Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 12.(1)
C‑160/24. P. sz. ügy
JPMorgan Chase & Co.,
JPMorgan Chase Bank, National Association
kontra
Európai Bizottság
„ Fellebbezés – Verseny – EUMSZ 101. cikk – Európai bankközi kamatláb – EUMSZ 263. cikk – Indokolási kötelezettség – Korlátlan felülvizsgálati jogkör – Csatlakozó fellebbezés – A módosító határozatnak a Törvényszék általi figyelmen kívül hagyása – EUMSZ 288. cikk ”
I.      Bevezetés
1.        Fellebbezésükben a JPMorgan Chase & Co. és a JPMorgan Chase Bank, National Association (a továbbiakban együttesen: JPM) azt kérték a Bíróságtól, hogy részben helyezze hatályon kívül a Törvényszék azon ítéletét,(2) amely részben elutasította a megsemmisítés iránti keresetüket, részben pedig helyt adott annak. Keresetük lényegében az Európai Bizottság két határozata ellen irányult: i. egyrészt a származtatott euro‑kamatügyletek ágazatára vonatkozó vizsgálatot lezáró határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat),(3) ii. másrészt pedig a megtámadott határozatot módosító, később elfogadott határozat (a továbbiakban: módosító határozat).(4) Emellett a Bizottság is csatlakozó fellebbezést nyújtott be, amelyben azt kérte, hogy a Bíróság részben helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet.
2.        A Bíróság kérésének megfelelően a jelen indítványomban a jogvita két szempontjának elemzésére szorítkozom: i. a fellebbezés harmadik jogalapja, amely lényegében a Törvényszéknek a Bizottság által a JPM‑mel szemben kiszabott bírság összegére vonatkozó korlátlan felülvizsgálati jogkör gyakorlása során fennálló indokolási kötelezettségére vonatkozik; és ii. a csatlakozó fellebbezésben előterjesztett egyetlen jogalap, amely lényegében a Törvényszék azon döntésére vonatkozik, hogy a módosító határozat által a megtámadott határozathoz hozzáadott kiegészítő indokolást figyelmen kívül hagyta, amikor a Bizottság által a bírság összegének kiszámításához használt egyik szempontra vonatkozó indokolást vizsgálta.
II.    Ténybeli és jogi háttér
3.        A jelen ügy ténybeli és jogi háttere a jelen indítvány szempontjából a következőképpen foglalható össze.
4.        2016. december 7‑én a Bizottság az 1/2003/EK rendelet(5) 7. és 23. cikke alapján meghozta a megtámadott határozatot. Megállapította, hogy a JPM és más vállalkozások megsértették az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azzal, hogy 2006. szeptember 27. és 2007. március 19. között részt vettek egy egységes és folyamatos jogsértésben, amelynek célja az volt, hogy az EIRD termékek piacán megváltoztassák az árak rögzítésének rendes menetét (a megtámadott határozat 1. cikkének c) pontja), valamint bírságot szabott ki e vállalkozásokkal szemben (a megtámadott határozat 2. cikkének a), b) és c) pontja). A JPM‑mel(6) szemben kiszabott bírság 337 196 000 eurót tett ki.
5.        A jogsértésben részt vevő vállalkozásokkal, köztük a JPM‑mel szemben kiszabott bírságok meghatározásával kapcsolatban a Bizottság kijelentette, hogy nem tudta teljes mértékben alkalmazni a bírságkiszabási iránymutatásban(7) meghatározott módszertant. Ezen iránymutatás kétlépcsős megközelítésre épül: először is minden vállalkozás esetében az alapösszeg meghatározása, másodszor pedig ezen összeg szükség szerinti felfelé vagy lefelé történő kiigazítása. Az alapösszeget általában a jogsértéssel közvetlen vagy közvetett összefüggésben lévő, az EGT‑n belül, az érintett földrajzi területen értékesített áruk és szolgáltatások eladásának értéke alapján számítják ki.
6.        Mivel azonban az EIRD termékek a szó szokásos értelmében nem generálnak eladásokat, a megtámadott határozatban a Bizottság az eladások értékét helyettesítő érték révén állapította meg. A Bizottság úgy vélte, hogy helyettesítő értékként az azon pénzforgalom által eredményezett pénzbeli bevételt kell figyelembe venni, amelyet az egyes bankok a bármely lejáratú Euriborhoz és/vagy EONIA‑hoz kapcsolódó, és az EGT‑ben székhellyel rendelkező partnerekkel jegyzett EIRD portfoliójuk után szereztek meg.(8) A Bizottság emellett úgy vélte, hogy csökkenteni kell a pénzbeli bevételek összegét egy egységes együtthatóval annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az EIRD termékek piacának sajátosságait. Számos szempontot figyelembe véve a Bizottság a csökkentési együtthatót 98,849%‑ban határozta meg.(9)
7.        A megtámadott határozat címzettjei mindannyian megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be a határozattal szemben a Törvényszékhez.
8.        A Törvényszék 2019. szeptember 24‑i HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítéletében(10) megsemmisítette a megtámadott határozat 2. cikkének b) pontját azzal az indokkal, hogy a Bizottság nem indokolta meg a jogilag megkövetelt módon, hogy miért 98,849%‑ban állapította meg a csökkentési együtthatót, nem pedig magasabb mértékben, és elutasította a keresetet az ezt meghaladó részében.
9.        A Bizottság 2021. február 24‑i levelében tájékoztatta a JPM‑et és a megtámadott határozat többi címzettjét arról, hogy a Törvényszék HSBC ítéletének figyelembevételével módosítani kívánja a határozatot. Ugyanebben a levélben, valamint 2021. április 16‑i levelében a Bizottság további információkkal és magyarázattal szolgált a megtámadott határozat összes címzettje számára azon okokra vonatkozóan, amelyek alapján a Bizottság a csökkentési együttható mértékét 98,849%‑ban állapította meg. A JPM 2021. május 14‑én nyújtotta be az e levelekkel kapcsolatos észrevételeit.
10.      2021. június 28‑án a Bizottság meghozta a módosító határozatot. Megállapította, hogy mivel a megtámadott határozatban szereplő csökkentési együttható a határozat összes címzettje tekintetében azonos, valószínű, hogy a Törvényszék HSBC ítéletében az indokolás elégtelenségére vonatkozóan kifejtett érvelés ugyanúgy alkalmazható a többi címzettel szemben kiszabott bírságokra. Ennélfogva a megfelelő ügyintézés elve alapján ki kell javítani az ezen ítéletben azonosított hibákat, és módosítani kell a megtámadott határozatot a JPM és a többi címzett tekintetében, kiegészítve a csökkentési együtthatóra vonatkozó érvelést.
11.      A 2023. január 12‑i HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítéletében(11) a Bíróság hatályon kívül helyezte a Törvényszék HSBC ítéletét annyiban, amennyiben ez utóbbi elutasította a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti elsődleges kérelmet, valamint az e határozat 1. cikke b) pontjának megsemmisítésére irányuló másodlagos kérelmet. Emellett a HSBC által a T‑105/17. sz. ügyben benyújtott kereset azon részéről való határozathozatal során, amely a megtámadott határozat 1. cikkének, másodlagosan pedig e határozat 1. cikke b) pontjának megsemmisítésére irányult, a Bíróság ezen részében elutasította a keresetet.
12.      2024. november 27‑én a Törvényszék elutasította a HSBC Holdings és társai által benyújtott keresetet, amelyben elsődlegesen a módosító határozat 1. cikkének és a módosított megtámadott határozat 2. cikke b) pontjának megsemmisítését, másodlagosan pedig a módosító határozatban velük szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kérték.(12)
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
13.      Az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetében a JPM lényegében a megtámadott határozat részleges megsemmisítését, illetve másodlagosan az e határozatban kiszabott bírság törlését vagy csökkentését kérte. Ezen túlmenően azt kérte, hogy a módosító határozatot ne vegyék figyelembe, vagy másodlagosan annak megsemmisítését kérte. Végül azt kérte a Törvényszéktől, hogy a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
14.      A Bizottság azt kérte, hogy a Törvényszék utasítsa el a keresetet, és a JPM‑et kötelezze a költségek viselésére.
15.      2019. június 5‑én és 2021. március 31‑én a Törvényszék az HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítéletnek a Bíróság általi meghozataláig felfüggesztette az eljárást.(13)
16.      2021. szeptember 8‑án a JPM kiigazítási beadványt nyújtott be, 2021. november 26‑án pedig a Bizottság benyújtotta észrevételeit e beadványra vonatkozóan.
17.      A Törvényszék a megtámadott ítéletben a következőképpen határozott: i. megállapította, hogy a megtámadott határozatnak a módosító határozattal bevezetett módosításait figyelmen kívül kell hagyni; ii. a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontját indokolás hiánya miatt megsemmisítette; iii. korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során a JPM‑mel szemben kiszabott bírság összegét 337 196 000 euró összegben állapította meg; iv. a keresetet az ezt meghaladó részében elutasította; és v. úgy határozott, hogy mindegyik fél maga viseli saját költségeit.
IV.    A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
18.      2024. február 29‑én az JPM fellebbezést nyújtott be a Törvényszék ítéletével szemben. Azt kéri a Bíróságtól, hogy: i. helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet rendelkező részének 3–5. pontját; ii. első fokon benyújtott keresetéről döntve semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének c) pontját, és/vagy törölje a bírságot; és iii. a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
19.      2024. május 24‑én a Bizottság csatlakozó fellebbezést nyújtott be, amelyben a Bíróságtól azt kéri, hogy: i. helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben az a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontját megsemmisítette; ii. utasítsa el a JPM által a T‑106/17. sz. ügyben benyújtott keresetet az e rendelkezés megsemmisítésére irányuló részében, vagy másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; és iii. a költségekről jelenleg ne határozzon, vagy a JPM‑et kötelezze a költségek viselésére.
20.      A Bizottság a fellebbezés elutasítását kéri a Bíróságtól, a JPM pedig a csatlakozó fellebbezés elutasítását kéri.
21.      A feleket meghallgatták a 2026. január 14‑én tartott tárgyaláson.
V.      Értékelés
22.      Fellebbezésében a JPM három, több részből álló jogalapot terjeszt elő. Mindazonáltal, amint azt a jelen indítvány bevezetőjében említettem, a fellebbezés elemzése a harmadik jogalapra korlátozódik, amely arra vonatkozik, hogy a Törvényszék hogyan kezelte a JPM egyes, a Bizottság által kiszabott bírság összegére vonatkozó érveit. A jelen indítványban kitérek a Bizottság csatlakozó fellebbezésének alapját képező egyetlen jogalapra is, nevezetesen arra, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a megtámadott határozatnak a módosító határozattal történő módosításait (a továbbiakban: kiegészítő indokolás).
23.      Először a Bizottság csatlakozó fellebbezésével foglalkozom, amely – amennyiben megalapozott – a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez vezet annyiban, amennyiben az megsemmisítette a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontját. Ebben az esetben nincs szükség a JPM harmadik jogalapjának vizsgálatára.
A.      A Bizottság csatlakozó fellebbezése
24.      A Bizottság csatlakozó fellebbezése a megtámadott ítélet 623–634. pontja ellen irányul, amelyekben a Törvényszék – a JPM azon érveinek vizsgálata során, amelyek szerint a 98,849%‑os csökkentési együttható megállapításának indokolása nem megfelelő – úgy döntött, hogy a kiegészítő indokolást figyelmen kívül kell hagyni.
1.      A felek érvei
25.      A Bizottság állítása szerint a módosító határozat az EUMSZ 288. cikk értelmében vett „határozat”. Az a tény, hogy a megtámadott határozat rendelkező részét nem módosította, nem érinti annak jellegét. A Törvényszék azáltal, hogy figyelmen kívül hagyta az e határozatban szereplő kiegészítő indokolást, túllépve az EUMSZ 263. cikk szerinti hatáskörét megtagadta a Bizottságtól az 1/2003 rendelet 7. cikke szerinti határozatok meghozatalára, módosítására vagy visszavonására vonatkozó hatáskörének gyakorlását.
26.      A JPM állítása szerint, ha egy határozat indokolása kiegészíthető egy olyan módosító határozattal, amelyet évekkel az eredeti határozat után fogadnak el, akkor az eredeti határozattal egyidejűleg történő indokolás kötelezettsége értelmetlenné válna. Továbbá védi a Törvényszék azon megállapítását, amely szerint nincs lényegi különbség a kiegészítő indokolás bírósági beadványban vagy módosító határozatban történő megadása között. Véleménye szerint ezt a megállapítást az uniós bíróságok két ítélete is alátámasztja.
