62007CO0557
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
19. veebruar 2009 (
*1
)
Kohtuasjas C-557/07,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel Oberster Gerichtshofi (Austria) 13. novembri 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse, menetluses
LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH
versus
Tele2 Telecommunication GmbH,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja esimees T. von Danwitz, kohtunikud G. Arestis ja J. Malenovský (ettekandja),
kohtujurist: Y. Bot,
kohtusekretär: R. Grass,
olles otsustanud lahendada teise eelotsuse küsimuse põhistatud määrusega vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 104 lõike 3 esimesele lõigule,
olles teavitanud eelotsusetaotluse esitanud kohut, et Euroopa Kohus lahendab esimese eelotsuse küsimuse põhistatud määrusega vastavalt kodukorra artikli 104 lõike 3 teisele lõigule,
olles palunud Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutel esitada vajaduse korral oma märkused,
olles kohtujuristi ära kuulanud,
annab käesoleva
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230), Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32) tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH (edaspidi „LSG”) ja Tele2 Telecommunication GmbH (edaspidi „Tele2”) vahelises kohtuvaidluses seoses Tele2 keeldumisega edastada LSG-le nende isikute nimesid ja aadresse, kellele Tele2 pakub Interneti-ühendust.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
Infoühiskonda ja intellektuaalomandi ning eelkõige autoriõiguse kaitset reguleerivad õigusnormid
– Direktiiv 2000/31/EÜ
3
Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399) artikli 1 lõikele 1 on direktiivi eesmärk kaasa aidata siseturu nõuetekohasele toimimisele, tagades infoühiskonna teenuste vaba liikumise liikmesriikide vahel.
– Direktiiv 2001/29
4
Direktiivi 2001/29 põhjendus 59 sätestab:
„Eelkõige digitaalkeskkonnas võivad kolmandad isikud õiguste rikkumiseks üha enam kasutada vahendajate teenuseid. Paljudel juhtudel on vahendajatel kõige hõlpsam võimalus selline õigusi rikkuv tegevus lõpetada. Kõikidest muudest võimalikest sanktsioonidest ja õiguskaitsevahenditest olenemata peaks õiguste valdajatel olema võimalus taotleda ettekirjutust sellise vahendaja tegevuse vastu, kes pakub võrgu kaudu teost või muud objekti, millega seotud õigusi on rikkunud kolmas isik. See võimalus peaks jääma kasutatavaks ka juhul, kui vahendaja toimingud on artikli 5 kohaldamisalast välja jäetud. Nimetatud ettekirjutuste tingimused ja viisid tuleks määratleda liikmesriikide siseriiklikes õigusaktides.”
5
Nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 1 kohaselt käsitleb see direktiiv autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste õiguskaitset siseturu piires, rõhutades eelkõige infoühiskonna aspekti.
6
Direktiivi 2001/29 artikli 5, mille pealkiri on „Erandid ja piirangud”, lõige 1 sätestab:
„Artiklis 2 osutatud ajutine reprodutseerimine, mis on vajalik siirdamiseks või toimub juhuslikult, mis on tehnilise protsessi lahutamatu ja oluline osa ning mille eesmärk on teha võimalikuks teose või muu objekti:
a)
edastamine vahendaja võrgu kaudu kolmandatele isikutele või
b)
seaduspärane kasutamine
ning millel puudub iseseisev majanduslik tähtsus, ei kuulu artiklis 2 sätestatud reprodutseerimisõiguse alla.”
7
Sama direktiivi artikkel 8 pealkirjaga „Sanktsioonid ja õiguskaitsevahendid” sätestab:
„1.   Liikmesriigid näevad käesolevas direktiivis sätestatud õiguste ja kohustuste rikkumise puhuks ette asjakohased sanktsioonid ja õiguskaitsevahendid ning võtavad kõik meetmed nende sanktsioonide ja õiguskaitsevahendite kohaldamise tagamiseks. Sätestatavad sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
2.   Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et õiguste valdajad, kelle huve on nende territooriumil õigusi rikkuva tegevusega kahjustatud, saavad kohtu kaudu taotleda kahjutasu ja/või ettekirjutust ning vajaduse korral õigusi rikkuva materjali, samuti artikli 6 lõikes 2 nimetatud seadmete, toodete ja komponentide konfiskeerimist.
