62002CC0195_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas hagiavalduses palub Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud nõukogu 29. juuli 1991. aasta juhilubasid käsitlevast direktiivist 91/439/EMÜ(2) tulenevaid kohustusi.
2. Komisjon esitab oma hagi toetuseks kolm väidet, mis seonduvad teises liikmesriigis väljastatud juhilubade(3) registreerimisega, mõnede kõnealuste lubade vahetamisega Hispaania juhilubade vastu ning enne direktiivi ülevõtmist Hispaania õigusesse välja antud lubade uuendamise või pikendamise tingimustega.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
3. Esimese direktiivi 80/1263/EMÜ(4) vastuvõtmisega ühtlustati lubade väljastamine ja kasutamine. Ühest küljest oli selle eesmärk maanteeliikluse turvalisuse parandamine ja teisest küljest niisuguste isikute vaba liikumise hõlbustamine, kes asuvad elama muus liikmesriigis kui selles, kus nad sõidueksami sooritasid või liiguvad Euroopa Majandusühenduse piires.
4. Sel eesmärgil lähendas direktiiv 80/1263 teatavaid siseriiklikke sätteid, mis puudutasid eelkõige lubade väljastamist ja tingimusi, millest sõltub nende kehtivus. Direktiiv määratles siseriikliku juhiloa ühenduse mudeli ja kehtestas nii nimetatud lubade vastastikuse tunnustamise kui ka vahetamise põhimõtted, kui loaomanikud viivad oma elukoha või töökoha ühest liikmesriigist teise.
5. Direktiiv 80/1263 tunnistati direktiiviga 91/439 kehtetuks. Viimane tähistab uut etappi siseriiklike sätete ühtlustamises, eriti mis puudutab lubade väljastamise tingimusi ja vastastikuse tunnustamise põhimõtte ulatust.
6. Lubade väljastamine sõltub muu hulgas vanuse alammäära tingimuse täitmisest,(5) erinevate eksamite sooritamisest(6) ja ka teatavatele minimaalsetele meditsiinilistele nõuetele vastavusest,(7) mis on sätestatud direktiivi III lisas(8) .
7. Lubade vastastikuse tunnustamise põhimõtte osas on direktiivi artikli 1 lõikes 2 sätestatud üldises sõnastuses järgmist: „[l]iikmesriikide väljastatud juhilubasid tunnustatakse vastastikku.”
8. Samas juhul, kui loaomanik asub elama muus kui juhiloa väljastanud liikmesriigis, lubab direktiiv vastuvõtval liikmesriigil kohaldada kõnealuse loaomaniku suhtes teatavaid oma siseriiklikke eeskirju.
9. Direktiivi artikli 1 lõike 3 kohaselt on see nii mainitud siseriiklikku maksukorraldust, juhiloa kehtivusaega ja meditsiinilist järelevalvet puudutavate sätete korral. Sätete kohaldamisega seoses võib elukoha liikmesriik kanda teises liikmesriigis väljastatud loale asjaajamiseks möödapääsmatuid andmeid.(9) Direktiivi I lisa punkt 4 täpsustab, et need andmed, mis on seotud tõsiste õigusrikkumistega elukoha liikmesriigi territooriumil, võib viimase poolt kanda nimetatud loale tingimusel, et ta kannab seda liiki teabe ka enda väljastatavatele juhilubadele, millele on jäetud selleks vajalik ruum.(10)
10. Sarnaselt artikli 1 lõikele 3 nähakse direktiivi artikli 8 lõikes 2 ette, et „[k]ui kriminaalõiguse ja politsei tegevust käsitlevate õigusaktide territoriaalsuse põhimõttest ei tulene teisiti, võib teises liikmesriigis väljastatud juhiloa omaniku alalise elukoha liikmesriik tema suhtes kohaldada sõidukijuhtimise õiguse piiramist, peatamist, äravõtmist või tühistamist käsitlevaid siseriiklikke sätteid ja vajaduse korral selleks juhiloa vahetada”.
B. Siseriiklikud õigusnormid
11. Hispaanias sisalduvad peamised juhilubadega seonduvad õigusnormid Reglamento de Conductores’es (sõidukijuhtide määrus), mis võeti vastu 30. mai 1997. aasta Real Decreto’ga (kuninga dekreet) nr 772/1997.(11)
12. Sõidukijuhtide määruse artikkel 22 näeb ette, et teises liikmesriigis väljastatud loa omanikule antakse Hispaanias alalise elukoha tõendi saamisest arvates kuuekuuline tähtaeg juhiloa andmete kandmiseks sõidukijuhtide ja õigusrikkujate registrisse maakondliku liiklusameti poolt. Sama määruse artikli 24 alapunkti a kohaselt kaotab loaomanik formaalsuse täitmata jätmise tagajärjel sõidukijuhtimise õiguse Hispaanias. Sõiduki juhtimine nimetatud asjaoludel on karistatav rahatrahviga.(12)
13. Lisaks näeb sõidukijuhtide määruse artikli 25 lõige 2 ette, et maakondlik liiklusamet uuendab oma algatusel loa, kui selle eripära – kogu ruumi ärakasutamine või muu põhjus – tõttu ei ole võimalik kooskõlas nimetatud määruse artikliga 23 kanda loale selle haldamiseks vajalikke andmeid.