2.      Elemzés
27.      Álláspontom szerint a Bizottság csatlakozó fellebbezése megalapozott.
28.      A Törvényszék helyesen kezdi elemzését annak kihangsúlyozásával, hogy az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban a Bizottságnak egy meghatározott jogi aktus elfogadására vonatkozó hatásköre szükségszerűen magában foglalja az e jogi aktus módosítására vonatkozó jogkört is, feltéve hogy teljes mértékben tiszteletben tartja a Szerződés vonatkozó rendelkezéseit, beleértve az összes formai követelményt és eljárási biztosítékot (a megtámadott ítélet 627. pontja).
29.      A megtámadott ítélet 628–630. pontjában azonban a Törvényszék kifejtette, hogy a jelen ügy körülményei között miért nem vehette figyelembe a kiegészítő indokolást. Pontosan ezeket a pontokat kifogásolja a Bizottság.
30.      A Törvényszék különösen úgy vélte, hogy mivel a módosító határozat nem változtatta meg a megtámadott határozat rendelkező részét, hanem csupán kiegészítette annak indokolását, „nem tekinthető az [említett ítélet] 627. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében a megtámadott határozatot módosító új határozatnak, hanem azt az alperes által a bírósági eljárás keretében előterjesztett indokolás kiegészítésének kell tekinteni”.
31.      E tekintetben a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a megtámadott aktus indokolásának hiányát főszabály szerint nem tehetik szabályossá az uniós bíróságok előtti eljárás során adott kiegészítő magyarázatok. A jelen ügyben a Bizottság – a Törvényszék megállapítása szerint – nem állította, hogy akkoriban nem tudta a jogilag megkövetelt módon megindokolni a megtámadott határozatot. Ennek megfelelően megállapította, hogy az indokolásnak a bírósági eljárás során benyújtott kiegészítése nem fogadható el, és ezért úgy döntött, hogy a módosító határozatot „figyelmen kívül hagyja”.
32.      Az alábbiakban ismertetett okok miatt e megállapítások bizonyos aspektusait meglehetősen érthetetlennek tartom.
a)      A módosító határozat érvényessége
33.      Először is, általánosan elfogadott, hogy az uniós intézmények jogi aktusait főszabály szerint megilleti a jogszerűség vélelme, és ennélfogva mindaddig joghatásokat váltanak ki, amíg azokat vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, illetve előzetes döntéshozatal iránti kérelem vagy jogellenességi kifogás következtében nem nyilvánítják érvénytelennek.(14)
34.      A megtámadott ítélet azonban nem tartalmaz arra vonatkozó következtetést, hogy a módosító határozat semmis vagy érvénytelen, míg a JPM – még ha csak másodlagosan is – vitatta annak érvényességét.(15) Ilyen megállapítás hiányában a Törvényszék nem „hagyhatta” volna egyszerűen „figyelmen kívül” a megtámadott határozatot módosító határozat által bevezetett módosításokat. Ezzel a Törvényszék megsértette az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapjául szolgáló elvet, mivel tagadta egy érvényes határozat joghatásait.
35.      A Törvényszék emellett túllépte az EUMSZ 263. cikkben ráruházott hatáskörét, amely az uniós intézmények által elfogadott jogi aktusok jogszerűségének vizsgálatára vonatkozó eljárást szabályozza. Ezen eljárás keretében az uniós bíróságok megállapíthatják, hogy egy jogi aktus jogszerű‑e. Tertium non datur: nem létezik olyan harmadik típusú jogi aktus, amely érvényes, de joghatása mindazonáltal figyelmen kívül hagyható. Amennyiben a szóban forgó jogi aktus releváns és alkalmazandó (ratione materiae, temporis stb.), és hatályát az EUMSZ 278. és EUMSZ 279. cikk alapján nem függesztették fel, akkor azt úgy kell tekinteni, hogy az kifejti teljes hatását, ideértve azokat az eseteket is, amikor az érvényességét támadták.(16)
36.      Másodszor, amint azt a fenti 28. pontban megjegyeztem, általánosan elfogadott, hogy a Bizottságnak egy meghatározott jogi aktus elfogadására vonatkozó hatásköre szükségszerűen magában foglalja az e jogi aktus módosítására vonatkozó jogkört is, feltéve hogy teljes mértékben tiszteletben tartja a Szerződés vonatkozó rendelkezéseit, beleértve az összes formai követelményt és eljárási biztosítékot. Ezért elengedhetetlen az anyagi jogi és eljárási szabályok szigorú tiszteletben tartása. Fennállhatnak például olyan körülmények, amelyekben egy intézmény már nem módosíthat egy jogi aktust – például amikor az eredeti jogi aktus „a hatáskörrel rendelkező intézmény azon kötelezettsége által szigorúan szabályozott és meghatározott eljárás része, amely szerint az intézménynek az eljárás szabályai szerint soron következő aktust kell elfogadnia meghatározott határidőn belül, amelynek lejártával az intézmény elveszíti határozathozatali hatáskörét”.(17)
37.      A megtámadott ítélet azonban nem utal olyan elemre, amely arra hivatkozna, hogy i. a módosító határozat elfogadásának egyik vagy több anyagi jogi vagy eljárási követelménye az elfogadás időpontjában nem teljesült, vagy ii. a Bizottság elvesztette a jogi aktus módosítására vonatkozó jogkörét.
38.      Ebből következik, hogy nem tekinthető úgy, hogy a Törvényszék – akár implicit módon is – megállapította, hogy a Bizottság nem fogadhatta volna el a módosító határozatot.
39.      Harmadszor, előfordulhatnak olyan helyzetek, amikor annak ellenére, hogy a módosító jogi aktus elfogadásának anyagi jogi és eljárási feltételei formálisan teljesülnek, az intézmény mégis jogellenesen gyakorolta hatáskörét, mivel nem tartotta be az elsődleges jog valamely szabályát vagy elvét.
40.      Így valamely uniós jogi aktus érvénytelen, ha annak kibocsátója „hatáskörrel való visszaélés[t]” követ el.(18) Ez akkor áll fenn, „ha objektív, releváns és egybehangzó valószínűsítő körülmények alapján nyilvánvaló, hogy azt kizárólag vagy legalábbis elsősorban azon céltól eltérő cél elérése érdekében fogadták el, amelyre a szóban forgó jogkört biztosították, vagy az ügy körülményeinek kezelésére a Szerződések által kifejezetten előírt eljárás megkerülése érdekében fogadták el”.(19)
41.      Ezenkívül magától értetődő, hogy a módosító jogi aktusnak tiszteletben kell tartania az uniós jog általános elveit, beleértve különösen a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét.(20) Lehetnek tehát olyan helyzetek, amelyekben az adott aktussal érintett személy jogszerűen léphet fel a létező jogi aktus visszavonásából vagy módosításából eredő hátrányos joghatásokkal szemben. Ez különösen akkor lehet így, ha a szóban forgó uniós aktus alanyi jogot biztosít címzettjének.(21)
42.      Ismételten hangsúlyozom, hogy a megtámadott ítéletben ilyen körülményekre nem utalnak, nemhogy megállapítanák azokat. Ennek megfelelően a megtámadott ítéletben semmi nem utal arra, hogy a megtámadott határozat hatáskörrel való visszaélés vagy a Szerződések, illetve az azok alkalmazására vonatkozó bármely jogszabály megsértése miatt érvénytelen lenne.
b)      A módosító határozat jellege és összetevői
43.      Negyedszer, a bírósági eljárásokban hozott határozatok és az azok során benyújtott beadványok egyértelműen különálló jogi aktusok. Ezeket különböző eljárások szerint fogadják el, illetve nyújtják be, és joghatásuk is jelentősen eltérő. Amíg az uniós bíróságok előtt megtámadott jogi aktus érvényes marad, e bíróságok főszabály szerint nem minősíthetik át azt más jellegűnek vagy típusúnak, mint amilyennek az a szövege alapján bizonyul.
44.      Az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összhangban „a határozat teljes egészében kötelező”. Következésképpen a Törvényszék nem dönthet úgy, hogy egy érvényes határozatot – a folyamatban lévő eljárás szempontjából – úgy kezel, mintha az csak bírósági beadványnak minősülne, anélkül hogy ezzel megsértené az EUMSZ 288. cikket.
45.      Igaz, hogy korlátozott számú kivételes esetben a Bíróság megállapította, hogy az előtte formálisan megtámadott jogi aktus valójában egy másik aktus „álcázott” formája. Ezekben az ügyekben a Bíróság megvizsgálta a jogi aktus tartalmát és elfogadásának körülményeit annak érdekében, hogy meghatározza annak valódi jellegét.(22) Ezen ítélkezési gyakorlat elsősorban annak megakadályozásának szükségességéből ered, hogy azon alkotmányos elvet, amely szerint az uniós intézmények jogi aktusainak általános szabályként bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képezniük,(23) veszélyeztesse a szóban forgó jogi aktus puszta átnevezése vagy „álcázása”.(24)
46.      Ez az ítélkezési gyakorlat a jelen ügyre azonban nem alkalmazható. A módosító határozatot az 1/2003 rendelet alapján erre jogosult intézmény fogadta el, és valóban az eredeti jogi aktus érvényességét érintő esetleges jogi hiba orvoslására irányult. Elfogadása ezért teljes mértékben a Bizottság feladata az EUMSZ 105. cikk (1) bekezdése alapján, hogy biztosítsa az „[EUMSZ] 101. és [EUMSZ] 102. cikkben megállapított elvek alkalmazását”. Ezen túlmenően vitathatatlan, hogy az uniós bíróságok esettől függően az EUMSZ 263., EUMSZ 267. és EUMSZ 277. cikk alapján hatáskörrel rendelkeznek a módosító határozat jogszerűségének vizsgálatára.
47.      Ötödször, a megtámadott ítéletből úgy tűnik, hogy csak akkor lehetett volna a módosító határozatnak a folyamatban lévő eljárásra gyakorolt hatását másként értékelni, ha a módosító határozat megváltoztatta volna a megtámadott határozat rendelkező részét.
48.      Ez nem lehet helyes. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely jogi aktus rendelkező része elválaszthatatlan annak indokolásától, ezért azt szükség esetén az elfogadásához vezető okok figyelembevételével kell értelmezni.(25) Az EUMSZ 296. cikk értelmében minden kötelező erejű uniós jogi aktus indokolása és rendelkező része elválaszthatatlan egységet képez.(26) Nincs tehát olyan elvi alap, amely lehetővé tenné, hogy az uniós bíróság előtti eljárás keretében a kizárólag e két alapvető rész egyike tekintetében módosított jogi aktust eltérően kezeljék attól a jogi aktustól, amelyben mindkettőt módosították.
49.      Hatodszor, igaz, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítéletben megállapította – a Bíróság következetesen úgy ítélte meg, hogy egyrészt az indokolást főszabály szerint az érdekelttel az őt hátrányosan érintő határozattal egy időben kell közölni, másrészt a megtámadott jogi aktus indokolásának hiányát nem tehetik szabályossá az uniós bíróság előtti eljárás során nyújtott kiegészítő magyarázatok.
50.      Az ítélkezési gyakorlat ezen irányvonalai közül azonban egyik sem releváns a jelen ügyben. Először az ítélkezési gyakorlatnak az előző pontban említett második irányvonalát vizsgálom.
51.      Ez az ítélkezési gyakorlat olyan helyzetekre vonatkozik – és ezt hangsúlyozni kell –, amelyekben a jogi aktus kibocsátója a megtámadott jogi aktus indokolásának kiegészítését az uniós bíróságok előtti eljárás során előterjesztett írásbeli és szóbeli észrevételeiben adja elő.(27)      Véleményem szerint ez még analógia útján sem ültethető át a jelen ügy körülményeire, amelyek az indokolásnak a megtámadott jogi aktus formális módosításából eredő módosítására vonatkoznak.