3.   Liikmesriigid tagavad, et õiguste valdajatel on võimalik taotleda kohtu ettekirjutust vahendajatele, kelle teenuseid kolmandad isikud kasutavad autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumiseks.”
– Direktiiv 2004/48
8
Direktiivi 2004/48 artikkel 8 sätestab:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et intellektuaalomandi õiguste rikkumise menetlemisel ning hageja õigustatud ja proportsionaalse nõude vastuseks võivad pädevad kohtuasutused nõuda, et teave intellektuaalomandi õiguste rikkumise päritolu ja kaupade või teenuste levitamisvõrgustiku kohta esitaks rikkuja ja/või kes tahes isik, kes:
a)
on tabatud tema valduses oleva õigusi rikkuva kommertseesmärgil kasutatava kaubaga;
b)
on tabatud kommertseesmärgil pakutavate õigusi rikkuvate teenuste kasutamiselt;
c)
on tabatud õigusi rikkuvate teenuste kommertseesmärgil pakkumiselt;
d)
on teatatud punktides a, b või c viidatud isikute poolt kui osaline kaupade või teenuste tootmises, valmistamises või levitamises.
2.   Lõikes 1 nimetatud meetmed hõlmavad vastavalt vajadusele:
a)
tootjate, valmistajate, levitajate, tarnijate ja muude kaupade või teenuste varasemate valdajate ning ühtlasi kavandatavate jae- ja hulgimüüjate nimesid ja aadresse;
b)
toodetud, valmistatud, vastu võetud, tarnitud või tellitud toodete koguseid ning ühtlasi kõnealuste toodete või teenuste eest makstud hindu.
3.   [Lõikeid 1 ja 2 kohaldatakse ilma, et see piiraks muude õigusnormide kohaldamist], mis:
a)
annavad õiguste valdajale õiguse saada täielikumat teavet;
b)
reguleerivad teabe kasutamist tsiviil- või kriminaalmenetlustes vastavalt käesolevale artiklile;
c)
reguleerivad vastutust teabeõiguse valesti kasutamise eest; või
d)
[võimaldavad keelduda teabe jagamisest, mis sunniks lõikes 1 kirjeldatud isikut] tunnistama isiku enda või isiku lähedaste sugulaste osalust intellektuaalomandi õiguste rikkumises; või
e)
reguleerivad konfidentsiaalsete teabeallikate kaitset ja isikuandmete töötlemist.” [Täpsustatud tõlge]
Isikuandmete kaitset reguleerivad õigusnormid
– Direktiiv 95/46/EÜ
9
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355) artikli 13 lõige 1 sätestab pealkirja all „Erandid ja piirangud”:
„1.   Liikmesriigid võivad artikli 6 lõikes 1, artiklis 10, artikli 11 lõikes 1 ja artiklites 12 ja 21 sätestatud kohustuste ja õiguste ulatuse piiramiseks võtta vastu õigusakte, kui sellised piirangud on vajalikud, et kindlustada:
a)
riigi julgeolek;
b)
riigikaitse;
c)
avalik kord;
d)
kuritegude või reguleeritud kutsealade ametieetika rikkumiste ennetamine, uurimine, avastamine ja nende eest vastutuselevõtmine;
e)
liikmesriigi või Euroopa Liidu olulised majanduslikud või rahanduslikud huvid, sealhulgas raha-, eelarve- ja maksuküsimused;
f)
jälgimine, kontrollimine ja regulatiivne funktsioon, mis on kas või ajutiselt seotud avaliku võimu teostamisega punktides c, d ja e osutatud juhtudel;
g)
andmesubjekti kaitse või teiste isikute õiguste ja vabaduste kaitse.”