14. Artikkel 23 näeb ette, et teises liikmesriigis väljastatud loa omanik on kohustatud arvates juhiloa registreerimisest Hispaanias läbima vaimse ja füüsilise sobivuse kontrolli sarnaselt Hispaania juhiloa omanikuga. Lisaks näeb see säte ette, et sellise kontrolli tulemused esitatakse siseriiklikele pädevatele asutustele, kus need registreeritakse ja teatatakse asjassepuutuvale isikule tähtaeg, mille jooksul viimane peab läbima järgmise kontrolli ning edastama selle tulemused. Määruses täpsustatakse, et see kuupäev kantakse loale.
15. Lõpetuseks näeb sõidukijuhtide määruse seitsmes üleminekusäte ette, et enne selle määruse jõustumist omandatud lubade omanikud võivad luba pikendada, kui nad vastavad varasemate õigusnormide kohaselt vaimse ja füüsilise sobivuse nõuetele. Seda kohaldatakse juhul, kui asjassepuutuva loa omanik ei ole loa pikendamise taotlemise ajal käesoleva määruse nõuete mõttes vaimselt ja füüsiliselt sobiv.
II. Kohtueelne menetlus
16. Komisjon asus pärast tema ja Hispaania Kuningriigi vahel toimunud kirjavahetust 27. oktoobri 1999. aasta märgukirjas seisukohale, et liikmesriik on rikkunud direktiivist tulenevaid kohustusi, andes talle võimaluse esitada oma seisukoht.
17. Komisjon pidas Hispaania Kuningriigi seisukohti väheveenvateks ning esitas talle 26. juuli 2001. aasta kirjaga põhjendatud arvamuse, kutsudes seda liikmesriiki võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
18. Kuna Hispaania ametiasutused väitsid, et nad ei kavatse muuta kõnealuseid sätteid, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 27. mail 2002.
19. Euroopa Kohtu presidendi 10. oktoobri 2002. aasta määrusega otsustati Madalmaade Kuningriigi ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi menetlusse astumine Hispaania Kuningriigi nõuete toetamiseks. Lõpuks esitas 20. detsembril 2002 menetlusse astuja seisukohad üksnes Ühendkuningriik.
III. Ühendkuningriigi menetlusse astumise avalduse nõuete vastuvõetavus
20. Komisjon leiab, et Ühendkuningriigi menetlusse astumise avalduse nõuded on vastuvõetamatud, kuna liikmesriik toetab vaid osaliselt Hispaania Kuningriigi nõudeid, st vaid hagi esimest väidet ega järgi selgelt ka selle väite puhul kostja esitatud vastust.
21. Ühendkuningriik vaidlustab selle vastuvõetamatuse vastuväite ning väidab, et see tuleneb Euroopa Kohtu vastava praktika ekslikust analüüsist ja kiirustavast tutvumisest menetlusse astumise avalduse nõuetega.
22. Leian, et Ühendkuningriigi menetlusse astumise avalduse nõuded on vastuvõetavad.
23. Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 40 nähtub, et „menetlusse astumise avaldus piirdub ühe poole nõuete toetamisega”.
24. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt(13) ei takista need sätted menetlusse astujat kasutamast argumente, mis erinevad selle poole omadest, keda ta on otsustanud toetada, juhul kui tema menetlusse astumine ka tegelikult toetab selle poole esitatud argumente.
25. Niisiis juhul, kui Ühendkuningriigi menetlusse astumise avalduse nõuded on eranditult seotud hagi esimese nõudega ja põhineb argumentidel, mis osaliselt erinevad Hispaania Kuningriigi esitatutest, näitab liikmesriigi esitatud nõue, et hagi tuleb jätta rahuldamata.
26. Vastupidiselt komisjoni väidetule on selge, et Ühendkuningriik ei kavatsenud toetada hageja nõudeid osas, mis puudutab hagi kahte ülejäänud väidet, mille suhtes ta ei võtnud seisukohta, kuid aitas kaasa võimalikule hagi rahuldamata jätmisele, tuues vaidlusesse erilise täiendava vaatenurga.
