62023CC0271
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. február 27. (
1
)
C‑271/23. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Magyarország
„Tagállami kötelezettségszegés – EUMSZ 258. cikk – (EU) 2021/3 tanácsi határozat – Az Európai Unió nevében képviselendő álláspont – Az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése – Jogalap – Az 1972. évi jegyzőkönyvvel módosított, 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény és a pszichotróp anyagokról szóló, 1971. évi egyezmény – A kannabisz és kannabisszal kapcsolatos kapcsolódó anyagok jegyzékbe vétele – Szavazás a Kábítószer‑bizottság ülésszakán – A tagállamnak a tanácsi határozattal ellentétes szavazata és álláspontja – Az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésének utolsó fordulata – Az Unió külső hatásköre – Az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése – EUMSZ 277. cikk – Tagállam által felhozott jogellenességi kifogás – Elfogadhatóság – 2004/757/IB tanácsi kerethatározat – Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése – A lojális együttműködés elve – Tájékoztatási, konzultációs és mérséklési kötelezettségek”
1.
Az Egyesült Nemzetek Kábítószer‑bizottságának (
2
) (a továbbiakban: Kábítószer‑bizottság) valamely ülésszakán a Kábítószer Egyezmény (
3
) módosítására vonatkozó szavazás során az ezen egyezményben részes uniós tagállam szavazhat‑e az Európai Unió nevében képviselendő közös álláspontjának meghatározásáról szóló tanácsi határozattal ellentétesen, és tehet‑e azzal ellentétes nyilatkozatot? Ezenkívül az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében védekezhet‑e ezen tagállam azzal, hogy az ezen álláspontot elfogadó tanácsi határozat jogellenes, anélkül hogy e határozat jogszerűségét előzetesen vitatná az Európai Unió Bírósága előtt?
2.
E két kérdés az Európai Bizottság által Magyarországgal szemben indított kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében merül fel.
3.
A jelen eljárásban a Bizottság azt rója fel Magyarországnak, hogy nem teljesítette az (EU) 2021/3 tanácsi határozatból, (
4
) az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdéséből, az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdéséből, az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdéséből és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit. Ez a határozat lényegében a tagállamok által az Európai Unió által a kannabisznak és a kannabisszal kapcsolatos anyagoknak a Kábítószer‑bizottságban történő szavazás során történő átminősítése tárgyában képviselendő álláspontra vonatkozik.
4.
Fontos megjegyezni, hogy az Unió valamennyi tagállama részes fele a Kábítószer Egyezménynek és a pszichotróp anyagokról szóló egyezménynek (a továbbiakban együttesen: a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények), míg maga az Európai Unió nem. (
5
)
5.
Pontosabban, a 2021/3 határozat szerint a tagállamok a kannabisznak és a kannabiszgyantának a Kábítószer Egyezmény IV. Jegyzékéből való törlése mellett szavaznak, miközben támogatják az egyezmény I. Jegyzékébe való felvételük fenntartását. (
6
) Összefoglalva, az ezen egyezmény IV. Jegyzékében szereplő anyagok olyan magas közegészségügyi kockázatot jelentenek, hogy használatukat meg kell tiltani, kivéve a rendkívül korlátozott orvosi vagy tudományos célokat, míg az I. Jegyzék azokat a kábítószereket sorolja fel, amelyek különösen alkalmasak visszaélések elkövetésére és káros hatásaik lehetnek.
I. A tényállás és a pert megelőző eljárás
A. A jogvita előzményei
6.
Az ENSZ keretében elfogadott, kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények célja, hogy összehangolt nemzetközi fellépéssel küzdjenek a kábítószerekkel való visszaélés ellen, és a kábítószerek választékának diverzifikálására és bővülésére válaszul több szintetikus kábítószer ellenőrzésére szolgáló nemzetközi rendszert hozzanak létre, a visszaélés kockázatának és terápiás értéküknek megfelelően.
7.
Ezen egyezmények mindegyike négy, I‑től IV‑ig számozott Jegyzéket tartalmaz, amelyek kábítószereket, illetve pszichotróp anyagokat tartalmazó készítményeket sorolnak fel. A kannabisz és a kannabiszgyanta évek óta szerepelt a Kábítószer Egyezmény I. és IV. Jegyzékében, míg a kannabisz kivonatai és tinktúrái az egyezmény I. Jegyzékében szerepeltek. Az egyes jegyzékekbe való felvétel meghatározza azokat az ellenőrzési rendszabályokat, amelyeket az ezen egyezményekben részes államok kötelesek alkalmazni az adott anyagokra. (
7
)
8.
A Kábítószer‑bizottság – amelynek feladatait és hatásköreit többek között a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények határozzák meg (
8
) – rendelkezik hatáskörrel arra, hogy az Egészségügyi Világszervezet (a továbbiakban: WHO) ajánlásai alapján módosítsa a kábítószerek és készítmények ezen egyezményekhez mellékelt jegyzékét, amely szervezet maga is szakértői bizottságának ajánlásaival összhangban jár el.
9.
A Kábítószer‑bizottság 53 ENSZ‑tagállamból áll, amelyeket az ECOSOC választ ki. 2020 decemberében 12 uniós tagállam, köztük Magyarország is tagja volt a Kábítószer‑bizottságnak, tehát szavazati joggal rendelkezett e bizottságban. Az Európai Unió megfigyelői státusszal rendelkezik ebben a bizottságban.
10.
2019. január 24‑én a WHO 5.1–5.6. szám alatt hat ajánlást terjesztett elő, amelyek a kannabisz és a kapcsolódó anyagok kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények szerinti osztályozásának módosítására irányultak (a továbbiakban: a WHO ajánlásai). Ezen ajánlások célja egyrészt annak biztosítása volt, hogy az érintett anyagok az ezen egyezményekben előírt legrelevánsabb nemzetközi ellenőrzés alá tartozzanak, figyelembe véve a tudományos és orvosi ismeretek jelenlegi állását, másrészt pedig az volt, hogy biztosítsák a kannabiszhoz kapcsolódó anyagokat tartalmazó orvosi célú készítmények rendelkezésre állását, kutatását és fejlesztését.
11.
A WHO ajánlásait a Kábítószer‑bizottság 2019. június 24‑i és szeptember 23‑i, negyedik és ötödik ülésszakközi ülésén vitatták meg. Ezeken az üléseken a Nemzetközi Kábítószer‑ellenőrző Szerv és az ENSZ Kábítószer‑ és Bűnügyi Hivatala tisztázta és értékelte ezen ajánlások lehetséges hatását.
12.
Miután 2020 márciusában úgy határozott, hogy elhalasztja a WHO ajánlásairól szóló szavazást, a Kábítószer‑bizottság 2020 júniusa és októbere között három tematikus megbeszélést tartott, amelyeket 2020. október 8‑án valamennyi érdekelt fél számára nyitva álló ülésszakközi ülés követett.
13.
A kannabisz és a kannabiszhoz kapcsolódó anyagok besorolásának módosítására irányuló WHO‑ajánlásokról szóló szavazást felvették a Kábítószer‑bizottság 2020. december 2–4. között újra összehívott 63. ülésszakának napirendjére. (
9
)
14.