– Direktiiv 2002/58
10
Direktiivi 2002/58 artikli 5 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad üldkasutatava sidevõrgu ja üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste kaudu toimuva side ja sellega seotud liiklusandmete konfidentsiaalsuse siseriiklike õigusaktidega. Eelkõige keelatakse nende õigusaktidega isikutel, kes ei ole kasutajad, kuulata, salaja pealt kuulata, salvestada või muul viisil pealt kuulata või jälgida sidet ja sellega seotud liiklusandmeid ilma asjaomaste kasutajate loata, kui see ei ole õiguspärane artikli 15 lõike 1 kohaselt. Käesolev lõige ei takista side edastamiseks vajalikku tehnilist salvestamist, ilma et see piiraks konfidentsiaalsuse põhimõtet.”
11
Nimetatud direktiivi artikkel 6 sätestab:
„1.   Abonentide ja kasutajatega seotud liiklusandmed, mida töötleb üldkasutatava sidevõrgu pakkuja või üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutaja, tuleb kustutada või muuta anonüümseks, kui neid ei ole enam vaja side edastamiseks, ilma et see piiraks käesoleva artikli lõigete 2, 3 ja 5 ning artikli 15 lõike 1 kohaldamist.
2.   Töödelda võib liiklusandmeid, mis on vajalikud abonentide arvete ja sidumistasude jaoks. Selline töötlemine on lubatud ainult selle tähtaja lõpuni, mille jooksul võib arve õiguspäraselt vaidlustada või mille jooksul võib võtta meetmeid arve sissenõudmiseks.
3.   Elektrooniliste sideteenuste turustamiseks ja lisaväärtusteenuste osutamiseks võib üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutaja töödelda lõikes 1 nimetatud andmeid selliste teenuste või turustamise jaoks vajalikul määral ja vajaliku aja jooksul, kui abonent või kasutaja, kelle kohta andmed käivad, on andnud oma nõusoleku. Kasutajatele ja abonentidele antakse võimalus tühistada oma liiklusandmete töötlemiseks antud nõusolek mis tahes ajal.
[…]
5.   Lõigete 1, 2, 3 ja 4 kohaselt võivad liiklusandmeid töödelda ainult üldkasutatavate sidevõrkude pakkuja ja üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutaja loal tegutsevad isikud, kes tegelevad arveldamise või andmeliikluse korraldamise, klientide küsimustele vastamise, pettuste avastamise, elektrooniliste sideteenuste turustamise või lisaväärtusteenuste osutamisega, ja selline töötlemine peab toimuma ainult kõnealusteks toiminguteks vajalikul määral.
6.   Lõikeid 1, 2, 3 ja 5 kohaldatakse, ilma et see piiraks pädevate asutuste võimalust saada kohaldatavate õigusaktide kohaselt liiklusandmeid vaidluste, eelkõige sidumist või arveldamist käsitlevate vaidluste lahendamiseks.”
12
Direktiivi 2002/58 artikli 15 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid võivad võtta seadusandlikke meetmeid, millega piiratakse käesoleva direktiivi artiklites 5 ja 6, artikli 8 lõigetes 1, 2, 3 ja 4 ning artiklis 9 sätestatud õiguste ja kohustuste ulatust, kui selline piiramine on vajalik, otstarbekas ja proportsionaalne abinõu selleks, et kaitsta direktiivi 95/46/EÜ artikli 13 lõikes 1 nimetatud riiklikku julgeolekut (s.t riigi julgeolekut), riigikaitset, avalikku korda, kriminaalkuritegude või elektroonilise sidesüsteemi volitamata kasutamise ennetamist, uurimist, avastamist ja kohtus menetlemist. Selleks võivad liikmesriigid muu hulgas võtta seadusandlikke meetmeid, millega nähakse ette andmete säilitamine piiratud aja jooksul käesolevas lõikes sätestatud põhjustel. Kõik käesolevas lõikes osutatud meetmed on kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtetega, kaasa arvatud Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõigetes 1 ja 2 osutatud põhimõtetega.”