27. Kui see oli tuvastatud, ei olnud Ühendkuningriigi panusel hagi esimese väitega piirdumisel tähtsust. Minu meelest ei takista miski menetlusse astujat võtmast seisukohta toetatava poole esitatud nõuete üheainsa aspekti suhtes. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 neljas lõik seda ei välista. Vastupidiselt komisjoni väidetule ei välista seda ka Euroopa Kohtu 17. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas komisjon v.
nõukogu.(14)
28. Tuletan meelde, et selles kohtuasjas taotles menetlusse astuja oma nõuetes direktiivi ühe konkreetse artikli tühistamist põhjendustel, mis olid täiesti erinevad nendest, millele hageja tugines seoses kogu direktiivi tühistamisega. Euroopa Kohus otsustas, et nõuded on vastuvõetamatud põhjusel, et nõuete ese ei lange kokku hageja omaga.(15)
29. Minu meelest nähtub kohtupraktikast, et menetlusse astumise avalduse nõuetel ei saa olla muud eset kui seda, mis sisaldub ühe menetluse poole nõuetes. Teisisõnu, nii nagu kohtujurist Tesauro selles kohtuasjas(16) esile tõstis, on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 neljandal lõigul puhtalt toetav tähendus, mistõttu ühe menetlusse astuja nõuded ei saa võrreldes poolte omadega olla oma olemuselt iseseisvad.
30. Nendest kaalutlustest tuleneb, et kuna eesmärk on toetada ühe menetluse poole nõudeid, tuleb Ühendkuningriigi menetlusse astumise nõuded tunnistada vastuvõetavaks.
IV. Hagi
31. Komisjon esitab oma hagi toetuseks kolm väidet, mis esiteks on seotud teises liikmesriigis väljastatud lubade registreerimisega, teiseks kõnealuste lubade kohustusliku vahetamisega Hispaania lubade vastu ning kolmandaks enne direktiivi ülevõtmist Hispaania õigusesse välja antud lubade uuendamise või pikendamise tingimustega.
A. Esimene väide, mis on seotud teises liikmesriigis väljastatud lubade registreerimisega
1. Poolte argumendid
32. Esimeses väites heidab komisjon Hispaania kuningriigile ette direktiivi artikli 1 lõikes 2 toodud vastastikuse lubade tunnustamise põhimõtte rikkumist teises liikmesriigis väljastatud lubade kohustusliku ja süstemaatilise registreerimismenetluse kehtestamisega, kui nimetatud loa omaniku alaline elukoht on Hispaanias.
33. Vastupidiselt Hispaania Kuningriigi väidetule ei ole registreerimismenetluse kehtestamine direktiivi artikli 1 lõike 3 kohaselt alalise elukoha liikmesriigile antud õiguste kasutamiseks tingimata vajalik, kui teises liikmesriigis väljastatud loa omaniku suhtes kohaldatakse siseriiklikke eeskirju loa kehtivusaja, meditsiinilise järelevalve või maksukorralduse osas ning teises liikmesriigis väljastatud loale kantakse asjaajamiseks möödapääsmatuid andmeid.
34. Komisjoni seisukoha järgi oleks selline abinõu selgelt ebaproportsionaalne eesmärgiga, mida Hispaania Kuningriik taotleb direktiivi artikli 1 lõike 3 võimaliku kohaldamisega. Seda eesmärki võiks saavutada ka vähem kitsendavate abinõudega kui lubade kohustuslik ja süstemaatiline registreerimine liiklusjärelevalve kaudu ning teises liikmesriigis väljastatud lubade omanike teavitamine Hispaania õigusaktidest tulenevatest kohustustest juhiloa kehtivusaja ja meditsiinilise järelevalvega seoses, kui nad asuvad püsivalt Hispaaniasse elama.
35. Samuti ei või komisjoni seisukoha järgi kõnealune registreerimise menetlus vastavalt Hispaania Kuningriigi väidetele põhineda direktiivi artikli 8 lõikel 2, mille kohaselt võib teises liikmesriigis väljastatud loa omaniku alalise elukoha liikmesriik tema suhtes kohaldada sõidukijuhtimise õiguse piiramist, peatamist, äravõtmist või tühistamist käsitlevaid siseriiklikke sätteid ja vajaduse korral selleks juhiloa vahetada. Korduvaid rikkumisi arvesse võtva süsteemi tulemuslikkust on võimalik saavutada juhiloa andmete registreerimisega üksnes esimese rikkumise korral.
36. Hispaania valitsus eitab omalt poolt, et vaidlusalune registreerimise menetlus on vastuolus direktiivi artikli 1 lõikes 2 ettenähtud juhilubade vastastikuse tunnustamise põhimõttega, kuna seda ei saa võrrelda kohustusliku vahetamise menetlusega ning see ei sisalda täiendavate eksamite sooritamist.