52.      Az indokolási kötelezettségnek kettős célja van: először is, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára a jogi aktust alátámasztó körülmények megismerését, és adott esetben annak eldöntését, hogy vitatni kell‑e annak érvényességét; másodszor pedig, hogy lehetővé tegye az uniós bíróságok számára a bírósági felülvizsgálat gyakorlását.(28) Annak lehetővé tétele, hogy a jogi aktus kibocsátója a megtámadott jogi aktus elfogadását követően a Bíróság előtt fejtse ki első alkalommal elfogadásának indokait, nyilvánvalóan megfosztaná az EUMSZ 296. cikket tényleges érvényesülésétől. Ugyanez a logika vonatkozik a bírósági eljárás előtt informálisan adott és a peres eljárás szakaszában megismételt kiegészítő magyarázatokra is.(29)
53.      Ez a logika azonban nem alkalmazható abban az esetben, ha a jogi aktust érvényesen módosították, és arról a címzetteket megfelelő formában és időben értesítették. Nem releváns, hogy a módosításra a bírósági eljárás megkezdése előtt vagy annak során kerül‑e sor. Ilyen körülmények között a módosított jogi aktus válik kötelező erejűvé a címzettekre nézve, és érvényességét, ha azt vitatják, az uniós bíróságok vizsgálják felül.
54.      Ezzel szemben a jogi aktus eredeti változata megszűnik az uniós jogrendben létezni, és csak akkor „éled újjá”, ha a módosító aktust az uniós bíróság megsemmisíti.(30) A módosító határozat figyelembevételének elutasításával ugyanis a Törvényszék egy olyan határozat érvényességéről határozott, amely eredeti formájában már nem volt hatályban.
55.      Következésképpen a módosító aktusnak a folyamatban lévő eljárásban való figyelembevétele nem veszélyezteti az EUMSZ 296. cikkben meghatározott célokat. Éppen ellenkezőleg, az eljárás kiigazítása lehetővé teszi e célok hatékonyabb és indokolatlan késedelem nélküli elérését.
56.      Ugyanezen okból kifolyólag a JPM‑nek az ítélkezési gyakorlat fent említett első irányvonalára tett hivatkozása – amely szerint az indokolást főszabály szerint az érdekelttel az őt hátrányosan érintő határozattal egy időben kell közölni – szintén nem megalapozott. A JPM‑re nézve jelenleg kötelező erejű aktus indokolása, amelynek érvényességét a Törvényszék megvizsgálhatta volna, a módosító határozattal módosított megtámadott határozatban szereplő indokolás. Ezt az indokolást a határozat módosításakor – feltételezhetően érvényesen – ugyanolyan jogi formájú és ugyanolyan joghatást kifejtő jogi aktussal közölték.
57.      Mindemellett egy fontos pontot ki kell hangsúlyoznom: ha a módosító határozat módosította a bírság kiszabásának alapjául szolgáló eredeti indokolást – azzal az indokkal, hogy az indokolás nem volt vagy feltételezhetően nem volt elégséges –, logikusan nem tekinthető úgy, hogy a bírság megfizetésének kötelezettsége a megtámadott határozat elfogadásából ered. Ez a kötelezettség csak a módosító határozat elfogadásának napjától keletkezik, mivel csak ez a jogi aktus biztosítja a bírság jogilag elégséges alapját.
58.      Amint azt már kifejtettem, az indokolás és a határozat rendelkező része elválaszthatatlanul összekapcsolódik. A Bizottság maga is megjegyezte csatlakozó fellebbezésében, hogy „az indokolás bármilyen módosítása szükségszerűen magával vonja a megtámadott határozat (tartalmának és hatályának) módosítását, mivel az indokolás és a rendelkező rész elválaszthatatlan egészet alkot, még akkor is, ha a rendelkező rész önmagában formálisan változatlan marad”.
59.      A Törvényszék HSBC ítéletét követően a Bizottságnak két fő lehetősége volt, ha határozatát összességében helyesnek ítélte: i. visszavonni a megtámadott határozatot, és bizonyos módosításokkal új határozatot hozni; vagy ii. a megtámadott határozatot módosító határozattal módosítani. A Bizottság által a Törvényszék HSBC ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedések meghozatala érdekében választott jogalkotási technika az ezen intézményt megillető mérlegelési mozgástér alá tartozott.(31) Nyilvánvaló azonban, hogy az egyik technikának a másikkal szemben történő kiválasztása nem érintheti hátrányosan a megtámadott határozat címzettjeinek pénzügyi érdekeit. Az ellenkező értelemben levont következtetés az érintett vállalkozásokkal szemben indokolatlan egyenlőtlen bánásmódot eredményezne, kizárólag attól függően, hogy a Törvényszék elbírálta‑e keresetüket (a T‑105/17. sz. ügyben), vagy felfüggesztette az eljárást (a T‑106/17. sz. és a T‑113/17. sz. ügyben).(32)
60.      A tárgyaláson feltett azon kérdésre, hogy egyetért‑e a fentiekkel, a Bizottság nemleges választ adott. E pontra vonatkozó érvei azonban belső következetlenséget mutatnak. Egyrészt a Törvényszék módosító határozattal kapcsolatos megközelítését vitatva a Bizottság hangsúlyozza, hogy az eredeti határozat rendelkező részét szükségszerűen érintik a preambulumbekezdéseiben később végrehajtott módosítások. Másrészt viszont azt állítja, hogy a kiegészítő indokolás nem más, mint a Bizottság által a megtámadott határozat elfogadásakor hozott döntés részletesebb magyarázata. Ez az álláspont logikailag tarthatatlan: ha a határozat rendelkező része valóban érintett, akkor a kiegészítő indokolás nem lehet pusztán magyarázó jellegű, de ha pusztán magyarázó jellegű, akkor pedig nem érintheti érdemben a határozat rendelkező részét. A Bizottság nem képviselheti mindkét álláspontot. Emellett a Bizottság e tekintetben előterjesztett érvelésének elfogadása a módosító határozat visszamenőleges hatályú alkalmazását jelentené, ami egyértelműen ellentétes az uniós jog egyik jól megalapozott általános elvével.(33)
61.      Ennek megfelelően véleményem szerint a Bizottság főszabály szerint jogosult módosítani egy meglévő határozatot, még akkor is, ha az az uniós bíróságok előtt folyó eljárás tárgyát képezi. Ez természetesen azzal a feltétellel együtt érvényes, hogy a Bizottság fellépése nem minősülhet az EUMSZ 263. cikk értelmében vett hatáskörrel való visszaélésnek. Ezenkívül a Bizottság a módosító határozattal nem „orvosolhatja” az eredeti jogi aktus esetleges érvénytelenségét visszamenőleges hatállyal.
c)      Az igazságszolgáltatás megfelelő működése és a pergazdaságosság
62.      Hetedszer, véleményem szerint egyértelmű, hogy a Bizottság mind a JPM fellebbezése előtt, mind az uniós bíróságok ítélete után módosíthatja a megtámadott határozatot, különösen abban az esetben, ha az ítélet a megtámadott határozat részleges megsemmisítését eredményezi. A tárgyaláson feltett azon kérdésre, hogy egyetért‑e ezzel az állásponttal, a JPM megerősítette, hogy egyetért azzal.
63.      Ha ez így van, akkor nem látok semmilyen észszerű alapot arra, hogy úgy tekintsük, hogy a Bizottságnak a jogi aktusok módosítására vonatkozó jogköre az e két esemény közötti időszakban „megbénult”. Ha a Bizottság ugyanis úgy véli, hogy a jogi aktus érvénytelen, akkor a megfelelő ügyintézés elvével teljes mértékben összhangban áll, hogy haladéktalanul intézkedjen a hiányosságok orvoslására. Az a puszta tény, hogy az aktus megtámadható az uniós bíróságok előtt, általában véve irreleváns ebben az összefüggésben.
64.      Ez az álláspont első pillantásra ellentétesnek tűnhet a felperesek védelemhez való jogának hatékony védelmével vagy az igazságszolgáltatás megfelelő működésével. A kérdés alaposabb megfontolása azonban elkerülhetetlenül egy másik állásponthoz vezet.
65.      A felperesek védelemhez való jogát nem sértik, feltéve hogy i. a jogi aktus szerzője meghallgatja a felpereseket a módosító jogi aktus elfogadása előtt;(34) és ii. az uniós bíróságok lehetőséget biztosítanak számukra, hogy a folyamatban lévő eljárásban módosítsák beadványaikat és kérelmeiket.(35) Valójában a Törvényszék eljárási szabályzatában – annak 86. cikkében – foglalt konkrét rendelkezés léte, amely lehetővé teszi a felperesek számára, hogy módosítsák kérelmüket, ha „a megsemmisíteni kért jogi aktus helyébe azonos tárgyú másik jogi aktus lép, vagy azt módosítja”, rendkívül beszédes a tekintetben, hogy a Bizottság módosíthatja‑e a megsemmisítési eljárás tárgyát képező jogi aktust.
66.      Ezenkívül a megtámadott határozat címzettjeit nem éri semmilyen hátrányos pénzügyi következmény az eredeti határozat módosítása következtében, mivel – amint azt fentebb már kifejtettem – a módosítás nem alkalmazható visszamenőlegesen. A módosítás nem jár eljárási hátránnyal a felperesre nézve: ha a felperes a módosításra tekintettel úgy dönt, hogy visszavonja megsemmisítés iránti keresetét, a Törvényszék az eljárási szabályzata 136. cikkének (2) bekezdése értelmében továbbra is jogosult arra, hogy az alperest kötelezze a költségek viselésére.(36)
67.      Emellett véleményem szerint annak kizárása, hogy a Bizottság módosíthassa a folyamatban lévő bírósági eljárás tárgyát képező jogi aktust, az igazságszolgáltatás megfelelő működésének követelményével ellentétes eredményhez vezetne. Ez különösen igaz akkor, ha a Bizottság tudatában van annak, hogy a szóban forgó jogi aktus valószínűleg megsemmisítésre kerül, és úgy véli, hogy célzott módosításokkal orvosolhatók a jogszerűségét érintő hiányosságok. Ilyen körülmények között az eljárás „kényszerű” folytatásának nincs értelme.
68.      Ilyen esetben az eljárás könnyen a felperesek számára „üres győzelemnek” nevezhető eredménnyel zárulna. A megsemmisítésből származó előnyök minden valószínűség szerint korlátozottak és rövid életűek lennének. A Bizottság nagy valószínűséggel röviddel az ítélet meghozatala után módosított jogi aktust fogadna el, ami arra kényszerítené a felpereseket, hogy újabb peres eljárást indítsanak a módosított jogi aktus jogszerűségének bírósági felülvizsgálata érdekében. Egy ilyen kimenetel nem felelne meg a pergazdaságosság és a hatékony bírói jogvédelem követelményének, miközben felesleges terhet róna mind a felekre, mind az uniós bíróságokra.
69.      Ezzel szemben, ha a felpereseknek az eredeti eljárás keretében lehetőséget adnak arra, hogy a megtámadott jogi aktus módosításainak figyelembevételével kiigazítsák kérelmeiket és jogalapjaikat, elkerülhető az eljárások felesleges halmozódása, és lehetővé válik a jogvita gyorsabb és olcsóbb megoldása.(37) Az ilyen megközelítés nemcsak az eljárásban részt vevő felek számára előnyös, hanem – bár közvetettebb módon – maga az uniós bíróság számára is.
70.      Végül nem győz meg a JPM azon érvelése, amely az uniós bíróságok bizonyos ítéleteire hivatkozik, amelyek állítólag alátámasztják álláspontját.
71.      A JPM mindenekelőtt a Bíróság Culin kontra Bizottság ítéletére hivatkozik.(38) Az ügyben a Bizottság elutasította a tisztviselője, A. Culin által benyújtott panaszt, amelyben egy másik tisztviselőnek egy olyan álláshelyre történő kinevezését kifogásolta, amelyre ő is pályázott. Nem volt vitatott, hogy a panaszt elutasító határozat nem tartalmazott megfelelő indokolást. Mindazonáltal miután A. Culin bírósági eljárást indított, a Bizottság kiegészítést fűzött a határozathoz, amelynek célja az eredeti határozat helyesbítése volt azáltal, hogy megfogalmazta a pályázata elutasításának „valódi okait”. A Bíróság mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy a kiegészítés nem vehető figyelembe, és megsemmisítette a megtámadott határozatot.(39)
72.      Első pillantásra úgy tűnhet, hogy a Culin ítélet alátámasztja a JPM érveit. Egy alaposabb vizsgálat azonban azt mutatja, hogy ez nem így van.
