes on ette nähtud näiliselt muutuv intressimäär, kuid mis tegelikult varieerub vaid ülespoole. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et seda kohtupraktikat tuleb käesoleval juhul analoogia alusel kohaldada, arvestades eksitavat elementi, mida vaidlusalune lepingutingimus sisaldab, kuna lepingus asuvas hüpoteeklaenude baasindeksi määratluses ei ole märgitud, et see on krediidi kulukuse aastamäär.
47
Need kaalutlused on esitatud kolmeteistkümnenda ja neljateistkümnenda küsimuse põhjenduseks.
48
Teiseks mainib eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktikat, mille kohaselt ei saa ametliku indeksi kasutamine, mida ametiasutused kasutavad subsideeritud eluasemete rahastamiseks, olla vastuolus heausksuse nõudega.
49
Ta märgib siiski ühest küljest, et ametliku indeksi kasutamine on hüpoteeklaenulepingu sõlmimise korral kohustuslik ja et ametiasutused, kes kasutasid hüpoteeklaenude baasindeksit, tegid seda, võttes arvesse Hispaania keskpanga hoiatust, mis sisaldub ringkirja 5/1994 preambulis.
50
Teisest küljest märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ebaõiglase laadi hindamine ei puuduta mitte hüpoteeklaenude baasindeksi kasutamist, vaid laenutingimust, mis nägi selle kasutamise ette laenulepingus. Arvestades 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsuse Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164) punkti 69, on seega asjakohane kindlaks teha, kas laenuandja, käitudes laenusaajaga ausalt ja õiglaselt, võis eeldada, et laenusaaja nõustub, et vaidlusalune tingimus lisatakse põhikohtuasjas kõne all olevasse laenulepingusse pärast seda, kui selles on eraldi kokku lepitud, kui ta oleks saanud aru hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi arvutamise meetodi toimimisest, ja seega võinud täpsete kriteeriumide alusel hinnata selle indeksi kohaldamisest tulenevaid potentsiaalselt märkimisväärseid majanduslikke tagajärgi, kui ta oleks teadnud selle indeksi arengut lepingu sõlmimisele eelnenud kahe aasta jooksul ja teda oleks teavitatud sellest, et ringkiri 5/1994 sisaldas hoiatust kehtestada vajaduse korral negatiivne marginaal, kuigi laenuandja ei tahtnud seda hoiatust arvesse võtta.
51
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et selle hindamise raames tuleks eelkõige võrrelda lepingulise intressimäära arvutamise viisi ja sellest tuleneva määra tegelikku summat tavaliselt kasutatava arvutusvalemi ja seadusjärgse intressimääraga ning ka intressimääraga, mida turul kasutati põhikohtuasjas arutusel oleva lepingu sõlmimise kuupäeval sarnaste laenude puhul, arvestades 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuse Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60) punkti 67 teist taanet.
52
Need kaalutlused on esitatud viieteistkümnenda kuni kaheksateistkümnenda küsimuse põhjendamiseks.
53
Kolmanda ja viimasena leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus olukorras, kui tuvastatakse, et vaidlusalune tingimus on ebaõiglane ja põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping ei saa põhimõtteliselt ilma selle tingimuseta kehtida, et ta peaks võimaldama tarbijal valida lepingu tühistamise või säilitamise vahel, asendades vaidlusaluse tingimuse viitega mõnele seaduses dispositiivselt sätestatud indeksile, arvestades eelkõige 17. novembri 2021. aasta kohtumääruse Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943) punkti 52.
54
Esiteks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus juhuks, kui tarbija otsustab lepingu kehtima jätta, et tema tuvastatud dispositiivse õigusnormiga, mille eesmärk on tagada lepingute järjepidevus pärast hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi ja pankade hüpoteeklaenude baasindeksi kohtuvälist kaotamist, püütakse tema arvates säilitada tasakaalu poolte soorituste vahel, samas kui vaidlusaluse lepingutingimuse ebaõiglaseks tunnistamine tähendaks, et see tekitab tasakaalustamatuse, mida tuleb kõrvaldada. Neil asjaoludel on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et poolte soorituste vahelise tasakaalu taastamine viiks selleni, et vaidlusaluses lepingutingimuses nimetatud baasindeksile kohaldataks negatiivset marginaali vastavalt sellele, mida Hispaania Keskpank soovitas ringkirja 5/1994 preambulis.
55
Teiseks, juhul kui tarbija otsustab lepingu tühistada, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tsiviilseadustiku artikli 1303 kohaldamine, mis tähendab, et pooled tagastavad sooritused koos intressidega, soodustaks finantsasutust, samas kui oletuslikult on ta vastutav selle lepingu tühistamise eest. Nimelt oleks selle artikli kohaldamisel finantsasutusel õigus saada seadusjärgseid intresse, mis on lepingus sätestatud intressidest kõrgemad ja mida kohaldatakse kogu laenatud summale alates lepingu sõlmimise päevast. Nii ei oleks see ilmselt juhul, kui tuleks tugineda selle seadustiku artikli 1306 punktile 2, mis näib olevat võimalik, kui asutakse seisukohale, et põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping tuleb tühistada selle „õigusvastase aluse“ tõttu viimati nimetatud sätte tähenduses ja et see õigusvastane alus on omistatav üksnes sellele finantsasutusele, kuna tegemist on tüüplepinguga, mis laenuvõtjale peale sunniti.
56
Need kaalutlused on esitatud üheksateistkümnenda kuni kahekümne teise küsimuse põhjendamiseks.
57
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de Primera Instancia no 8 de Donostia – San Sebastian (San Sebastiani esimese astme kohus nr 8) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas arvestades, et Hispaania keskpank (Banco de España) on […] ringkirjas 5/1994, millega lisati Hispaania hüpoteeklaenude turule hüpoteeklaenude baasindeksi määrad, samuti hoiatanud, et nende lihtne otsekasutus tähendab seda, et tehingu krediidi kulukuse aastamäär seatakse turul rakendatavast krediidi kulukuse aastamäärast kõrgemale tasemele ja et selle vältimiseks tuleb rakendada asjakohast negatiivset marginaali, saab selle hoiatuse eiramist ja sellise negatiivse marginaali rakendamata jätmist käsitada ühe sellise tasakaalustamatuse tekitamise viisina, mis on vastuolus direktiivi [93/13] artikli 3 lõikes 1 osutatud heausksuse tingimusega?
2.
Kas asjaolu, et finantsasutused kohaldavad hüpoteeklaenude baasindeksile negatiivseid marginaale, vähenduskoefitsiente või protsente, nagu on hoiatanud Hispaania keskpank, ainult juhtudel, kui hüpoteeklaen on mõeldud subsideeritud eluaseme omandamiseks ja mille puhul teostavad järelevalvet riigiasutused, ning vastupidi, ei kohalda hüpoteeklaenude baasindeksile nimetatud negatiivseid marginaale, vähenduskoefitsiente või protsente, kui võetud hüpoteeklaen on mõeldud turuhinnaga eluaseme omandamiseks ja mille puhul ei teosta järelevalvet riigiasutused, võib käsitada ühe […] tasakaalustamatuse tekitamise viisina, mis on vastuolus direktiivi [93/13] artikli 3 lõikes 1 osutatud heausksuse tingimusega?
3.
Kas juhul, kui ebaõiglaseks on tunnistatud elemendid, millega lisati hüpoteeklaenu tehingu krediidi kulukuse aastamäärad, mida kasutati hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi kuust kuusse kindlaksmääramiseks, näiteks vormistamistasu või teatud kulud, mille oleks pidanud kandma müüja või teenuste osutaja, on direktiivi [93/13] artikli 6 lõikega 1 vastuolus see, kui jäetakse kehtima lepingu tingimus, millega lisatakse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määr, mis on määratud kuust kuusse kindlaks andmete põhjal, mis on saadud ebaõiglaseks tunnistatud tingimuste kohaldamisel?
4.
Kas [3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)] punktidega 51, 52, 54 ja 55 on vastuolus selline riigisisene kohtupraktika nagu Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) praktika, mille kohaselt leiab liikmesriigi kohus, et nimetatud punktides nõutud kontrolli ei ole vaja teha ja tingimuse, millega lisatakse tarbija ja müüja või teenuste osutaja allkirjastatud hüpoteeklaenulepingusse hüpoteeklaenude baasindeks, puhul loetakse läbipaistvuse tingimus kõigil juhtudel täidetuks asjaoluga, et nimetatud hüpoteeklaenude intressimäär on avaldatud […] ringkirjas 5/1994, mis avaldati […] [Boletín Oficial del Estados (BOE nr 184, 3.8.1994)], kusjuures need andmed ei ole tarbijale teada?
5.
Kas läbipaistvuse nõude täitmiseks tingimuse puhul, mis on lisatud muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingusse, milles seotakse laenuintress mingi ametliku indeksiga, näiteks hüpoteeklaenude baasindeksiga, ning mis ei kajasta oma arvutusviisi tõttu ainult laenuintressi, mille puhul tuleb selle teiste indeksitega võrdlemiseks kasutada keerulise arvutuskäiguga marginaali ja mis toob tarbija jaoks kaasa võimaliku riski, et ta peab panga teenustasusid osaliselt kahekordselt maksma, tuleb direktiivi [93/13] artiklit 5 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus õigusnorm või kohtupraktika, millega lubatakse müüjal või teenuste osutajal jätta lepingusse lisamata või tarbijale piisavalt kaua enne lepingu sõlmimist sõnaselgelt esitamata järgmine teave:
a)
et baasintressimäär ei kajasta mitte ainult laenuintressi, vaid ka teenustasusid;
b)
millist konkreetset tõusu see tähendab;
c)
kas ta rakendab baasintressimäärale omalt poolt negatiivset marginaali, et seda tõusu kompenseerida.
Selle eesmärk on lihtsustada seda, et tarbija saab tegelikult võrrelda erinevaid võimalikke baasintressimäärasid ning et tal oleks võimalik teada, kas lepingus, mille ta sõlmib, võtab ta enda kanda teenustasude osalise kahekordse maksmise ja millises summas ta seda teeb ning kas tal on võimalik vajaduse korral neid tasusid vaidlustada.
6.
Kas [kohtuasjas C‑125/18 esitatud] Euroopa Komisjoni seisukoha punktiga 57, kohtujurist [Szpunari ettepaneku kohtuasjas Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)] punktidega 2 ja 125 ning [3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)] punktidega 51, 52, 54 ja 55 on vastuolus selline riigisisene kohtupraktika nagu Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kujundatud kohtupraktika, mille kohaselt lepingu sõlminud müüja või teenuste osutaja on vabastatud igasugusest vastutusest seoses tarbija teavitamisega hüpoteeklaenude baasindeksi määra arvutusmeetodi toimimise ja sellest tulenevate majanduslike tagajärgede kohta, kandes selle vastutuse üle tarbijale, kes peab olematute finantsteadmistega otsima ise teavet, leidma üles ja saama aru [Boletín Oficial del Estados] avaldatud määratlusest, milles ei käsitleta selgelt marginaalide lisamist ega [selle] indeksiga kaasnevaid kulusid, mille ta peab samuti ise tuletama teadmise põhjal, et sellist […] [baasindeksit] määratakse kindlaks igakuiselt võrdlustehingute krediidi kulukuse aastamäärade keskmise põhjal?