37. Peale selle on kõnealune registreerimise süsteem Hispaania ametiasutuste jaoks ainus võimalus olla teadlik kõikidest teiste liikmesriikide väljastatud luba omavatest sõidukijuhtidest, kes on asunud elama Hispaaniasse ning vastavalt sellele kohaldada kooskõlas direktiivi artikli 1 lõikega 3 nende suhtes siseriiklikke õigusnorme loa kehtivusaja, meditsiinilise järelevalve või maksukorralduse osas. Igal juhul kui oletada, et vaidlusalune registreerimine takistab isikute vaba liikumist, oleks see takistus proportsionaalne direktiivis taotletud eesmärgiga. Seega on Hispaania valitsus seisukohal, et asjaomaste Hispaania õigusnormide kohaldamisel kooskõlas direktiivi artikli 8 lõikega 2 on nimetatud menetluse abil võimalik teada saada, kas teises liikmesriigis väljastatud loa omanikku on juba karistatud liikluseeskirjade rikkumise eest ning tuvastada seeläbi raskendavate asjaolude olemasolu rikkumise korduvuse korral.
38. Ühendkuningriigi valitsus, kes astus menetlusse Hispaania valitsuse toetuseks, leiab, et teises liikmesriigis väljastatud lubade kohustuslik ja süstemaatiline registreerimise menetlus on direktiiviga kooskõlas tingimusel, et registreerimise kohustuse rikkumisele järgnevad karistused on proportsionaalsed. Nimetatud loa omanike teavitamine siseriiklikust õigusest tulenevatest kohustustest ja liiklusjärelevalve teostamine ei ole piisavad, et kindlustada siseriikliku õiguse järgimist nimetatud loaomanike poolt.
2. Õiguslik hinnang
39. Leian, et esimene väide on põhjendatud.
40. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sätestab direktiivi artikli 1 lõike 2 liikmesriikide väljastatud lubade vastastikuse tunnustamise ilma ühegi formaalsuseta.(17) See säte paneb liikmesriikidele selge ja tingimusteta kohustuse, mis ei anna kaalutlusõigust kohustuse täitmiseks võetavate meetmete suhtes.(18)
41. Eespool viidatud kohtuotsuses komisjon v.
Madalmaad märkis Euroopa Kohus, et kui teises liikmesriigis väljastatud […] loa registreerimine muudetakse kohustuslikuks põhjusel, et pärast vastuvõtvasse liikmesriiki elama asumist määratakse sellise […] loa omanikule karistus registreerimata loaga sõiduki juhtimise eest, siis tuleb kõnealust registreerimist pidada formaalsusnõudeks […] ja mis on seega vastuolus direktiivi artikli 1 lõikega 2.(19) Euroopa Kohus täpsustas, et rahatrahvi olemusel (halduslik või karistuslik), mida kohaldatakse sõidukijuhtide suhtes, kes ei ole oma lube kirjeldatud aja jooksul registreerinud, ei ole mingit tähtsust, kuna juba mis tahes liiki karistuse olemasolu iseenesest muudab kõnealuse registreerimise kohustuslikuks.(20)
42. Seda kohtupraktikat võib kohaldada Hispaania registreerimise menetluse suhtes. On üheselt selge, et teise liikmesriigi väljastatud loa omanik, kes tõendab, et ta on elanud Hispaanias püsivalt üle kuue kuu, paneb toime rikkumise, kui ta juhib Hispaanias sõidukit ilma oma luba seal registreerimata, mille eest karistatakse rahatrahviga.(21) Sellise karistuse olemasolu annab tunnistust kõnesoleva registreerimise kohustuslikkusest. Seega kujutab registreerimine endast formaalsusnõuet, mis on vastuolus direktiivi artikli 1 lõikes 2 sätestatud vastastikuse tunnustamise põhimõttega.
43. Direktiivi artikli 1 lõikest 3 tulenev elukoha liikmesriigi õigus kohaldada teises liikmesriigis väljastatud loa omanikule oma siseriiklikke õigusnorme loa kehtivusaja, meditsiinilise järelevalve kui ka maksukorralduse küsimuses ja kanda loale asjaajamiseks möödapääsmatuid andmeid, ei muuda seda järeldust.