73.      Az A. Culin által benyújtott kereset nem az akkori EGK 173. cikk (jelenleg EUMSZ 263. cikk) szerinti rendes megsemmisítés iránti kereset volt, hanem az akkori EGK 179. cikk (jelenleg EUMSZ 270. cikk) szerinti kereset. E rendelkezés szerint „a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az Unió és alkalmazottai között felmerülő minden vitás ügyben az [Európai Unió] tisztviselőinek személyzeti szabályzatában és az Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételekben megállapított keretek között és feltételek mellett”.(40)
74.      A személyzeti szabályzat VII. címe, amely a „jogorvoslatra” vonatkozik, 90. cikkében kötelező pert megelőző eljárásról rendelkezik, amelyet azt megelőzően, hogy bármilyen keresetet be lehetne nyújtani az Európai Unió bíróságaihoz, az előírt határidőn belül be kell fejezni. A pert megelőző eljárás egyrészt lehetőséget biztosít a békés rendezésre, másrészt a vita tárgyának meghatározására. A peres eljárás szakaszában a jogvita tárgyát főszabály szerint egyik fél sem módosíthatja.(41) Olyan igazgatási aktus, amely lényegesen eltér a megtámadott jogi aktustól, nem vizsgálható ugyanazon eljárás keretében, és az EUMSZ 270. cikk alapján új keresetet kell benyújtani.(42) Hasonlóképpen, a pert megelőző eljárásban fel nem hozott érveket sem lehet a Bíróság előtti eljárásban felhozni.(43) A Culin ügy e jellemzőit a főtanácsnoki indítvány is kiemelte.(44)
75.      Ennek fényében a Bíróság azon megállapítása, hogy a kiegészítés nem vehető figyelembe, helyes. A kiegészítést a szolgálati szabályzat 90. cikkében előírt eljáráson kívül, határidőn túl nyújtották be, és tartalma alapvetően eltért az eredeti vitatott aktustól. Elfogadása megváltoztatta volna a vita tárgyát.
76.      Ezzel szemben az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítési eljárásra nem vonatkoznak az előző pontokban említett szabályok és elvek. A Bíróság Culin ítéletének megállapításai ezért nem alkalmazhatók közvetlenül a jelen ügyben vitatott helyzetre. Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítéletben hivatkozott Bizottság kontra Di Bernardo ítéletben(45) a Bíróság által vizsgált helyzet hasonló volt a Culin ítéletben vizsgálthoz: egy, az EUMSZ 270. cikk alapján a személyzeti szabályzat alkalmazására vonatkozó bizottsági határozattal szemben indított eljárás, amely határozatban a Bizottság az eljárás késői szakaszában az indokolás kiegészítésére törekedett.
77.      A JPM által a Törvényszék Lucchini kontra Bizottság ítéletére(46) történő utalás szintén félreértésen alapul. Az ügy egy olyan határozat címzettje által benyújtott keresetet érintett, amelyben a Bizottság az uniós versenyjog megsértése miatt bírságot szabott ki. Az eredeti határozat melléklete a címzettekkel közölt formában nem tartalmazott bizonyos táblázatokat, amelyeket be kellett volna illeszteni. Miután tudomást szerzett e mulasztásról, a Bizottság az eredeti határozat közlésétől számított kevesebb mint egy hónappal később módosító határozatot fogadott el, amelybe beillesztette a hiányzó táblázatokat, és amelyet megfelelő formában közölt az eredeti határozat címzettjeivel.(47)
78.      Keresetében a Lucchini azzal érvelt, hogy az eljárás számos jogi hibában szenved, ami a megtámadott határozat megsemmisítését indokolja. Különösen azzal érvelt, hogy a táblázatok hiánya miatt az eredeti határozat nem volt megfelelően megindokolva, és hogy e táblázatok utólagos, módosító határozattal történő beillesztése nem orvosolhatta ezt a hibát.(48)
79.      Ennek következtében a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy „meg kell tehát vizsgálni, hogy a [szóban forgó] táblázatok hiányától függetlenül az első határozat vonatkozó preambulumbekezdései, amelyek alátámasztásául az említett táblázatokat készítették, világosan és egyértelműen jelenítették‑e meg a Bizottság érvelését, és lehetővé tették‑e a felperes számára a meghozott intézkedés indokolásának megismerését”. A Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a táblázatok hiánya nem befolyásolta az indokolás megfelelőségét, és ennek megfelelően elutasította a Lucchini érveit.(49)
80.      Véleményem szerint a JPM tévesen értelmezi ezt az ítéletet. A Törvényszék ítéletének 80. pontjában szereplő azon megállapítás, amely szerint a táblázatok hiánya ellenére is meg kell vizsgálni, hogy az eredeti határozat indokolása megfelelő volt‑e, nem értelmezhető úgy, hogy azok utólagos hozzáadása jogellenes volt. A felperes érvei azon az állításon alapultak, hogy a táblázatok hiányában az eredeti határozat nem volt elég egyértelmű ahhoz, hogy a címzettek megértsék a Bizottság indokolását. Mivel azonban a Törvényszék megállapította, hogy a mellékletbeli hiányosság ellenére az indokolás megfelelő volt, a módosítások érvényességét egyszerűen nem vizsgálta.(50)
81.      Emellett a fenti ítélkezési gyakorlat bármely eltérő értelmezése nehezen összeegyeztethető az uniós bíróságok által követett azon következetes ítélkezési gyakorlattal, amely szerint – az igazságszolgáltatás megfelelő működésének és a pergazdaságosságnak az elve alapján – a megsemmisítés iránti kereset a bírósági eljárás során a megtámadott jogi aktusban végrehajtott módosítások ellenére is elbírálható. Amint azt a fenti 65. pontban megjegyeztem, e megközelítés feltétele, hogy a kereset tárgya lényegében változatlan maradjon, és hogy a felpereseknek lehetőséget biztosítsanak arra, hogy jogalapjaikat és kereseti kérelmeiket módosítsák.
d)      A csatlakozó fellebbezés értékelésének következményei
82.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Bizottság csatlakozó fellebbezése megalapozott. A Törvényszék a JPM‑mel szemben kiszabott bírság összegére vonatkozó indokolás megfelelőségének vizsgálata során tévedett, amikor figyelmen kívül hagyta a módosító határozatban szereplő kiegészítő indokolást.
83.      Mindemellett egyetértek a JPM‑mel abban, hogy a per állása nem teszi lehetővé a Bíróság számára, hogy a jelen ügyben végleges ítéletet hozzon, és következésképpen az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, és a költségekről jelenleg nem kell határozni.
84.      Két fontos kérdés – amelyeket a megtámadott ítéletben sehol sem tárgyaltak – vizsgálatra szorul. Először is, a JPM azon állításáról kell dönteni, amely szerint a módosító határozat jogellenes, és ezért meg kell semmisíteni. Másodszor, ha a módosító határozat jogszerűnek bizonyulna, akkor is meg kell vizsgálni, hogy a megtámadott határozat módosított formájában tartalmaz‑e megfelelő indokolást.
85.      Amint azt a fentiekben már kifejtettem, ha a Bíróság elfogadná a Bizottság csatlakozó fellebbezésével kapcsolatos következtetésemet, akkor nem lenne szükséges megvizsgálni a JPM harmadik jogalapját. Mindazonáltal, amennyiben a Bíróság eltérő álláspontot képvisel, és mindenesetre a teljesség kedvéért, az alábbiakban kitérek az e jogalapban felvetett főbb kérdésekre.
B.      A fellebbezés harmadik jogalapja
86.      Harmadik jogalapjában a JPM a megtámadott ítélet 698–728. pontját kifogásolja, amelyekben a Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogkört gyakorolt a kiszabandó bírság összegét illetően. A felek által felhozott érvek vizsgálatát követően a Törvényszék úgy vélte, hogy „a szankció egyéniesítésének és arányosságának elvére tekintettel a jelen ügy körülményei megfelelő értékelésének minősül, ha a bírság összegét 337 196 000 euróban állapítja meg, amelyért a [JPM] felelős”. Mivel ez az összeg megegyezett a megtámadott határozatban megállapított összeggel, a Törvényszék elutasította „a [JPM‑mel] szemben kiszabott bírság összegének csökkentése iránti kérelmeket”.
1.      A felek érvei
87.      Először is meg kell jegyeznem, hogy bizonyos zavart érzek a JPM által előterjesztett jogalap megfogalmazásával kapcsolatban. A jogalap öt részre tagolódik, amelyek mindegyike több elemből és érvből áll. Az állítólagos hibák között szerepel többek között az indokolás hiánya, az első fokon előterjesztett bizonyos érvek figyelmen kívül hagyása, a bizonyítékok elferdítése, valamint az arányosság és az egyenlőség elvének, valamint a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog megsértése.
88.      Az állítólagos hibák ilyen halmozódása esetén nem könnyű „a búzát az ocsútól elválasztani”,(51) vagyis nem világos, hogy melyek a kellően megalapozott kifogások, és melyek azok, amelyek nem kellően megalapozottak.(52) Úgy tűnik, hogy több érv átfedésben van egymással, míg úgy tűnik, hogy más érveket inkább az általános kritika megerősítése érdekében terjesztettek elő, mintsem különálló, önálló fellebbezési jogalapok megfogalmazása érdekében.
89.      Mindemellett egy kifogás egyértelműen kiemelkedik, és úgy tűnik, hogy ez az egyik fő sérelem, amelyet a JPM a megtámadott ítélet ezen részével szemben hoz fel. A JPM emlékeztet arra, hogy a Törvényszék megállapította, hogy az azon indokokra vonatkozó részletesebb magyarázatok hiányában, amelyek miatt a Bizottság a csökkentési együtthatót 98,849%‑ban állapította meg, „nem képes a határozat ezen, a [JPM‑mel] szemben kiszabott bírság összegére potenciálisan jelentős hatást gyakorló elemét illetően mind jogi, mind pedig ténybeli szempontból alapos felülvizsgálatot végezni”.(53)
90.      Ezt a következtetést levonva azonban a Törvényszék maga is ugyanazt a csökkentési együtthatót alkalmazta, mint a Bizottság, anélkül hogy – a JPM szerint – további magyarázatot adott volna annak alapjáról. A JPM állítása szerint az ítélet indokolását ezért az indokok ismertetésének ugyanazon elmulasztása teszi hibássá, mint amely miatt a Törvényszék a megtámadott határozatban kiszabott bírságot saját maga állapította meg.
91.      A Bizottság vitatja ezt a véleményt. Állítása szerint a Törvényszék helyesen gyakorolta korlátlan felülvizsgálati jogkörét, és ezzel megfelelő összegű bírságot szabott ki. Különösen azt állítja, hogy a Törvényszék kellőképpen kifejtette a 98,849%‑os csökkentési együttható megállapításakor figyelembe vett különböző tényezőket, és ezzel eleget tett indokolási kötelezettségének.
2.      Elemzés
92.      Álláspontom szerint a JPM harmadik jogalapja megalapozott. Ennek magyarázatához először néhány általános megjegyzést szeretnék tenni (a) a „korlátlan felülvizsgálati jogkör” fogalmáról, valamint (b) a Törvényszéknek az e jogkör gyakorlása során fennálló indokolási kötelezettségéről. Ezt követően rátérek (c) a fenti 89. és 90. pontban azonosított konkrét kifogásra, majd röviden foglalkozok (d) az e jogalap keretében felhozott többi érvvel.
a)      Általános megjegyzések I: korlátlan felülvizsgálati jogkör
93.      Az EUMSZ 261. cikk kimondja, hogy „[a]z Európai Parlament és a Tanács által közösen, illetve a Tanács által […] elfogadott rendeletek a bennük előírt szankciók tekintetében korlátlan felülvizsgálati jogkört ruházhatnak az Európai Unió Bíróságára”. E tekintetben az 1/2003 rendelet 31. cikke szerint „a Bíróság korlátlan jogkörrel rendelkezik [az e rendelet alapján elfogadott] határozatok felülvizsgálatára, amelyekkel a Bizottság bírságot vagy kényszerítő bírságot határozott meg. A Bíróság törölheti, csökkentheti vagy növelheti a kiszabott bírság vagy kényszerítő bírság összegét”.
94.      Egyszerűen fogalmazva, a „korlátlan felülvizsgálati jogkör” fogalma az uniós bíróságok arra vonatkozó jogkörét jelöli, hogy teljes mértékben felülvizsgálják a Bizottság által az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk alapján elfogadott határozatokban kiszabott bírságok összegét. E fogalom azonban nem azonos a „korlátok nélküli” felülvizsgálati jogkörrel. Amint az az alábbiakban kifejtésre kerül, a korlátlan felülvizsgálati jogkör gyakorlását számos eljárási és anyagi jogi elv korlátozza. A kifejezés azt jelenti, hogy e jogkör gyakorlása során az uniós bíróságokat nem kötik az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti keresetben rejlő korlátok, hanem maguk is helybenhagyhatják vagy törölhetik a bírságot, valamint annak összegét felfelé vagy lefelé módosíthatják.
