Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
23. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakrediidilepingud – Direktiiv 2008/48/EÜ – Artikli 3 punkt j – Artikli 10 lõike 2 punkt f – Mõiste „laenuintress“ – Mõiste „kasutusse võetud krediidisumma“ – Artikli 3 punkt g – Mõiste „krediidi kogukulu tarbijale“ – Intressi kogumine krediidikulule vastavalt summalt – Kindlustusmakse
Kohtuasjas C‑744/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Rejonowy we Włodawie (Włodawa rajoonikohus, Poola) 20. septembri 2024. aasta
kohtuotsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. oktoobril 2024, menetluses
P. W.
versus
Bank Polska Kasa Opieki S.A.,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president F. Schalin, kohtunikud M. Gavalec ja Z. Csehi (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        P. W., esindaja: adwokat A. Bieniek,
–        Bank Polska Kasa Opieki S.A., esindajad: radca prawny A. Cudna-Wagner ja adwokat B. Miąskiewicz,
–        Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: P. Kienapfel, P. Ondrůšek ja M. Owsiany-Hornung,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT 2008, L 133, lk 66), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2021. aasta direktiiviga (EL) 2021/2167 (ELT 2021, L 438, lk 1) (edaspidi „direktiiv 2008/48“), artikli 3 punkti j ning artikli 10 lõike 2 punkte f ja g, arvestades tõhususe põhimõtet ning nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 3 lõikeid 1 ja 2, artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5.
2        Taotlus on esitatud tarbija P. W. ja krediidiasutuse Bank Polska Kasa Opieki S.A. (edaspidi „pank“) vahelises kohtuvaidluses tarbijakrediidilepingust tuleneva nõude tasumise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 93/13
3        Direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis käsitlevad ebaõiglasi tingimusi müüja või teenuste osutaja ning tarbija vahel sõlmitud lepingutes.“
4        Direktiivi artiklis 3 on ette nähtud:
„1.      Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.
2.      Tingimust ei loeta kunagi eraldi kokkulepituks, kui see on eelnevalt koostatud ning tarbija ei ole seetõttu saanud tingimust sisuliselt mõjutada, eriti eelnevalt koostatud tüüplepingute puhul.
[…]“.
5        Sama direktiivi artiklis 4 on sätestatud:
„1.      Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, võetakse lepingutingimuse hindamisel arvesse lepingu sõlmimise objektiks oleva kauba või teenuse laad ning viidatakse lepingu sõlmimisel kõigile sellega kaasnevatele asjaoludele ning kõigile teistele kõnealuse või muu lepingu tingimustele, millest see sõltub.
2.      Tingimuste õiglase või ebaõiglase iseloomu hindamine ei ole seotud lepingu põhiobjekti mõiste ega hinna ja tasu piisavusega võrreldes vastutehinguna pakutavate teenuste või kaubaga, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles.“
6        Direktiivi 93/13 artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Lepingutes, mille kõik või teatavad tarbijale pakutavad tingimused esitatakse kirjalikult, peavad kõnealused tingimused olema koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles. Kui tingimuse tähenduse suhtes on kahtlusi, tuleb kohaldada tarbijale kõige soodsamat tõlgendust. Seda tõlgendamiseeskirja ei kohaldata artikli 7 lõikega 2 ettenähtud menetluste puhul.“
Direktiiv 2008/48
7        Direktiivi 2008/48 põhjendused 19, 31 ja 43 on sõnastatud järgmiselt:
„(19)      Selleks et tarbijad saaksid teha kaalutletud otsuse kõikide faktide alusel, peaksid nad enne krediidilepingu sõlmimist saama krediiditingimuste ja -kulude ning oma kohustuste kohta adekvaatset teavet, mida nad saaksid järelemõtlemiseks kaasa võtta. Pakkumiste võimalikult täieliku läbipaistvuse ja võrreldavuse tagamiseks peaks selline teave sisaldama eelkõige krediidi kulukuse aastamäära, mis on määratud ühesugusel viisil kõikjal ühenduses. Kuna krediidi kulukuse aastamäära saab sellel etapil esitada vaid näitena, siis peaks tegemist olema tüüpilise näitega. […]
[…]
(31)      Selleks et tarbija oleks teadlik oma krediidilepingust tulenevatest õigustest ja kohustustest, peaks kogu vajalik teave olema lepingus esitatud selgel ja arusaadaval viisil.