Az uniós tagállamok a kábítószerekkel foglalkozó horizontális munkacsoportban több alkalommal is megvitatták a WHO ajánlásait. (
10
) A Kábítószer és a Kábítószer‑függőség Európai Megfigyelőközpontja ezen ajánlások lehetséges hatását is értékelte.
15.
A Bizottság 2020. október 16‑án javaslatot fogadott el az anyagoknak a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények szerinti besorolásával kapcsolatban a Kábítószer‑bizottság újra összehívott 63. ülésszakán az Európai Unió által képviselendő álláspontról. (
11
)
16.
A kábítószerekkel foglalkozó horizontális tanácsi munkacsoport 2020. október 29‑én megvizsgálta a javaslatot.
17.
A Tanács 2020. november 23‑án írásbeli eljárás keretében szavazott a bizottsági javaslatról. A 2021/3 határozatot az EUMSZ 218. cikk (8) bekezdése első albekezdésének megfelelően minősített többséggel fogadta el. Ennek alkalmával Magyarország ellene szavazott, Bulgária pedig tartózkodott. E határozat címzettjei az Unió tagállamai voltak.
18.
A 2021/3 határozat 1. és 2. cikke értelmében a Kábítószer‑bizottság 2020. december 2–4‑i újra összehívott 63. ülésszakán az Európai Uniónak az e bizottságban tagsággal rendelkező tagállamai által bizonyos anyagoknak a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények jegyzékeibe való felvételével vagy azokból való törlésével összefüggésben együttesen képviselendő álláspontot e határozat mellékletében rögzítették. E melléklet (1)–(6) pontja a WHO 5.1–5.6. ajánlásának felel meg. A 2021/3 határozat mellékletének (1) pontja értelmében a tagállamoknak a kannabisznak és a kannabiszgyantának a Kábítószer Egyezmény IV. Jegyzékéből való eltávolítása, de az I. Jegyzékben való fenntartásuk mellett kellett szavazniuk. A 2021/3 határozat mellékletének (4) pontja értelmében az „‑extraktum és ‑tinktúra” kifejezést törölni kell a Kábítószer Egyezmény I. Jegyzékéből.
19.
A Kábítószer‑bizottság 2020. december 2‑án szavazott a WHO ajánlásairól. A 2021/3 határozat melléklete (2)–(6) pontjának megfelelő 5.2–5.6. ajánlást elutasították. Magyarország a WHO 5.1. és 5.4. ajánlása ellen szavazott. Az 5.1. ajánlást, amely a kannabisznak és a kannabiszgyantának a Kábítószer Egyezménynek a legveszélyesebb, orvosi használatra alkalmatlan anyagokat felsoroló IV. Jegyzékéből (
12
) való törlését javasolta (a továbbiakban: 5.1. ajánlás), a szükséges többséggel elfogadták. (
13
)
20.
Az 5.4. ajánlás az „‑extraktum és ‑tinktúra” kifejezésnek a Kábítószer Egyezmény I. Jegyzékéből való törlését javasolta (a továbbiakban: 5.4. ajánlás). Magyarország a Kábítószer‑bizottságon belül is nyilatkozatot adott ki, amelyben azt állította, hogy a WHO ajánlásainak elfogadása növelné a kannabisz használatát, és beavatkozna a nemzeti politikákba. Magyarország e nyilatkozat megtétele előtt nem tájékoztatta az Európai Uniót.
B. A pert megelőző eljárás
21.
A Bizottság úgy ítélte meg, hogy Magyarország szavazata és állásfoglalása a Kábítószer‑bizottság ülésén a 2021/3 határozatból eredő kötelezettségei megszegésének, valamint az Unió kizárólagos külső hatásköre és a lojális együttműködés elve megsértésének minősül. A Bizottság ezért 2021. február 18‑án felszólító levelet küldött Magyarországnak.
22.
Magyarország 2021. április 19‑én válaszolt a felszólító levélre, kifejtve, hogy már kifejezte fenntartásait a WHO ajánlásaival kapcsolatban a 2021/3 határozat elfogadására irányuló eljárás során, amely ellen szavazott. Az 5.1. ajánlást illetően Magyarország azzal érvelt, hogy az nem módosította volna a Kábítószer Egyezmény tárgyi hatályát, és ennélfogva az érintett anyagok nemzetközi ellenőrzésének szintjét, mivel a kannabiszt és a kannabiszgyantát a IV. Jegyzékből törölnék, de azok maradnának az I. Jegyzékben. Magyarország azzal érvelt, hogy a 2021/3 határozat elfogadása téves üzenetet közvetített a nyilvánosság számára, amely szerint túlbecsülték a kannabisz társadalmi és közegészségügyi kockázatait.
23.
2021. november 12‑én a Bizottság indokolással ellátott véleményt bocsátott ki. Egyrészt megállapította, hogy nem releváns az, hogy Magyarország a 2021/3 határozat ellen szavazott, és azok az indokok, amelyek miatt e tagállam nem követte a Tanács által elfogadott álláspontot. Másodszor a Bizottság arra hivatkozott, hogy Magyarország megsértette az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdését, mivel a vitatott jogi aktusok az Unió kizárólagos külső hatáskörébe tartoznak. Harmadszor, a Bizottság azzal érvelt, hogy Magyarország az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködési kötelezettséget megsértve járt el, többek között azáltal, hogy gyengítette az Uniónak a Kábítószer‑bizottságon belüli helyzetét. A Bizottság aggodalmát fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy Magyarország a jövőben valószínűleg hasonló magatartást tanúsítana.
24.
Magyarország 2022. január 11‑én válaszolt ezen indokolással ellátott véleményre. Fenntartotta az egészségügyi és szociálpolitikai megfontolásokon alapuló álláspontját. Ezenfelül aggodalmát fejezte ki a kannabisz fogyasztásának növekedése miatt, és hangsúlyozta, hogy elkötelezett a kábítószer‑függőség csökkentése mellett. Magyarország a jelen ügy sajátos jellegére is rámutatott, és vitatta a Bizottság azon megállapítását, amely szerint hasonló magatartást tanúsíthat a jövőben hasonló körülmények között, hangsúlyozva a Kábítószer‑bizottságon belüli szavazásra vonatkozó magyarázatainak relevanciáját és jelentőségét.
25.
A Bizottság, mivel továbbra sem találta meggyőzőnek a Magyarország által előadott érveket, 2023. február 15‑én úgy határozott, hogy keresetet nyújt be a Bírósághoz a Magyarországnak felrótt kötelezettségszegés megállapítása iránt.
II. A Bíróság előtti eljárás
26.
A Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy:
–
állapítsa meg, hogy Magyarország – mivel nem követte az Unió álláspontját a Kábítószer‑bizottság 63. ülésszakán a kannabisz és a kapcsolódó anyagok besorolásának módosításával kapcsolatban tartott szavazás során – nem teljesítette a 2021/3 tanácsi határozatból eredő kötelezettségeit, amely az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján kötelező Magyarországra nézve, továbbá megsértette az Uniónak az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése szerinti kizárólagos külső hatáskörét, valamint az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvét;
–
Magyarországot kötelezze a költségek viselésére.