95.      Az EUMSZ 263. cikk értelmében az uniós bíróságok feladata, hogy megvizsgálják az intézmények előttük megtámadott jogi aktusainak jogszerűségét. Főszabály szerint e vizsgálat a megtámadott jogi aktusban hivatkozott valamennyi ténybeli és jogi elemre kiterjed.(54) Mindazonáltal az ítélkezési gyakorlat szerint, ha az uniós intézmények mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, vagy összetett szakmai értékelést kell elvégezni, az uniós bíróságoknak a bírósági felülvizsgálatot megfelelő mértékű visszafogottsággal kell gyakorolniuk.(55)
96.      Különösen abban az esetben, ha az uniós bíróságok feladata egy mérlegelési jogkörben elvégzett szakpolitikai értékelés vagy egy összetett szakmai értékelés eredményének felülvizsgálata, csak akkor semmisíthetik meg a megtámadott jogi aktust, ha az értékelés „nyilvánvaló” hibában szenved. A hiba nyilvánvalónak tekinthető, ha a felperes bizonyítja, hogy az érintett intézmény által végzett elemzés észszerűtlen, vagy a levont következtetések valószínűtlenek. Ezzel szemben, amennyiben az ezen intézmény által elfogadott határozat az annak meghozatalakor fennálló ténybeli és bizonyítási körülmények fényében észszerűen indokolt, az nem tekinthető jogellenesnek.
97.      Ebből következik, hogy az uniós bíróságok az EUMSZ 263. cikk szerinti eljárásokban nem jogosultak az intézményt a megtámadott aktus elfogadásához vezető helyzet újbóli értékelésére, sem pedig arra, hogy saját értékelésükkel helyettesítsék az intézmény értékelését azzal kapcsolatban, hogy véleményük szerint mi lett volna az adott körülmények között a legmegfelelőbb eljárás. Szerepük a jogi aktus jogszerűségének vizsgálatára és adott esetben annak semmissé vagy érvénytelenné nyilvánítására korlátozódik.(56)
98.      Ezzel szemben az EUMSZ 261. cikk alapján biztosított korlátlan felülvizsgálati jogkör gyakorlása során, valamint a Bizottságot a bírságpolitikájának meghatározása és végrehajtása terén megillető széles mérlegelési jogkör ellenére az uniós bíróságok jogosultak: először is, akár még téves jogalkalmazás hiányában is – nem beszélve a nyilvánvaló hibáról – törölni a bírságot vagy módosítani annak összegét; másodszor, ezt úgy tehetik meg, hogy a bírság megfelelő mértékére vonatkozóan a Bizottság értékelését sajátjukkal helyettesítik;(57) harmadszor, figyelembe vehetnek minden releváns jogi vagy ténybeli elemet, beleértve azokat a tényezőket is, amelyekre a Bizottság nem hivatkozott, vagy amelyeket a vállalkozások nem hoztak fel a közigazgatási eljárás során, valamint a megtámadott határozat meghozatalát követő eseményeket,(58) anélkül hogy a Bizottság bírságkiszabási iránymutatásában meghatározott módszertanhoz kötve lennének.(59) Másként fogalmazva, az új értékelés megengedhető.
99.      Az EUMSZ 261. cikk által rájuk ruházott hatáskörök gyakorlása során az uniós bíróságok szigorúan véve nem a megtámadott határozat vagy az annak alapjául szolgáló indokolás jogszerűségét vizsgálják meg, hanem azt értékelik, hogy e határozat (kizárólag) egyetlen konkrét összetevője, azaz a bírság megfelelő‑e.(60) A korlátlan felülvizsgálati jogkör tehát a bírósági hatáskör kiegészítő formája, vagy más szempontból az uniós bíróságokra ruházott további hatáskör.(61) Míg az EUMSZ 263. cikk szerinti bírósági felülvizsgálat a magasabb szintű alkalmazandó szabályokon, jelen esetben az EUMSZ 101. és az EUMSZ 102. cikken, az 1/2003 rendelet rendelkezésein és az uniós jog általános elvein alapul, addig az EUMSZ 261. cikkben előírt korlátlan felülvizsgálati jogkör gyakorlása mindenekelőtt méltányossági megfontolásokon alapul.(62)
100. A „méltányosság” fogalmát tág értelemben kell érteni. Bár kétségtelenül magában foglalja az arányosságot, a tisztességes eljárást és a hátrányos megkülönböztetés tilalmát, túlmutat e követelményeken.(63) Lehetővé teszi az uniós bíróság számára, hogy átfogóan és bizonyos mértékben szubjektívebb módon értékelje a bírságot és annak összegét.(64) Ennek megfelelően, még ha a Bizottság nem is sértette meg az alkalmazandó szabályokat, és a bírság meghatározása általában véve észszerű, az uniós bíróság akkor is jogosult a bírság összegének módosítására, ha úgy ítéli meg, hogy a bírság eltérő szintje az ügy körülményeire tekintettel megfelelőbb lenne.(65)
101. Mindazonáltal a felperesek, illetve adott esetben – amennyiben a bírság emelését kéri – a Bizottság feladata, hogy előterjessze a korlátlan felülvizsgálati jogkör gyakorlását indokoló érveket, és szükség esetén be kell mutatnia a vonatkozó bizonyítékokat. Az uniós bíróságok nem hivatalból gyakorolják e jogkört.(66)
102. Pontosítani kell azonban, hogy ez nem jelenti azt, hogy az uniós bíróságot korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során ugyanolyan mértékben köti a ne ultra petita elve, mint az érvényesség felülvizsgálata keretében.(67) Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróságok teljeskörűen gyakorolhatják e jogkörüket, amennyiben a bírság összegének meghatározását kérik tőlük.(68) Ilyen kérdés közvetlenül, a Bíróságot korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlására irányuló kifejezett kérelemmel vagy – ha valamelyik fél a megtámadott határozat részleges megsemmisítésének logikus következményeként a bírság csökkentését kéri – közvetetten terjeszthető elő e bíróságok elé.
103. Ez a következtetés az uniós bíróságok korlátlan felülvizsgálati jogkörének kettős jellegéből fakad. E jogkör elsődleges célja az, hogy azon vállalkozások számára, amelyekkel szemben a Bizottság mint közigazgatási hatóság bírságot szabott ki, további bírói jogvédelmi garanciát biztosítson.(69) Ugyanakkor másodlagos és kiegészítő célt is követ, nevezetesen az érvényesítési rendszer egésze koherenciájának és hatékonyságának biztosítását.
104. Miután a bírság összegének átfogó meghatározására vonatkozó hatáskör a közigazgatási hatóságtól a bíróságra száll át, az utóbbinak gondoskodnia kell arról is, hogy a szankció elérje a kívánt célt. Ennek megfelelően a bírságnak kellően elrettentő jellegűnek kell lennie azon vállalkozásokkal szemben, amelyek magatartása alkalmas arra, hogy sértse a belső piac szerkezetét vagy működését, és következésképpen csökkentse annak teljes gazdasági hatékonyságát, különösen a fogyasztók kárára.(70) Ez az oka annak, hogy a bírság összegének meghatározása során az uniós bíróságoknak figyelembe kell venniük többek között annak elrettentő hatását,(71) és adott esetben a Bizottság által meghatározottnál magasabb bírságot is kiszabhatnak.(72)
b)      Általános megjegyzések II: a Törvényszék indokolási kötelezettsége
105. A fenti megfontolások fényében a következő kérdés a Törvényszék indokolási kötelezettségének terjedelmére vonatkozik, amikor korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolja a bírság felülvizsgálata során.
106. Az e kérdésre adandó válasz elvileg egyértelmű. Az uniós bíróságokra az EUMSZ 261. cikk alapján ruházott széles körű mérlegelési jogkör semmilyen módon nem csökkenti az EUMSZ 296. cikkel, az Európai Unió Bírósága alapokmányának 36. cikkével és a Charta 47. cikkével összhangban fennálló, a megfelelő indokolás adására vonatkozó kötelezettségüket.(73)
107. Az e kérdésre vonatkozó főbb elvek jól megalapozottak. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az ítélet indokolásából világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Törvényszék érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott határozat indokait, a Bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.(74) Emellett az indokolási kötelezettség egy tágabb célt is szolgál: garanciát jelent az önkényességgel szemben, biztosítva, hogy a jogvita felei meggyőződhessenek arról, hogy érveiket megfelelően meghallgatták, miközben arra kötelezi a bíróságokat, hogy határozataikat objektív és ellenőrizhető alapokra helyezzék.(75)
108. E kötelezettség terjedelme azonban a bírósági határozat jellegétől függően változhat, és azt az egészében vizsgált eljárásra és a releváns körülmények összességére tekintettel kell elemezni, figyelembe véve az e határozatot körülvevő eljárási garanciákat.(76) A Bíróság többek között megállapította, hogy a Törvényszék nem köteles olyan magyarázatot adni, amely kimerítően és egyenként követi a felek által előadott összes érvet. Indokolása bizonyos körülmények között implicit is lehet, feltéve hogy lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék jogalapjaik elutasításának okait, és a Bíróság számára azt, hogy rendelkezésére álljanak az ahhoz szükséges elemek, hogy a megtámadott ítélet jogszerűségét megvizsgálja.(77)
109. Ennek következtében és különös tekintettel a korlátlan felülvizsgálati jogkörnek a Törvényszék általi gyakorlására, az indokolási kötelezettség terjedelmét az ilyen jogkör gyakorlásához kapcsolódó eljárási és anyagi jogi szempontok figyelembevételével kell értelmezni. E tekintetben véleményem szerint három tényezőcsoport tekinthető különösen relevánsnak.
110. Először is, bár a Törvényszék figyelembe veheti, de nem köteles figyelembe venni azokat az elemeket, érveket és kérdéseket, amelyeket a felek nem hoztak kifejezetten a tudomására,(78) főszabály szerint figyelembe kell vennie mindazokat, amelyeket a felek megfelelően terjesztettek elé.(79) Ennek természetesen tükröződnie kell az ítélet indokolásában. Az, hogy ezeket az érveket kifejezetten meg kell‑e tárgyalni, és hogy milyen részletességgel kell megvizsgálni azokat, nyilvánvalóan azok relevanciájától, egyértelműségétől és bizonyító erejétől függ.
111. Másodszor, a Törvényszék széles körű mérlegelési mozgástérrel rendelkezik az adott ügyben megfelelő bírság összegének meghatározásakor. E mérlegelési mozgásteret azonban az uniós jog általános elveinek, és különösen az arányosság, a szankciók egyéniesítése és az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartásával kell gyakorolni.(80) Ezenkívül a bírságnak elsősorban a jogsértés súlyának és időtartamának kell megfelelnie, ugyanakkor biztosítania kell annak elrettentő hatását.(81) Következésképpen minden olyan esetben, amikor e kérdések közül egy vagy több ténylegesen felmerül, észszerűen elvárható, hogy az indokolás kellően részletesen foglalkozzon azokkal. Valóban, amint azt a Törvényszék maga is megjegyezte a megtámadott ítélet 703. pontjában, „indokolási kötelezettsége keretében a Törvényszéknek részletesen ki kell fejtenie azokat a tényezőket, amelyeket a bírság összegének megállapításakor figyelembe vett”.(82)
112. Harmadszor, amint azt korábban már kifejtettem, a Bíróság az EUMSZ 261. cikk szerinti bírság összegének meghatározásakor nem köteles alkalmazni sem a Bizottság bírságkiszabási iránymutatásában meghatározott módszert, sem pedig – logikusan – a megtámadott határozatban esetlegesen alkalmazott alternatív módszert. Hasonlóképpen, a Törvényszék nem köteles meghatározott matematikai képlethez vagy gazdasági számításhoz folyamodni.(83) Mindemellett semmi nem akadályozza meg abban, hogy ezt megtegye, ha úgy ítéli meg, hogy ez a megközelítés megfelelő. Ez lehet például az a helyzet, amikor több vállalkozást ugyanazon határozat alapján bírságolnak meg, és egy meghatározott – például a Bizottság által alkalmazott – módszertan alkalmazása biztosíthatja a vállalkozások közötti egyenlő bánásmódot.(84)
113. Ezzel szemben, ha a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy részben vagy egészben el kell térnie e módszerektől, különös figyelmet kell fordítania arra, hogy megjelölje azokat a különböző elemeket, amelyeket a bírság megfelelő összegének meghatározásakor figyelembe vett, és adott esetben tájékoztató jellegű magyarázatot adjon azok viszonylagos jelentőségére vonatkozóan.(85) Ez azonban nem követeli meg, hogy az indokolás kifinomult és körültekintő hagyományos számítási felfogás megnyilvánulásává váljon.(86) Egyértelmű, hogy az EUMSZ 261. cikk értelmében bizonyos, méltányosságon alapuló értékelések teljesen jogszerűek. Ezen túlmenően egyes esetekben elegendő lehet egy tömör indokolás is, amely az összes releváns tényező átfogó értékelésén alapul, vagy hivatkozik az ítélet más részeiben már megállapított tényezőkre.(87)
114. Lényegében a Törvényszéktől észszerűen elvárható, hogy kellő egyértelműséggel, pontossággal és belső koherenciával ismertesse indokolásának lényeges lépéseit, valamint a figyelembe vett tényezők jellegét és jelentőségét.(88)
115. Az indokolás állítólagos elmulasztása természetesen fellebbezés útján felülvizsgálható. Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy amennyiben a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, a Bíróság nem gyakorolja korlátlan felülvizsgálati jogkörét annak érdekében, hogy a Törvényszék értékelését a sajátjával helyettesítse. Ennek megfelelően nem elegendő, ha a felperes csupán azt állítja, hogy a Törvényszék által kiszabott bírság nem megfelelő vagy igazságtalan. Az ilyen bírság csak akkor törölhető, ha bizonyítást nyer, hogy „oly mértékben eltúlzott, hogy az már aránytalan”.(89)