7.
Kas [3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)] punktide 53 ja 56 tõlgendus, mille kohaselt võimaldab lihtsalt hüpoteeklaenude baasindeksi määratluse avaldamine [Boletín Oficial del Estados] lepingut sõlmival tarbijal saada teada, et [see] indeks sisaldab [krediidi]asutuste kasutatud marginaale ja kulusid, on kooskõlas Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikaga, mille kohaselt on tarbija teabe vallas müüja või teenuste osutaja suhtes nõrgemas olukorras, ning kohtujurist [Szpunari ettepaneku kohtuasjas Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)] teise järeldusega, mille kohaselt ei suuda keskmine tarbija aru saada teatud mõistetest, näiteks „intressimäär“, „baasindeks“ või „krediidi kulukuse aastamäär“, ja eriti kõnealuste mõistete vahelistest erinevustest ning et see pole nii mitte ainult muutuvate intressimäärade, vaid ka kõnealuste intressimäärade aluseks olevate hüpoteeklaenude ametlike baasindeksite ja krediidi kulukuse aastamäärade puhul?
8.
Kas Euroopa Liidu Kohtu väljakujunenud kohtupraktikaga, mille kohaselt on tarbija teabe vallas müüja või teenuseosutaja suhtes nõrgemas olukorras, ja kohtujurist [Szpunari ettepaneku kohtuasjas Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2019:695)] teise järeldusega on vastuolus Euroopa Kohtu [3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138)] punktide 53 ja 56 tõlgendus, mille kohaselt võib tarbija teada [Boletín Oficial del Estados] avaldatud määratluse põhjal, et hüpoteeklaenude baasindeksi määr sisaldab [krediidiasutuste kehtestatud] marginaale ja kulusid, kui selleks on vaja, et nimetatud tarbija teaks, mis on ja mida tähendab krediidi kulukuse aastamäär, et tal oleks võimalik järeldada, et kui hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks määratakse kindlaks krediidi kulukuse määrade lihtkeskmise põhjal, sisaldab see kahtlemata üksuste kasutatavaid teenustasusid, marginaale ja kulusid?
9.
Kas juhul, kui müüja või teenuste osutaja on vastavalt [17. novembri 2021. aasta kohtumäärusele Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943)] vabastatud kohustusest lisada lepingusse muutuva intressimäära arvutamiseks kasutatava baasindeksi täielik määratlus ja esitada teabeleht kõnealuse indeksi varasema muutumise kohta, on see vabastus absoluutne ja tingimusteta või vastupidi, kas see eeldab, et tarbijal on võimalik juba müüja või teenuste osutaja esitatud kinnitatud teabe abil saada aru, kuidas toimib [selle] indeksi arvutamismeetod, et ta saaks hinnata täpsete ja arusaadavate kriteeriumide järgi, millised on märkimisväärseks osutuda võivad tagajärjed tema majanduslikule olukorrale?
10.
Kas nimetatud vabastus laieneb samuti juhtumitele, kui muutuva intressimäära arvutamise aluseks oleva baasindeksi täieliku määratluse lepingusse lisamine ja teabelehe esitamine indeksi varasema muutumise kohta on kohustuslik tulenevalt lepingu sõlmimise hetkel kehtinud asjaomasest liikmesriigi õigusnormist?
11.
Kas juhul, kui kohaldatav on direktiiv [2005/29], mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul, võib seda, et müüja või teenuste osutaja jätab esitamata niivõrd asjasse puutuva teabe nagu hüpoteeklaenude baasindeksi määrade arvutusmeetodi eriomane toimimine, nende kindlaksmääramine võrdlustehingute krediidi kulukuse aastamäärade põhjal (mille tõttu lisatakse nominaalsummasse nimetatud tehingute marginaalid, teenustasud ja keskmised kulud) ning asjaolud, et [baasindeks] on loomisest alates olnud Euriborist kõrgem ja Hispaania keskpank on hoiatanud finantsasutusi, et rakendada tuleb negatiivset marginaali vältimaks olukorda, kus tehingu krediidi kulukuse aastamäär seatakse turul rakendatavast krediidi kulukuse määrast kõrgemale tasemele, käsitada sama direktiivi artiklit 7 arvestades eksitava tavana?
12.
Kas juhul, kui riigisisene kohus on jõudnud järeldusele, et müüja või teenuste osutaja kaubandustava oli direktiivi [2005/29] tähenduses eksitav, tuleb automaatselt mõista seda nii, et tema käitumine tekitab olulise tasakaalustamatuse, mis on vastuolus direktiivi [93/13] artikli 3 lõikes 1 osutatud heausksuse tingimusega, või vastupidi, et sellega on kooskõlas asjaolu, et müüja või teenuste osutaja käitub direktiivi [2005/29] tähenduses eksitavalt, ehkki ta tegutseb direktiivi [93/13] tähenduses heauskselt?
13.
Kas tõhususe põhimõttega on vastuolus selline liikmesriigi kohtupraktika nagu Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktika, mille kohaselt juhul, kui on tunnistatud läbipaistmatuks tingimus, millega lisatakse müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelisse lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks, ei tule kohaldada tagasiulatuvalt [tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse] artiklit 83 ja […] [seaduse 7/1998 [(seadusega 5/2019 tehtud muudatuste järel)] artikli 5 lõike 5 sätteid, mistõttu esineb ühe ja sama ebaõiglase tingimuse puhul kaks kaitsetaset: üks tarbijatele, kes sõlmisid lepingu enne nimetatud muudatust ja teine tarbijatele, kes sõlmisid lepingu pärast nimetatud muudatust?
14.
Kas tõhususe põhimõttega on vastuolus selline liikmesriigi kohtupraktika nagu Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktika, mille kohaselt tähendab lepingu hinda käsitleva tingimuse läbipaistvuse puudumine, nagu alammäära tingimuse puhul, et see on ebaõiglane, kuna see sisaldab eksitavat elementi, samas kui selle tingimuse läbipaistvuse puudumine, millega lisatakse lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määr, mis mõjutab ka lepingu hinda, ei tähenda, et see oleks ebaõiglane?
15.
Kas [14. märtsi 2013. aasta kohtuotsuse Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164)] punktiga 69 ja mõistega tasakaalustamatus, mis tuleneb „vastuolust heausksuse tingimusega“, on vastuolus selline kohtupraktika nagu Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kehtestatud kohtupraktika, mille kohaselt on ebaloogiline väita, et müüja või teenuste osutaja ei ole heauskselt käitunud, kui ta on kasutanud […] ametlikku [baasindeksit], mida reguleerib Hispaania keskpank ja mida kasutavad tavaliselt riigiasutused subsideeritud eluasemete kavades, järeldades seega kõigi juhtumite kohta, et müüja või teenuste osutaja on tegutsenud heauskselt ilma, et peaks uurima, kas müüja või teenuste osutaja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võis aru saada, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides?
16.
Kas [14. märtsi 2013. aasta kohtuotsuse Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164)] punkti 69 tuleb sellise vaidluse kontekstis, milles käsitletakse [hüpoteeklaenu]lepingu tasu kindlaks määramiseks lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi lisamist, tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtunik peab uurima, kas müüja või teenuste osutaja võis arvata, et tarbija oleks nõustunud nimetatud tingimuse lisamisega selle üle eraldi läbi rääkides, kui see tarbija mõistis hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määra arvutamise meetodi toimimist; teadis, kuidas on hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks vähemalt kahe lepingu sõlmimisele eelneva aasta jooksul muutunud; ja sai teada sellest, et Hispaania keskpank hoiatas ringkirjas 5/1994, et vajaduse korral tuleb kohaldada negatiivset marginaali – hoiatus, mida müüja või teenuste osutaja ei kavatsenud järgida?
17.
Kas seoses tingimusega, millega lisatakse müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelisse lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks, tuleb [26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuse Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60)] punkti 67 tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtunik peab selleks, et hinnata vastuolust heausksuse tingimusega tulenevat tasakaalustamatuse esinemist, võrdlema selle [hüpoteeklaenude baasindeksi] arvutusmeetodit meetodiga, mida kasutati Euribori [baasindeksi kindlaksmääramiseks], mis on enamlevinud intressimäär, ja sellest tulenevate vastavate tegelike intressimäärade kindlaks määramiseks samaväärse summa ja kestusega laenude puhul?
18.
Kas seoses tingimusega, millega lisatakse müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelisse [hüpoteeklaenu]lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks, ja selleks, et hinnata heausksuse tingimusega esinevast vastuolust tulenevat tasakaalustamatuse esinemist vastavalt [26. jaanuari 2017. aasta otsuse Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60)] punktile 67, on asjakohane asjaolu, et Euribori [baasindeksi] kindlaksmääramisest tulenev tegelik intressimäär kajastab hinda, millega [finants]asutused saavad raha, mida nad hiljem oma klientidele laenavad, samas kui hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi kindlaksmääramisest tulenev tegelik intressimäär, mis on alati kõrgem, näitab, kui suur on tasutav kogukulu klientide jaoks, kellele hoiupangad on selle raha laenanud?
19.
Kas direktiivi [93/13] artikli 7 lõikega 1 on vastuolus, et kui tingimus, millega lisatakse müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelisse [hüpoteeklaenu]lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks, on tunnistatud ebaõiglaseks ja kui leping ei saa jätkuda, kui nimetatud tingimus lepingust eemaldatakse, korvatakse see vastavalt [seaduse 14/2013] lisasättele 15 [dispositiivse normiga], mis toob kaasa selle, et müüja või teenuste osutaja kasuks säilib sama tasakaalustamatuse olukord, mille [tekitas lepingutingimus, mille] liikmesriigi kohtunik tühistas, sest nimetatud dispositiivne norm oli nähtud ette [selles sätestatud] indeksi automaatseks asendamiseks ja selle eesmärk oli, et asendamine ei muudaks nimetatud [algse baas]indeksi kaotamisele eelnenud olukorda?
20.
Kas võttes arvesse asjaolu, et Hispaania keskpanga hinnangul oleks kõik etteheited, mida saab hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi kohta teha, neutraliseerinud see, kui oleks rakendatud […] negatiivset marginaali, tuleb direktiivi [93/13] artikli 6 lõiget 1 tõlgendada nii, et kui tingimus, millega lisatakse müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelisse [hüpoteeklaenu]lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks, on tunnistatud ebaõiglaseks, ei ole see vastuolus sellega, kui liikmesriigi kohus asendab [algselt] lisatud marginaali tagasiulatuvalt negatiivse marginaaliga, mida tuli tegelikult rakendada lepingu sõlmimise hetkel, tagastades tarbijale temal [poolt] alusetult [makstud] summa koos intressidega, et leping ei muutuks tühiseks ja muutes lepingu selliseks, milline see oleks pidanud Hispaania keskpanga hoiatuse kohaselt olema?