27.
Magyarország lényegében azt kéri, hogy a Bíróság:
–
nyilvánítsa a keresetet elfogadhatatlannak;
–
másodlagosan a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
28.
A 2024. október 15‑i tárgyaláson Magyarország és a Bizottság előterjesztette szóbeli észrevételeit.
III. Álláspont
29.
A Bizottság három kifogást hoz fel keresetének alátámasztására. Először is azt rója fel Magyarországnak, hogy nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett 2021/3 határozatból eredő kötelezettségeit. Másodszor arra hivatkozik, hogy Magyarország megsértette az Uniónak az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése szerinti kizárólagos külső hatáskörét. Harmadszor, a Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Magyarország megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvét.
30.
A kereset elfogadhatóságának előzetes vizsgálatát követően először azt vizsgálom meg, hogy Magyarország megsértette‑e az Uniónak az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése szerinti kizárólagos külső hatáskörét. Úgy vélem, hogy ezt a kérdést annak meghatározása előtt kell megvizsgálni, hogy Magyarország teljesítette‑e az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett 2021/3 határozatból eredő kötelezettségeit. (
14
) E tekintetben ezt követően elemezni fogom Magyarország azon állítását, amely szerint a 2021/3 határozatot nem létezőnek kell tekinteni. Végül megvizsgálom a Bizottságnak az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvére vonatkozó harmadik kifogását.
A. A kereset elfogadhatósága
31.
Magyarország lényegében négy okból vitatja a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elfogadhatóságát.
32.
Először is a 2011. április 7‑i Bizottság kontra Portugália ítéletre (
15
) hivatkozva azt állítja, hogy az EUMSZ 258. cikk alapján benyújtott kereset célja valamely tagállam kötelezettségszegésének megszüntetése, és a Bizottság tehát köteles lett volna pontosítani, hogy Magyarországnak milyen magatartást kellett volna tanúsítania. Magyarország különösen arra hivatkozik, hogy a 2001. október 25‑i Németország kontra Bizottság ítéletből (
16
) arra lehet következtetni, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás célja valamely tagállam magatartásának megváltoztatása, nem pedig a múltban fennálló kötelezettségszegés absztrakt megállapítása.
33.
E tekintetben, ami a Bizottsággal szemben felhozott azon kifogást illeti, hogy nem pontosította, hogy milyen magatartást vár el Magyarországtól a kötelezettségszegés megszüntetése érdekében, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az EUMSZ 258. cikk szerinti eljárás feltételezi annak objektív megállapítását, hogy valamely tagállam nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségeit. (
17
) A Bíróság e rendelkezés alapján hozott ítéletei deklaratív jellegűek. (
18
) Ebből következik, hogy az egyetlen releváns kérdés az, hogy valamely tagállam megsértette‑e az uniós jogot. (
19
) Különösen, a költségekről szóló döntéstől eltekintve azok éppen nem jelölnek meg a tagállam által annak érdekében teendő konkrét intézkedéseket, hogy megszüntessék az uniós jog megsértését. (
20
) Ennélfogva az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében a Bizottság nem kérheti a Bíróságtól, hogy kötelezze a tagállamot arra, hogy meghatározott módon járjon el annak érdekében, hogy megfeleljen az uniós jognak.
34.
Ami Magyarország azon érvét illeti, amely szerint a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás célja a szóban forgó tagállam magatartásának megváltoztatása, megjegyzem, hogy – amint azt Geelhoed főtanácsnok hangsúlyozta – ha a Bíróság az elfogadhatóság túlságosan merev értelmezését fogadná el, az „végső soron azt jelentené, hogy a jövőben ellehetetlenülnének [az EUMSZ 258. cikk] szerinti eljárások az olyan [uniós] jogsértésekkel szemben, amelyek már megszűntek vagy visszafordíthatatlanok”, ami „megnyitná az utat a szisztematikus jogsértések felé”. (
21
) Ennélfogva a Bizottság kontra Németország ítéletben (
22
) a Bíróság a Németország által felhozott szinte azonos érvre válaszolva megállapította, hogy „amennyiben [ezen érvet] el kellene fogadni, ebben az esetben bármely tagállam, amely magatartásával sérti az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott határozat célkitűzésének megvalósítását, elkerülhetné a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást amiatt, hogy ez a kötelezettségszegés már kifejtette hatásait, aminek következtében a tagállamok saját hibájukból hasznot húzhatnának”. (
23
)
35.
A jelen ügyben a Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Magyarország megsértette az uniós jogot azáltal, hogy nem követte az Unió álláspontját, amikor a Kábítószer‑bizottság 63. ülésszakán a kannabisz és a kapcsolódó anyagok besorolásának módosításáról szavazott. Véleményem szerint, amennyiben a Bizottság az állítólagos kötelezettségszegés fennállásának megállapítását kéri, az ilyen kereset elfogadható.
36.
Másodszor Magyarország azzal érvel, hogy mivel már sor került a Kábítószer‑bizottságban a WHO ajánlásairól való szavazásra, és az nem változtatható meg, e tagállam már nem tudja megszüntetni a szóban forgó kötelezettségszegést. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállam nem hivatkozhat olyan kész tényekre, amelyeknek ő az előidézője, hogy kibújjon a Bíróság előtt indított kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset alól. (
24
)
37.
Harmadszor Magyarország azt állítja, a Bizottság nem bizonyította Magyarország magatartásának olyan tényleges és érzékelhető hatásainak fennállását, amelyek a szóban forgó döntéshozatali eljárást követően is fennmaradtak.
38.
Arra is hivatkozik, hogy a Bizottság azon állítása, amely szerint e tagállam a jövőben hasonló magatartást tanúsíthat, egyszerű feltételezés. A szóban forgó érdekek határozzák meg a tagállamnak a nemzetközi tárgyalások során képviselt álláspontját, így ezt az álláspontot nem határozhatja meg az a mód, ahogyan az ilyen tagállam az adott ügyben korábban eljárt. Magyarország arra hivatkozik, hogy magatartása semmilyen következménnyel nem járt sem az Unióra, sem pedig az Unió külső tevékenységének egységességére és koherenciájára nézve. E tekintetben a Bizottság kontra Németország ügyben (
25
) Németország arra hivatkozva vitatta a Bizottság által benyújtott kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elfogadhatóságát, hogy az állítólagos jogsértés olyan múltbeli magatartásokra vonatkozott, amelyek a Bizottság indokolással ellátott véleményében meghatározott határidő előtt megszűntek. Németország különösen azzal érvelt, hogy a Nemzetközi Vasúti Fuvarozásügyi Államközi Szervezet (OTIF) felülvizsgálati bizottságának 25. ülésén tett intézkedései már nem váltanak ki joghatást. A Bíróság hangsúlyozta, hogy Németország vitatott magatartása sért egy, az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott tanácsi határozatot (
26
), amely egyszerűsített eljárást ír elő a szóban forgó nemzetközi megállapodással létrehozott döntéshozó szervben az e megállapodást alkalmazó vagy végrehajtó jogi aktusok elfogadásában való részvétele keretében az Európai Unió nevében képviselendő álláspontok kialakítására. A Bíróság éppen azt mondta ki, hogy Németország „vitatott [magatartása nem] tekinthető ezen ülés végén megszűntnek”, hanem „úgy kell tekinteni, hogy az hatásokat váltott ki az említett ülésen túl az Unió […] nemzetközi fellépésének egységességére és koherenciájára”. (
27
) A Bíróság úgy ítélte meg, hogy annak lehetővé tétele, hogy a tagállamok kivonják magukat a felelősség alól azon az alapon, hogy a jogsértés hatásai megszűntek, sértené az Unió kohézióját és a jogállamiságot. Következésképpen a Bíróság elutasította a Németország által a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel szemben emelt elfogadhatatlansági kifogást. (
28
)
39.