44. Eespool viidatud kohtuotsuses komisjon v.
Madalmaad leidis Euroopa Kohus, et „kuigi liiklusohutus, mis on direktiivi 91/439 artikli 1 lõike 3 eesmärk, kuulub kohustuslikku üldist huvi puudutavate põhjuste hulka, millega võib põhjendada EÜ asutamislepingust tulenevate põhiõiguste piiramist, ja kuigi vaidlusalust meedet on tegelikult kohaldatud ühtmoodi nii Madalmaade kodanike kui ka teiste liikmesriikide kodanike suhtes, mis tundub olevat taotletava eesmärgi saavutamiseks kohane, siis juhilubade kohustuslik registreerimine ületab selle, mis on vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks”.(22)
45. Euroopa Kohus tugineb oma hinnangus järgmistele kaalutlustele.
46. Esiteks leidis kohus, et teises liikmesriigis väljastatud loa registreerimata jätmine elukoha liikmesriigis ei tähenda, et liiklusjärelevalve käigus ei saa elukoha liikmesriigi ametiasutused täielikult kohaldada lubade kehtivusaega reguleerivaid siseriiklikke õigusnorme, võttes arvesse loal märgitud väljaandmise kuupäeva vastavalt siseriiklikele normidele.(23)
47. Euroopa Kohus lisas, et vaidlusalune registreerimine ei ole hädavajalik ka selleks, et pädevatel ametiasutustel oleks võimalik kontrollida juhilubade uuendamist ja meditsiinilist järelevalvet reguleerivate siseriiklike õigusaktide täitmist, kuna loaomanik on kohustatud esitama tõendeid kõnesolevate sätete järgimise kohta. Euroopa Kohtu arvamuse kohaselt piisab sellest, kui teiste liikmesriikide väljastatud lubade omanikke teavitatakse siseriiklikest õigusaktidest tulenevatest kohustustest, kui nimetatud loaomanik asub elama asjaomasesse liikmesriiki, ja ettenähtud karistuste määramisest nende kohustuste rikkumise korral.(24)
48. Kaalutlused, mis puudutavad Madalmaade kohustuslikku lubade registreerimise menetlust, on kindlasti kohaldatavad ka oma olemuselt samasugusele Hispaania menetlusele. Sellest tulenevalt, vastupidiselt Hispaania valitsuse väidetele, ei ole taoline registreerimise menetlus hädavajalik elukoha liikmesriigile direktiivi artikli 1 lõike 3 kohaselt antavate õiguste teostamiseks. Sellest lähtuvalt ei saa nende direktiivi sätetega põhjendada vastastikuse juhilubade tunnustamise põhimõtte rikkumist, mida kõnealuse registreerimise menetluse kehtestamine endast kujutab.
49. Minu meelest kehtib sama elukoha liikmesriigile direktiivi artikli 8 lõikes 2 antud õiguse suhtes kohaldada teises liikmesriigis väljastatud loa omanikule juhtimisõiguse piiramist, peatamist, äravõtmist või tühistamist käsitlevaid siseriiklikke sätteid ja vajaduse korral seda eesmärki silmas pidades luba vahetada.
50. Tuletan meelde, et need sätted hõlmavad olukorda, kus teises liikmesriigis väljastatud loa omanik on pannud elukoha liikmesriigi territooriumil toime liikluseeskirjade rikkumise ja kus selle liikmesriigi pädevad ametiasutused kavatsevad talle karistusena määrata juhtimisõigust äravõtva või piirava meetme, mille mõju piirneb nimetatud liikmesriigi territooriumiga.(25)
51. Komisjoniga sarnaselt leian, et vaidlusalune registreerimine ületab selle, mis on vajalik direktiivi artikli 8 lõikes 2 ettenähtud liiklusohutuse kaitse eesmärgi saavutamiseks.
52. Asjaolu, et teises liikmesriigis väljastatud loa registreerimata jätmine Hispaanias ei tähenda, et Hispaania ametiasutused ei saa täielikult kohaldada juhtimisõiguse piiramist, peatamist, äravõtmist või tühistamist käsitlevate siseriiklike sätete kohaldamist ja vajaduse korral selleks luba vahetada.
53. Esmalt oletan, et miski ei välista selliste sätete kohaldamist, kui sellise loa omanik on Hispaania territooriumil pannud toime tõsise liikluseeskirjade rikkumise, mis võiks iseenesest põhjendada juhtimisõiguse äravõtmist.
54. Teiseks juhul, kui – nii nagu rõhutab Hispaania Kuningriik – nimetatud loa omaniku juhtimisõiguse äravõtmine või peatamine (Hispaanias toime pandud liikluseeskirjade rikkumise tõttu) sõltuks sellest, kas tal on mingeid eelnevaid rikkumisi (samal territooriumil), piisaks selleks, et Hispaania ametiasutused saaksid täielikult kohaldada asjaomaseid sätteid (kooskõlas direktiivi artikli 8 lõikega 2), kui pädevad ametiasutused kannaksid kõnealuse isiku loale andmed eelnevate rikkumiste kohta (kooskõlas direktiivi artikli 1 lõikega 3 koostoimes I lisa punktiga 4), või nagu soovitab komisjon, et need andmed registreeritaks iga kord, kui on tuvastatud toimepandud õigusrikkumine.