[…]
(43)      […] Vaatamata sellele, et [nõukogu 22. detsembri 1986. aasta] direktiivis 87/102/EMÜ [tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta
(EÜT 1987, L 42, lk 48; ELT eriväljaanne 15/01, lk 326)] sätestati krediidi kulukuse aastamäära arvutamise ühtne matemaatiline valem, pole krediidi kulukuse aastamäär siiski kogu ühenduses täielikult võrreldav. Eri liikmesriikides võetakse selle arvutamise aluseks erinevaid kulutegureid. Seetõttu peaks käesolevas direktiivis selgelt ja põhjalikult määratlema, milline on krediidi kogukulu tarbijale.“
8        Direktiivi 2008/48 artikkel 1 „Sisu“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide teatavaid aspekte.“
9        Selle direktiivi artiklis 3 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
g)      „krediidi kogukulu tarbijale“ – kõik kulud, kaasa arvatud intress, lepingutasud, maksud ja mis tahes muud tasud, mida tarbija on kohustatud seoses krediidilepinguga maksma ja mis on krediidiandjale teada, välja arvatud notaritasud; krediidilepinguga seotud kõrvalteenuste kulud, eelkõige kindlustusmaksed, kuuluvad samuti nende hulka, kui krediidi saamiseks või krediidi saamiseks reklaamitavatel lepingutingimustel on lisaks kohustuslik teenuste osutamise lepingu sõlmimine;
h)      „tarbija poolt makstav kogusumma“ – krediidi kogusumma ja krediidi kogukulu summa tarbija jaoks;
i)      „krediidi kulukuse aastamäär“ – krediidi kogukulu tarbijale, mis on väljendatud aastase protsendimäärana krediidi kogusummast ja sisaldab kohaldataval juhul kulusid, millele on osutatud artikli 19 lõikes 2;
j)      „laenuintress“ – fikseeritud või muutuva määrana väljendatud aastane intressimäär, mida kohaldatakse kasutusse võetud krediidisummadele;
[…]
l)      „krediidi kogusumma“ – krediidilepingu alusel kättesaadava krediidi ülemmäär või kogusumma;
[…]“.
10      Direktiivi 2008/48 artiklis 10 „Krediidilepingus sisalduv kohustuslik teave“ on sätestatud:
„1.      Krediidileping koostatakse paberil või mõnel muul püsival andmekandjal.
Kõik lepingupooled saavad krediidilepingu koopia. Käesoleva artikli kohaldamine ei piira krediidilepingu sõlmimise õiguspärasust käsitlevate liikmesriikide õigusnormide kohaldamist, kui need on kooskõlas ühenduse õigusega.
2.      Krediidilepingus täpsustatakse selgelt ja kokkuvõtlikult järgmine:
[…]
d)      krediidi kogusumma ja tingimused krediidi kasutusse võtmiseks;
[…]
f)      laenuintress, kõnealuse intressimäära kohaldamistingimused ja olemasolu korral esialgse laenuintressi suhtes kohaldatav indeks või baasintressimäär, samuti laenuintressi muutmise ajavahemikud, tingimused ja kord, ning juhul kui erinevates tingimustes kohaldatakse erinevaid laenuintresse, esitatakse eespool nimetatud teave kõigi kohaldatavate laenuintresside kohta;
g)      krediidi kulukuse aastamäär ja tarbija poolt makstav kogusumma, mis on arvutatud krediidilepingu sõlmimise ajal; märgitakse kõik kõnealuse määra arvutamiseks kasutatud eeldused;
[…]“.
11      Direktiivi 2008/48 artikli 19 „Krediidi kulukuse aastamäära arvutamine“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.      Krediidi kulukuse aastamäär, mis võrdub kõigi nende tulevaste või olemasolevate kohustuste (kasutusse võetud krediit, tagasimaksed ja tasud) ajaldatud väärtusega ühe aasta kohta, milles krediidiandja ja tarbija on omavahel kokku leppinud, arvutatakse I lisa I osas sätestatud matemaatilise valemi abil.
2.      Krediidi kulukuse aastamäära arvutamiseks määratakse kindlaks krediidi kogukulu tarbija jaoks, millest arvatakse maha need tasud, mida tarbija on kohustatud maksma krediidilepingus sätestatud kohustuste rikkumisel, ning muud tasud (välja arvatud ostuhind), mida ta on kohustatud maksma seoses kauba ostmise või teenuse kasutamisega, olenemata sellest, kas tehingu eest tasuti sularahas või krediidiga.
Krediidi kogukulu tarbija jaoks sisalda[b] krediidi tagasimakseid ja krediidi kasutusse võtmist kajastava konto halduskulusid, maksevahendite kasutamise kulusid nii tagasimaksete kui krediidi väljamaksete jaoks ja muid maksetega seotud tehingukulusid, välja arvatud juhul, kui konto avamine on vabatahtlik ja konto halduskulud on selgelt ning eraldiseisvalt märgitud krediidilepingus või mõnes muus tarbijaga sõlmitud lepingus.“
12      Selle direktiivi artiklis 22 „Ühtlustamine ja käesoleva direktiivi sätete imperatiivsus“ on sätestatud:
„1.      Kuna käesolev direktiiv sisaldab ühtlustatud sätteid, ei või liikmesriigid oma õiguses säilitada või vastu võtta käesolevas direktiivis sätestatust erinevaid sätteid. Artikli 16a lõiked 3 ja 4 ei takista siiski liikmesriikidel säilitamast või vastu võtmast rangemaid sätteid tarbijate kaitseks.