21.
Kas direktiivi [93/13] artikli 7 lõikega 1 on vastuolus see, kui pärast seda, kui tingimus, millega lisatakse müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelisse [hüpoteeklaenu]lepingusse hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeks, on tunnistatud ebaõiglaseks ja on tuvastatud lepingu tühisus, sest see ei saa jääda kehtima, kui nimetatud tingimus lepingust eemaldatakse, rakendatakse tsiviilseadustiku artiklit 1303 nii, et rikkuja saab kasu, sest ta saab tagasi kogu laenatud summa koos seadusjärgsete intressidega, mis on lepingus sätestatud intressidest kõrgemad ja mida kohaldatakse kogu laenatud summale alates esimesest päevast?
22.
Kas võttes arvesse, et tegemist on tüüplepinguga, mis sisaldab tüüptingimusi, mille sisus ei ole eraldi kokku lepitud ja mille on kehtestanud müüja või teenuste osutaja ühepoolselt, ning et müüja või teenuste osutaja vastutab ainuisikuliselt hinna põhielemente käsitlevate õigusvastase aluse lisamise eest, tuleb direktiivi [93/13] artikli 7 lõiget 1 tõlgendada nii, et müüja või teenuste osutaja vastutab kogu lepingu tühisuse põhjustamise eest ja seetõttu tuleb kohaldada tsiviilseadustiku artikli 1306 punkti 2?“
Eelotsusetaotluse analüüs
Vastuvõetavus
58
Hispaania valitsusel on kahtlused eelotsusetaotluse vastuvõetavuse küsimuses. Ta väidab sellega seoses, et kui puuduvad piisavad andmed põhikohtuasja faktiliste asjaolude kohta, siis lisaks sellele, et põhikohtuasja poolte esitatud tõendite vastuvõetavuse kohta ei ole veel otsust tehtud ja poolte väited ei ole teada, on Euroopa Kohtul võimatu esitatud küsimuste kohta tõhusalt seisukohta võtta, samas kui lepingutingimuse läbipaistvuse ja ebaõiglase laadi hindamine peab põhinema iga juhtumi konkreetsetel asjaoludel. Neil asjaoludel peaks Euroopa Kohus direktiivi 93/13 üldiselt ja abstraktselt analüüsima seoses sellega, kuidas hüpoteeklaenude baasindeksit kasutatakse hüpoteeklaenulepingute baasindeksina. Hispaania valitsus väidab samuti, et eelotsusetaotluses esitatud Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktika on ligikaudne või isegi ebatäpne ning Euroopa Kohtu praktikas on juba antud vastus mitmele neist küsimustest.
59
Seoses sellega tuleb esiteks meenutada, et üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul on õigus kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse tegemiseks kui ka nende küsimuste asjakohasust, mis ta Euroopa Kohtule esitab ja mille asjasse puutuvust eeldatakse. Seega, kui küsimus on esitatud liidu õigusnormi tõlgendamise või kehtivuse kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama, välja arvatud juhul, kui ilmneb, et taotletud tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilised või õiguslikud asjaolud, mis on vajalikud nimetatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika). Teiseks peab eelotsusetaotlus vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punktidele a ja c sisaldama „lühiülevaadet“ faktilistest asjaoludest ja „selgitust“ eelotsusetaotluse põhjustest.
60
Käesolev eelotsusetaotlus sisaldab aga andmeid põhikohtuasja faktiliste asjaolude kohta, mis on küll piiratud, kuid on siiski piisavad, et võimaldada mõista esitatud küsimuste ulatust ja nende asjakohasust kohtuasja lahendamisel ning Euroopa Kohtul anda tarvilikke vastuseid, võimaldades samas liikmesriikide valitsustel ja teistel huvitatud isikutel esitada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23 alusel oma seisukohad.
61
Sellega seoses tuleb rõhutada, et liikmesriigi kohtu ülesanne – mitte aga Euroopa Kohtu oma – on kõiki juhtumi asjaolusid arvesse võttes kindlaks määrata, kas lepingutingimus vastab direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 ja artiklis 5 sätestatud kriteeriumidest lähtudes selles direktiivis seatud heausksuse, tasakaalustatuse ja läbipaistvuse nõuetele (vt selle kohta 26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Abanca Corporación Bancaria ja Bankia, C‑70/17 ja C‑179/17
EU:C:2019:250, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
62
Seejärel võivad liikmesriigi kohtud igas menetlusetapis, mida nad peavad sobivaks, pöörduda Euroopa Kohtu poole, tingimusel et nad selgitavad vähemalt eelotsuse küsimuste aluseks olevaid faktilisi oletusi (vt selle kohta 25. märtsi 2022. aasta kohtumäärus IP jt (põhikohtuasja asjaolude paikapidavuse tuvastamine), C‑609/21, EU:C:2022:232, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
63
Lõpuks on liidu õiguse tõlgendamise küsimused liikmesriigi kohus esitanud sellises õiguslikus ja faktilises kontekstis, mille ta on ise kindlaks teinud ja mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu pädevuses (vt selle kohta 8. juuni 2016. aasta kohtuotsus Hünnebeck, C‑479/14, EU:C:2016:412, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
64
Ka põhikohtuasja kostja vaidlustab praktikas kõigi esitatud küsimuste vastuvõetavuse põhjusel, et Euroopa Kohtu praktikas on neile juba vastatud.
65
Sellega seoses tuleb tõdeda, et isegi kui eeldada, et see asjaolu on tõendatud, võib see üksnes põhjendada kodukorra artikli 99 alusel vastamist põhistatud määrusega, mitte aga eelotsusetaotluse läbi vaatamata jätmist. Lisaks tuleb tõdeda, et kuigi vastuse teatud küsimustele võib tuletada kohtupraktikast, ei ole see nii kõigi küsimuste puhul.
66
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav, ilma et see mõjutaks teatud küsimuste vastuvõetavuse analüüsimist.
Eelotsuse küsimuste analüüs
67
Neljas ja kuues kuni kümnes küsimus ning osaliselt viies küsimus puudutavad tarbijalepingute tingimuste läbipaistvuse nõude järgimist sellise hüpoteeklaenulepingu sõlmimisel, mis sisaldab sellist tingimust nagu vaidlusalune tingimus.
68
Esimene kuni kolmas ja üheteistkümnes kuni kaheksateistkümnes küsimus ning osaliselt viies küsimus puudutavad sellise tingimuse võimalikku ebaõiglast laadi.
69
Üheksateistkümnes kuni kahekümne teine küsimus puudutavad seda, millised on selle lepingutingimuse ebaõigluse võimaliku tuvastamise tagajärjed.
70
Neid küsimusi tuleb analüüsida selles järjekorras.
Neljas ja kuues kuni kümnes küsimus ning osaliselt viies küsimus, mis puudutavad läbipaistvuse nõude järgimist
71
Kõigepealt olgu meenutatud, et ELTL artikli 267 esimese lõigu kohaselt on Euroopa Kohus pädev tegema eelotsuseid, mis käsitlevad üksnes aluslepingute ja liidu institutsioonide, organite või asutuste õigusaktide tõlgendamist. Seega ei saa ta tõlgendada ei kohtujuristi ettepanekut varasema eelotsusetaotluse raames ega neid seisukohti, mille mõni institutsioon on sellise eelotsusetaotluse raames esitanud.
72
Euroopa Kohus ei ole seega pädev vastama kuuendale kuni kaheksandale küsimusele osas, milles need puudutavad selliste ettepankute või seisukohtade tõlgendamist.
73
Siiski soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma neljanda ja kuuenda kuni kümnenda küsimusega ning osaliselt viienda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendest sätetest tulenevat läbipaistvuse nõuet on hüpoteeklaenulepingu sõlmimisel järgitud seoses selle lepingu tingimusega, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise ametliku indeksi väärtusega, mis on kehtestatud haldusaktiga, mis sisaldab selle indeksi määratlust, ainuüksi asjaolu tõttu, et see akt ja asjaomase indeksi varasemad väärtused olid avaldatud asjaomase liikmesriigi ametlikus väljaandes, ilma et krediidiandja peaks seega ise tarbijat teavitama selle indeksi määratlusest ja selle varasemast arengust, isegi kui selle arvutamise meetodi tõttu ei vasta see mitte laenuintressi määrale, vaid krediidi kulukuse aastamäärale, kuna see arvutusmeetod võtab arvesse ka marginaale, teenustasusid ja kulusid, mis on ette nähtud sarnastes lepingutes, mille alusel määratakse kindlaks selle indeksi järjestikused väärtused. Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sellega seoses võib mõju avaldada asjaolu, et asjaomase lepingu sõlmimise ajal kehtinud riigisisesed õigusnormid näevad ette, et krediidiasutused peavad üksikisikutega sõlmitavatesse lepingutesse lisama intressimäära perioodiliseks kohandamiseks kasutatava baasindeksi määratluse ja esitama dokumendi, milles on välja toodud selle baasindeksi varasem areng teatud ajavahemikul.
74
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab sellega seoses, et tarbija on suhetes müüja või teenuste osutajaga teabe osas nõrgemal positsioonil, eelkõige mis puudutab mõiste „krediidi kulukuse aastamäär“ täpset ulatust; et sellise indeksi nagu hüpoteeklaenude baasindeksi arvutamise meetod võib muuta raskemaks võrrelda sellise lepingu sõlmimise ettepanekut, mis sisaldab intressimäära kohandamise tingimust viitega sellisele indeksile, teiste ettepanekutega, milles nähakse ette intressimäära kohandamine indeksite alusel, mis vastavad nominaalsele intressimäärale, mitte aga krediidi kulukuse aastamäärale; ning et tarbijal on raske kindlaks teha, millises ulatuses toob sellise indeksi nagu hüpoteeklaenude baasindeksi kasutamine kaasa muude marginaalide, teenustasude või kulude maksmise kui need, mis on tema lepingus sõnaselgelt ette nähtud.
75
Selleks, et vastata küsimustele, nagu need on käesoleva kohtuasja punktis 73 ümber sõnastatud, tuleb meeles pidada, et enne lepingu sõlmimist saadud teave lepingutingimuste ja lepingu sõlmimise tagajärgede kohta on tarbija jaoks ülimalt oluline. Just selle teabe alusel otsustab tarbija, kas ta soovib ennast siduda müüja või teenuste osutaja poolt varem koostatud tingimustel (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 51 et seal viidatud kohtupraktika).