55. Lõpuks isegi juhul, kui kõnealuse loa omaniku eelmised õigusrikkumised on pandud toime teises liikmesriigis enne Hispaaniasse elama asumist ning kui Hispaania õigusaktid näevad antud juhul ette raskendavad asjaolud,(26) on võimalik, et Hispaania ametiasutused on teadlikud sellistest eelnevatest õigusrikkumistest, kuna need andmed võivad olla kantud kõnealuse isiku loale selle väljastanud liikmesriigi või eelmise elukoha liikmesriigi poolt (vastavalt direktiivi artikli 1 lõikele 3 koostoimes I lisa punktiga 4). Igal juhul isegi siis, kui selliseid andmeid (kui need on olemas) ei ole kantud kõnesolevale loale, ei ole see piisav põhjus teises liikmesriigis väljastatud lubade vaidlusaluse kohustusliku ja süstemaatilise registreerimise kehtestamiseks.(27)
56. Kõikidest eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et teises liikmesriigis väljastatud lubade kohustusliku ja süstemaatilise registreerimise menetlus Hispaanias on vastuolus direktiivi artikli 1 lõikes 2 kehtestatud vastastikuse tunnustamise põhimõttega. Selle alusel järeldan, et esimene väide on põhjendatud.
B. Teine väide, mis on seotud teises liikmesriigis väljastatud lubade kohustusliku vahetamisega Hispaania lubade vastu
57. Teises väites heidab komisjon Hispaania Kuningriigile ette, et viimane on rikkunud direktiivi I lisa punkti 4, kehtestades sõidukijuhtide määruse artikli 25 lõikes 2 teises liikmesriigis väljastatud juhiloa kohustusliku väljavahetamise Hispaania juhiloa vastu põhjusel, et juhiloal on ära kasutatud kogu see ruum, millele kantakse loa haldamiseks vajalikud andmed (regulaarsete meditsiiniliste läbivaatuste kalender).
58. Sellega seoses tuleb rõhutada, et elukoha liikmesriigile direktiivi artikli 1 lõikega 3 antud õigus kanda teises liikmesriigis väljastatud loale asjaajamiseks möödapääsmatuid andmeid on direktiivi I lisa punkti 4 kohaselt selgelt seotud tingimusega, et loale on selleks otstarbeks jäetud vajalik ruum.
59. Seega kui taotletakse nimetatud loa vahetamist selleks ettenähtud ruumi puudumise tõttu, viib see õiguse ulatuse laienemiseni, nii et see eirab direktiivi artikli 1 lõikes 3 toodud sõnastust.
60. Vastupidiselt Hispaania valitsuse väidetule läheb taoline loa vahetamise kohustus kindlasti vastuollu ühenduse seadusandja tahtega, kuna viimane kavatses piirata lubade vahetamist üksikute juhtumitega, mis on loetletud ammendavalt direktiivi artikli 8 lõikes 1 (vabatahtlik vahetamine) ja lõikes 2 (kohustuslik vahetamine seoses juhtimisõigust piirava meetme kohaldamisega). Direktiivi artikli 8 lõige 2, mis näeb ette ainsa aluse loa kohustuslikuks vahetamiseks, ei hõlma kindlasti olukorda, kus juhiloal on ära kasutatud kogu see ruum, millele kantakse loa haldamiseks vajalikud andmed.
61. Sellest järeldan, et teine väide on põhjendatud.
C. Kolmas väide, mis on seotud enne direktiivi Hispaania õigusesse ülevõtmist Hispaanias välja antud lubade uuendamise või pikendamise tingimustega
1. Poolte argumendid
62. Kolmandas väites heidab komisjon Hispaania Kuningriigile ette, et viimane on rikkunud direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti a, nähes sõidukijuhtide määruse seitsmendas üleminekusättes ette, et varasema siseriikliku õigusakti kohaselt väljastatud Hispaania loa omanikul on õigus pikendada loa kehtivusaega juhul, kui ta täidab nimetatud õigusaktiga ettenähtud vaimse ja füüsilise sobivusega seotud tingimused, isegi siis, kui ta ei täidaks praegu sõidukijuhtide määrusega direktiiviga kooskõlas olevaid vaimse ja füüsilise võimete sobivusega seotud tingimusi.