[…]
3.      Liikmesriigid tagavad samuti, et nende poolt käesoleva direktiivi rakendamisel vastu võetud õigusnormidest ei saa mööda hiilida, kasutades selleks lepingute sõnastust, eelkõige lisades krediidi kasutusse võtmise või krediidilepingud, mis kuuluvad käesoleva direktiivi reguleerimisalasse, krediidilepingutesse, mille olemus või eesmärk võimaldab direktiivi kohaldamist vältida.
[…]“.
13      Selle direktiivi I lisas on ette nähtud:
„[…]
Krediidi kulukuse aastamäära (APR) leidmiseks kasutatava baasvõrrandi ühel pool on aasta lõikes kasutusse võetud krediidi ajaldatud kogusumma ning teisel pool tagasimakse ja tasude ajaldatud kogusumma […]“.
Poola õigus
Tsiviilseadustik
14      23. aprilli 1964. aasta tsiviilseadustiku (ustawa Kodeks cywilny; Dz. U. 2022, jrk nr 1360) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 3851 lõikes 1 sätestatud:
„Tarbijalepingu tingimused, mille üle ei ole eraldi läbi räägitud, ei ole tarbijale siduvad, kui need kujundavad tarbija õigusi ja kohustusi viisil, mis on vastuolus heade kommetega ja kahjustavad tõsiselt tarbija huve (keelatud lepingutingimused). See ei kehti tingimuste suhtes, mis puudutavad poolte põhisooritusi, eelkõige hinda või tasu, kui need tingimused on sõnastatud üheti mõistetavalt.“
Tarbijakrediidiseadus
15      12. mai 2011. aasta tarbijakrediidiseadusega (ustawa o kredycie konsumenckim; Dz. U. 2011, nr 126, jrk nr 715) võeti direktiiv 2008/48 üle Poola õiguskorda.
16      Selle seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „tarbijakrediidiseadus“) on artikli 5 punktid 6, 6a ja 10 sõnastatud järgmiselt:
„(6)      krediidi kogukulu – kõik kulud, mida tarbija on krediidilepingu alusel kohustatud tasuma, eelkõige:
a)      intress, tasud, lepingutasud, maksud ja marginaalid, kui need on krediidiandjale teada, ja
b)      lisateenustega, eelkõige kindlustusega seotud kulu, kui see tuleb tasuda kas krediidi saamiseks või pakkumuses toodud tingimustel krediidi saamiseks,
välja arvatud notaritasu, mis jääb tarbija kanda;
(6a)      intressita krediidikulu – kogu kulu, mis tarbijal seoses tarbijakrediidilepinguga lasub, v.a intress;
[…]
(10)      laenuintress – fikseeritud või muutuva määrana väljendatud aastane intressimäär, mida kohaldatakse kasutusse võetud krediidisummadele.“
17      Tarbijakrediidiseaduse artiklis 30 on sätestatud:
„1.      Tarbijakrediidilepingus tuleb märkida:
[…]
6)      laenuintress, intressimäära kohaldamise tingimused, samuti intressimäära muutmise perioodid, tingimused ja kord, sealhulgas indeks või viitemäär, kui see on kohaldatav algse intressimäära suhtes; kui tarbijakrediidilepingus on kokku lepitud erinevad intressimäärad, esitatakse see teave kõigi lepingu kehtivusaja jooksul kohaldatavate intressimäärade kohta;
[…]“.
18      Tarbijakrediidiseaduse artikli 45 lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui krediidiandja rikub artikli 29 lõiget 1, artikli 30 lõike 1 punkte 1–8, 10, 11 ja 14–17, artikleid 31–33, artikleid 33a ja 36a–36c, on tarbijal õigus pärast krediidiandjale kirjaliku avalduse esitamist maksta krediit tagasi ilma intressi ja muude krediidiga seotud tasudeta, mida ta peaks tasuma lepingus ettenähtud tähtaegadeks ja viisil.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
19      P. W. ja pank sõlmisid 26. mail 2022 tarbijakrediidilepingu, mis vastab tüüplepingule. P. W. ja pank ei rääkinud lepingutingimuste üle eraldi läbi. P. W. võttis tarbijakrediiti summas 150 000 Poola zlotti (PLN) (ligikaudu 34 400 eurot). Sellest summast maksti P. W-le tegelikult välja 133 214,92 zlotti (ligikaudu 30 550 eurot), ülejäänud 16 785,08 zlotti (ligikaudu 3850 eurot) oli ette nähtud vabatahtlikuks loetud krediidikindlustuse maksmiseks. Selle vabatahtliku kindlustuse võtmise tõttu langes krediidi intressimäär.