Siseriiklik õigus
13
Kirjandus- ja kunstiteoste autoriõiguse ning sellega kaasnevate õiguste föderaalseaduse (Bundesgesetz über das Urheberrecht an Werken der Literatur und der Kunst und über verwandte Schutzrechte), mis on BGBl. I-s 81/2006 avaldatud redaktsioonis (edaspidi „UrhG”), § 81 sätestab:
„1)   Igal isikul, kelle käesolevast seadusest tulenevat ainuõigust on rikutud või kellel on põhjust sellist rikkumist eeldada, on õigus esitada ebaseadusliku tegevuse lõpetamise või sellisest tegevusest hoidumise nõue. Kohtusse võib pöörduda ka ettevõtte omaniku vastu, kui mõni tema töötajatest või volitatud isikutest on kõnealuse ettevõtte tegevuse raames pannud toime rikkumise või kui esineb oht, et selline rikkumine pannakse toime.
1 a)   Kui isik, kes on sellise rikkumise toime pannud või kes võib selle toime panna, kasutab selleks vahendaja teenuseid, võib ebaseadusliku tegevuse lõpetamise või sellisest tegevusest hoidumise nõude esitada ka vahendaja suhtes.
[…]”
14
UrhG § 87 b lõiked 2-3 sätestavad:
„2)   Igaüks, kelle käesolevast seadusest tulenevat ainuõigust on rikutud, võib nõuda teavet õigust rikkuvate kaupade ja teenuste päritolu ja turustuskanalite kohta, tingimusel et see ei ole rikkumise raskusastme seisukohast ebaproportsionaalne ega riku seaduslikku konfidentsiaalsuskohustust; sellist teavet on kohustatud avaldama rikkuja ning isikud, kes äritegevuses on:
1.
omanud õigust rikkuvaid kaupu;
2.
kasutanud õigust rikkuvaid teenuseid või
3.
osutanud õigusrikkumiseks kasutatud teenuseid.
2a)   Kohustus anda teavet vastavalt lõikele 2 hõlmab vastavalt vajadusele:
1.
tootjate, turustajate, tarnijate ja kaupade või teenuste muude varasemate valdajate nimesid ja aadresse ning kavandatavate jae- ja hulgimüüjate nimesid ja aadresse;
2.
kõnealuste kaupade või teenuste toodetud, tarnitud, vastuvõetud või tellitud koguseid ning nende eest makstud hindu.
3)   Vahendajad § 81 lõike 1a tähenduses peavad kannatanu kirjaliku ja piisavalt põhjendatud taotluse alusel andma kannatanule teavet rikkuja isiku kohta (nimi ja aadress) või rikkuja isiku tuvastamiseks vajalikku teavet. Põhjenduses tuleb eelkõige esitada piisavalt täpsed andmed rikkumise kahtluse aluseks olevate asjaolude kohta. Kannatanu peab hüvitama vahendajale selle teabe edastamisest tekkivad mõistlikud kulud.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
15
Hageja on kollektiivse esindamise organisatsioon. Ta kaitseb usaldusisikuna fonogrammitootjate õigusi nende ülemaailmselt toodetud helisalvestiste osas ning esitajate õigusi Austrias toimunud esituste osas. Need õigused on eelkõige reprodutseerimis- ja levitamisõigused ning teoste üldsusele kättesaadavaks tegemise õigus.
16
Tele2 on Interneti-ühenduse pakkuja, kes annab oma klientidele enamasti dünaamilise IP-aadressi (Internet Protocol). Kõnealuse aadressi ja selle aadressi andmise täpse ajavahemiku või hetke põhjal on Tele2-l võimalik klient tuvastada.
17
LSG esindatavatele õiguste valdajatele tekitatakse varalist kahju failivahetussüsteemide rakendamise tõttu, mis võimaldavad osalejatel vahetada koopiaid salvestatud andmetest. Õigusrikkujate suhtes tsiviilmenetluse algatamiseks nõudis LSG, et Tele2-le tehtaks kohustuseks edastada talle nende isikute nimesid ja aadresse, kellele ta on pakkunud Interneti-ühendust ja kelle IP-aadress ning ühenduse kuupäev ja kellaaeg on teada. Tele2 oli seisukohal, et informatsiooninõue tuleb jätta rahuldamata. Ta väitis, et ta ei ole vahendaja ja et tal puudub õigus salvestada ühendusega seotud andmeid.