63. Hispaania valitsus leiab, et see väide on vastuvõetamatu põhjusel, et komisjon esitas selle esimest korda alles hagiavalduse esitamise ajal. Põhiküsimuse osas väidab valitsus, et tema siseriikliku õiguse kohaselt säte, mis ei tunnusta seadusjõudu omava eeskirja alusel omandatud õigusi, on ebaseaduslik, mistõttu ei saa sõidukijuhtide määruse alusel keelduda niisuguse sõidukijuhi loa pikendamisest, kes vastab varem siseriiklikus õiguses ettenähtud meditsiinilistele nõuetele.
2. Õiguslik hinnang
64. Vastupidiselt Hispaania valitsuse seisukohale esitas komisjon kolmanda väite selgelt kohtueelse menetluse jooksul koos märgukirja ja põhjendatud arvamusega,(28) mis andis sellega seoses enam alust Hispaania ametiasutustele märkuste esitamiseks(29) . Seega ei ole alust seda väidet vastuvõetamatuks tunnistada.
65. Leian, et väide on põhiküsimuses vastuvõetav.
66. Kui lugeda direktiivi artikli 7 lõike 1 alapunkti a pidades silmas sellele viitavat III lisa, siis nähtub, et esmase juhiloa väljastamine kui ka hilisem uuendamine sõltuvad mootorsõiduki juhtimiseks vajaliku vaimse ja füüsilise sobivuse miinimumnõuete täitmisest. Neid miinimumnõudeid kohaldatakse kõikide suhtes, kes taotlevad loa väljastamist või uuendamist, kaasa arvatud enne direktiivi jõustumist välja antud loa omanikud, kes soovivad oma lube uuendada pärast nimetatud direktiivi jõustumist.
67. Tuleb tõdeda, et sõidukijuhtide määruse seitsmenda üleminekusätte eesmärk on jätta välja enne direktiivi jõustumist välja antud loa omanikud, kes soovivad pikendada oma luba pärast direktiivi jõustumist, direktiivi artikli 7 lõike 1 alapunktis a sätestatud kohustusest täita selle III lisas toodud meditsiinilised miinimumnõuded.
68. Hispaania valitsuse argumendile vastamiseks lisan, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa liikmesriik tugineda oma siseriiklikule õigusele, isegi mitte põhiseaduslikele sätetele, et õigustada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste järgimata jätmist.(30)
69. Ma järeldan sellest, et kolmas väide on põhjendatud.
V. Ettepanek
70. Neil põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1) tuvastada, et:
– kehtestades õigusnormid, mis näevad ette teises liikmesriigis väljastatud juhilubade kohustusliku ja süstemaatilise registreerimise, kui nimetatud loa omaniku alaline elukoht asub Hispaanias, on Hispaania Kuningriik rikkunud nõukogu 29. juuli 1991. aasta juhilubasid käsitleva direktiivi 91/439/EMÜ artikli 1 lõikest 2 tulenevaid kohustusi;
– kehtestades õigusnormid, mis näevad ette teises liikmesriigis väljastatud juhilubade kohustusliku väljavahetamise Hispaania juhilubade vastu, kuna loal puudub ruum, mis on vajalik loa haldamiseks vajalike andmete kandmiseks, on Hispaania Kuningriik rikkunud direktiivi 91/439 I lisa punktist 4 tulenevaid kohustusi;
– kehtestades õigusnormid, mis näevad ette, et varasema siseriikliku õigusakti kohaselt välja antud Hispaania loa omanikul on õigus pikendada loa kehtivusaega juhul, kui ta täidab nimetatud õigusaktiga ettenähtud vaimse ja füüsilise sobivusega seotud tingimused, isegi siis, kui ta ei täidaks praegu sõidukijuhtide määrusega direktiiviga kooskõlas olevaid vaimse ja füüsilise võimete sobivusega seotud tingimusi, on Hispaania Kuningriik rikkunud direktiivi 91/439 artikli 7 lõike 1 alapunktist a tulenevaid kohustusi;
2) jätta Hispaania Kuningriigi kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Euroopa Ühenduste Komisjoni kohtukulud;
3) jätta Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ning Madalmaade Kuningriigi kulud nende endi kanda.
(1) .
(2)
–	EÜT L 237, lk 1, edaspidi „direktiiv”.
(3)
–	Edaspidi „load”.
(4)
–	Nõukogu 4. detsembri 1980. aasta ühenduse juhilubade kehtestamist käsitlev direktiiv (EÜT L 375, lk 1).
(5)
–	Direktiivi artikkel 6.
(6)
–	Direktiivi artikli 7 lõike 1 alapunkt a.
(7)
–	Idem .
(8)
–	Direktiivi III lisa loetleb rea miinimumnõudeid seoses mootorsõiduki juhtimiseks vajaliku füüsilise ja vaimse sobivusega.