Ez az ítélet egy hosszú ítélkezési gyakorlatból ered, amelyben a Bíróság elfogadhatónak ítélte a Bizottságnak a tagállamok nemzetközi téren tanúsított magatartásukért való felelőssége megállapítására irányuló kereseteit. (
29
) Ez az ítélkezési gyakorlat azt sugallja, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetek elfogadhatók azokban az esetekben, amikor valamely tagállam magatartása állítólagosan sérti az Unió nemzetközi képviseletének egységességére vonatkozó követelményt. Ebből következik, hogy amennyiben valamely tagállam magatartása állítólagosan sérti az Unió nemzetközi szinten elfoglalt álláspontját, a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás akkor is elfogadható az Unió külső ügyekben tanúsított egységére gyakorolt esetleges hatások kezelése érdekében, függetlenül attól, hogy a magatartásra a múltban került sor. A jelen ügyben Magyarország érvelésének elfogadása esetén e tagállam eltérhetne a Tanács határozatától annak elfogadását követően, annak biztos tudatában, hogy a Bizottság az EUMSZ 258. cikk alapján nem fordulhatna a Bírósághoz az ilyen kötelezettségszegés miatt, ami ezáltal sértené e határozat hatékony érvényesülését és kötelező jellegét. Az ilyen eredmény elkerülése érdekében úgy kell tekinteni, hogy az állítólagos magatartás hatással volt az Unió külső tevékenységének egységességére és koherenciájára.
40.
Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy a jelen keresetet nyilvánítsa elfogadhatónak.
B. A második, az Unió EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése szerinti kizárólagos külső hatáskörének megsértésére alapított kifogás
1.
A felek érvelése
41.
A Bizottság úgy véli, hogy Magyarország azáltal, hogy a 2021/3 határozattal ellentétesen szavazott a Kábítószer‑bizottságban, megsértette az Unió kizárólagos külső hatáskörét.
42.
Véleménye szerint a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények jegyzékeinek módosításai közvetlen hatással vannak a kábítószerek ellenőrzésére vonatkozó uniós jogszabályok hatályára. A tiltott kábítószer‑kereskedelem területén a bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetésekre vonatkozó minimumszabályok megállapításáról szóló 2004/757/IB kerethatározat (
30
) úgy határozza meg a kábítószer fogalmát, mint amely kiterjed többek között az ezen egyezmények hatálya alá tartozó valamennyi anyagra. E kerethatározat tehát alkalmazandó az e jegyzékekben felsorolt anyagokra. E jegyzékek bármely módosítása közvetlen hatással van a közös uniós szabályokra, és módosítja azok hatályát. Ez attól függetlenül így van, hogy a szóban forgó anyag az Unió egészében már ellenőrzés alatt áll‑e, vagy sem.
43.
Pontosabban a Bizottság azt állítja, hogy a kannabisznak és a kannabiszgyantának a Kábítószer Egyezmény IV. Jegyzékéből való törlése érinti és módosítja a 2004/757 kerethatározatban előírt szankciórendszert. A törlés következtében ezek az anyagok már nem tekinthetők a legnagyobb mértékű egészségkárosító hatást kifejtő kábítószerek közé tartozónak, ezért a 2004/757 kerethatározat 4. cikke (2) bekezdésének b) pontjában előírt büntetések már nem alkalmazandók. (
31
)
44.
Mindenesetre a Bizottság arra hivatkozik, hogy az Unió kizárólagos hatáskörének hiányára vonatkozó állítás hatástalan, mivel a Tanács az Unió hatáskörének valamennyi területén elfogadhat az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdésén alapuló határozatot, beleértve következésképpen a megosztott hatáskörbe tartozó területeket is.
45.
Válaszában Magyarország vitatja, hogy az Unió kizárólagos külső hatásköre kiterjed a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezményeknek a Kábítószer‑bizottság által megvitatott 5.1. és 5.4. ajánlással összhangban történő módosítására. Ezen ajánlások egyike sem módosítja a 2004/757 kerethatározat 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „kábítószer” fogalmát, így az uniós jog hatálya sem változhat.
46.
Magyarország arra hivatkozik, hogy a Bizottság az Unió kizárólagos külső hatásköre terjedelmének meghatározása érdekében a 2004/757 kerethatározatnak csak egyetlen rendelkezését, nevezetesen 1. cikkének (1) bekezdését minősítette az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése értelmében vett „közös szabálynak”, vagyis a „kábítószer” fogalmának meghatározását, amely lényegében meghatározza e határozat tárgyi hatályát. Magyarország szerint e rendelkezés nem tesz különbséget aszerint, hogy a szóban forgó anyag szerepel‑e a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezményekben, azok jegyzékeiben, vagy adott esetben egy meghatározott jegyzékben. Következésképpen e kerethatározat alkalmazásához elegendő, ha valamely anyag vagy ezen egyezmények hatálya alá tartozik, vagy azok valamely jegyzékébe. Magyarország azt állítja, hogy a Kábítószer Egyezmény azon pontos jegyzéke, amelybe valamely anyagot felvették, e tekintetben nem releváns, mivel a szóban forgó anyagok mindenképpen e kerethatározat hatálya alá tartoznak.
47.
Magyarország szerint különösen az 5.1. ajánlás nem eredményezi az uniós jog alkalmazásának lényeges módosítását azáltal, hogy bizonyos anyagokat töröl a IV. Jegyzékből, mivel azok továbbra is szerepelnek a Kábítószer Egyezmény I. Jegyzékében, és továbbra is e kerethatározat hatálya alá tartoznak, és így nem módosítják a 2004/757 kerethatározatban meghatározott „kábítószer” fogalmának hatályát.
48.
Az 5.4. ajánlást illetően Magyarország úgy véli, hogy annak elfogadása hasonlóképpen nem módosította volna a 2004/757 kerethatározat értelmében vett „kábítószer” fogalmát, mivel az „extraktumok és tinktúrák” ajánlott törlése csak azokra a kivonatokra és tinktúrákra vonatkozott volna, amelyek nem minősülnek az e kifejezés értelmében vett kábítószernek, amennyiben nem tartalmaznak delta‑9‑tetrahidrokannabinolt (a továbbiakban: THC). Ezt a következtetést abból a tényből vonja le, hogy a szóban forgó kivonatokat és tinktúrákat törölni kívánták az I. Jegyzékből. Ezenkívül a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára hivatkozik, amely szerint nem lenne helyénvaló a kannabidiolt tartalmazó anyagokat a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények értelmében vett kábítószer‑fogalom alá vonni, mivel azok nem tartalmaznak pszichoaktív anyagot, nevezetesen THC‑t. (
32
) Ebből azt a következtetést vonja le, hogy a THC‑t nem tartalmazó kannabiszkivonatok vagy ‑tinktúrák nem tartoznak sem ezen egyezmények, sem következésképpen a 2004/757 kerethatározat hatálya alá, mivel nem minősülnek kábítószernek.