116.  Ezen elvekre hivatkozva vizsgálom meg most a JPM e tekintetben előterjesztett érveit.
c)      Az indokolás hiánya a jelen ügyben
117. A megtámadott ítélet 704–728. pontjában a Törvényszék felsorolta azokat a tényezőket, amelyeket korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során figyelembe vett a bírság összegének meghatározásakor. Az elemek három kategóriáját vizsgálta: a jogsértés súlyát és időtartamát (705–723. pont), az enyhítő körülmények fennállását (724–726. pont) és a bírság elrettentő hatását (727. pont). Miután elvégezte az összes releváns körülmény „megfelelő értékelésé[t]”, a Törvényszék a bírság összegét 337 196 000 euróban határozta meg (728. pont), amely összeg pontosan megegyezik a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontja alapján kiszabott összeggel.
118. Az előző szakaszban ismertetett elvek fényében a Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlására vonatkozó indokolása első ránézésre részletesnek és következetesnek tűnik. Egyértelműen úgy van felépítve, hogy az olvasó követni tudja az ítélet indokolásának logikai menetét, meghatározza az értékelés szempontjából relevánsnak tekintett elemeket, jelzi azok relatív fontosságát, és mindezt az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően teszi.
119. Mindazonáltal alaposabb vizsgálat után – és a JPM által előterjesztett érvekkel összhangban – az indokolás bizonyos aspektusai kritika tárgyát képezhetik. Egyes szakaszok belső koherenciája hiányosnak tűnik, ha összehasonlítjuk azokat az ítélet más részeiben szereplő megállapításokkal.
120. A megtámadott ítélet 706. pontjában a Törvényszék ennélfogva megállapította, hogy „[azon módszert alkalmazza], amely – a Bizottság által a jelen ügyben alkalmazott módszerhez hasonlóan – először meghatározza a bírság alapösszegét, amelyet később az ügy sajátos körülményeitől függően ki lehet igazítani”. Ebben az összefüggésben helyénvalónak ítélte, hogy a diszkontált pénzbeli bevételeket használja az eladások értékének mint kezdeti adatnak a helyettes értékeként, mivel a pénzbeli bevételek kiszámításának egyéb rendelkezésre álló módszereit nem tartotta megfelelőnek vagy indokoltnak. A pénzbeli bevételeknek a Bizottság által a JPM esetében alkalmazott értékét ezért elfogadta (a megtámadott ítélet 707–710. pontja).
121. Ezt követően a megtámadott ítélet 711–717. pontjában a Törvényszék előzetesen megjegyezte, hogy „az, ha a bírság kiszámításának alapjaként kizárólag a pénzbeli bevételeket veszik figyelembe, túlzottan elrettentő bírság kiszabásához vezetne”. Ezért úgy ítélte meg, hogy e bevételek csökkentése érdekében csökkentési együtthatót kell alkalmazni. Ezt követően a Törvényszék lényegében öt pontot emelt ki. Először is azt, hogy a Bizottság egységes, 98,849%‑os csökkentési együtthatót alkalmazott. Másodszor, e csökkentési együttható „meghatározását illetően [rámutatott arra], hogy az több elemet […] tükröző összetett művelet eredménye”, valamint „egy számtanilag képzett érték becsléséről van szó, [és ezért] fogalmilag nem egyetlen lehetséges csökkentési együttható létezik”. Harmadszor, úgy ítélte meg, hogy a JPM által javasolt alternatív csökkentési együttható nem megfelelő, illetve nem indokolták azt meg megfelelően. Negyedszer, a felek nem vitatják, hogy „a csökkentési együtthatót legalább 98,849%‑ban kell megállapítani”. Ötödször, „amikor korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása keretében bírságot állapít meg, azt nem pontos aritmetikai számításokkal végzi”.
122. Bár a megtámadott ítélet szövege ebben a kérdésben nem teljesen egyértelmű, a fentiekből észszerűen következtetni lehet arra, hogy a Törvényszék végül ugyanazt a csökkentési együtthatót alkalmazta, mint amelyet a megtámadott határozatban alkalmaztak, azaz 98,849%‑ot. Ha nem így lenne, szinte lehetetlen lenne, hogy egy másik csökkentési együttható alapján kiszámított alapösszeg után a bírság végleges összegét pontosan ugyanolyan összegben állapítsák meg, mint a megtámadott határozatban.
123. Mindazonáltal a megtámadott ítélet 613–621. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a megtámadott határozat indokolása elégtelen a 98,849%‑os csökkentési együttható meghatározását illetően. Megállapította, hogy a megtámadott határozatban csak néhány, meglehetősen homályos szakasz ad betekintést a Bizottság azon döntésének indokába, hogy a csökkentési együtthatót éppen e szinten állapította meg. Ezt a hiányosságot különösen problémásnak ítélte, tekintettel arra, hogy a csökkentési együttható központi jelentőséggel bír a Bizottság által a bírság megállapításához alkalmazott módszertan tekintetében.
124. Ennek fényében némileg meglepő, hogy a Törvényszék végül éppen ezt a csökkentési együtthatót hagyta jóvá. Egyértelművé téve: nem zárható ki, hogy a Törvényszék saját értékelése alapján arra a következtetésre jutott, hogy ez az együttható valójában a legmegfelelőbb volt. Az a puszta tény, hogy a Bizottság elmulasztotta megfelelően kifejteni számítását, nem feltétlenül jelenti azt, hogy az alapul szolgáló érték hibás volt.(90)
125. Mindazonáltal, ha a Törvényszék valóban erre a következtetésre jutott, akkor ezt kifejezetten meg kellett volna állapítania, tisztázva, hogy saját becslése szerint a 98,849%‑os csökkentési együttható a legmegfelelőbb, és – legalább röviden – megindokolva, miért jutott erre a következtetésre.
126. A megtámadott ítélet azonban egyik elemet sem tartalmazza. Először is, amint azt a fenti 122. pontban megjegyeztem, a megtámadott ítéletben még azt sem állapítják meg kifejezetten, hogy a Törvényszék által alkalmazott csökkentési együttható 98,849% volt. Másodszor, a megtámadott ítélet nem tartalmaz utalást arra vonatkozóan, hogy a Törvényszék miért tartotta ezt az értéket a legmegfelelőbbnek.
127. Természetesen a JPM‑nek kellett érveket felhoznia annak alátámasztására, hogy a Bizottság által alkalmazott módszer és konkrét számadatok aránytalan, hátrányosan megkülönböztető vagy egyéb módon igazságtalan bírságot eredményeztek. Mindazonáltal az a tény, hogy a JPM által javasolt alternatív csökkentési együtthatót túlzottnak ítélték, önmagában nem jelenti azt, hogy a Törvényszéknek jóvá kellett volna hagynia a megtámadott határozatban elfogadott értéket.
128. Nyilvánvalóan nem olyan helyzetről volt szó, amelyben csupán kis számú, előre meghatározott alternatíva állt fenn. A Törvényszék maga is elismerte, hogy a Bizottság által alkalmazott érték csupán egy számtanilag képzett érték becslése, és hogy ennek következtében egyetlen csökkentési együttható sem tekinthető egyedül helyesnek.
129. Annak ellenére, hogy a megtámadott határozatban nem található egyértelmű magyarázat arra, hogy miért tekinthető megfelelőnek a 98,849%‑os csökkentési együttható, a Törvényszék mégis jóváhagyta ezt az értéket, lényegében azzal az indokkal, hogy a JPM által javasolt alternatívák nem voltak előnyösebbek. A megtámadott ítélet elolvasása után az a benyomás alakul ki, hogy a Törvényszék a felek által benyújtott értékek közül a „kisebbik rosszat” választotta.
130. Véleményem szerint ez a megközelítés nem tükrözi azt a fajta értékelést, amelyet a Törvényszéknek az EUMSZ 261. cikk szerinti korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során el kell végeznie. Ha a Törvényszék úgy dönt, hogy egy határozattal kiszabott bírságot töröl, és egy másikkal vált fel, akkor magának a Törvényszéknek kell meghatároznia azt az összeget, amelyet az összes releváns körülmény figyelembevételével a legmegfelelőbbnek tart. E célból a Törvényszék bármely olyan értéket elfogadhatott volna, amelyet a Bizottság által alkalmazott érték helyettesítésére megfelelőnek ítél, miközben – ha kívánja – továbbra is alapvetően hasonló módszertani keretet követ.
131. Másfelől, ha a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy nem tud megfelelő csökkentési együtthatót meghatározni, akkor más módszertant kellett volna alkalmaznia, ahelyett hogy ragaszkodik ahhoz, amelynek alkalmazását maga is bizonytalannak vagy nem optimálisnak ítélte. Az ettől eltérő döntése ezért nehezen összeegyeztethető a ráruházott korlátlan felülvizsgálati jogkörrel.
132. Következésképpen úgy vélem, hogy a Törvényszék nem indokolta meg megfelelően, hogy miként gyakorolta az EUMSZ 261. cikk által ráruházott hatásköröket.(91) Még ha feltételezzük is, hogy a felek nem vitatják, hogy „a csökkentési együtthatót legalább 98,849%‑ban kell megállapítani”, amit a JPM erősen vitat, és amit végeredményben az ügy iratai sem tűnnek alátámasztani, e körülmény ebben az összefüggésben mindenesetre nem releváns. Ez a megállapítás nem adna választ a JPM azon alapvető érvére, amely szerint ez az érték túl alacsony volt, és így igazságtalan bírsághoz vezetett.
133. Továbbá a Törvényszék nem tekintheti úgy, hogy az a puszta tény, hogy a felperesek egyike sem javasolt a Bizottság által alkalmazottnál alacsonyabb csökkentési együtthatót, bizonyítékul szolgálna e szám megfelelőségére. Ha megengednek egy kis iróniát, megjegyezném, hogy tudomásom szerint egyetlen, a Bizottság által bírsággal sújtott vállalkozás sem kifogásolta soha a határozatot azzal az indokkal, hogy a kiszabott szankció túl alacsony volt. Természetesen az uniós bíróságok soha nem tekintették az ilyen kifogások hiányát arra utaló jelnek, hogy a Bizottság által kiszabott bírság feltétlenül észszerű.
134. Különösen problematikus a jelen ügy konkrét körülményei között, hogy a Törvényszék nem adott egyértelmű magyarázatot arra, hogy miért döntött úgy, hogy ugyanazt a csökkentési együtthatót alkalmazza, mint amelyet a Bizottság alkalmazott, annak ellenére, hogy saját megállapítása szerint a Bizottság nem nyújtott megfelelő indokolást ezen együttható tekintetében. Aligha szükséges emlékeztetni arra, hogy a Bizottság által a vállalkozások értékesítései értékének helyettesítésére alkalmazott helyettesítő érték – nevezetesen a pénzbeli bevételek – újdonságot jelent ezen a területen. Tekintettel e megközelítés újdonságára és a számítás módszertani kérdéseire, e ponttal kapcsolatban átfogóbb indokolásra lehetett volna számítani. Ez nyilvánvalóan nem olyan eset volt, amelyben egy ilyen központi kérdésben a rendkívül tömör vagy pusztán implicit indokolás elegendőnek tekinthető lenne.