20      P. W. tagasimakstav kogusumma oli 207 073,53 zlotti (ligikaudu 47 500 eurot) ja vastavalt krediidilepingu artikli 6 lõikele 1 oli krediidi kogukulu 73 858,61 zlotti (ligikaudu 16 950 eurot). See kulu hõlmas intressi summas 57 073,53 zlotti (ligikaudu 13 100 eurot) ja eelmises punktis mainitud kindlustusmakset summas 16 785,08 zlotti (ligikaudu 3850 eurot). Intressimäär oli 8,49% aastas (koos baasmääraga 4,36% ja marginaaliga 4,13%). Seda intressimäära kohaldati lepingu alusel P. W-le tegelikult makstud summale, millele lisandus kindlustusmakse. Krediidilepingus kokku lepitud krediidi kulukuse aastamäär oli 12,57%. Lepingu kehtivusaeg oli 96 kuud.
21      P. W. saatis 18. augusti 2023. aasta kirjaga tarbijakrediidiseaduse artikli 45 lõike 1 alusel pangale avalduse, et tema suhtes kohaldataks nn tasuta krediidi sanktsiooni. P. W. väitel oli pank rikkunud oma kohustusi eelkõige seetõttu, et ebatäpselt oli kindlaks määratud tasumisele kuuluv intress, valesti oli märgitud krediidi kulukuse aastamäär ning krediidiandjal oli võimalus ühepoolselt muuta tasusid ja lepingutasusid. Seetõttu soovis ta krediidikuludena juba tasutud summa maksta summas 14 428,83 zlotti (ligikaudu 3310 eurot) tagasi, kuid pank seda nõuet ei rahuldanud.
22      P. W. esitas 25. oktoobril 2023 Sąd Rejonowy we Włodawiele (Włodawa rajoonikohus, Poola), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, hagi, milles palus esiteks tuvastada, et krediit tuleb tagastada ilma intressi ja muude krediidiga seotud kuludeta lepingus ette nähtud tähtaja jooksul ja korras, ning teiseks mõista pangalt tema kasuks välja 30 051,76 zlotti (ligikaudu 6900 eurot), see tähendab juba tagasi makstud lepingujärgne intress, millele lisandub seadusjärgne viivis. P. W. põhjendas oma nõuet muu hulgas sellega, et intressimäära kohaldati summale, mis vastas intressita krediidikulule.
23      Pank leiab, et krediidi kulukuse aastamäär on õigesti arvutatud. P. W. soovis oma krediiditaotluses, et pank arvaks krediidi hulka kindlustuskulu, mis tõi kaasa krediidisumma suurenemise. Pank toonitas samuti, et teave selle kohta, et sel viisil kindlaksmääratud summale kohaldatakse intressimäära, sisaldus krediidilepingus. Kostja lisas, et P. W. ei maksnud lepingutasusid ning krediidikulud koosnesid üksnes lepingujärgsest intressist ja kindlustusmaksest, kusjuures krediidikulud on üksikasjalikult loetletud „Tarbijakrediidi teabelehel“, mis on krediidilepingu lahutamatu osa.
24      Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas direktiiviga 2008/48 on kooskõlas panga selline praktika, mille kohaselt kogutakse intressi summalt, mis sisaldab lisaks krediidi põhisummale ka intressita krediidikulu – see tähendab summalt, mida tervikuna ei ole krediidisaajale üle kantud. Kohus täpsustab sellega seoses, et „intressita krediidikulu“ tarbijakrediidiseaduse artikli 5 punkti 6a tähenduses sisaldab eelkõige tasusid, lepingutasusid, makse ja marginaale, kui need on krediidiandjale teada, ning kõrvalteenuste kulusid, eelkõige kindlustusmakseid, kui need on vältimatud krediidi saamiseks või pakkumises ette nähtud tingimustel krediidi saamiseks.
25      Neil asjaoludel otsustas Sąd Rejonowy we Włodawie (Włodawa rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [direktiivi 2008/48] artikli 10 lõike 2 punkti f koostoimes artikli 3 punktiga j tuleb liidu õiguse tõhususe põhimõtte ja selle direktiivi eesmärgi kontekstis ning arvestades [direktiivi 93/13] artikli 3 lõikeid 1 ja 2 koostoimes artikli 4 lõikega 1 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus praktika lisada tarbijakrediidilepingutesse, mille sisu ei tulene ettevõtja (krediidiandja) ja tarbija (krediidisaaja) vahelisest individuaalsest kokkuleppest, sellised sätted, mis näevad ette intressi mitte ainult tarbijale välja makstud summalt, vaid ka intressita krediidikuludelt (st lepingutasult või muudelt tasudelt, mis ei ole tarbijale makstava krediidisumma koostisosad ja mis moodustavad kogusumma, mille tarbija peab maksma tarbijakrediidilepingust tuleneva kohustuse täitmiseks)?