76
Järelikult – ja kuna direktiiviga 93/13 rakendatud kaitsesüsteem lähtub eeldusest, et tarbija on suhetes müüja või teenuste osutajaga nõrgemal positsioonil ja seda eeskätt teabe ulatuse osas – tuleb seda läbipaistvuse nõuet mõista laialt (13. juuli 2023.aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Konkreetselt tähendab nõue, mille kohaselt lepingutingimus peab olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles, et krediidilepingute puhul peavad finantsasutused esitama laenuvõtjatele piisava teabe, et võimaldada neil teha ettevaatlikke ja teadlikke otsuseid. Liikmesriigi kohus peab kõiki lepingu sõlmimisega seotud asjaolusid arvesse võttes kontrollima, kas konkreetsel juhul tehti tarbijale teatavaks kõik asjaolud, mis võivad mõjutada tema kohustuse ulatust ning võimaldavad tal hinnata eeskätt oma laenu kogumaksumust (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
78
Selle kontrolli raames on otsustav tähtsus esiteks küsimusel, kas tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles, mistõttu keskmisel tarbijal – st piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul ning arukal tarbijal – on võimalik hinnata viidatud maksumust, ning teiseks sellel, kas krediidilepingus on nimetatud või jäetud nimetamata teave, mida lepingu esemeks oleva kauba või teenuse laadist tulenevalt käsitatakse olulisena (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
79
Mis puudutab konkreetsemalt tingimust, mille kohaselt makstakse hüpoteeklaenulepingu raames laen tagasi intressiga, mis on arvutatud muutuva intressimäära alusel, mis on sarnaselt põhikohtuasjaga kindlaks määratud ametlikule indeksile osutades, siis tuleb läbipaistvuse nõuet mõista nii, et keskmisel tarbijal, kes on piisavalt informeeritud ning mõistlikult tähelepanelik ja arukas, peab olema võimalik aru saada intressimäära arvutamise valemi konkreetsest toimimisest, mistõttu tal oleks täpsete ja arusaadavate kriteeriumide põhjal võimalik hinnata niisuguse lepingutingimuse majanduslikke tagajärgi – mis võivad olla märkimisväärsed – oma finantskohustustele (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
80
Asjakohaste elementide hulgas, mida liikmesriigi kohus peab arvesse võtma, kui ta viib seda hinnates läbi vajalikku kontrolli, on nii selle teabe sisu, mida laenuandja laenulepingu üle peetud läbirääkimistel andis, kui ka see, et baasindeksi arvutamisega seotud tähtsaimad andmed on baasindeksi arvutamise valemi avaldamise tõttu hõlpsasti kättesaadavad (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
81
Laenulepingu puhul, mille intressimäär on muutuv, mistõttu selle intressimäära täpset väärtust ei saa kogu lepingu kehtivuse ajaks kindlaks määrata, on asjakohane, et baasindeks, millele see leping viitab, on kehtestatud haldusaktiga, mis on ametlikult avaldatud, kuna põhimõtteliselt on laenuvõtjatel võimalik saada teavet, mis võimaldab keskmisel tarbijal selle indeksi arvutamise viisi mõista.
82
Kuigi selline avaldamine võib viia selleni, et kutseline laenuandja vabastatakse laenusaajale teatud teabe esitamisest tingimuse kohta, mis näeb ette kavandatava laenu intressimäära perioodilise kohandamise, siis seda tingimusel, et arvestades avalikult kättesaadavat ja ligipääsetavat teavet ning teavet, mille müüja või teenuste osutaja võib esitada, on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas keskmine tarbija saanud aru muutuva intressimäära arvutamise meetodi konkreetsest toimimisest, eelkõige kuna see sisaldab baasindeksit, ja saanud hinnata täpsete ja arusaadavate kriteeriumide alusel majanduslikke tagajärgi, mis sellisel tingimusel võivad olla märkimisväärsed tema finantskohustustele (vt selle kohta 17. novembri 2021. aasta kohtuotsus Gómez del Moral Guasch, C‑655/20, EU:C:2021:943, punktid 29 ja 34).
83
Sellest tuleneb eelkõige, et teave teatavate lepinguliste aspektide kohta, mida potentsiaalsed laenuvõtjad vajavad selleks, et mõista laenulepingu ettepanekuga nõustumise ulatust, võib tuleneda asjaoludest, mida kutsetegevuse raames tegutsev laenuandja ei ole otse esitanud, tingimusel et need asjaolud on avalikult kättesaadavad ja ligipääsetavad, vajaduse korral tänu teatud juhistele, mille see ettevõtja on selleks andnud.
84
Mis puudutab täpsemalt võimalust tutvuda teabega, mida ettevõtja ei ole otse esitanud, siis tuleneb 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578) punktist 60, et on oluline, et see müüja või teenuste osutaja annaks potentsiaalsetele laenuvõtjatele piisavalt korrektseid ja täpseid juhiseid, et nad saaksid nende asjaoludega tutvuda, ilma niisuguse tegevuseta, mida ei saanud keskmiselt tarbijalt mõistlikult oodata, sest see vajas juba õigusalast uurimistööd.
85
Käesoleval juhul ei nähtu eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping sisaldaks viidet Boletín Oficial del Estadole ega Hispaania keskpanga asjaomasele ringkirjale. Käesoleva kohtuotsuse eelmisest punktist tuleneb aga, et sellekohase usaldusväärse juhise puudumine võib keskmise tarbija jaoks kahjustada asjaomase teabe kättesaadavust.
86
Seevastu sisaldab vaidlusalune lepingutingimus hoiupankade hüpoteeklaenude baasindeksi määratlust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab siiski, et see määratlus ei ole täielik, kuna selles korratakse ainult selle indeksi ametliku määratluse esimest osa, nagu see on esitatud ringkirjas 5/1994, mille kohaselt kujutab see indeks endast põhikohtuasjas kõne all oleva laenulepinguga analoogsete lepingute keskmiste intressimäärade keskmist. Selles ei ole seega nimetatud ametliku määratluse teist osa, kus on märgitud, et need „keskmised intressimäärad“ on krediidi kulukuse aastamäärad.
87
Vaidlusaluses tingimuses ei ole ka viidet hoiatusele, mille Hispaania keskpank andis ringkirja preambulis selle tunnuse kohta, juhtides krediidiasutuste tähelepanu selle tagajärgedele seoses hüpoteeklaenude baasindeksi tasemega võrreldes turumääraga ning seega asjaolule, et asjaomase tehingu krediidi kulukuse aastamäära vastavusse viimiseks turuga on vaja kohaldada negatiivset marginaali.
88
Mis puudutab seda tunnust ja nimetatud hoiatust, siis märkis Euroopa Kohus 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578) punktis 59, et asjakohane pidepunkt sellele, kui tarvilik oli niisugune teave tarbija jaoks, on asjaolu, et ringkirja 5/1994 koostanud asutus pidas preambulis vajalikuks juhtida krediidiasutuste tähelepanu hüpoteeklaenude baasindeksi suurusele võrreldes turumääraga ning vajadusele kohaldada negatiivset marginaali, et võrdsustada asjaomase tehingu krediidi kulukuse aastamäär turul kasutatava krediidi kulukuse aastamääraga.
89
Lisaks võib nimetatud hoiatus, nagu see on ära toodud 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578) punktis 14, olla samuti asjakohane näitaja, et teha kindlaks, kuidas keskmine tarbija sellises kontekstis krediidi kulukuse aastamäära mõistet mõistab, sest näib, et Hispaania keskpank pidas vajalikuks täpsustada, et kuna hüpoteeklaenude keskmised intressimäärad, mida võetakse arvesse hüpoteeklaenude baasindeksi väärtuse kindlaksmääramisel, sisaldavad muu hulgas teenustasude mõju, on need krediidi kulukuse aastamäärad, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kõnealuse hoiatuse sõnastust kontrollima.
90
Seevastu ei tundu, et hüpoteeklaenude baasindeksi kasutamine kahjustab seda sisaldava laenulepingu ettepaneku võrreldavust teiste ettepanekutega, milles viidatakse sellisele indeksile, mis ei vasta krediidi kulukuse aastamäärale, tingimusel et nende kahe indeksi nüüdisväärtus ja järjestikused varasemad väärtused on antud või kättesaadavad nii, et potentsiaalsed laenuvõtjad saaksid nendega tutvuda, ilma et nad teeksid toiminguid, mida ei saa mõistlikult oodata keskmiselt tarbijalt. Sellisel juhul võib keskmine tarbija võrrelda eri ettepanekutes ette nähtud intressimäärasid, kuna võrreldavate väärtuste saamiseks piisab sellest, kui iga lepingu puhul lisatakse määratud baasindeksi järjestikustele väärtustele ette nähtud marginaal.
91
Asjaolu, et sellised indeksid nagu hüpoteeklaenude baasindeksid määratakse kindlaks krediidi kulukuse aastamäärade põhjal, ei muuda siiski sellise laenu intressi, mida perioodilistelt kohandatakse viitega hüpoteeklaenude baasindeksi järjestikustele väärtustele, krediidi kulukuse aastamääraks, mille saab jagada ühelt poolt ranges mõttes laenuintressiks ning teiselt poolt marginaaliks, teenustasudeks ja kuludeks. Laenulepingu tingimusega, mis määrab kindlaks mis tahes baasindeksi ja mida kohaldatakse intressimäära perioodilisele kohandamisele, soovitakse üksnes kindlaks määrata selle intressimäära lepinguline arvutusmeetod, muutmata selle laadi.
92
Lõpuks, mis puudutab asjaolu, et riigisisesed õigusnormid panevad krediidiasutustele teatavad konkreetsed teavitamiskohustused potentsiaalsete laenuvõtjate suhtes, siis nähtub 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138) punktidest 54 ja 55, et müüja või teenuste osutaja peab selliseid kohustusi täitma.
93
Direktiivi 93/13 artikkel 8 näeb nimelt otsesõnu ette, et liikmesriigid võivad selle direktiivi reguleerimisalas vastu võtta või säilitada asutamislepingule vastavad rangemad sätted, et tagada tarbijate kaitstuse kõrgem tase. Sellised sätted võivad aga puudutada teatavat teavet, mida müüjatel või teenuste osutajatel on kohustus konkreetsete lepingute sõlmimisel esitada.