49.
Egyébiránt Magyarország hangsúlyozza, hogy a WHO ajánlásairól szóló szavazást követően az Európai Unió maga is hangsúlyozza, hogy az 5.1. ajánlásban említett anyagok továbbra is ellenőrzés alatt állnak a Kábítószer Egyezmény I. Jegyzéke alapján. Ezenkívül az 5.4. ajánlás nem vonja maga után a kannabiszkivonatok és ‑tinktúrák nemzetközi ellenőrzési szintjének módosítását, és nem valószínű, hogy érinti a tagállamok ellenőrzési és/vagy jelentéstételi kötelezettségeit.
50.
Magyarország szerint a 2021/3 határozat (5) és (7) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy kizárólag új anyagoknak a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények jegyzékeibe való felvétele módosítaná a 2004/757 kerethatározat hatályát, és esne így az Európai Unió hatáskörébe.
51.
Magyarország a fenti megállapításokból azt a következtetést vonja le, hogy az 5.1. és 5.4. ajánlás nem érinti a 2004/757 kerethatározat alkalmazhatóságát, és e körülmények között kétséges, hogy az ezen ajánlásokból eredő módosítás az Európai Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik.
2.
Elemzés
52.
Emlékeztetek arra, hogy az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésének utolsó fordulata értelmében az Unió „kizárólagos hatáskörrel rendelkezik nemzetközi megállapodás megkötésére, ha annak [megkötése] […] a közös szabályokat érintheti, vagy azok alkalmazási körét megváltoztathatja”. (
33
) Ahogyan azt a Bíróság a 2014. szeptember 4‑i Bizottság kontra Tanács ítéletben (
34
) megjegyezte, akkor áll fenn annak kockázata, hogy a nemzetközi kötelezettségvállalások sértik az uniós szabályokat, vagy megváltoztatják e szabályok alkalmazási körét, ami alkalmas az Európai Unió kizárólagos külső hatáskörének igazolására, ha e kötelezettségvállalások az említett szabályok alkalmazási körébe tartoznak. (
35
)
53.
Az uniós szabályozás sérelme kockázatának vagy e szabályok alkalmazási köre megváltoztatásának megállapítása nem feltételezi a nemzetközi kötelezettségvállalások és az uniós szabályozás hatálya alá tartozó területek közötti teljes egybeesést. (
36
) Az ilyen kötelezettségvállalások különösen akkor is érinthetik vagy módosíthatják a közös uniós szabályok hatályát, ha azok az ilyen szabályok által jelentős részben már szabályozott területre vonatkoznak. (
37
) Hangsúlyozni kell, hogy mivel az Unió csak ráruházott hatáskörökkel rendelkezik, a hatáskör fennállásának – ráadásul kizárólagos hatáskör fennállásának – a tervezett nemzetközi kötelezettségvállalás és a hatályos uniós jog közötti viszony konkrét elemzéséből levont olyan következtetéseken kell alapulnia, amelyekből kitűnik, hogy e megállapodás érintheti az uniós közös szabályokat, vagy megváltoztathatja azok alkalmazási körét. (
38
)
54.
Amint azt a Bíróság az 1/03. sz. véleményben megállapította, ezen elemzésnek ki kell terjednie az uniós szabályok, illetve a tervezett megállapodás rendelkezéseinek hatálya alá tartozó tárgykörökre, valamint e szabályok és rendelkezések jellegére és tartalmára, annak megvizsgálása érdekében, hogy a szóban forgó nemzetközi kötelezettségvállalás sértheti‑e az uniós szabályok egységes és koherens alkalmazását és az általuk létesített rendszer megfelelő működését. (
39
) A fenti megfontolások fényében, valamint Szpunar és Sharpston főtanácsnok javaslatának megfelelően először a tervezett nemzetközi kötelezettségvállalás hatályát, jellegét és tartalmát fogom elemezni, másodszor összehasonlítom ezeket az uniós jogszabályok hatályával, harmadszor pedig a szóban forgó uniós jogszabályokra gyakorolt hatásukat vizsgálom meg. (
40
)
55.
Először is a tervezett nemzetközi kötelezettségvállalás hatályát, jellegét és tartalmát illetően emlékeztetni kell arra, hogy az Egyesült Nemzetek keretében elfogadott Kábítószer Egyezmény elismeri, hogy a kábítószer‑függőség súlyos csapás az egyén számára. (
41
) Az egyezmény elismeri, hogy a kábítószerekkel történő visszaélés elleni rendszabályok hatékonysága összehangolt és egyetemes fellépést igényel. (
42
) A WHO a szakértői bizottsága meghallgatását követően ajánlásokat tehet az anyagok jegyzékbe való felvételére vagy onnét való törlésére vonatkozóan. (
43
) A Kábítószer Egyezmény a kannabiszt, a kannabiszgyantát és a kapcsolódó anyagokat kifejezetten felvette jegyzékeibe és fogalommeghatározásaiba. (
44
)
56.
Az 5.1. ajánlás azt javasolta, hogy a kannabiszt és a kannabiszgyantát töröljék a Kábítószer Egyezmény IV. Jegyzékéből, amely felsorolja a legveszélyesebb, gyógyászati célra nem használható anyagokat. Az ezen egyezmény I. Jegyzékében szereplő kábítószer akkor vehető fel az egyezmény IV. Jegyzékébe, ha különösen alkalmas visszaélések elkövetésére és káros hatásai lehetnek. Ezen ajánlás szerint a kannabisz és a kannabiszgyanta továbbra is szerepelne a Kábítószer Egyezmény I. jegyzékében. Az 5.4. ajánlás az „‑extraktum és ‑tinktúra” kifejezésnek a Kábítószer Egyezmény I. Jegyzékéből való törlését javasolta.
57.
A nemzetközi kötelezettségvállalás elemzésének azt is figyelembe kell vennie, hogy az Európai Unió nem részes fele a Kábítószer Egyezménynek, és nem tagja a Kábítószer‑bizottságnak sem. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy ilyen helyzetben az Unió hatáskörét adott esetben az Unió érdekében együttesen eljáró tagállamok közvetítésével kell gyakorolni. (
45
)
58.
Másodszor, az uniós jogszabályok hatályát illetően először is meg kell állapítani, hogy a 2004/757 kerethatározatot az EUSZ 31. cikk e) pontja és az EUSZ 34. cikk (2) bekezdésének b) pontja (
46
) alapján fogadták el, amelyek előírták, hogy a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés terén a közös fellépés célja a tiltott kábítószer‑kereskedelem területén elkövetett bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetésekre vonatkozó minimumszabályokat bevezető intézkedések fokozatos elfogadása. (
47
)
59.