2.      Kas [direktiivi 2008/48] artikli 10 lõike 2 punkte f ja g tuleb liidu õiguse tõhususe põhimõtte ja selle direktiivi eesmärgi kontekstis ning arvestades [direktiivi 93/13] artiklit 5 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus praktika lisada tarbijakrediidilepingutesse, mille sisu ei tulene ettevõtja (krediidiandja) ja tarbija (krediidisaaja) vahelisest individuaalsest kokkuleppest, sellised sätted, mis toovad välja ainult krediidi intressimäära ja kapitaliseeritud intressi kogusumma, mille tarbija peab lepingust tuleneva kohustuse täitmiseks maksma, teavitamata samal ajal tarbijat selgelt, et kapitaliseeritud intressi (väljendatud summana) arvutamise alus erineb tarbijale tegelikult välja makstud krediidisummast, kusjuures eelkõige selle poolest, et tegemist on tarbijale välja makstud krediidisumma ja intressita krediidikulude (st lepingutasu või muude tasude, mis ei ole tarbijale välja makstava krediidisumma koostisosad ja mis moodustavad kogusumma, mille tarbija peab maksma tarbijakrediidilepingust tuleneva kohustuse täitmiseks) summaga?“
26      Pank märkis 20. novembri 2025. aasta kirjas, et ta nõustus põhikohtuasja hageja nõudega, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 22. Vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele täpsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus 18. detsembri 2025. aasta kirjas, et põhikohtuasi on endiselt menetluses.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
27      Pank vaidlustab eelotsuse küsimuste vastuvõetavuse.
28      Kõigepealt leiab pank, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused on hüpoteetilised, kuna need põhinevad ekslikul eeldusel, et küsimustes viidatud lepingutingimusi ei ole läbi räägitud. Lisaks ei ole teine küsimus asjakohane, kuna P. W-le esitatud teave selle kohta, et vabatahtliku kindlustusega seotud kulu toob kaasa intressi, nähtub selgelt ja arusaadavalt nii krediidilepingust kui ka teabelehest.
29      Seejärel märgib pank, et eelotsuse küsimuste hüpoteetilisus tuleneb asjaolust, et põhikohtuasi ei puuduta lepingutasu ega muid panga kogutud kulusid, vaid vabatahtlikku kindlustusmakset, mis ei ole kaugeltki krediidikulu, mille krediidisaaja tasub panga kasuks, vaid see makstakse otse kindlustusandja kontole. Direktiivi 2008/48 artikli 3 punktis g esitatud määratluse „krediidi kogukulu tarbijale“ kohaselt vastab selline kindlustusmakse krediidilepinguga seotud kõrvalteenuste kuludele ja kuulub selle määratluse kohaselt eraldi kulukategooriasse.
30      Lõpuks väidab pank, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole esitanud Euroopa Kohtule vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et viimane saaks anda esitatud küsimustele tarviliku vastuse, mistõttu ei vasta eelotsusetaotlus Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 sätestatud nõuetele. Eelkõige piirdus eelotsusetaotluse esitanud kohus poolte seisukohtade esitamisega, neid kontrollimata, ning kasutas mõistet „intressita krediidikulu“ ebajärjekindlalt, kohaldades kriteeriumi, mille kohaselt see kulu koosneb kõigist summadest, mis sisalduvad krediidis, ilma et neid oleks tarbijale otse üle kantud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei võta panga arvates seega arvesse asjaolu, et laenude tagasimaksmiseks kasutatud vahendeid, st võlgade konsolideerimist, ei kanta tarbijale üle ka selleks, et ta saaks neid enda äranägemisel kasutada, samas kui ei ole mingit kahtlust, et need võivad kaasa tuua intressi.
31      Esiteks tuleb siinkohal märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse liidu õiguse tõlgendamist käsitlevate küsimuste puhul, mille liikmesriigi kohus on esitanud sellises õiguslikus ja faktilises kontekstis, mille ta ise on kindlaks teinud ja mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu pädevuses, et need küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus saab keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (19. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Tudmur, C‑185/24 ja C‑189/24, EU:C:2024:1036, punkt 26 ning seal viidatud kohtupraktika).
32      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et P. W. esitas panga vastu eelotsusetaotluse esitanud kohtule hagi, milles ta palub eelkõige tuvastada, et krediit tuleb tagastada ilma intressi ja muude krediidiga seotud kuludeta põhjusel, et lepingujärgset intressi on kogutud summalt, mis vastab intressita krediidikulule. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et tal on kahtlusi, kas direktiiviga 2008/48 on kooskõlas panga selline praktika, mis võimaldab tal koguda intressi summalt, mis sisaldab krediidi põhisummat ja intressita krediidikulu, samas kui intressita krediidikulule vastavat summat ei ole krediidisaajale välja makstud.
33      Selles kontekstis palub eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimustega Euroopa Kohtul tõlgendada mitut direktiivi 2008/48 sätet, arvestades tõhususe põhimõtet ja direktiivi 93/13 teatavaid sätteid.