18
Handelsgericht Wien rahuldas LSG nõude 21. juuni 2006. aasta kohtuotsusega ja leidis, et Tele2 on Interneti-ühenduse pakkujana vahendaja UrhG § 81 lõike 1a tähenduses ning seetõttu on tal kohustus edastada UrhG § 87b lõikes 3 sätestatud teavet.
19
Eelotsusest nähtub, et Oberlandesgericht Wien jättis esimeses kohtuastmes tehtud kohtuotsuse apellatsioonmenetluses muutmata 12. aprilli 2007. aasta kohtuotsusega, mille peale on esitatud kassatsioonkaebus Oberster Gerichtshofile.
20
Tele2 väidab selles kohtumenetluses esiteks seda, et ta ei ole vahendaja UrhG § 81 lõike 1a ja direktiivi 2001/29 artikli 8 lõike 3 tähenduses, sest Interneti-ühenduse pakkujana võimaldab ta kasutajale üksnes võrgu kasutamist, kuid ei teosta õiguslikku ega faktilist kontrolli teenuste üle, mida kasutaja kasutab. Teiseks on autoriõiguse õiguskaitsega kaasneva teabe saamise õiguse ning andmekaitseõigusega kehtestatud isikuandmete säilitamise ja edastamise piiride vaheline pingeseis lahendatud ühenduse direktiivides andmekaitse kasuks.
21
Oberster Gerichtshof leiab, et pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist tehtud kohtujuristi ettepanek kohtuasjas C-275/06: Promusicae, milles tehti otsus 29. jaanuaril 2008 (EKL 2008, lk I-271), tekitas kahtlusi selles, kas õigust teabele reguleeriv UrhG § 87b lõige 3 koosmõjus sama seaduse § 81 lõikega 1a on kooskõlas andmekaitse valdkonnas vastuvõetud direktiividega ja eelkõige direktiivi 2002/58 artiklitega 5, 6 ja 15. Nimetatud siseriiklikud sätted kohustavad edastama eraõiguslikele kolmandatele isikutele teavet isikuga seotud liiklusandmete kohta ning see teabe andmise kohustus eeldab eelnevat liiklusandmete töötlemist ja salvestamist.
22
Neil asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2001/29] artikli 5 lõike 1 punktis a ja artikli 8 lõikes 3 kasutatud mõistet „vahendaja” tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka ühenduse pakkujat (access provider), kes võimaldab kasutajale üksnes võrguühendust, andes talle dünaamilise IP-aadressi, kuid kes ise ei osuta kasutajale teenuseid (services), nagu e-posti teenus, FTP-teenus või failivahetusteenus, ega teosta kasutaja kasutatava teenuse üle ka õiguslikku ega faktilist kontrolli?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi [2002/58] artikleid 6 ja 15 silmas pidades tuleb direktiivi [2004/48] intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 8 lõiget 3 tõlgendada (kitsalt) nii, et see ei luba isikuga seotud liiklusandmete edastamist eraõiguslikele kolmandatele isikutele autori ainuõiguste (õigus saada tulu oma teose kasutamisest ja õigus oma teost kasutada) tuvastatud rikkumisi puudutava tsiviilkohtumenetluse jaoks?”
Eelotsuse küsimused
23
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 104 lõike 3 kohaselt võib Euroopa Kohus lahendada asja põhistatud määrusega eelkõige siis, kui vastuse eelotsuse küsimusele saab selgelt tuletada olemasolevast kohtupraktikast või esitatud küsimusele antav vastus on väljaspool kahtlust.