94
Seega tuleb neljandale ja kuuendale kuni kümnendale küsimusele ning osaliselt viiendale küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendest sätetest tulenevat läbipaistvuse nõuet on hüpoteeklaenulepingu sõlmimisel järgitud seoses selle lepingu tingimusega, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise ametliku indeksi väärtusega, mis on kehtestatud haldusaktiga, mis sisaldab selle indeksi määratlust, ainuüksi asjaolu tõttu, et see akt ja asjaomase indeksi varasemad väärtused olid avaldatud asjaomase liikmesriigi ametlikus väljaandes, ilma et krediidiandja peaks seega ise tarbijat teavitama selle indeksi määratlusest ja selle varasemast arengust, isegi kui selle arvutamise meetodi tõttu ei vasta see mitte laenuintressi määrale, vaid krediidi kulukuse aastamäärale, tingimusel et need tegurid on avaldamise tõttu keskmisele tarbijale piisavalt kättesaadavad tänu selle müüja või teenuste osutaja antud juhistele. Selliste juhiste puudumisel peab müüja või teenuste osutaja esitama otse selle indeksi täieliku määratluse ja kogu asjakohase teabe, eelkõige indeksi koostanud ametiasutuse võimaliku hoiatuse kohta, mis puudutab selle iseärasusi ja nende iseärasuste tagajärgi, mida võib pidada tarbijale oluliseks, et õigesti hinnata talle pakutava hüpoteeklaenulepingu sõlmimise majanduslikke tagajärgi. Igal juhul on müüja või teenuste osutaja ülesanne anda tarbijale kogu teave, mille esitamine on ette nähtud lepingu sõlmimise ajal kehtinud riigisiseste õigusnormidega.
Esimene kuni kolmas ja üheteistkümnes kuni kaheksateistkümnes küsimus ning osaliselt viies küsimus, mis puudutavad lepingutingimuse võimalikku ebaõiglast laadi
95
Kõigepealt tuleb märkida, et üheteistkümnes ja kaheteistkümnes küsimus puudutavad direktiivi 2005/29 tõlgendamist.
96
Nagu Euroopa Kohus märkis 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578) punktis 40, võeti direktiiv 2005/29 Hispaania õigusesse üle 30. detsembri 2009. aasta seadusega 29/2009, millega muudetakse ebaausa konkurentsi ja reklaami õiguslikku korraldust tarbija- ja kasutaja kaitse parandamiseks (Ley 29/2009, por la que se modifica el régimen legal de la competencia desleal y de la publicidad para la mejora de la protección de los consumidores y usuarios; BOE nr 315, 31.12.2009, lk 112039).
97
Järelikult samadel põhjustel, mis on esitatud 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578) punktides 37–39 ja 42 ja mille kohaselt ei olnud direktiiv 2005/29 kohaldatav põhikohtuasjas kõne all oleva laenulepingu sõlmimise kuupäeval, st 11. septembril 2006, ei ole selle direktiivi tõlgendamisel mingit seost põhikohtuasja lahendiga.
98
Seejärel palutakse kolmeteistkümnenda küsimusega Euroopa Kohtul teha otsus Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktika kohta, mis käsitleb niisuguse riigisisese seaduse ajalist kohaldamisala, millega on kehtestatud tarbijatele soodsam õigusnorm.
99
Selle kohta on Euroopa Kohus korduvalt toonitanud, et ta ei pea eelotsusetaotlusega seoses tegema otsust riigisisese õiguse sätete tõlgendamise kohta ega otsustama, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus on neid sätteid õigesti tõlgendanud, sest niisugune tõlgendamine kuulub üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtute pädevusse (vt selle kohta 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus IOS Finance EFC, C‑555/14, EU:C:2017:121, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
100
Lõpuks soovitakse neljateistkümnenda küsimusega, et Euroopa Kohus kontrolliks Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktika ühtsust mitte liidu õigusnormi suhtes, vaid selle kohtupraktika kahe elemendi suhtes, mille puhul eelotsusetaotluse esitanud kohus näib arvavat, et need mõjuva põhjuseta erinevad.
101
Euroopa Kohus ei ole aga samuti pädev sellist kontrolli teostama, ehkki see sõltub vajaduse korral võrdväärsuse põhimõttest, mis ei ole siiski käesoleval juhul asjakohane ja mida eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole ka maininud.
102
Seega on üheteistkümnes kuni neljateistkümnes küsimus vastuvõetamatud.
– Esimene ja teine küsimus
103
Hispaania valitsus vaidlustab teise küsimuse vastuvõetamatuse, mis puudutab krediidiasutuste tavapärast tegevust olukorras, kus hüpoteeklaenulepingud on sõlmitud ametiasutuste kontrolli all, põhjendusel, et see küsimus põhineb puudulikult või ebatäpselt esitatud oletusel. Nimelt on subsideeritud eluasemete ostulepingutele kohaldatav intressimäär kindlaks määratud riigisiseste õigusnormidega, mistõttu ei ole tegemist hindade vaba kindlaksmääramise kontekstiga, erinevalt muudest eluaseme ostmiseks sõlmitud hüpoteeklaenulepingutest, nagu põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping.
104
Samas, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 63 esitatud kohtupraktikas, on liidu õiguse tõlgendamise küsimused liikmesriigi kohus esitanud sellises õiguslikus ja faktilises kontekstis, mille ta on ise kindlaks teinud ja mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu pädevuses.
105
Seega on teine küsimus vastuvõetav.
106
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamisel, kas muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu tingimus – mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise ametliku indeksi väärtusega võrreldes – võib olla ebaõiglane, on tähtsust asjaolul, et see tingimus viitab otse ja pelgalt sellele indeksile, kui selle indeksi kehtestanud haldusaktis sisalduvatest juhistest tuleneb, et selle arvutamise viisist tulenevate eripärade tõttu on vaja kohaldada negatiivset marginaali, et viia asjaomase tehingu krediidi kulukuse aastamäär vastavusse turu krediidi kulukuse aastamääraga.
107
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab sellega seoses, et krediidiasutused kohaldavad siiski sellist negatiivset marginaali teatud hüpoteeklaenulepingutes, mis on sõlmitud ametiasutuste kontrolli all.
108
Tuleb märkida, et kui liikmesriigi kohus leiab, et lepingutingimus, mille ese on muutuva intressimäära arvutamise meetodi kindlaksmääramine hüpoteeklaenulepingus, ei ole koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses, peab ta kontrollima, kas see tingimus on selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses ebaõiglane (26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Banco Primus, C‑421/14, EU:C:2017:60, punkti 67 teine taane; vt selle kohta samuti 17. novembri 2021. aasta kohtumäärus Gómez del Moral Guasch, C‑655/20, EU:C:2021:943, punkt 46).
109
Järelikult eeldab vastus esimesele ja teisele küsimusele seoses sellise tingimuse nagu vaidlusalune tingimus võimaliku ebaõiglase laadiga, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelnevast hinnangust tuleneb, et see tingimus ei vasta direktiiviga 93/13 kehtestatud läbipaistvuse nõudele.
110
Ühtlasi on lepingutingimuse läbipaistvus, nagu on nõutud direktiivi 93/13 artiklis 5, üks asjaoludest, mida liikmesriigi kohus peab arvesse võtma selle tingimuse ebaõiglase laadi hindamisel. Seevastu nähtub selle direktiivi artikli 4 lõikest 2, et ainuüksi asjaolu, et tingimus ei ole koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles, ei muuda seda tingimust ebaõiglaseks (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
111
Siiski tuleb meenutada, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
112
Kui liikmesriigi kohus hindab direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 alusel selle lepingutingimuse ebaõiglast laadi, milles ei ole eraldi kokku lepitud, peab ta analüüsima kõiki kohtuasja asjaolusid, arvestades esiteks heausksuse nõude võimalikku täitmata jätmist ja teiseks võimaliku olulise tasakaalustamatuse esinemist tarbija kahjuks viimati nimetatud sätte tähenduses (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
113
Seoses küsimusega, millistel asjaoludel tuleneb tasakaalustamatus „vastuolust heausksuse tingimusega“, tuleb tõdeda, et direktiivi 93/13 kuueteistkümnenda põhjenduse kohaselt peab liikmesriigi kohus kontrollima, kas müüja või teenuste osutaja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võis mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 69 ja 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
114
Selleks, et teha kindlaks, kas tingimus põhjustab direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, tuleb pooltevahelise kokkuleppe puudumisel võtta eelkõige arvesse riigisisese õiguse norme, et hinnata, kas ja kui jah, siis mil määral seab leping tarbija ebasoodsamasse õiguslikku olukorda kui see, mis on ette nähtud kehtivas riigisiseses õiguses. Laenulepingu intressi arvutamist käsitleva tingimuse puhul on samuti asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressi määra arvutusvalemit ning sellest tuleneva määra tegelikku summat tavaliselt kasutatava arvutusvalemi ja seadusjärgse intressimääraga ning ka intressimääraga, mida turul kasutati põhikohtuasjas arutusel oleva lepingu sõlmimise kuupäeval nende laenude puhul, mis summa ja kestuse poolest sarnanesid kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
115
Euroopa Kohus on juba tunnistanud, et sellist tingimust nagu vaidlusalune tingimus sisaldava hüpoteeklaenulepingu puhul on asjakohane ringkirjas sisalduv teave, mis näitab, et baasindeksi arvutusmeetodit arvestades on vaja kohaldada negatiivset marginaali, et viia lepingu krediidi kulukuse aastamäär kooskõlla turu krediidi kulukuse aastamääraga (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile), C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 67).
116
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimesele ja teisele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamisel, kas muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise ametliku indeksi väärtusega võrreldes, võib olla ebaõiglane, on tähtsust asjaolul, et see tingimus viitab otse ja pelgalt sellele indeksile, kui selle indeksi kehtestanud haldusaktis sisalduvatest juhistest tuleneb, et selle arvutamise viisist tuleneva eripära tõttu on vaja kohaldada negatiivset marginaali, et viia asjaomase tehingu krediidi kulukuse aastamäär vastavusse turu krediidi kulukuse aastamääraga, kui müüja või teenuste osutaja ei teavitanud tarbijat nendest juhistest ja need ei olnud keskmisele tarbijale piisavalt kättesaadavad.
– Kolmas küsimus
117
Hispaania valitsus vaidlustab kolmanda küsimuse vastuvõetavuse, kuna see põhineb puudulikult või ebatäpselt esitatud oletusel. Nimelt ei tulene Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) kohtupraktikast, et lepingutingimusi, milles on ette nähtud selles küsimuses osutatud teenustasud ja kulud, tuleks pidada ebaõiglasteks.
118
Siiski, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 63, on esitatud küsimuste jaoks asjakohase riigisisese õigusliku raamistiku kindlaksmääramine eelotsusetaotluse esitanud kohtu ainupädevuses. See pädevus puudutab olenevalt olukorrast riigisisest kohtupraktikat, mida ta peab asjakohaseks. Igal juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et kolmanda küsimuse raames, mis puudutab võimalust, et selline tingimus nagu vaidlusalune tingimus on edasikandumise teel ebaõiglane, kuna see lisab lepingusse krediidi kulukuse aastamäärade teatud elemente, mis puudutavad muid laene, mille alusel määrati kindlaks selle lepingu suhtes kohaldatava hüpoteeklaenude baasindeks, olukorras kui need asjaolud tulenevad ebaõiglastest tingimustest, ei viita eelotsusetaotluse esitanud kohus mitte ainult tingimustele, mille ebaõiglus on tuvastatud, vaid ka tingimustele, mille õiguspärasus on vaieldav.
119
Seetõttu on kolmas küsimus vastuvõetav.