34      Need küsimused puudutavad põhikohtuasjade lahendamisel seega tõepoolest asjakohaste liidu õigusnormide tõlgendamist. Kuna eelotsusetaotlused esitanud kohus määratleb põhikohtuasjade vaidluse õigusliku ja faktilise raamistiku omal vastutusel, ei ole Euroopa Kohtu ülesanne kontrollida nende küsimuste aluseks olevaid eeldusi.
35      Teiseks, selleks et Euroopa Kohus saaks anda liidu õiguse tõlgenduse, mis oleks liikmesriigi kohtule tarvilik, näeb Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 94 ette, et eelotsusetaotlus peab sisaldama eelkõige lühiülevaadet põhikohtuasja vaidluse esemest ja asjasse puutuvatest asjaoludest, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on need välja selgitanud, või vähemalt ülevaadet faktilistest andmetest, millel eelotsuse küsimused põhinevad. Samuti märgitakse eelotsusetaotluses selgitus, millistel põhjustel liikmesriigi kohus tõstatas liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse ning millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel näeb.
36      Eelotsusetaotlusest nähtub, et kuigi erinevalt põhikohtuasja poolte lahknevatest seisukohtadest esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma järeldused väga lühidalt, on Euroopa Kohtul käesoleva kohtuotsuse punktides 32 ja 33 esitatud asjaolusid arvestades siiski olemas vajalik teave, et anda esitatud küsimustele tarvilik vastus.
37      Seega on eelotsuse küsimused vastuvõetavad.
Sisulised küsimused
38      Kõigepealt, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus kvalifitseerib põhikohtuasjas kõne all oleva kindlustusmakse „intressita krediidikuluks“, siis tuleb esmalt meenutada, et seda mõistet ei ole ette nähtud direktiivis 2008/48, vaid Poola õiguses, täpsemalt tarbijakrediidiseaduse artikli 5 punktis 6a (vt selle kohta 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Mikrokasa ja Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, punktid 40 ja 42).
39      Euroopa Kohus viitas sellele mõistele 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsuses Mikrokasa ja Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), märkides selle kohtuotsuse punktis 40, et käsitletav mõiste kujutab endast direktiivi 2008/48 artikli 3 punkti g tähenduses „krediidi kogukulu“ alamkategooriat, mis hõlmab kõiki kulusid, sealhulgas intressi.
40      Seejärel tuleb märkida, et eelotsuse küsimused puudutavad P. W-le antud krediidi kogukulu, mis lisaks intressile hõlmab 16 785,08 zloti suurust summat, mis on mõeldud vabatahtliku krediidikindlustuse tasumiseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas direktiiviga 2008/48 on kooskõlas panga praktika, mis seisneb selles, et lepingu täitmisel P. W-le makstud summalt kogutakse intressi, millele lisandub intressita krediidikulu, kusjuures intressita krediidikulu katab eelkõige lepinguga seotud teenuste, iseäranis kindlustuse kulu, kui see on vältimatu krediidi saamiseks või pakkumuses ette nähtud tingimustel krediidi saamiseks.
41      Sellega seoses tuleb märkida, et põhikohtuasjas kõne all oleva krediidikindlustuse vabatahtlikkus tähendab, et see ei olnud laenu kui sellise saamiseks vajalik. Siiski, kuna krediidikindlustuse sõlmimisega kaasnes krediidi intressimäära langus, oli käsitletav krediidikindlustus vajalik laenupakkumises ette nähtud tingimustel laenu saamiseks. Neil asjaoludel kuulub kindlustusmakse, mis on vastavalt krediidilepingu artikli 6 lõikele 1 osa krediidi kogukulust, direktiivi 2008/48 artikli 3 punkti g tähenduses mõiste „krediidi kogukulu tarbijale“ alla.
42      Lõpuks, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus samastab „intressita krediidikulu“ summaga, mida ei ole krediidisaajale üle kantud, tuleb toonitada, et teatava summa kvalifitseerimine „krediidi kogukuluks tarbijale“, nagu on ette nähtud artikli 3 punktis g ja mille peab vastavalt krediidilepingule kandma krediidisaaja, ei sõltu asjaolust, kas see summa on krediidisaaja pangakontole üle kantud või mitte.
43      Asjaolu, et laenatud summa kantakse kõigepealt krediidisaaja pangakontole, enne kui seda kasutatakse kaupade või teenuste ostmisel arveldamiseks või teatavate kulude tasumiseks, või et krediidiandja tasub selle otse krediidisaaja võlausaldajatele, on nimelt juhuslik ega saa iseenesest mõjutada selle kvalifitseerimist krediidikuluks.