(9)
–	Artikli 1 lõige 3.
(10)
–	See täpsustus sisaldub ka 18. septembril 1996 jõustunud nõukogu 23. juuli 1996. aasta direktiiviga 96/47/EÜ (EÜT L 235, lk 1) muudetud direktiivi Ia lisa punkti 3 alapunktis a. Nimetatud Ia lisa annab liikmesriikidele võimaluse väljastada juhilube vastavalt mudelile, mis on erinev direktiivi I lisas toodud tavapärasest paberkandjal mudelist. Kõnealune teine juhiloamudel väljastatakse polükarbonaadist kaardi kujul, mida kasutatakse panga- ja krediitkaartide puhul.
(11)
–	BOE nr 135, 6.6.1997, lk 17348.
(12)
–	Sellega seoses viitab komisjon oma hagiavalduses (vt joonealust viidet lk-l 9) Ley sobre Tráfico, Circulation de vehiculos a motor y Seguridad Vial (liiklemise, mootorsõidukite juhtimise ja liiklusohutuse seadus) artiklile 67, mis näeb ette rahatrahvi 94–1503 euroni. Lõplikult määratud rahatrahvi suuruse kinnitas Hispaania valitsus oma istungil.
(13)
–	Vt eelkõige 30. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑58/94: Madalmaad v.
nõukogu (EKL 1996, lk I-2169, punktid 20–22), 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑150/94: Ühendkuningriik v.
nõukogu (EKL 1998, lk I-7235, punkt 36) ja 9. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-377/98: Madalmaad v.
parlament ja nõukogu (EKL 2001, lk I-7079, punktid 7–11).
(14)
–	Kohtuasi C-155/91 (EKL 1993, lk I-939).
(15)
–	Ibidem
(punkt 24).
(16)
–	Ettepaneku punkt 13.
(17)
–	29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-193/94: Skanavi ja Chryssanthakopoulos (EKL 1996, lk I-929, punkt 26); 29. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-230/97: Awoyemi (EKL 1998, lk I-6781, punkt 41) ja 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-246/00: komisjon v.
Madalmaad (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 60), samuti 11. detsembri 2003. aasta määrus kohtuasjas C‑408/02: Silva Carvalho (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 20) ja 29. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas C‑253/01: Krüger (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 25).
(18)
–	Eespool viidatud kohtuotsused Skanavi ja Chryssanthakopoulos (punkt 26); Awoyemi (punkt 42) ja komisjon v.
Madalmaad (punkt 61) ning eespool viidatud määrused kohtuasjas Silva Carvalho (punkt 20) ja kohtuasjas Krüger (punkt 25).
(19)
–	Punkt 62.
(20)
–	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon v.
Madalmaad (punktid 64 ja 65).
(21)
–	Eespool viidatud ettepaneku punkt 12.
(22)
–	Punkt 67.
(23)
–	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon v . Madalmaad (punkt 68). Vt samuti eespool viidatud määrus kohtuasjas Krüger (punkt 27).
(24)
–	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon v . Madalmaad (punkt 69). Vt samuti eespool viidatud määrus kohtuasjas Krüger (punkt 28).
(25)
–	Vt minu ettepanek kohtuasjas C-476/01: Kapper (Euroopa Kohtu menetluses, punkt 68).
(26)
–	Jätan kõrvale lubade punktisüsteemi olukorra, kuna Hispaania Kuningriigil ei ole käesoleval ajal sellist süsteemi.
(27)
–	Täpsustan veel, et küsimus elukoha liikmesriigi võimaliku teabe puudumisest sõidukijuhtide eelnevate tegude kohta, mis on toime pandud teises liikmesriigis, ei saa kerkida isegi juhul, kui jõustub Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel sõlmitud juhtimiskeeldu puudutav kokkulepe (EÜT 1998, C 216, lk 2). Kõnealuse kokkuleppe artiklid 3 ja 8 näevad ette, et liikmesriik, kelle territooriumil on toime pandud teatud liikluseeskirjade rikkumised, mis on viinud juhtimisõiguse täieliku äravõtmise otsusteni, teavitab nendest otsustest viivitamatult asjassepuutuva sõidukijuhi elukoha liikmesriiki. See kokkulepe ei ole veel tänaseks jõustunud, kuna kõiki selleks vajalikke ratifitseerimisi ei ole saadud.
(28)
–	Märgukirja ja põhjendatud arvamuse punkt 4 (hagiavalduse lisa 2 ja 4).
(29)
–	Hispaania ametiasutuste poolt märgukirjale antud vastuse punkt 5 (hagiavalduse lisa 3).
(30)
–	Vt eelkõige 9. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-323/97: komisjon v . Belgia (EÜT 1998, lk I‑4281).