Teine küsimus
24
Teise küsimusega, mida tuleb analüüsida esimesena, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus põhiliselt seda, kas ühenduse õigus, eelkõige direktiivi 2004/48 artikli 8 lõige 3 koosmõjus direktiivi 2002/58 artiklitega 6 ja 15, takistab liikmesriikidel kehtestada kohustust edastada isikuga seotud liiklusandmeid eraõiguslikele kolmandatele isikutele autoriõiguse rikkumisi puudutava tsiviilkohtumenetluse algatamiseks.
25
Vastuse sellele küsimusele võib selgelt tuletada Euroopa Kohtu praktikast.
26
Euroopa Kohus otsustas eespool viidatud kohtuotsuse Promusicae punktis 53, et direktiivi 2002/58 artikli 15 lõikes 1 – milles viidatakse sõnaselgelt direktiivi 95/46 artikli 13 lõikele 1 – sätestatud erandite hulka kuuluvad meetmed, mis on vajalikud teiste isikute õiguste ja vabaduste kaitseks. Kuna direktiiv 2002/58 ei täpsusta selle erandiga seotud õigusi ja vabadusi, tuleb seda direktiivi tõlgendada nii, et see väljendab ühenduse seadusandja tahet mitte välistada selle direktiivi kohaldamisalast nii omandiõiguse kaitset kui ka olukordi, kus autorid soovivad saada kaitset tsiviilmenetluse raames.
27
Euroopa Kohus on sellest järeldanud nimetatud kohtuotsuse Promusicae punktides 54 ja 55, et direktiiv 2002/58, eelkõige selle artikli 15 lõige 1 ei välista liikmesriikide võimalust sätestada kohustust edastada isikuandmeid tsiviilkohtumenetluse raames, kuid samuti ei kohusta see direktiiv neid riike sellist kohustust sätestama.
28
Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et liikmesriikidele jäetud vabadust eelistada eraelu puutumatust või omandiõigust on leevendatud mitmete nõuetega. Liikmesriikidel tuleb seega jälgida, et direktiivide 2000/31, 2001/29, 2002/58 ja 2004/48 ülevõtmisel on aluseks nende direktiivide selline tõlgendus, mis võimaldab tagada erinevate ühenduse õiguskorras kaitstud põhiõiguste omavahelise tasakaalu. Lisaks ei pea liikmesriikide ametiasutused ja kohtud nende direktiivide ülevõtmismeetmete rakendamisel mitte ainult tõlgendama oma siseriiklikku õigust kooskõlas asjaomaste direktiividega, vaid ka jälgima, et nad ei tugineks nende direktiivide sellisele tõlgendusele, mis läheb vastuollu põhiõigustega või ühenduse õiguse muude üldpõhimõtetega, nagu proportsionaalsuse põhimõte (eespool viidatud kohtuotsus Promusicae, punkt 70).
29
Teisele küsimusele tuleb seega vastata nii, et ühenduse õigus, eelkõige direktiivi 2004/48 artikli 8 lõige 3 koosmõjus direktiivi 2002/58 artikli 15 lõikega 1 ei takista liikmesriikidel kehtestada kohustust edastada isikuga seotud liiklusandmeid eraõiguslikele kolmandatele isikutele autoriõiguse rikkumisi puudutava tsiviilkohtumenetluse algatamiseks. Siiski on liikmesriigid ühenduse õiguse alusel kohustatud jälgima, et direktiivide 2000/31, 2001/29, 2002/58 ja 2004/48 ülevõtmisel on aluseks nende direktiivide selline tõlgendus, mis võimaldab tagada erinevate asjassepuutuvate põhiõiguste omavahelise tasakaalu. Peale selle ei pea liikmesriikide ametiasutused ja kohtud nende direktiivide ülevõtmismeetmete rakendamisel mitte ainult tõlgendama oma siseriiklikku õigust kooskõlas nende direktiividega, vaid ka jälgima, et nad ei tugineks nende direktiivide sellisele tõlgendusele, mis läheb vastuollu põhiõigustega või ühenduse õiguse muude üldpõhimõtetega, nagu proportsionaalsuse põhimõte.