Esimese küsimuse analüüs
44      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelise koostöö raames Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus temale esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt 29. novembri 1978. aasta kohtuotsus Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, punkt 26; 28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ning 2. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Russmedia Digital ja Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses vaidlus, milles ta peab tegema kohtuotsuse selle kohta, kas direktiiviga 2008/48 on kooskõlas panga praktika, mille kohaselt kogutakse intressi summalt, mis sisaldab lisaks krediidi põhisummale ka intressita krediidikulu – see tähendab summalt, mida tervikuna ei ole krediidisaajale üle kantud.
46      Järelikult tuleb asuda seisukohale, et esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/48 artikli 3 punkte g ja j koostoimes selle direktiivi artikli 10 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus, kui tarbijakrediidilepingusse lisatakse tingimused, milles on kokku lepitud intressimäära kohaldamine mitte ainult krediidi kogusummale, vaid ka summadele, mis on ette nähtud selle krediidiga seotud kulu katmiseks ja on seetõttu osa krediidi kogukulust tarbijale.
47      Väärib meenutamist, et vastavalt direktiivi 2008/48 artiklile 1 on selle direktiivi eesmärk ühtlustada tarbijakrediiti käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide teatavaid aspekte.
48      Lisaks tuleneb selle direktiivi artikli 22 lõikest 1, et kuna see direktiiv sisaldab ühtlustatud sätteid, ei või liikmesriigid oma riigisiseses õiguses säilitada või vastu võtta käsitletavas direktiivis sätestatust erinevaid sätteid.
49      Nagu selgub direktiivi 2008/48 artiklis 3 esitatud määratlustest, on mõiste „krediidi kogukulu tarbijale“ krediidi kulukuse aastamäära arvutamist silmas pidades seotud mõistetega „krediidi kogusumma“ ja „tarbija poolt makstav kogusumma“ (16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punkt 38).
50      Kuna direktiivi 2008/48 artikkel 3 ei sisalda nende mõistetega seoses mingit viidet riigisisesele õigusele, tuleb kõiki neid mõisteid käsitada liidu õiguse autonoomse mõistena, mida tuleb liidu territooriumil tõlgendada ühetaoliselt
(16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
51      Kõigepealt, mis puudutab direktiivi 2008/48 tähenduses mõistet „krediidi kogusumma“, siis see on määratletud selle direktiivi artikli 3 punktis l kui krediidilepingu alusel kättesaadava krediidi ülemmäär või kogusumma.
52      Lisaks, nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, on liidu seadusandja ulatusliku tarbijakaitse tagamiseks selle direktiivi artikli 3 punktis g määratlenud mõiste „krediidi kogukulu tarbijale“ laialt, nii et see hõlmab kõiki kulusid, kaasa arvatud intress, maksud ja mis tahes muud tasud, mida tarbija on kohustatud seoses krediidilepinguga maksma ja mis on krediidiandjale teada, välja arvatud notaritasu (26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Mikrokasa ja Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika). Peale selle tähendab krediidi kulukuse aastamäär selle direktiivi artikli 3 punkti i kohaselt krediidi kogukulu tarbijale, mis on väljendatud aastase protsendimäärana krediidi kogusummast ja sisaldab olenevalt olukorrast kulusid, millele on osutatud selle direktiivi artikli 19 lõikes 2.
53      Lõpuks tuleb märkida, et kuna mõiste „tarbija poolt makstav kogusumma“ on direktiivi 2008/48 artikli 3 punktis h määratletud kui „krediidi kogusumma ja krediidi kogukulu summa tarbija jaoks“, tuleneb sellest, et mõisted „krediidi kogusumma“ ja „krediidi kogukulu tarbijale“ on teineteist välistavad ning järelikult ei saa „krediidi kogusumma“ hulka kuuluda summad, mis on hõlmatud krediidi kogukuluga tarbijale (21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 85, ja 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punkt 42).
54      Seega sisaldab direktiiv 2008/48 tarbijakrediidilepingutega seotud summade jaotuse täielikku käsitlust (16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punkt 43).
55      Mis puudutab „laenuintressi“, mis on direktiivi 2008/48 artikli 3 punktis j määratletud kui „intressimäär, mida kohaldatakse kasutusse võetud krediidisummale“, siis tuleb märkida, et krediidi kogusumma ja kasutusse võetud krediidi summa tähendavad kõiki tarbija käsutusse antud summasid, mis välistab summad, mille krediidiandja on määranud asjaomase krediidiga seotud kulude eest tasumiseks ja mida ei ole tarbijale tegelikult üle kantud (21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 91).
56      Nimelt, pärast seda, kui Euroopa Kohus toonitas 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsuse Radlinger ja Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283) punktides 87 ja 88, et krediidi kulukuse aastamäära arvutamine sõltub krediidi kogusummast ja direktiivi 2008/48 kohaselt on krediidi kulukuse aastamäära leidmiseks kasutatava baasvõrrandi ühel pool aasta lõikes kasutusse võetud krediidi ajaldatud kogusumma ning teisel pool tagasimakse ja tasude ajaldatud kogusumma, jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et kasutusse võetud krediidi summa selle direktiivi I lisa
I osa tähenduses vastab krediidi kogusummale direktiivi artikli 3 punkti l tähenduses.