120
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi see küsimus puudutab direktiivi 93/13 artikli 6 lõike 1 tõlgendamist, mis käsitleb sellise lepingutingimuse kehtivust nagu vaidlusalune tingimus, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus peamiselt sellise lepingutingimuse ebaõiglase laadi kohta, mis tooks kaasa selle tingimuse kehtetuks tunnistamise tarbija suhtes, nagu on selles sättes silmas peetud.
121
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui tingimuses, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressimäära perioodilise kohandamise, kasutatakse baasindeksit, mis on kehtestatud krediidi kulukuse aastamäära alusel, mida kohaldatakse lepingute suhtes, mida võetakse arvesse selle indeksi järjestikuste väärtuste arvutamisel, siis asjaolu, et need krediidi kulukuse aastamäärad sisaldavad elemente, mis tulenevad lepingutingimustest, mille ebaõiglane laad tuvastatakse hiljem, tähendab, et asjaomase lepingu intressimäära kohandamise tingimust tuleb pidada ebaõiglaseks ja seega tarbija suhtes mittekohaldatavaks.
122
Sellega seoses tuleb meenutada, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 91, on laenulepingu intressimäära perioodilise kohandamise huvides tehtud viite hüpoteeklaenude baasindeksile eesmärk üksnes kehtestada selle intressimäära lepinguline arvutusmeetod, mistõttu selle indeksi väärtuse kindlaksmääramise kord ei mõjuta asjaomase lepingu intressimäära laadi, sõltumata selle korra raames arvesse võetud asjaoludest. Järelikult ei saa seda intressimäära pidada krediidi kulukuse aastamääraks, mille teatud elemente võib pidada tühiseks ja mis võib kaasa tuua selle tingimuse tühisuse, mis näeb ette nimetatud intressimäära perioodilise kohandamise.
123
Siiski ei saa asjaolu, et järjestikuste indeksite arvutamiseks aluseks võetud lepingute krediidi kulukuse aastamääras võivad teatud elemendid tuleneda lepingutingimustest, mis osutuvad a posteriori ebaõiglaseks, kahtluse alla seada ei selle indeksi kui ametliku baasindeksi laadi ega ka mõjutada tagasiulatuvalt mõnes muus lepingus asuva tingimuse kehtivust, millega sellele viidatakse. Direktiivi 93/13 artikli 4 lõikest 1 ning samuti direktiivi artiklist 3 – nii nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus – tuleneb, et lepingutingimuse ebaõiglust hinnatakse lepingu sõlmimise aja seisuga (27. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Dexia Nederland, C‑229/19 ja C‑289/19, EU:C:2021:68, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
124
Järelikult tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui tingimuses, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressimäära perioodilise kohandamise, kasutatakse baasindeksit, mis on kehtestatud krediidi kulukuse aastamäära alusel, mida kohaldatakse lepingute suhtes, mida võetakse arvesse selle indeksi järjestikuste väärtuste arvutamisel, siis asjaolu, et need krediidi kulukuse aastamäärad sisaldavad elemente, mis tulenevad lepingutingimustest, mille ebaõiglane laad tuvastatakse hiljem, ei tähenda, et asjaomase lepingu intressimäära kohandamise tingimust tuleb pidada ebaõiglaseks ja seega tarbija suhtes mittekohaldatavaks.
– Viieteistkümnes ja kuueteistkümnes küsimus
125
Oma viieteistkümnenda ja kuueteistkümnenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et müüja või teenuste osutaja heausksust tuleb eeldada, kui lepingutingimuses, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressi perioodilise kohandamise, kohaldatakse baasindeksit üksnes seetõttu, et tegemist on haldusasutuse koostatud ametliku indeksiga, mida kasutavad riigiasutused.
126
Sellega seoses tuleb kõigepealt rõhutada, et konkreetse lepingutingimuse kvalifitseerimine direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 alusel tuleb kindlaks määrata asjaomase juhtumi asjaolude alusel (vt selle kohta 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Kiss ja CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa a priori asuda seisukohale, et see, kui müüja või teenuste osutaja lisab teatava tingimuse lepingusse, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, on tingimata kooskõlas selles sättes ette nähtud heausksuse nõudega, ilma et see mõjutaks selle direktiivi artikli 1 lõike 2 kohaldamist, mis jätab direktiivi kohaldamisalast välja lepingutingimused, mis põhinevad kohustuslikel õigus- või haldusnormidel, kuna seda erandit õigustab eeldus, et põhimõtteliselt on õiguspärane eeldada, et liikmesriigi seadusandja on kehtestanud tasakaalu teatud lepingute poolte kõigi õiguste ja kohustuste vahel – tasakaal, mida liidu seadusandja on sõnaselgelt soovinud säilitada (5. mai 2022. aasta kohtuotsus Zagrebačka banka, C‑567/20, EU:C:2022:352, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika). Eelotsusetaotlusest nähtub siiski, et see välistamine ei ole käesoleval juhul kohaldatav, kuna hüpoteeklaenude baasindeksid on üks mitme indeksi hulgast, mida finantsasutused on pealegi kasutanud vaid vähesel määral.
127
Seejärel, vastavalt direktiivi 93/13 artikli 3 lõikele 1 loetakse selline lepingutingimus ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
128
Nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 113, siis selleks et hinnata heausksuse nõuet lepingu teatavas tingimuses, tuleb kontrollida, kas müüja või teenuste osutaja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võis mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides.
129
See kriteerium eeldab, et niisugune kokkulepe toimus kõiki asjaolusid teades, see tähendab laenulepinguga seotud intressi arvutamist puudutava tingimuse puhul, samas kui tarbija oli hästi informeeritud kõigist asjaoludest, mida intressimäära arvutamise meetodis arvesse võetakse, ja ta võis hinnata selle tingimuse majanduslikke tagajärgi – mis võivad olla märkimisväärsed – tema finantskohustustele.
130
Nimelt tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 110 viidatud kohtupraktikast, et lepingutingimuse läbipaistvus, nagu on nõutud direktiivi 93/13 artiklis 5, on üks asjaoludest, mida liikmesriigi kohus peab arvesse võtma selle tingimuse ebaõiglase laadi hindamisel. Ent nagu nähtub selle kohtuotsuse punktist 109, eeldab vaidlusaluse tingimuse võimaliku ebaõiglase laadi analüüs, et on juba tuvastatud, et see ei vasta läbipaistvuse nõudele, mis on asjakohane asjaolu, mida tuleb arvesse võtta.
131
Lõpuks sõltub lepingutingimuse ebaõiglus ka võimalikust olulisest tasakaalustamatusest, mis kahjustab tarbijat, direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 114, on laenulepinguga seotud intressi kindlaksmääramist puudutava tingimuse hindamiseks samuti asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tulenevat intressimäära tegelikku taset, võttes arvesse tavaliselt kasutatavaid arvutusmeetodeid ja eelkõige intressimäärasid, mida turul kohaldatakse lepingu sõlmimise kuupäeval sellise laenu suhtes, mis summa ja kestuse poolest sarnanes kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega.
132
Mis puudutab sellist tingimust nagu vaidlusalune tingimus, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressimäära kohandamise ametliku indeksiga, mis näib selle tunnuseid arvestades esmapilgul tarbijale ebasoodne, siis sellises hinnangus tuleb arvesse võtta nii selle baasindeksi väärtust kui ka lepingu alusel kohaldatud marginaali, et võrrelda sellest tulenevat tegelikku intressimäära turu tavapäraste intressimääradega. Nimelt, ilma et see mõjutaks lepingulise intressimäära või baasindeksi arvutamise meetodi muid võimalikke asjakohaseid aspekte, ei sõltu sellest tingimusest tulenev võimalik tasakaalustamatus, mis kahjustab tarbijat, peamiselt mitte baasindeksist endast, vaid intressimäärast, mis sellest lepingutingimusest tegelikult tuleneb, arvestades selle indeksi väärtuse tõusu nimetatud tingimuse alusel.
133
Seetõttu tuleb viieteistkümnendale ja kuueteistkümnendale küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et müüja või teenuste osutaja heausksust ei saa eeldada, kui lepingutingimuses, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressi perioodilise kohandamise, kohaldatakse baasindeksit üksnes seetõttu, et tegemist on haldusasutuse koostatud ametliku indeksiga, mida kasutavad riigiasutused. Sellise tingimuse võimaliku ebaõiglase laadi hindamisel tuleb lähtuda konkreetse juhtumi asjaoludest, võttes eelkõige arvesse läbipaistvuse nõude eiramist ning võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tulenevat intressimäära tegelikku taset tavaliselt kasutatavate arvutusmeetoditega ja eelkõige intressimääradega, mida turul kohaldatakse lepingu sõlmimise kuupäeval sellise laenu suhtes, mis summa ja kestuse poolest sarnanes kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega.
– Seitsmeteistkümnes ja kaheksateistkümnes küsimus
134
Oma seitsmeteistkümnenda ja kaheksateistkümnenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamisel, kas muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise konkreetse baasindeksi väärtusega, võib olla ebaõiglane, on esiteks asjakohane võrrelda selle indeksi arvutamise meetodit teise baasindeksi arvutusmeetodiga, mida asjaomases liikmesriigis kasutatakse enamjaolt sarnaste lepingute puhul, ning tegelikke määrasid, mis tulenevad vastavalt sellest lepingutingimusest ja võrreldavatest lepingutingimustest, milles kasutatakse seda teist baasindeksit, ning teiseks asjakohane võtta arvesse seda, mida iga selline indeks konkreetselt kujutab.
135
Vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 114 viidatud kohtupraktikale on selleks, et teha kindlaks, kas laenulepinguga seotud intressi arvutamise tingimus kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses, asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tulenevat intressimäära tegelikku taset, tavaliselt kasutatavate arvutusmeetoditega ja eelkõige intressimääradega, mida turul kohaldatakse lepingu sõlmimise kuupäeval sellise laenu suhtes, mis summa ja kestuse poolest sarnanes kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega.
136
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib samuti, kas tema mainitud kahe indeksi arvutamise meetod on asjakohane ja mida kujutavad endast need kaks indeksit, st sisuliselt hüpoteeklaenude baasindeksi puhul asjaomase laenulepinguga võrreldavate hüpoteeklaenulepingute keskmine krediidi kulukuse aastamäär, ning Euribori puhul – mis on teine baasindeks, millele see kohus viitab – keskmine intressimäär, millega Euroopa pangad üksteisele eurodes laene annavad.
137
Sellega seoses tuleb tõdeda, et nii see vastavus, mis tuleneb nimetatud indeksite arvutamise korrast, kui ka see arvutamise kord ise kajastuvad konkreetselt nende vastavas väärtuses.
