62024CJ0215_RES
C‑215/24. sz. [Fira] ügy (
i
)
YX
(a Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia [Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2025. szeptember 11.
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs – A 4. cikk 6. pontja – Az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető oka – A társadalomba való visszailleszkedésre irányuló célkitűzés – Az elítélt személy tartózkodási helye – A büntetés végrehajtásának végrehajtó állam általi átvétele a saját nemzeti jogának megfelelően – 2008/909/IB kerethatározat – Büntetőügyekben hozott ítéletek kölcsönös elismerése egy másik tagállamban való végrehajtásuk céljából – A szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának a végrehajtó tagállam bírósága által elrendelt felfüggesztése – 8. cikk – A végrehajtó államnak az ítélet elismerésére és a büntetés végrehajtására vonatkozó kötelezettsége – 17. cikk – A végrehajtó állam lehetősége a végrehajtási eljárások meghatározására”
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott ítéletekre történő alkalmazásáról szóló 2008/909 kerethatározat – A szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtásának a végrehajtó tagállam általi megtagadása – E tagállamnak a büntetés végrehajtására vonatkozó kötelezettségvállalása – A büntetés végrehajtásának az említett tagállam másik igazságügyi hatósága általi utólagos felfüggesztése – Megengedhetetlenség
(A 2009/299 kerethatározattal módosított 2008/909 tanácsi kerethatározat, 8. cikk, (1) bekezdés, és 17. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 66., 71–78., 83–85. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtására irányuló eljárás során a Bíróság pontosítja, hogy valamely tagállam illetékes igazságügyi hatósága, miután megtagadta ezen elfogatóparancs végrehajtását és vállalta e büntetés végrehajtását, nem függesztheti fel az említett büntetés végrehajtását.
A Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (portói kerületi bíróság, Vila Nova de Gaia‑i helyi büntetőbíróság, Portugália), amely a kérdést előterjesztő bíróság, hat hónap szabadságvesztés‑büntetésre ítélte YX-et. Mivel az érintett személy lakóhelyét Spanyolországba helyezte át, e bíróság európai elfogatóparancsot bocsátott ki az e szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából történő átadása céljából.
Az illetékes spanyol igazságügyi hatóság, miközben a 2002/58 kerethatározat (
1
) 4. cikkének 6. pontja alapján megtagadta YX‑nek a kérdést előterjesztő bíróság részére történő átadását, elismerte az általa hozott ítéletet a Spanyolországban történő végrehajtás céljából.
A spanyol büntető törvénykönyv alapján a Juzgado Central de lo Penal no1 de Madrid (madridi 1. sz. központi büntetőbíróság, Spanyolország) ezt követően két évre felfüggesztette az alapügyben szóban forgó szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását.
A kérdést előterjesztő bíróság, mivel úgy ítélte meg, hogy az ilyen felfüggesztő határozat veszélyeztetheti a 2008/909 kerethatározat (
2
) célkitűzéseit és a kölcsönös elismerés elvét, előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult a Bírósághoz. Rámutat, hogy a végrehajtó állam illetékes hatósága főszabály szerint köteles elismerni a kibocsátó állam által hozott büntetőítéletet, és végrehajtani a kiszabott büntetést, amely időtartamának és jellegének meg kell felelnie az ezen ítéletben előírtaknak. Ennélfogva a végrehajtó állam illetékes hatósága a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének megsértése nélkül nem változtathatja meg a kibocsátó állam által kiszabott büntetés lényeges tartalmát, és nem függesztheti fel a szóban forgó személlyel szemben a kibocsátó államban kiszabott büntetés végrehajtását.
Ráadásul a kérdést előterjesztő bíróság szerint a 2008/909 kerethatározat 17. cikke, amelynek értelmében a büntetés végrehajtását a végrehajtó állam joga szabályozza, csak a szabadságvesztés‑büntetés tényleges végrehajtását biztosító intézkedésekre utal, tehát a madridi 1. sz. büntetőbíróság megállapításával ellentétben nem foglalja magában az ilyen büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló határozatot.
A Bíróság így megállapítja, hogy meg kell határozni, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló határozatot úgy kell‑e tekinteni, mint amely módosítja a büntetőítéletet – amely esetben a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdésével ellentétes az, hogy a végrehajtó állam illetékes hatósága ilyen felfüggesztést rendeljen el –, vagy mint amely ezen ítélet végrehajtásának körébe tartozik, amely esetben e kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi e hatóság számára az ilyen felfüggesztés elrendelését.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság először is megállapítja, hogy sem a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdése, sem 17. cikkének (1) bekezdése nem vonatkozik kifejezetten arra az esetre, amikor a végrehajtó állam illetékes hatósága felfüggeszti a kibocsátó állam illetékes hatósága által kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását. Közelebbről, a szöveg egyetlen eleme sem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy az ilyen felfüggesztő intézkedés a 2008/909 kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „a büntetés végrehajtási eljárásainak” fogalma alá tartozik‑e.