Esimene küsimus
30
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma esimese küsimusega sisuliselt seda, kas ühenduse pakkuja, kes võimaldab kasutajatele üksnes Interneti-ühendust, kuid ei osuta muid teenuseid ega teosta õiguslikku ega faktilist kontrolli kasutatud teenuste üle, on „vahendaja” direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 3 tähenduses.
31
Kuna Euroopa Kohus leidis, et vastus sellele küsimusele on väljaspool põhjendatud kahtlust, teavitas Euroopa Kohus kodukorra artikli 104 lõike 3 teise lõigu kohaselt eelotsusetaotluse esitanud kohut ettepanekust lahendada asi põhistatud määrusega ja palus Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 toodud huvitatud isikutel esitada selle kohta võimalikke märkusi.
32
LSG, Hispaania ja Ühendkuningriigi valitsus ning Euroopa Ühenduste Komisjon teatasid Euroopa Kohtule, et neil puuduvad vastuväited Euroopa Kohtu kavatsuse suhtes lahendada asi põhistatud määrusega.
33
Tele2 piirdub oma märkustes põhiliselt asjaoludega, mida on tema kirjalikes märkustes juba esitatud. Interneti-ühenduse pakkujat koheldakse ühenduse õiguse alusel tema vastutuse osas soodsamalt, mis on kokkusobimatu piiramatu teabe andmise kohustusega. Siiski ei vii selle äriühingu korduvad argumendid Euroopa Kohut kavandatud menetlusviisi muutmiseni.
34
Nii eelotsusest kui ka esitatud küsimuste sõnastusest nähtub selgelt, et siseriiklik kohus soovib esimese küsimusega välja selgitada, kas kasutajale üksnes võrguühendust võimaldavat Interneti-ühenduse pakkujat saab pidada kohustatuks edastama teises küsimuses nimetatud teavet.
35
Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 1 punkt a kohustab liikmesriikidel sätestada reprodutseerimisõigusest erandeid.
36
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus käsitletavas kohtuvaidluses on küsimus selles, kas LSG võib tugineda Tele2 suhtes õigusele saada teavet, kuid mitte selles, kas Tele2 rikkus reprodutseerimisõigust.
37
Sellest järeldub, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 1 punkti a tõlgendamisest ei ole kasu põhikohtuasja lahendamisel.
38
Eelkõige väidab Tele2, et vahendajad peavad suutma lõpetada autoriõiguse rikkumise. Interneti-ühenduse pakkujad ei suuda siiski lõpetada selliseid rikkumisi, sest neil puudub igasugune õiguslik või faktiline kontroll teenuste üle, millele kasutajal on juurdepääs, ning seega ei ole Interneti-ühenduse pakkujad „vahendajad” direktiivi 2001/29 tähenduses.
39
Kohe alguses tuleb märkida, et eespool viidatud kohtuotsuse Promusicae aluseks olev kohtuasi puudutas Interneti-ühenduse teenuseid pakkuva äriühingu Telefónica de España SAU poolt teatud selliste isikute nime ja aadressi edastamist, kellele ta selliseid teenuseid pakkus ja kelle IP-aadress ning ühenduse kuupäev ja kellaaeg olid teada (eespool viidatud kohtuotsus Promusicae, punktid 29 ja 30).
40
Nagu nähtub eespool viidatud kohtuotsuse Promusicae aluseks olnud põhikohtuasjas esitatud küsimusest ja kõnealuse asja faktilistest asjaoludest, on selge, et äriühing Telefónica de España SAU oli Interneti-ühenduse teenuste pakkuja (eespool viidatud kohtuotsus Promusicae, punktid 30 ja 34).
41
Seega, otsustades eespool viidatud kohtuotsuse Promusicae punktis 70, et direktiividest 2000/31, 2001/29, 2002/58 ja 2004/48 tulenevalt ei pea liikmesriigid nimetatud kohtuotsuse aluseks oleva kohtuasjaga sarnases olukorras kehtestama kohustust edastada autoriõiguse tõhusa kaitse tagamiseks isikuandmeid tsiviilmenetluse raames, ei välistanud Euroopa Kohus kohe alguses liikmesriikide võimalust kehtestada direktiivi 2004/48 artikli 8 lõike 1 alusel Interneti-ühenduse pakkujale teabe andmise kohustust.