A Bíróság megállapította, hogy a 2004/757 kerethatározat a tiltott kábítószer‑kereskedelem területén a bűncselekmények tényállási elemeit határozza meg, amely ekként a kábítószer‑prekurzorokra, így pedig a jegyzékben szereplő anyagokra vonatkozik. (
48
) E kerethatározat 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a kábítószer a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények hatálya alá tartozó anyag. Ezen utalással az uniós intézmények azon döntésüket fejezték ki, hogy ügyelnek arra, hogy az Európai Unió fellépéseit a nemzetközi kábítószer‑ellenőrzési politikákhoz, és így ezen egyezményekhez igazítsa. Mivel a 2004/757 kerethatározat átveszi a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezményekben szereplő fogalommeghatározásokat, kiterjed a kannabiszra és származékaira, beleértve a gyantát, a kivonatokat és a tinktúrákat is.
60.
Azt is meg kell állapítani, hogy a 2004/757 kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdése meghatározza, hogy a kábítószerek és prekurzorok tiltott kereskedelme területén „jogellenesen” elkövetett mely szándékos cselekményeket kell a tagállamoknak büntetniük. Az e rendelkezésben említett tevékenységek között szerepel az a) pontban a kábítószerek termelése, előállítása, kivonása, készítése, felajánlása, értékesítésre való felajánlása, forgalmazása, értékesítése, bármilyen feltétel mellett való szállítása, közvetítése, feladása, tranzitálása, fuvarozása, importálása vagy exportálása. Ezenkívül a b) és c) pont szerint e cselekmények közé tartozik a kábítószerek birtoklását vagy vásárlását a fent említett tevékenységek valamelyikének folytatása céljából, valamint többek között a kannabisznövény termesztését.
61.
Azt is meg kell állapítani, hogy a 2004/757 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdése a büntetőjogi szankciókra vonatkozó általános szabályokat ír elő. (
49
) Ezenkívül a 2004/757 kerethatározat 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja súlyosabb büntetést ír elő az említett kerethatározat 2. cikke (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett bűncselekményekre, amennyiben azok a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezményekben felsorolt olyan kábítószerekkel kapcsolatosak, amelyek a legnagyobb mértékű egészségkárosító hatást fejtik ki, illetve több ember egészségét jelentős mértékben károsították.
62.
Harmadszor, ami a nemzetközi kötelezettségvállalásoknak a szóban forgó uniós jogi szabályokra gyakorolt hatásait illeti, meg kell állapítani, hogy a kannabisznak és a kannabiszgyantának a Kábítószer Egyezmény IV. Jegyzékéből az 5.1. ajánlás alapján történő törlése érinti és módosítja a 2004/757 kerethatározat szankciókra vonatkozó szabályait, mivel e törlés következtében ezek az anyagok már nem tekinthetők a 2004/757 kerethatározat 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében vett, legnagyobb mértékű egészségkárosító hatást kifejtő kábítószereknek. (
50
) Ezenkívül a kivonatoknak és a tinktúráknak a Kábítószer Egyezmény I. Jegyzékéből az 5.4. ajánlás alapján történő törlése ahhoz vezetne, hogy azok kikerülnének a 2004/757 kerethatározat hatálya alól, mivel ez utóbbi csak az ezen egyezmény jegyzékeiben felsorolt anyagokra alkalmazandó.
63.
Ebből következik, hogy a jogellenes kábítószer‑kereskedelemmel kapcsolatos bűncselekményeknek a 2004/757 kerethatározatban rögzített elemei az egyes anyagokra a Kábítószer Egyezmény jegyzékeibe való besorolásuk függvényében alkalmazandók. Mivel az e jegyzékekben szereplő anyagok módosításáról szóló határozatnak a Kábítószer‑bizottság általi elfogadása közvetlen hatással van a 2004/757 kerethatározat hatályára és az e kerethatározat végrehajtása érdekében a tagállamok által kiszabandó szankciók típusaira, meg kell állapítani, hogy e módosítás érintheti vagy módosíthatja az uniós szabályokat. Ez attól függetlenül így van, hogy a szóban forgó anyag az Unió egészében már ellenőrzés alatt áll‑e, vagy sem.
64.
Mindenesetre, amint azt korábban jeleztem, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós szabályozás sérelme kockázatának megállapítása nem feltételezi a nemzetközi kötelezettségvállalások és az uniós szabályozás hatálya alá tartozó területek közötti teljes egybeesést. (
51
) Következésképpen úgy vélem, hogy mivel a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények jegyzékeiben szereplő anyagok módosítására vonatkozó határozatok érintik és módosítják az uniós jogot, az uniós tagállamok által e határozatokkal kapcsolatban képviselendő álláspont az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésének megfelelően az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik.
65.
Ami e kizárólagos hatáskör gyakorlását illeti, az olyan nemzetközi megállapodások esetében, amelyeknek az Európai Unió nem részese, de amelyek az Unió kizárólagos hatáskörébe tartoznak, a tagállamok kötelesek az Unió álláspontját képviselni az ilyen egyezmények által létrehozott nemzetközi fórumokon. (
52
) Ezt az álláspontot a Tanács határozza meg az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdésének megfelelően elfogadott határozatban. A Németország kontra Tanács ítéletben (
53
) a Bíróság megerősítette, hogy amennyiben az érintett terület az Európai Unió hatáskörébe tartozik, az, hogy az Unió nem részese az adott nemzetközi megállapodásnak, nem akadálya annak, hogy az Unió gyakorolja e hatáskörét az e megállapodással létrehozott szervben általa képviselendő álláspontnak az intézményei keretében való kialakításával, többek között az Unió érdekei szerint eljáró, az említett megállapodásban részes tagállamok közvetítésével. (
54
)
66.
A jelen ügyben a Bizottság arra hivatkozik, hogy Magyarország nem teljesítette az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésének utolsó fordulatából eredő kötelezettségeit. E rendelkezés nemcsak kizárólagos hatáskört állapít meg, hanem a tagállamok azon kötelezettségét is, hogy tartózkodjanak a cselekvéstől azokon a területeken, ahol az Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik. (
55
) Amennyiben az Európai Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik, a tagállamok többé nem jogosultak arra, hogy ezen a területen önállóan jogszabályokat alkossanak vagy eljárjanak, kivéve, ha az Unió erre kifejezetten felhatalmazást ad. Megállapítást nyert, hogy a WHO ajánlásairól szóló, a Kábítószer‑bizottságban 2020. december 2‑án tartott szavazás során Magyarország az 5.1. és az 5.4. ajánlás ellen szavazott, tehát az Unió nevében képviselendő közös álláspont kialakításáról szóló 2021/3 határozat rendelkezéseivel ellentétesen. Ez a határozat az Unió kizárólagos hatáskörének egyedi kifejeződése. Következésképpen Magyarország nem teljesítette az EUSZ 3. cikk (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
C. Az első, az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett 2021/3 határozat megsértésére alapított kifogás
67.
Első kifogásával a Bizottság azt rója fel Magyarországnak, hogy nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett 2021/3 határozatból eredő kötelezettségeit azáltal, hogy a Kábítószer‑bizottságban e határozattal ellentétesen szavazott.
68.