Mindazonáltal, míg e kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a végrehajtó állam illetékes hatóságai kizárólagos hatáskörrel rendelkeznek a büntetés végrehajtásának valamennyi módja és az ahhoz kapcsolódó intézkedések tekintetében, amelyek magukban foglalják az előrehozott vagy feltételes szabadságra bocsátást is, e cikk (3) és (4) bekezdése a kibocsátó állam illetékes hatósága számára biztosítja a jogot, hogy először is, kérelmére tájékoztatást kapjon a végrehajtó állam előrehozott vagy feltételes szabadságra bocsátásra vonatkozó rendelkezéseiről, majd pedig, hogy visszavonja a tanúsítványt (
3
) – amely kifejezi a kibocsátó állam hozzájárulását ahhoz, hogy a kiszabott büntetést a végrehajtó államban hajtsák végre –, végül biztosítja annak lehetőségét, hogy a kibocsátó állam közölje az előrehozott vagy feltételes szabadságra bocsátás feltételeit, annak érdekében, hogy azokat a végrehajtó állam illetékes hatósága figyelembe vegye.
Így, még ha az e kerethatározat 17. cikkének (3) és (4) bekezdésében a kibocsátó tagállam illetékes hatósága számára elismert előjogokat a fortiori alkalmazni is kellene a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztésére, mivel az ilyen intézkedésre az említett büntetés bármilyen tényleges végrehajtása előtt kerül sor, és így az előrehozott vagy feltételes szabadságra bocsátással ellentétben e büntetés egészének felfüggesztését vonja maga után, a Bíróság megállapítja, hogy azokat az uniós jogalkotó csak az előrehozott vagy feltételes szabadságra bocsátás feltételeit illetően írta elő.
Ennélfogva a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását felfüggesztő ilyen intézkedés nem tartozik a 2008/909 kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdésében szereplő „végrehajtási eljárások” fogalma alá.
Ezen értékelést alátámasztja az a tény, hogy a 2008/947 kerethatározat (
4
) – amelynek hatálya kizárja a 2008/909 kerethatározat (
5
) hatályát – kifejezetten azokra az ítéletekre vonatkozik, amelyek maguk is felfüggesztik a szabadságvesztés végrehajtását, vagy külön határozatban próbaidőt állapítanak meg, és amelyeket mindkét esetben a kibocsátó állam illetékes hatósága hoz meg (
6
). A 2008/947 kerethatározat így megerősíti, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése a kibocsátó állam illetékes hatóságának hatáskörébe, és következésképpen az elismerendő ítélet körébe tartozik, nem pedig ez utóbbi végrehajtása körébe és a végrehajtó állam illetékes hatóságának hatáskörébe.
Egyébiránt a végrehajtó állam azon lehetősége, hogy a 2008/909 kerethatározat 8. és 17. cikkében kifejezetten előírt eseteken túl átalakítsa a kibocsátó államban kiszabott büntetést vagy végrehajtásának szabályait, sértheti a tagállamoknak az egymás igazságszolgáltatási rendszere iránti különös kölcsönös bizalmát, és ennélfogva ellentétes lenne a büntetőügyekben hozott ítéletek végrehajtása terén közöttük folytatott együttműködés megerősítésére irányuló célkitűzéssel. E 8. és 17. cikk tehát központi szerepet játszik e cél elérésében, amikor a büntetőügyekben hozott ítéletek elismerése és végrehajtása tekintetében pontosítja a végrehajtó állam illetékes hatóságai számára elismert hatáskörök terjedelmét és korlátait.
Ezen okokból a Bíróság megállapítja, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének hatálya alá tartozik, következésképpen azt a végrehajtó állam illetékes hatósága nem rendelheti el e kerethatározat 17. cikke alapján.
Végül a Bíróság pontosítja, hogy az a körülmény, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása felfüggesztésének amiatt történő visszavonása, hogy az érintett megsértette a felfüggesztéshez szükséges objektív feltételt, nem minősül a 2002/584 kerethatározat (
7
) 4a. cikke értelmében vett határozatnak, és így a kiszabott büntetés végrehajtásának körébe tartozhat, nem jelenti szükségképpen azt, hogy a szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztésének elrendeléséről vagy annak megtagadásáról szóló határozat ugyanolyan jellegű lenne.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
1
)	Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.; a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat). E kerethatározat 4. cikkének 6. pontja értelmében a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, ha azt szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából bocsátották ki, amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, amelynek állampolgára vagy lakosa, és ez az állam vállalja, hogy saját hazai joga szerint végrehajtja e büntetést vagy a szabadságelvonással járó intézkedést.
(
2
)	A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés–büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 327., 27. o.; a továbbiakban: 2008/909 kerethatározat).
(
3
)	A 2008/909 kerethatározat 4. cikkében említett tanúsítványról van szó, amelynek továbbítása azon alaki követelmények egyike, amelyet a kibocsátó államban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának a végrehajtó állam általi átvétele során be kell tartani.
(
4
)	A kölcsönös elismerés elvének az ítéletekre és próbaidőt megállapító határozatokra való, a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyelete céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/947/IB tanácsi kerethatározata (HL 2008. L 337., 102. o.).
(
5
)	A 2008/947 kerethatározat 1. cikke (3) bekezdésének a) pontja.
(
6
)	A 2008/947 kerethatározat 2. cikkének 1., 2. és 5. pontja.
(
7
)	Lásd ebben az értelemben: 2017. december 22-iArdic ítélet (C-571/17 PPU, EU:C:2017:1026, 77. és 78. pont); 2023. március 23-iMinister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (C-514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 53. és 54. pont).