138
Lisaks nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 132, et üldjuhul ei sõltu laenulepinguga seotud intressi arvutamist käsitlevast tingimusest tulenev võimalik tasakaalustamatus, mis kahjustab tarbijat, kokkuvõttes peamiselt baasindeksist endast, vaid intressimäärast, mis sellest lepingutingimusest tegelikult tuleneb, arvestades selle indeksi väärtuse suurendamist selle tingimuse alusel.
139
Siiski ei saa välistada, et lepingulise intressimäära või baasindeksi enda arvutamise teatud eripära võib tekitada tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, eelkõige selle mõju tõttu intressimäära või indeksi arengule.
140
Seega tuleb seitsmeteistkümnendale ja kaheksateistkümnendale küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle hindamisel, kas muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise konkreetse baasindeksi väärtusega, võib olla ebaõiglane, on asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tulenevat intressimäära tegelikku taset tavaliselt kasutatavate arvutusmeetoditega ja eelkõige intressimääradega, mida turul kohaldatakse lepingu sõlmimise kuupäeval sellise laenu suhtes, mis summa ja kestuse poolest sarnanes kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega. Lepingulise intressimäära või baasindeksi arvutamise meetodi muud aspektid võivad olla asjakohased, kui need võivad tekitada tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
Üheksateistkümnes kuni kahekümne teine küsimus, mis puudutavad lepingutingimuse ebaõiglase laadi võimaliku tuvastamise tagajärgi
141
Üheksateistkümnes kuni kahekümne teine küsimus puudutavad niisuguse lepingutingimuse nagu vaidlusalune tingimus ebaõiglaseks tunnistamise tagajärgi juhul, kui leping ei saa põhimõtteliselt ilma selle tingimuseta kehtida.
– Üheksateistkümnes ja kahekümnes küsimus
142
Oma üheksateistkümnenda ja kahekümnenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui muutuva intressimääraga hüpoteeklaenuleping ei saa põhimõtteliselt kehtida ilma tingimuseta, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise konkreetse baasindeksi väärtusega, mille ebaõiglane laad on tuvastatud, kuid kus selle lepingu kui terviku tühistamine tooks tarbijale kaasa eriti kahjulikke tagajärgi, peab riigisisene kohus asendama selle tingimuse riigisisese õiguse dispositiivse sättega, isegi kui selle kohaldamine tähendaks, et säilib selline tasakaalustamatus, mis kahjustab tarbijat, mis on analoogne sellega, mida oleks arvesse võetud lepingutingimuse ebaõigluse hindamisel, ning kas eitava vastuse korral võib kohus seda tingimust tagasiulatuvalt kohandada, lisades intressimäära arvutamise tingimustesse elemendi, mis võib selle tasakaalustamatuse kõrvaldada.
143
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab vastavalt direktiivi 93/13 artikli 6 lõikele 1 jätma ebaõiglased lepingutingimused kohaldamata, et need ei tekitaks tarbijale siduvaid tagajärgi, välja arvatud juhul, kui tarbija ise on sellele vastu. Siiski peab leping põhimõtteliselt kehtima jääma ilma ühegi muudatuseta, välja arvatud see, mis tuleneb ebaõiglaste tingimuste kõrvalejätmisest, kui riigisiseste õigusnormide kohaselt on lepingu selline jätkamine õiguslikult võimalik (25. novembri 2020. aasta kohtuotsus Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
144
Kui selline püsimajäämine ei ole võimalik, ei ole direktiivi 93/13 artikli 6 lõikega 1 vastuolus, kui liikmesriigi kohus jätab lepinguõiguse põhimõtteid kohaldades ebaõiglase tingimuse välja, asendades selle riigisisese õiguse dispositiivse normiga olukordades, kus lepingu kui terviku tühistamine tooks tarbijale kaasa sellised eriti kahjulikud tagajärjed, mis mõjuksid ühest küljest tarbijale karistusena ja teisest küljest oleks lepingu tühistamise heidutav mõju kahjustatud. Nimelt oleks laenulepingu puhul sellise tühistamise põhimõtteline tagajärg laenujäägi kohe sissenõutavaks muutumine, mis võib ületada tarbija rahalisi võimalusi ja karistada selle asjaolu tõttu pigem tarbijat kui laenuandjat (vt selle kohta 25. novembri 2020. aasta kohtuotsus Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punktid 32 ja 34 ning seal viidatud kohtupraktika).
145
Selline asendamine eeldab siiski, et asjaomane õigusnorm on tegelikult dispositiivne ja selle ulatus on samaväärne asendamisele kuuluva lepingutingimuse ulatusega.
146
Käesoleval juhul näib, et eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eeldusest, et need tingimused võivad olla täidetud seaduse 14/2013 viieteistkümnenda lisasätte puhul.
147
Mis puudutab esiteks selle sätte olemust, siis tuleb meenutada, et liikmesriigi kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas riigisisest õigusnormi saab pidada selle õiguse dispositiivseks sätteks (vt selle kohta 3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Gómez del Moral Guasch, C‑125/18, EU:C:2020:138, punktid 65 ja 66). Selleks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus analüüsima seaduse 14/2013 viieteistkümnenda lisasätte täpset sisu.
148
Näib aga, et see säte kehtestab üleminekukorra pärast seda, kui alates 1. novembrist 2013 kaotati kaks hüpoteeklaenude baasindeksit, sätestades, et hüpoteeklaenulepingute tingimustes, mis näevad ette intressimäära kohandamise kaotatud hüpoteeklaenude baasindeksiga võrreldes, asendatakse viide sellele hüpoteeklaenude baasindeksile tulevikus viitega teisele hüpoteeklaenude baasindeksile, mis jäi alles pärast teatavaid kohandusi, mis on vajalikud võrdväärsuse tagamiseks.
149
Ehkki seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, näib, et selline üleminekusäte ei vasta dispositiivse normi üldtunnustatud määratlusele, mis Euroopa Kohtu praktika kohaselt puudutab olukordi, kus pooled kas ei jätnud kõrvale liikmesriigi seadusandja poolt nende lepingute puhul ette nähtud standardeeskirja või siis valisid otsesõnu liikmesriigi seadusandja poolt selleks ette nähtud eeskirja kohaldamise (3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, punkt 60).
150
Teiseks, mis puudutab seaduse 14/2013 viieteistkümnenda lisasätte ulatust, siis selles ette nähtud asendamine ei puuduta ilmselt mitte nimetatud tingimusi, vaid üksnes ühte nende tingimuste elementi, nimelt nendes nimetatud baasindeksit, samas kui käesoleval juhul on ette nähtud tingimuse asendamine.
151
Lisaks tuleb märkida, et selline asendamise mehhanism näib eeldavat, et asjaomased lepingutingimused on kehtivad – eeldus, mida eelotsusetaotluses esitatud kaalutlused ei näi käesoleval juhul absoluutselt välistavat –, kuna käesoleva kohtuotsuse arutluskäigust, mis käsitleb sellise tingimuse nagu vaidlusalune tingimus võimalikku ebaõiglast laadi, ilmneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused ei puuduta peamiselt mitte niivõrd hüpoteeklaenude baasindeksi kasutamist, vaid selle kasutamist ilma ringkirja 5/1994 preambulis mainitud negatiivset marginaali kohaldamata. Käesoleva kohtuotsuse punktist 142 nähtub siiski, et käesoleval juhul on üheksateistkümnes ja kahekümnes küsimus esitatud juhuks, kui sellise tingimuse tühisus tuvastatakse selle ebaõiglase laadi tõttu.
152
Ülejäänud osas tuleb juhul, kui ebaõiglaseks tunnistatud tingimust ei saa jätta kohaldamata ja asendada dispositiivse sättega, meenutada, et kui liikmesriigi kohus tuvastab, et müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingu ebaõiglane tingimus on tühine, ei saa ta lepingut täiendada, muutes selle tingimuse sisu. Kui liikmesriigi kohtul oleks lubatud sellises lepingus sisalduvate ebaõiglaste tingimuste sisu muuta, võiks selline õigus kahjustada direktiivi 93/13 artikli 7 pikaajalist eesmärki. Niisugune õigus aitaks nimelt kaasa selle heidutava mõju kõrvaldamisele, mida avaldab müüjatele või teenuste osutajatele ainuüksi juba võimalus, et tarbija suhtes selliseid ebaõiglaseid tingimusi ei kohaldata, kuna müüjad või teenuste osutajad üritaksid endiselt kasutada viidatud tingimusi, teades, et isegi kui need tunnistatakse kehtetuks, võib liikmesriigi kohus lepingut siiski vajaduse piires täiendada, tagades seega asjaomase müüja või teenuste osutaja huvid (25. novembri 2020. aasta kohtuotsus Banca B., C‑269/19, EU:C:2020:954, punktid 30 ja 31 ning seal viidatud kohtupraktika).
153
Kui aga sellises tingimuses nagu vaidlusalune tingimus ette nähtud intressimäära arvutamise meetoditele lisada täiendav element, mille eesmärk on kõrvaldada lepinguline tasakaalustamatus, mis tõi kaasa selle tingimuse ebaõiglase laadi tuvastamise, tähendaks see selle tingimuse sisu muutmist.
154
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb üheksateistkümnendale ja kahekümnendale küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui muutuva intressimääraga hüpoteeklaenuleping ei saa põhimõtteliselt kehtida ilma tingimuseta, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise konkreetse baasindeksi väärtusega, mille ebaõiglane laad on tuvastatud, kuid kus selle lepingu kui terviku tühistamine tooks tarbijale kaasa eriti kahjulikke tagajärgi, ei ole nende sätetega vastuolus see, kui liikmesriigi kohus asendab selle tingimuse riigisisese õiguse dispositiivse sättega, kui selle dispositiivse sätte ulatus on samaväärne asendamisele kuuluva lepingutingimuse ulatusega. Seevastu ei saa see kohus seda tingimust muuta, lisades sellesse elemendi, mis kõrvaldaks sellest tuleneva tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
– Kahekümne esimene küsimus
155
Põhikohtuasja kostja ja Hispaania valitsus väidavad, et Euroopa Kohus ei ole pädev vastama kahekümne esimesele küsimusele, kuna see puudutab riigisisese õigusnormi kohaldamist.
156
Selle küsimusega ei soovita siiski, et Euroopa Kohus tõlgendaks selles viidatud riigisisest õigusnormi, vaid seda, et ta võtaks seisukoha, kas direktiiviga 93/13 on kooskõlas tagajärjed, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab sellest sättest tulenevaks, kui see on kohaldatav.
157
Järelikult tuleb sellele küsimusele vastata.
158
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei viita direktiivi 93/13 artikli 6 lõikele 1, tuleb ka seda arvesse võtta, kuna see säte näeb ette lepingutingimuse tühisuse tagajärjed.
159
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et oma kahekümne esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui hüpoteeklaenuleping ei saa kehtida ilma tingimuseta, mille ebaõiglus on tuvastatud, on nende sätetega vastuolus sellise riigisisese õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt on müüjal või teenuste osutajal õigus saada tagasi kogu laenatud summa koos intressiga, mis on arvutatud seadusjärgse intressimäära alusel, alates kuupäevast, mil see summa tarbijale kättesaadavaks tehti.