Mivel Magyarország az ellenkérelmében jogellenességi kifogást emelt a 2021/3 határozattal szemben, e kifogást előzetesen meg kell vizsgálni.
1.
Jogellenességi kifogás
a)
Elfogadhatóság
1) A felek érvelése
69.
A Bizottság arra hivatkozik, hogy a Magyarország által felhozott jogellenességi kifogást mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
70.
Magyarország pontosítja, hogy jogellenességi kifogása elfogadható, mivel nem tudta sikeresen vitatni a 2021/3 határozatot az EUMSZ 263. cikk alapján.
71.
Közelebbről, a 2021/3 határozat 2020. november 23‑i elfogadása és a Kábítószer‑bizottság 2020. december 2‑i szavazása között eltelt rövid idő miatt Magyarország nem tudta megvizsgálni az e határozattal szemben indítandó esetleges kereset megalapozottságát. Úgy véli továbbá, hogy még akkor sem lehet szó az EUMSZ 263. cikkben előírt eljárási határidő megkerüléséről, ha a valamely uniós jogi aktus által felvetett problémák annak elfogadásakor nem azonosíthatók, csak később, a végrehajtása keretében. Magyarország a Bíróság előtti tárgyaláson azzal érvelt, hogy ilyen helyzetben az EUMSZ 263. cikk szerinti kereset és a kiegészítő ideiglenes intézkedés iránti kérelem nem tekinthető tényleges és hatékony jogorvoslatnak. Ezenkívül Magyarország azt állítja, hogy a 2021/3 határozat nem okoz neki sérelmet. Inkább a Bizottság 2021/3 határozat megsértése miatti kötelezettségszegés megállapítása iránti keresete okoz sérelmet e tagállamnak.
72.
A tárgyaláson Magyarország arra hivatkozott, hogy ha megállapítást nyer, hogy az EUMSZ 263. cikk nem biztosíthatja valamely jogi aktus bírósági felülvizsgálatát a tagállam érdekkörén kívül eső okok miatt, akkor az EUMSZ 277. cikk alkalmazását kell kilátásba helyezni, mivel e rendelkezés célja a hatékony bírói jogvédelem biztosítása olyan sajátos helyzetekben, amelyekben az EUMSZ 263. cikk alkalmazásával az nem érhető el.
73.
Magyarország szerint az EUMSZ 277. cikk a jogellenességi kifogás hatályát kiterjeszti „az Unió intézményei, szervei, vagy hivatalai által elfogadott általános hatállyal bíró jogi aktusokra”. (
56
) Magyarország tehát arra kérte a Bíróságot, hogy az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás hatályát terjessze ki az általános hatályú jogi aktusokra. E tagállam szerint a 2021/3 határozat általános hatályú jogi aktusnak tekinthető, mivel amellett, hogy címzettje valamennyi tagállam, általános álláspont elfogadására kötelezi a tagállamokat. (
57
) E határozat szövegéből az is kitűnik, hogy a szóban forgó álláspont azokra a tagállamokra nézve is kötelező, amelyek nem tagjai a Kábítószer‑bizottságnak. Az ilyen értelmezés ezenkívül lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében ne csak a rendeletek alkalmazhatatlanságára hivatkozzanak, hanem például az általános hatályú határozatokéra is.
2) Elemzés
74.
A Magyarország által felhozott jogellenességi kifogás lényegében három kérdéscsoportot vet fel. Először is arról a kérdésről van szó, hogy a Szerződések által létrehozott jogorvoslati rendszerben mi az EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességi kifogás alapvető funkciója, és mi e rendelkezés hatálya. Másodszor meg kell vizsgálni a rendelkezésre álló idő rövidségének relevanciáját. Különösen meg kell határozni, hogy valamely tagállamnak, mint privilegizált felperesnek, lehetőséggel kell‑e rendelkeznie arra, hogy a jogi aktus elfogadása és végrehajtása közötti rövid időre hivatkozva vitassa a jogi aktus jogszerűségét. Harmadszor meg kell vizsgálni, hogy az EUM‑Szerződés keretében fennmaradhat‑e a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás hatékonysága, ha a tagállamok jogellenességi kifogást emelhetnek ezen eljárás keretében. E három kérdés egymást követően kerül megvizsgálásra.
i) A jogellenességi kifogás alapvető rendeltetéséről és az EUMSZ 277. cikk hatályáról
75.
Elöljáróban emlékeztetek arra, hogy az Európai Unió a jogállamiságon alapul, és azt az EUM‑Szerződés teljes jogorvoslati és eljárási rendszerrel látja el, amelynek arra irányulnak, hogy lehetővé tegyék a Bíróság számára az uniós intézmények jogi aktusai jogszerűségének felülvizsgálatát. (
58
)
76.
Az ilyen teljes jogorvoslati rendszer bármely felperes rendelkezésére áll, legyen szó akár magánszemélyről, intézményről vagy tagállamról. Ennélfogva e jogorvoslati rendszer keretében a tagállamok hivatkozhatnak a saját javukra a hatékony bírói jogvédelem elvére. (
59
) Ezenfelül, az EUSZ 263. cikk második bekezdése alapján a tagállam mint privilegizált felperes nem köteles bizonyítani, hogy közvetlenül és személyében érintett. (
60
) A keresetet a szóban forgó jogi aktus elfogadásától vagy kihirdetésétől számított két hónapon belül kell megindítani. Ha a Bíróság megállapítja, hogy a jogi aktus jogellenes, azt részben vagy egészben megsemmisítheti. Ha a két hónapos határidő anélkül telt el, hogy a jogi aktust megtámadták volna, vagy ha a Bíróság egy hasonló megsemmisítés iránti kereset elutasításával már megerősítette annak jogszerűségét, a tagállamok nem kérdőjelezhetik meg e jogi aktus érvényességét. E tekintetben a Bíróság hangsúlyozta a jogbiztonság elsődleges fontosságát, megerősítve a megsemmisítés iránti kereset benyújtására nyitva álló két hónapos határidőt. (
61
)
77.
A teljes jogorvoslati rendszer keretében az EUMSZ 277. cikk az uniós jogi aktusok jogszerűsége felülvizsgálatának lehetőségéről rendelkezik. E felülvizsgálatra azonban nem önálló kereset révén kerül sor, hanem egy közbenső eljárásnak felel meg az uniós bíróság előtt, egy fő keresettel összefüggésben. (
62
) A Bíróság hangsúlyozta, hogy az ilyen felülvizsgálat azon általános elv kifejeződése, amely mindenki számára biztosítja a számára sérelmet okozó határozat alapjául szolgáló uniós jogi aktus vitatásának lehetőségét. (
63
)
78.
Ebből következik, hogy az EUMSZ 277. cikk a személyi hatályát illetően lehetővé teszi bármely fél számára, hogy valamely általános hatályú jogi aktus alkalmazhatatlanságára hivatkozzon. (
64
) Ezért – amint azt korábban számos főtanácsnok tette (
65
) – kijelenthető, hogy a tagállamok mint privilegizált felperesek is jogosultak jogellenességi kifogást emelni a Bíróság előtt. Különösen a Bizottság kontra EKB ítéletben (
66
) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az Európai Központi Bank által hivatkozott jogellenességi kifogás elfogadható az EK 241. cikk (jelenleg EUMSZ 277. cikk) szövege alapján, amely „bármely félre” vonatkozott, beleértve így a privilegizált és félig privilegizált felpereseket (
67
) is, valamint azon tény alapján, hogy a vitatott rendelet általános vagy jogalkotási jellegű. (
68
)
79.