135. Ezen okok miatt úgy vélem, hogy az indokolás nem megfelelő, és belső következetlenséget mutat a korlátlan felülvizsgálati jogkör gyakorlása során a Törvényszék által kiszabott bírság kiszámítását illetően. Ennek következtében a JPM harmadik jogalapjának helyt kell adni, és a megtámadott ítéletet részben hatályon kívül kell helyezni.
d)      A harmadik jogalap egyéb részei és érvei
136. Mivel arra a következtetésre jutottam, hogy a csatlakozó fellebbezésnek helyt kell adni, és hogy másodlagosan a JPM harmadik jogalapjának is helyt kell adni, aligha szükséges részletesen vizsgálni a JPM által e jogalap alátámasztására előterjesztett többi érvet. Ezért csak röviden térek ki azokra.
137. Először is, nem győz meg a JPM azon érve, amely szerint a Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során hibát követett el, amikor a bírság alapösszegének kiszámításához a pénzbeli bevételeket használta az eladási értékek helyettesítő értékeként. E tekintetben a JPM azzal érvel, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe az összes érvét, amely szerint egy másik érték (nevezetesen az allokált franchise bevétel vagy AFR) megfelelőbb lett volna.
138. Korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása során a Törvényszéknek széles körű mozgástere volt abban, hogy a bírság megállapításához a körülményeknek leginkább megfelelő szempontokat válassza. Mivel a pénzbeli bevételek felhasználása az észszerű lehetőségek közé tartozik – és elemzésem során nem találtam olyan konkrét elemet, amely az ellenkezőjét bizonyítaná –, a Bíróságnak nem feladata a Törvényszék e tekintetben elvégzett értékelésének felülvizsgálata.
139. A valódi kérdés tehát az, hogy a megtámadott ítélet tartalmaz‑e elegendő magyarázatot arra vonatkozóan, hogy miért ítélte a Törvényszék az AFR‑t a pénzbeli bevételeknél kevésbé megfelelőnek a bírság alapösszegének kiszámításához. Úgy vélem, hogy a fent összefoglalt ítélkezési gyakorlat fényében a megtámadott ítélet 588–593. és 714. pontja e tekintetben megfelelő magyarázatot ad.
140. Másodszor, hajlok arra, hogy egyetértsek JPM‑mel abban, hogy az egyenlő bánásmód elvének megsértése vagy legalábbis a bírság megállapításával kapcsolatos indokolás elmulasztása állhat fenn, amennyiben a Törvényszék – a Bizottsághoz hasonlóan – különböző módszereket alkalmazott a jogsértésben részt vevő különböző bankok pénzbeli bevételei releváns értékének megállapítására. A JPM különösen három elemre mutat rá, amelyek hatással lehettek a számításokra: i. az ügyletek kifizetései és bevételei közötti beszámítás (netting) mértéke; ii. a „hibrid” termékek kizárása vagy bevonása; és iii. az „egzotikus” termékek kizárása vagy bevonása.
141. Először is meg kell jegyeznem, hogy a megtámadott határozatban elismerték az e tekintetben eltérő megközelítések létezését, és ezt a felek sem vitatják.(92) A Bizottság mindazonáltal mind a megtámadott határozatban, mind pedig a Törvényszék előtt azt állította, hogy e különbségeknek a bírságok kiszámítására gyakorolt hatása jelentéktelen.(93) A JPM a maga részéről azt állítja, hogy figyelembe véve a csökkentési együttható központi szerepét, a bírságok kiszámításához felhasznált pénzbeli bevételi adatok akár csekély mértékű eltérései is potenciálisan nem elhanyagolható különbségeket eredményezhettek a végső összegek tekintetében.
142. Mivel az ügyirathoz nem csatoltak megbízható adatokat ezzel kapcsolatban, úgy vélem, hogy a Bíróság nem tudja ellenőrizni, hogy a felhasznált adatok – bizonyos heterogenitásuk ellenére – összehasonlítható eredményeket adtak‑e.
143. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Törvényszék kimondta, hogy a Bizottság elmulasztott elfogadni további vizsgálati intézkedéseket az egyes bankok által alkalmazott különböző módszerek tisztázása érdekében, noha közülük néhányan megfelelően jelezték a Bizottságnak azon nehézségeket, amelyekkel a kért pénzbeli bevételi adatok szolgáltatása során szembesültek.(94) Az sem vitatott, hogy az érintett bankok soha nem fértek hozzá teljes mértékben a Bizottság által végzett részletes számításokhoz.(95) A Törvényszék azt sem kérte a Bizottságtól, hogy az elsőfokú eljárás során nyújtsa be ezeket a számításokat, annak ellenére, hogy a kérdés a felek között részletes vita tárgyát képezte.
144. Valóban igaz, amint azt a Bizottság a tárgyaláson megjegyezte, hogy még akkor is, ha a bírságkiszabási iránymutatásban meghatározott hagyományosabb módszert alkalmazza, a számítások során szükségszerűen a maguk a vállalkozások által szolgáltatott eladási adatokra kell támaszkodnia. Ezek az adatok természetesen tükrözhetik az egyes vállalkozások eltérő szervezeti felépítését, kereskedelmi stratégiáit és számviteli gyakorlatát.
145. Ugyanakkor számomra nyilvánvaló, hogy ilyen helyzetekben az eladási adatok kiszámításában jelentkező jelentős eltérések kockázata – legalábbis potenciálisan – sokkal korlátozottabb, mint a jelen ügyben. Amint azt már fentebb említettem, a jelen ügyben a bírságkiszabási iránymutatásban meghatározott módszert újszerű módon alkalmazták, egy újonnan kidolgozott helyettesítő érték felhasználásával, amelynek alkalmasságát a felek vitatták, és amelynek alkalmazása eltérő megközelítésekhez vezetett a különböző érintett vállalkozások között.
146. Mindenesetre, bár nem várható el észszerűen a Bizottságtól, hogy az 1/2003 rendelet szerinti eljárás alá vont valamennyi vállalkozás által benyújtott adat minden apró részletét ellenőrizze, mégis köteles biztosítani az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartását. Ez egyrészt azt jelenti, hogy meg kell vizsgálnia az adatok összehasonlíthatóságát, ha ezzel kapcsolatban kétségek merülnek fel, másrészt pedig azt, hogy minden vállalkozás esetében a legmegfelelőbb adatsort kell felhasználni, ha az egyes vállalkozások helyzete nem teljesen összehasonlítható.(96)
147. Ennek fényében nehezen érthető számomra, hogy a Törvényszék i. miért támaszkodott a Bizottság azon alaptalan állítására, amely szerint a felhasznált adatok heterogenitása nem volt lényeges hatással az eredményre, és ii. miért jutott arra a következtetésre, hogy a JPM nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy a Bizottság értékelése helytelen. Ezzel a Törvényszék nem ellenőrizte megfelelően, hogy a JPM által az egyenlő bánásmód elvének megsértésére vonatkozóan felhozott érv megalapozott‑e.
VI.    Végkövetkeztetés
148. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt a Bizottság által benyújtott csatlakozó fellebbezésnek, vagy másodlagosan a JPMorgan Chase & Co. és a JPMorgan Chase Bank, National Association által előterjesztett harmadik jogalapnak.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      2023. december 20‑i JPMorgan Chase és társai kontra Bizottság ítélet (T‑106/17, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:832).
3      Az [EUMSZ] 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39914 – „Származtatott eurókamatügyletek [EIRD]” ügy) 2016. december 7‑én hozott C(2016) 8530 final bizottsági határozat.
4      A megtámadott határozat módosításáról szóló, 2021. június 28‑i C(2021) 4610 final bizottsági határozat.
5      A Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).
6      A bírságot a JPMorgan Chase & Co., a JPMorgan Chase Bank, National Association és a J.P. Morgan Services LLP vállalkozásokkal szemben szabták ki. Gyakorlati okokból e jogalanyokat is „JPM”‑ként hivatkozom, bár nem teljesen egyeznek meg a jelen fellebbezést benyújtó jogalanyokkal (lásd a jelen indítvány 1. pontját).
7      Az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatás (HL 2006. C 210., 2. o.) (a továbbiakban: bírságkiszabási iránymutatás).
8      Az „Euribor” az Euro Interbank Offered Rate (európai bankközi kamatláb) rövidítése, az „EONIA” pedig az Euro Overnight Index Average (egynapos euró indexátlag) rövidítése.
9      Lásd a megtámadott határozat (639)–(648) preambulumbekezdését.
10      T‑105/17, a továbbiakban: a Törvényszék HSBC ítélete, EU:T:2019:675.
11      2023. január 12‑i HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (C‑883/19 P, EU:C:2023:11). Ezen eljárásban a Bíróság elnöke a 2020. július 16‑i HSBC Holdings és társai kontra Bizottság végzésével (C‑883/19 P, EU:C:2020:561) megengedte a JPM‑nek, hogy az eljárásba a fellebbezők kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.
12      2024. november 27‑i HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (T‑561/21, EU:T:2024:869).
13      Lásd a jelen indítvány fenti 11. pontját.
14      Lásd többek között: 2019. szeptember 10‑i HTTS kontra Tanács ítélet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 100. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15      Lásd a jelen indítvány fenti 13. pontját.
16      Lásd ebben az értelemben: 2010. június 17‑i Lafarge kontra Bizottság ítélet (C‑413/08 P, EU:C:2010:346, 81–86. pont).
17      Tizzano főtanácsnok Bizottság kontra Tanács ügyben kifejtett álláspontja (C‑27/04, EU:C:2004:313, 135. pont).
18      Lásd különösen az EUMSZ 263. cikk második bekezdését.
19      Lásd például: 2017. szeptember 20‑i Tilly‑Sabco kontra Bizottság ítélet (C‑183/16 P, EU:C:2017:704, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Lásd például: 1991. június 20‑i Cargill kontra Bizottság ítélet (C‑248/89, EU:C:1991:264, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd többek között: 1983. szeptember 22‑i Verli‑Wallace kontra Bizottság ítélet (159/82, EU:C:1983:242, 8. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22      Lásd például: 1993. június 30‑i Parlament kontra Tanács és Bizottság ítélet (C‑181/91 és C‑248/91, EU:C:1993:271, 14. pont).
23      Vagyis olyan kivételektől eltekintve, mint amelyek az EUSZ 24. cikk (1) bekezdésében és az EUMSZ 275. cikkben szerepelnek.
24      Ez egy olyan kérdés, amelyet a Szerződések megfogalmazói maguk is a kezdetektől fogva szem előtt tartottak. Lásd: Lagrange főtanácsnok Assider kontra Főhatóság ügyre vonatkozó indítványa (3/54, EU:C:1954:6, 171. o.). Lásd továbbá: Arena, A., „La tutela giurisdizionale dinanzi alla Corte di giustizia: origini, evoluzione e tratti distintivi”, in Mastroianni, R., Il diritto processuale dell’Unione europea,
Giappichelli, 2025, 10–16. o.
25      Lásd többek között: 2020. március 26‑i Hungeod és társai ítélet (C‑496/18 és C‑497/18, EU:C:2020:240, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      Lásd ebben az értelemben: 2013. december 13‑i Magyarország kontra Bizottság ítélet (T‑240/10, EU:T:2013:645, 89. és 90. pont).
27      Lásd különösen: 1981. november 26‑i Michel kontra Parlament ítélet (195/80, EU:C:1981:284, 20–22. pont); 2012. július 19‑i Alliance One International és Standard Commercial Tobacco kontra Bizottság és Bizottság kontra Alliance One International és társai ítélet (C‑628/10 P és C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 77. pont); 2011. szeptember 20‑i Evropaïki Dynamiki kontra EBB ítélet (T‑461/08, EU:T:2011:494, 109. és 115. pont); 2013. december 12‑i Nabipour és társai kontra Tanács ítélet (T‑58/12, EU:T:2013:640, 36–39. pont).
28      Lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 29‑i Elf Aquitaine kontra Bizottság ítélet (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 148. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29      Lásd például: 2019. július 10‑i Bizottság kontra Icap és társai ítélet (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 39–41. pont).
30      Lásd ebben az értelemben például: 2022. november 22‑i Luxembourg Business Registers ítélet (C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 88. pont).