57      Seega ei saa ei krediidi kogusumma hulka direktiivi 2008/48 artikli 3 punkti l ja artikli 10 lõike 2 tähenduses ega kasutusse võetud krediidi summa hulka direktiivi 2008/48 artikli 3 punkti j tähenduses kuuluda ükski neist summadest, mis on mõeldud asjaomase krediidiga seoses kokku lepitud kohustuste täitmiseks, nagu haldustasud, intress, lepingutasud või mis tahes muud tasud, mida tarbija peab maksma (vt selle kohta 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 86).
58      See kehtib ka kindlustuskulu kohta, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on kvalifitseerinud intressita krediidikuluks, mis – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 39 ja 41 – kujutab endast direktiivi 2008/48 artikli 3 punkti g tähenduses „krediidi kogukulu tarbijale“ alamkategooriat.
59      Tuleb täpsustada, et see lahendus, nagu see tuleneb 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsusest Radlinger ja Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsusest Mikrokasa ja Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236) ning 16. juuli 2020. aasta kohtuotsusest Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), ei too kaasa sellise kulu või tasu piiramist, mille tasumist võib krediidiandja tarbijalt krediidilepingu raames nõuda.
60      Krediidiandja võib nimelt jätta lepingujärgse intressimäära kohaldamata summadele, mis vastavad krediidi kulule, ja samal ajal vältida raha väärtuse järkjärgulist vähenemist aja jooksul, kohaldades proportsionaalselt kõrgemat laenuintressi, mis peegeldab krediidikulule vastavalt summalt intressi kogumata jätmise kulu. Seega võib krediidiandja teha krediidi kättesaadavaks ka tarbijale, kellel ei ole krediidilepingu sõlmimisega kaasneva kulu rahastamiseks algkapitali.
61      Selline lahendus on ka kooskõlas direktiivi 2008/48 eesmärkidega.
62      Sellega seoses on kohane meenutada, et direktiivi 2008/48 vastuvõtmisel arvestati kahte eesmärki – tagada kõikidele liidu tarbijatele nende huvide võrdselt kõrgetasemeline kaitse ja aidata kaasa hästitoimiva siseturu tekkele tarbijakrediidi valdkonnas. Selle direktiivi põhjendusest 19 tuleneb, et direktiivi eesmärk on eelkõige tagada, et tarbija saaks enne krediidilepingu sõlmimist eelkõige krediidi kulukuse aastamäära kohta adekvaatset teavet kogu liidus, mis võimaldaks tal kohaldatavaid määrasid võrrelda (16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
63      Nagu on aga sisuliselt märgitud direktiivi 2008/48 põhjendustes 31 ja 43, on tarbija teavitamine krediidi üldkulust – mis on esitatud ühtse matemaatilise valemi alusel arvutatud määrana – olulise tähtsusega. Esiteks aitab see teave kaasa turu läbipaistvusele, kuna võimaldab tarbijal võrrelda krediidipakkumisi. Teiseks võimaldab see tarbijal hinnata oma kohustuse suurust (21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 90 ja seal viidatud kohtupraktika).
64      Turu selline läbipaistvus satuks ohtu, kui eristada oleks võimalik erinevaid intressimäärasid, eelkõige laenuintressi, mida kohaldatakse kasutusse võetud krediidisummale, ja muid intressimäärasid, mida liikmesriikides kohaldatakse krediidisummale, mis ei kuulu kasutusse võetud krediidisumma määratluse alla.
65      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/48 artikli 3 punkte g ja j koostoimes selle direktiivi artikli 10 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus, kui tarbijakrediidilepingusse lisatakse tingimused, milles on kokku lepitud intressimäära kohaldamine mitte ainult krediidi kogusummale, vaid ka summadele, mis on ette nähtud selle krediidiga seotud kulu katmiseks ja on seetõttu osa krediidi kogukulust tarbijale.
Teise küsimuse analüüs
66      Kuna kindlustuskulu, mis on osa „krediidi kogukulust tarbijale“ direktiivi 2008/48 artikli 3 punkti g tähenduses, ei saa arvata kasutusse võetud krediidi summa hulka selle direktiivi artikli 3 punkti j tähenduses, ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
67      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2021. aasta direktiiviga (EL) 2021/2167), artikli 3 punkte g ja j koostoimes selle direktiivi artikli 10 lõikega 2
tuleb tõlgendada nii, et
nende sätetega on vastuolus, kui tarbijakrediidilepingusse lisatakse tingimused, milles on kokku lepitud intressimäära kohaldamine mitte ainult krediidi kogusummale, vaid ka summadele, mis on ette nähtud selle krediidiga seotud kulu katmiseks ja on seetõttu osa krediidi kogukulust tarbijale.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: poola.