42
Samuti on oluline märkida, et direktiivi 2001/29 artikli 8 lõike 3 alusel tagavad liikmesriigid, et õiguste valdajatel on võimalik taotleda kohtu ettekirjutust vahendajatele, kelle teenuseid kolmandad isikud kasutavad autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumiseks.
43
Ühenduse pakkuja, kes võimaldab kliendile üksnes Interneti-ühendust, kuigi ta ei osuta muid teenuseid ega teosta õiguslikku ega faktilist kontrolli kasutatud teenuste üle, pakub teenust, mida kolmas isik võib kasutada autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumiseks, sest ta varustab kasutajat ühendusega, mis võimaldab tal selliseid õigusi rikkuda.
44
Vastavalt direktiivi 2001/29 põhjendusele 59 peab õiguste valdajatel olema võimalus taotleda ettekirjutust sellise vahendaja tegevuse vastu, kes pakub võrgu kaudu teost või muud objekti, millega seotud õigusi on rikkunud kolmas isik. On selge, et ühenduse pakkuja võimaldab Interneti-võrgu pakkumisega abonendi ja kolmanda isiku vahel sellise rikkumise edastamist.
45
Seda tõlgendust kinnitab direktiivi 2001/29 eesmärk, mis, nagu nähtub eelkõige selle direktiivi artikli 1 lõikest 1, on tagada autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste õiguskaitset siseturu piires. Välistades selle direktiivi artikli 8 lõikes 3 sätestatud mõistest „vahendaja” ühenduse pakkuja, kellel ainsana on andmeid, mis võimaldavad tuvastada neid õigusi rikkuvaid kasutajaid, vähendatakse nimetatud direktiiviga soovitud kaitset oluliselt.
46
Eelnevast lähtudes tuleb vastata esimesele küsimusele, et ühenduse pakkujat, kes võimaldab kasutajatele üksnes Interneti-ühendust, kuid ei osuta muid teenuseid, nagu eelkõige e-posti teenus, FTP-teenus või failivahetusteenus, ega teosta kasutatava teenuse üle õiguslikku ega faktilist kontrolli, tuleb pidada „vahendajaks” direktiivi 2001/29 artikli 8 lõike 3 tähenduses.
Kohtukulud
47
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Ühenduse õigus, nimelt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 8 lõige 3 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv), artikli 15 lõikega 1 ei takista liikmesriikidel kehtestada kohustust edastada isikuga seotud liiklusandmeid eraõiguslikele kolmandatele isikutele autoriõiguse rikkumisi puudutava tsiviilkohtumenetluse algatamiseks. Siiski on liikmesriigid ühenduse õiguse alusel kohustatud jälgima, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (elektroonilise kaubanduse direktiiv), Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas ning direktiivide 2002/58 ja 2004/48 ülevõtmisel on aluseks nende direktiivide selline tõlgendus, mis võimaldab tagada erinevate asjassepuutuvate põhiõiguste omavahelise tasakaalu. Peale selle ei pea liikmesriikide ametiasutused ja kohtud nende direktiivide ülevõtmismeetmete rakendamisel mitte ainult tõlgendama oma siseriiklikku õigust kooskõlas nende direktiividega, vaid ka jälgima, et nad ei tugineks nende direktiivide sellisele tõlgendusele, mis läheb vastuollu põhiõigustega või ühenduse õiguse muude üldpõhimõtetega, nagu proportsionaalsuse põhimõte.
2.
Ühenduse pakkujat, kes võimaldab kasutajatele üksnes Interneti-ühendust, kuid ei osuta muid teenuseid, nagu e-posti teenus, FTP-teenus või failivahetusteenus, ega teosta kasutatava teenuse üle õiguslikku ega faktilist kontrolli, tuleb pidada „vahendajaks” direktiivi 2001/29 artikli 8 lõike 3 tähenduses.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.