31      Lásd az EUMSZ 266. cikk első bekezdését.
32      Lásd a jelen indítvány fenti 7., 8., 15. és 16. pontját.
33      Lásd ezzel kapcsolatban: 1979. január 25‑i Racke ítélet (98/78, EU:C:1979:14, 19. pont); 1991. február 21‑i Zuckerfabrik Süderdithmarschen és Zuckerfabrik Soest ítélet (C‑143/88 és C‑92/89, EU:C:1991:65, 49. pont); 2022. január 25‑i VYSOČINA WIND ítélet (C‑181/20, EU:C:2022:51, 47–49. pont).
34      Lásd különösen: az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. cikkének (2) bekezdését.
35      Lásd többek között: 1982. március 3‑i Alphasteel kontra Bizottság ítélet (14/81, EU:C:1982:76, 7. és 8. pont); 2012. február 2‑i Dow Chemical kontra Bizottság ítélet (T‑77/08, EU:T:2012:47, 35. pont); 2013. december 12‑i Nabipour és társai kontra Tanács ítélet (T‑58/12, EU:T:2013:640, 20. pont); 2014. december 17‑i Pilkington Group és társai kontra Bizottság ítélet (T‑72/09, EU:T:2014:1094, 46. pont).
36      A Törvényszék ítéletével szemben benyújtott fellebbezés esetén ugyanez az elv alkalmazandó a Bíróság előtti eljárásban is a Bíróság eljárási szabályzatának 141. cikke értelmében.
37      Lásd értelemszerűen: 1982. március 3‑i Alphasteel kontra Bizottság ítélet (14/81, EU:C:1982:76, 8. pont).
38      1990. február 7‑i ítélet (C‑343/87, a továbbiakban: Culin ítélet, EU:C:1990:49).
39      Uo., 11. pont.
40      Kiemelés tőlem. Lásd: az Európai Közösség és az Európai Atomenergia‑közösség tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról és egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről szóló, módosított 31. EGK és 11. Euratom rendelet (HL 1962. L 45., 1385. o.) (a továbbiakban: személyzeti szabályzat).
41      Lásd e tekintetben: 2002. április 23‑i Campogrande kontra Bizottság ítélet (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 33. pont); 2023. március 8‑i SE kontra Bizottság ítélet (T‑763/21, EU:T:2023:113, 14. pont).
42      Lásd ebben az értelemben: 2002. április 23‑i Campogrande kontra Bizottság ítélet (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 34. pont); 2020. november 11‑i AD kontra ECHA ítélet (T‑25/19, EU:T:2020:536, 32. pont).
43      Lásd ebben az értelemben: 2002. április 23‑i Campogrande kontra Bizottság ítélet (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44      Mischo főtanácsnok Culin kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (343/87, EU:C:1989:342, 6–17. pont).
45      2020. június 11‑i Bizottság kontra Di Bernardo ítélet (C‑114/19 P, EU:C:2024:457)
46      2014. december 9‑i ítélet (T‑91/10, a továbbiakban: Lucchini ítélet, EU:T:2014:1033).
47      Uo., 42–45. pont.
48      Uo., 74. és 75. pont.
49      Uo., 76–102. pont.
50      Hozzátéve, hogy a Lucchini ítélet 107–110. pontjában a Törvényszék kifejezetten megvizsgálta és elutasította a felperes azon érveit, amelyek szerint a módosító határozat elfogadása megsértette a jogbiztonság és a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvét.
51      Ezt a kifejezést általában a Biblia Máté evangéliuma 3. fejezetének 12. verséből származtatják.
52      Lásd értelemszerűen: Wathelet főtanácsnok Telefónica és Telefónica de España kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑295/12 P, EU:C:2013:619, 7–9. pont). Ezzel összefüggésben szeretném még megemlíteni, hogy osztom Wahl főtanácsnok véleményét, aki korábban arra kérte a Bíróságot, hogy a költségek megosztásának megállapításakor vegye figyelembe a felek beadványainak szükségtelen hosszúságát és összetettségét, valamint azok egyértelműségének és pontosságának hiányát. Lásd Wahl főtanácsnok Feralpi és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑85/15 P, C‑86/15 P és C‑87/15 P, C‑88/15 P és C‑89/15 P, EU:C:2016:940, 134–139. pont).
53      A megtámadott ítélet 620. pontjára hivatkozva.
54      Lásd többek között: 2011. december 8‑i Chalkor kontra Bizottság ítélet (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 67. pont).
55      Lásd e tekintetben: az EKB kontra Crédit lyonnais ügyre vonatkozó indítványom (C‑389/21 P, EU:C:2022:844, 49. és 50. pont).
56      További részletek és hivatkozások: uo., 41–74. pont.
57      Lásd például: 2007. február 8‑i Groupe Danone kontra Bizottság ítélet (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ebben az összefüggésben lásd még: 2024. július 4‑i Westfälische Drahtindustrie és Pampus Industriebeteiligungen kontra Bizottság ítélet (C‑70/23 P, EU:C:2024:580, 47. pont).
58      Lásd többek között: 2000. november 16‑i SCA Holding kontra Bizottság ítélet (C‑297/98 P, EU:C:2000:633, 55. pont); Mengozzi főtanácsnok Bizottság kontra Tomkins ügyre vonatkozó indítványa (C‑286/11 P, EU:C:2012:499, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59      Lásd többek között: 2022. június 16‑i Quanta Storage kontra Bizottság ítélet (C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 167. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60      Lásd: 2016. január 21‑i Galp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 76. és 77. pont).
61      Lásd például: 2011. december 8‑i KME Germany és társai kontra Bizottság ítélet (C‑389/10 P, EU:C:2011:816, 130. pont); Kokott főtanácsnok Pilkington Group és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 116. pont). Lásd még: Bernardeau, L., és Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence: pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union,
Larcier, 2013, 800–801. o.
62      Lásd például: 1984. március 28‑i Officine Bertoli kontra Bizottság ítélet (8/83, EU:C:1984:129, 29. pont).
63      E fogalom tág értelmezésének fontosságát illetően lásd: Tizzano főtanácsnok Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑189/02 P, EU:C:2004:415, 129–133. pont). Ebben az összefüggésben lásd még: Arabadjiev, A., „Unlimited Jurisdiction: What Does It Mean Today?”, in Cardonnel, P. et al. (szerk.), Constitutionalising the EU Judicial System – Essays in Honour of Pernilla Lindh,
Hart, 2012, 400. o.
64      Lásd: Wahl, N., „Enjeu et limites actuelles de la jurisprudence relative à la compétence de pleine juridiction conférée au juge de l’Union en matière de concurrence”, in Tizzano, A. et al., La Cour de justice de l’Union européenne sous la présidence de Vassilios Skouris – Liber amicorum,
Bruylant, 2017, 735. o.
65      Lásd ebben az értelemben: 2025. december 10‑i Intel Corporation kontra Bizottság ítélet (T‑1129/23, EU:T:2025:1091, 107. pont).
66      Lásd ebben az értelemben: 2011. december 8‑i Chalkor kontra Bizottság ítélet (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 64. pont); 2017. január 26‑i Duravit és társai kontra Bizottság ítélet (C‑609/13 P, EU:C:2017:46, 32. pont).
67      Hasonlóképpen, Poiares Maduro főtanácsnok Groupe Danone kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑3/06 P, EU:C:2006:720, 49. pont); Mengozzi főtanácsnok Bizottság kontra Tomkins ügyre vonatkozó indítványa (C‑286/11 P, EU:C:2012:499, 37. pont); valamint Wahl főtanácsnok Total kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑597/13 P, EU:C:2015:207, 58. pont).
68      Lásd többek között: 2013. szeptember 26‑i Alliance One International kontra Bizottság ítélet (C‑679/11 P, EU:C:2013:606, 103. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69      Lásd például: 2005. június 28‑i Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság ítélet (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P és C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 445. pont).
70      Lásd analógia útján: 2021. október 6‑i Sumal ítélet (C‑882/19, EU:C:2021:800, 36. pont).
71      Lásd a jelen indítvány lenti 111. pontját.
72      Lásd például: 2007. december 12‑i BASF és UCB kontra Bizottság ítélet (T‑101/05 és T‑111/05, EU:T:2007:380, 222. pont).
73      Lásd ebben az értelemben például: 2023. január 12‑i Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 154. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: 2014. december 18‑i Bizottság kontra Parker Hannifin Manufacturing és Parker‑Hannifin ítélet (C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 81–85. pont).
74      Lásd például: 2013. július 11‑i Ziegler kontra Bizottság ítélet (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 81. pont).
75      Lásd: EJEB, 2022. december 15., Rutar és Rutar Marketing d.o.o. kontra Szlovénia (CE:ECHR:2022:1215JUD002116420, 62. §).
76      Lásd például: 2014. október 23‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet (C‑302/13, EU:C:2014:2319, 52. pont).
77      Lásd például: 2013. július 18‑i Dow Chemical és társai kontra Bizottság ítélet (C‑499/11 P, EU:C:2013:482, 57. pont).
78      Lásd a jelen indítvány fenti 101. pontját.
79      Lásd ebben az értelemben: 2014. július 10‑i Telefónica és Telefónica de España kontra Bizottság ítélet (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 57. pont); 2017. január 12‑i Timab Industries és CFPR kontra Bizottság ítélet (C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 108. pont); 2023. november 9‑i Altice Group Lux kontra Bizottság ítélet (C‑746/21 P, EU:C:2023:836, 221–223. és 229. pont).
80      Lásd többek között: 2022. június 16‑i Quanta Storage kontra Bizottság ítélet (C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 167. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81      Lásd analógia útján: 2023. november 9‑i Altice Group Lux kontra Bizottság ítélet (C‑746/21 P, EU:C:2023:836, 246. pont). Egyéb figyelembe vehető tényezők közé tartozik különösen „az egyes vállalkozások magatartása, a kartell létrehozásában játszott egyedi szerepük, az e megállapodásokból vagy magatartásokból származó esetleges előnyük, a méretük és az érintett termékek értéke, valamint az, hogy az ilyen típusú jogsértések milyen kockázatot jelentenek az Európai Unió céljaira” (lásd: 2014. április 10‑i Bizottság kontra Siemens Österreich és társai és Siemens Transmission & Distribution és társai kontra Bizottság ítélet, C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 53. és 91. pont). Lásd még: Bot főtanácsnok E.ON Energie kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑89/11 P, EU:C:2012:375, 113–115. pont).
82      Kiemelés tőlem.
83      Lásd analógia útján: 2000. november 16‑i Finnboard kontra Bizottság ítélet (C‑298/98 P, EU:C:2000:634, 87. pont).
84      Lásd például: 2003. szeptember 18‑i Volkswagen kontra Bizottság ítélet (C‑338/00 P, EU:C:2003:473, 146. és 147. pont); 2014. szeptember 4‑i YKK és társai kontra Bizottság ítélet (C‑408/12 P, EU:C:2014:2153, 98. pont).
85      Lásd ebben az értelemben: 2000. március 9‑i Sarrió kontra Bizottság végzés (C‑291/98 P, EU:C:2000:112, 98. pont).
86      Lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 14‑i Trafilerie Meridionali kontra Bizottság ítélet (C‑519/15 P, EU:C:2016:682, 55. pont).
87      Lásd például: 2012. december 6‑i Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 82. pont); 2014. október 9‑i ICF kontra Bizottság ítélet (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, 64. pont).
88      Lásd analógia útján: 2011. szeptember 29‑i Elf Aquitaine kontra Bizottság ítélet (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 151. pont).
89      Lásd többek között: 2023. január 12‑i Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 153. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
90      Lásd ebben az értelemben: 2013. május 8‑i Eni kontra Bizottság ítélet (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, 99. pont); 2016. június 9‑i PROAS kontra Bizottság ítélet (C‑616/13 P, EU:C:2016:415, 51. pont).
91      Lásd értelemszerűen: Kokott főtanácsnok Servier és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑201/19 P, EU:C:2022:577, 257. pont).
92      Lásd különösen a megtámadott ítélet 644–658. pontját.
93      Lásd különösen a megtámadott ítélet 649., 651., 654., 661. és 669. pontját.
94      Lásd a 2023. december 20‑i Crédit agricole és Crédit agricole Corporate and Investment Bank kontra Bizottság ítélet (T‑113/17, EU:T:2023:847) 560–569. pontjában szereplő megállapításokat, amelyek teljes mértékben relevánsak a jelen ügyben.
95      Uo., 576. pont.
96      Lásd ebben az értelemben: 2014. november 12‑i Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 51–66. pont).