160
Olgu meenutatud, et direktiivi artikli 6 lõikes 1 on märgitud, et liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased lepingutingimused ei ole „siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel“ tarbijale siduvad. Sellegipoolest ei tohi asjaolu, et liikmesriigi õigus täpsustab tarbijatele direktiiviga 93/13 tagatud kaitset, siiski muuta selle kaitse ulatust ja seega ka sisu ega seeläbi kahjustada ebaõiglaste tingimuste vastu võitlemiseks kehtestatud ühtsete õigusnormidega ette nähtud kaitse tõhusust, mida taotles liidu seadusandja nähtuvalt direktiivi 93/13 kümnendast põhjendusest (15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2023:478, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
161
Mis puudutab ebaõiglaste tingimuste esinemise tõttu hüpoteeklaenulepingu tühisuse praktilisi tagajärgi, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et neid tagajärgi reguleerivate riigisiseste õigusnormide kooskõla liidu õigusega sõltub sellest, kas esiteks võimaldavad need õigusnormid taastada tarbija õigusliku ja faktilise olukorra, milles ta oleks olnud ilma selle lepinguta, ja kas teiseks ei kahjusta need õigusnormid direktiiviga 93/13 taotletavat heidutavat mõju (15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2023:478, punkt 68).
162
Nõuded, mida müüja või teenuste osutaja võib sellises olukorras tarbija vastu esitada, on seega vastuvõetavad üksnes juhul, kui need ei sea ohtu käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud eesmärke.
163
Kui aga anda krediidiasutusele õigus nõuda tarbijalt hüvitist, mis ületab lepingu täitmisel makstud kapitali tagastamist, ja vastavalt olukorrale viivitusintressi maksmist, võib see seada kahtluse alla direktiiviga 93/13 taotletud heidutava mõju (15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed) (C‑520/21, EU:C:2023:478, punkt 76).
164
Müüja või teenuste osutaja võimalust saada viivitusintressi tuleb mõista intressina, mida tuleb tasuda alates nõude esitamisest tagastada tühistatud lepingu alusel saadud summad. Nimelt juhul, kui müüjal või teenuste osutajal oleks võimalik nõuda intressi alates päevast, mil tühistatud lepingu täitmiseks laenatud kapital laenusaajale üle anti, oleks sellel müüjal või teenuste osutajal võimalik saada tarbijalt tasu selle kapitali kasutamise eest. Selline võimalus kahjustaks aga ühtaegu heidutavat mõju, mida avaldab müüjatele või teenuste osutajatele ebaõiglase tingimuste tühistatavus, ja direktiiviga 93/13 tarbijatele tagatud kaitse tõhusust, kuna tarbijad võiksid olla olukorras, kus neil oleks kasulikum täita ebaõiglast tingimust sisaldavat lepingut, kui kasutada talle nimetatud direktiivist tulenevaid õigusi (vt selle kohta 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2023:478, punktid 78, 79 ja 84).
165
Sellega seoses tuleb veel rõhutada, et vastavalt põhimõttele nemo auditur propriam turpitudinem allegans (mitte kedagi, kes viitab omaenda kombevastasele käitumisele, ei kuulata) ei saa nõustuda ei sellega, et üks pool saab oma õigusvastasest käitumisest majanduslikku kasu, ega sellega, et talle hüvitatakse sellisest käitumisest tingitud halvemus (vt selle kohta 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2023:478, punkt 81).
166
See on seda enam nii, kui seadusjärgne intressimäär, mida kohaldatakse tühistatud laenulepingu alusel saadud summade tagastamise kohustuse korral, ületab selles lepingus ette nähtud määra, nagu see on käesoleval juhul.
167
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb kahekümne esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui hüpoteeklaenuleping ei saa kehtida ilma tingimuseta, mille ebaõiglus on tuvastatud, on nende sätetega vastuolus sellise riigisisese õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt on müüjal või teenuste osutajal õigus saada tagasi kogu laenatud summa koos intressiga, mis on arvutatud seadusjärgse intressimäära alusel, alates kuupäevast, mil see summa tarbijale kättesaadavaks tehti.
– Kahekümne teine küsimus
168
Põhikohtuasja kostja ja Hispaania valitsus väidavad, et Euroopa Kohus ei ole pädev vastama kahekümne teisele küsimusele, kuna see puudutab riigisisese õigusnormi kohaldamist.
169
Olgu märgitud, et selle küsimuse eesmärk on sisuliselt kindlaks teha, kas see, kui müüja või teenuste osutaja lisab lepingusse ebaõiglase lepingutingimuse, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud ja mille tühisus toob kaasa selle lepingu tühisuse, kujutab endast „õigusvastast alust“ tsiviilseadustiku artikli 1306 punkti 2 tähenduses.
170
Selle küsimuse uurimine eeldab aga selle riigisisese õiguse mõiste tõlgendamist, mis käesoleva kohtuotsuse punktis 63 viidatud kohtupraktika kohaselt ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse.
171
Seetõttu ei tule kahekümne teisele küsimusele vastata.
Kohtukulud
172
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
1.
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 4 lõiget 2 ja artiklit 5
tuleb tõlgendada nii, et
nendest sätetest tulenevat läbipaistvuse nõuet on hüpoteeklaenulepingu sõlmimisel järgitud seoses selle lepingu tingimusega, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise ametliku indeksi väärtusega, mis on kehtestatud haldusaktiga, mis sisaldab selle indeksi määratlust, ainuüksi asjaolu tõttu, et see akt ja asjaomase indeksi varasemad väärtused olid avaldatud asjaomase liikmesriigi ametlikus väljaandes, ilma et krediidiandja peaks seega ise tarbijat teavitama selle indeksi määratlusest ja selle varasemast arengust, isegi kui selle arvutamise meetodi tõttu ei vasta see mitte laenuintressi määrale, vaid krediidi kulukuse aastamäärale, tingimusel et need tegurid on avaldamise tõttu keskmisele tarbijale piisavalt kättesaadavad tänu selle müüja või teenuste osutaja antud juhistele. Selliste juhiste puudumisel peab müüja või teenuste osutaja esitama otse selle indeksi täieliku määratluse ja kogu asjakohase teabe, eelkõige indeksi koostanud ametiasutuse võimaliku hoiatuse kohta, mis puudutab selle iseärasusi ja nende iseärasuste tagajärgi, mida võib pidada tarbijale oluliseks, et õigesti hinnata talle pakutava hüpoteeklaenulepingu sõlmimise majanduslikke tagajärgi. Igal juhul on müüja või teenuste osutaja ülesanne anda tarbijale kogu teave, mille esitamine on ette nähtud lepingu sõlmimise ajal kehtinud riigisiseste õigusnormidega.
2.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
selle hindamisel, kas muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise ametliku indeksi väärtusega võrreldes, võib olla ebaõiglane, on tähtsust asjaolul, et see tingimus viitab otse ja pelgalt sellele indeksile, kui selle indeksi kehtestanud haldusaktis sisalduvatest juhistest tuleneb, et selle arvutamise viisist tuleneva eripära tõttu on vaja kohaldada negatiivset marginaali, et viia asjaomase tehingu krediidi kulukuse aastamäär vastavusse turu krediidi kulukuse aastamääraga, kui müüja või teenuste osutaja ei teavitanud tarbijat nendest juhistest ja need ei olnud keskmisele tarbijale piisavalt kättesaadavad.
3.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
kui tingimuses, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressimäära perioodilise kohandamise, kasutatakse baasindeksit, mis on kehtestatud krediidi kulukuse aastamäära alusel, mida kohaldatakse lepingute suhtes, mida võetakse arvesse selle indeksi järjestikuste väärtuste arvutamisel, siis asjaolu, et need krediidi kulukuse aastamäärad sisaldavad elemente, mis tulenevad lepingutingimustest, mille ebaõiglane laad tuvastatakse hiljem, ei tähenda, et asjaomase lepingu intressimäära kohandamise tingimust tuleb pidada ebaõiglaseks ja seega tarbija suhtes mittekohaldatavaks.
4.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
müüja või teenuste osutaja heausksust ei saa eeldada, kui lepingutingimuses, mis näeb ette hüpoteeklaenulepingu intressi perioodilise kohandamise, kohaldatakse baasindeksit üksnes seetõttu, et tegemist on haldusasutuse koostatud ametliku indeksiga, mida kasutavad riigiasutused. Sellise tingimuse võimaliku ebaõiglase laadi hindamisel tuleb lähtuda konkreetse juhtumi asjaoludest, võttes eelkõige arvesse läbipaistvuse nõude eiramist ning võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tulenevat intressimäära tegelikku taset tavaliselt kasutatavate arvutusmeetoditega ja eelkõige intressimääradega, mida turul kohaldatakse lepingu sõlmimise kuupäeval sellise laenu suhtes, mis summa ja kestuse poolest sarnanes kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega.
5.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
selle hindamisel, kas muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise konkreetse baasindeksi väärtusega, võib olla ebaõiglane, on asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud tavaintressimäära arvutamise meetodit ja sellest tulenevat intressimäära tegelikku taset tavaliselt kasutatavate arvutusmeetoditega ja eelkõige intressimääradega, mida turul kohaldatakse lepingu sõlmimise kuupäeval sellise laenu suhtes, mis summa ja kestuse poolest sarnanes kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega. Lepingulise intressimäära või baasindeksi arvutamise meetodi muud aspektid võivad olla asjakohased, kui need võivad tekitada tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
6.
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
juhul, kui muutuva intressimääraga hüpoteeklaenuleping ei saa põhimõtteliselt kehtida ilma tingimuseta, mis näeb ette intressimäära perioodilise kohandamise konkreetse baasindeksi väärtusega, mille ebaõiglane laad on tuvastatud, kuid kus selle lepingu kui terviku tühistamine tooks tarbijale kaasa eriti kahjulikke tagajärgi, ei ole nende sätetega vastuolus see, kui liikmesriigi kohus asendab selle tingimuse riigisisese õiguse dispositiivse sättega, kui selle dispositiivse sätte ulatus on samaväärne asendamisele kuuluva lepingutingimuse ulatusega. Seevastu ei saa see kohus seda tingimust muuta, lisades sellesse elemendi, mis kõrvaldaks sellest tuleneva tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
7.
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
juhul, kui hüpoteeklaenuleping ei saa kehtida ilma tingimuseta, mille ebaõiglus on tuvastatud, on nende sätetega vastuolus sellise riigisisese õigusnormi kohaldamine, mille kohaselt on müüjal või teenuste osutajal õigus saada tagasi kogu laenatud summa koos intressiga, mis on arvutatud seadusjärgse intressimäära alusel, alates kuupäevast, mil see summa tarbijale kättesaadavaks tehti.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.