Ez az ítélkezési gyakorlat azonban nem terjed ki a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetre, amellyel kapcsolatban a Bíróság éppen azt mondta ki, hogy a tagállam – a Szerződés olyan rendelkezése hiányában, amely erre kifejezetten felhatalmazza – az ilyen keresettel szembeni védekezési jogalapként nem hivatkozhat a neki címzett határozat vagy irányelv jogellenességére. (
69
)
80.
A Bíróság még azt is kimondta, hogy bár a szóban forgó határozatot formálisan nem a tagállamnak címezték, ez utóbbinak az e határozatot kibocsátó Tanács tagjaként szükségszerűen tudomása volt arról, és teljes mértékben lehetősége volt ugyanezen határozattal szemben megsemmisítés iránti keresetet indítani az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt két hónapos határidő tiszteletben tartásával. (
70
) A Bíróság tehát azt vizsgálja, hogy a tagállam milyen mértékben vett részt a szóban forgó jogi aktus meghozatalában. Amennyiben a tagállamnak tudomása volt az elfogadandó jogi aktusról, és részt vett annak elfogadásában, nem hivatkozhat e jogi aktus jogellenességére kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében.
81.
Ami az EUMSZ 277. cikk tárgyi hatályát illeti, e rendelkezés értelmében jogellenességi kifogást csak az Unió intézményei, szervei vagy hivatalai által elfogadott általános hatállyal bíró jogi aktussal szemben lehet felhozni. Meg kell állapítani, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt a jogellenességi kifogások a rendeletekre korlátozódtak, mivel a korábbi EK 241. cikk kifejezetten a rendeletekre vonatkozott, míg az EUMSZ 277. cikk immár kifejezetten „általános hatállyal bíró jogi aktusra” hivatkozik. (
71
) Ez a módosítás azonban magából a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, amely elfogadta ezt a jogorvoslati lehetőséget az intézmények más olyan jogi aktusai esetében, amelyek ugyan nem rendelet formáját öltötték, de hasonló hatásokkal jártak, még akkor is, ha szigorú értelemben véve nem rendelet által előírt intézkedésekről volt szó. (
72
)
82.
Ebből következik, hogy bár az EUMSZ 277. cikk szövege kiterjeszti a jogellenességi kifogás tárgyi hatályát az általános hatállyal bíró jogi aktusok különböző típusaira, e rendelkezés célja a szóban forgó jogi aktusok tekintetében ugyanaz marad, így semmi nem indokolja, hogy a Bíróság eltérően értelmezze az „általános hatállyal bíró jogi aktusok” említett rendelkezés értelmében vett fogalmát. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a jogellenességi kifogás tekintetében a Bíróság fenntartotta azon követelményét, amely szerint az általános hatállyal bíró jogi aktus rendelkezéseinek egyedi határozatok alapját kell képezniük, vagy közvetlen jogi kapcsolatban kell állniuk az ilyen határozatokkal. (
73
) Ez a pontosítás véleményem szerint azt jelenti, hogy ahhoz, hogy e rendelkezés alkalmazható legyen, kétféle jogi aktusnak – egy egyedi jogi aktusnak és egy általános hatállyal bíró jogi aktusnak – kell léteznie, és ezeknek az aktusoknak konkrét kapcsolatra kell vonatkozniuk.
83.
Az „általános hatállyal bíró jogi aktusok” fogalmát illetően a Bíróság kimondta, hogy az magában foglalja a jogalkotási és rendeleti aktusokat is. (
74
) Az általános hatállyal bíró jogi aktusok objektíven meghatározott helyzetekre alkalmazandók, valamint általánosan és absztrakt módon meghatározható személycsoporttal szemben fejtenek ki joghatást. (
75
) E tekintetben az olyan határozat, amelynek korlátozott számú címzettje van, nem minősülhet általános hatállyal bíró jogi aktusnak. Ennélfogva a 2021/3 határozat nem tekinthető olyan általános hatállyal bíró jogi aktusnak, amely az EUMSZ 277. cikk alapján járulékos jogszerűségi felülvizsgálat tárgyát képezheti.
84.
Ebből következik, hogy az EUMSZ 277. cikkre a jelen ügyben nem lehet hivatkozni, mivel egyrészt a tagállamok nem hivatkozhatnak a nekik címzett határozat jogellenességére a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel szembeni védekezési jogalapként, másrészt pedig a 2021/3 határozat nem tekinthető olyan általános hatállyal bíró jogi aktusnak, amely az EUMSZ 277. cikk alapján közbenső jogszerűségi felülvizsgálat tárgyát képezheti.
85.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint azonban a Bizottság által benyújtott kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet mint megalapozatlant el lehetne utasítani, ha a 2021/3 határozat olyan különösen súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmazna, amelyek alapján azt nem létező jogi aktusnak lehetne minősíteni. (
76
)
86.
Annak megállapítása, hogy a valamely tagállamnak címzett határozat az EUSZ 5. cikk (2) bekezdése értelmében az Unióra ruházott hatáskör hiányában szenved, főszabály szerint olyan súlyos jogsértésnek minősülhet, amely a vitatott határozat egészét érintheti. Ezzel a kérdéssel az alábbiakban a Magyarország által felhozott jogellenességi kifogás érdemi elemzése keretében foglalkozom. (
77
) Mindazonáltal a valamely jogi aktus EUMSZ 263. cikk szerinti, annak végrehajtása előtti megtámadására nyitva álló határidő rövidségének kérdése véleményem szerint nem minősül a fent említett ítélkezési gyakorlat értelmében vett súlyos és nyilvánvaló hibának.
87.
A Magyarország által felvetett, az e határozattal szembeni keresetindítási határidő rövidségére vonatkozó kérdést csak akkor kellene elemezni, ha a Bíróság álláspontja ezzel ellentétes lenne. Mivel a jogellenességi kifogás alapvető funkciója az, hogy egy olyan fél számára, akinek nem volt lehetősége valamely általános hatállyal bíró jogi aktus megtámadására, jogot biztosítson arra, hogy a (megsemmisítési eljárásban) (
78
) megtámadott egyedi hatályú jogi aktus jogalapját képező ilyen jogi aktus alkalmazhatatlanságának megállapítását kérje annak érdekében, ahhoz hogy valamely tagállam privilegizált felperesként az EUMSZ 277. cikkre hivatkozhasson, bizonyítania kell, hogy nem volt lehetősége a szóban forgó jogi aktus megtámadására.
ii) A rendelkezésre álló idő rövidségének kérdése
88.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy Magyarország nem támadta meg a 2021/3 határozatot az EUMSZ 263. cikk második bekezdése alapján. E tagállam arra hivatkozik, hogy a határozat elfogadása és a Kábítószer‑bizottságon belüli szavazás között eltelt rövid idő miatt nem nyújthatott be megsemmisítés iránti keresetet.
89.
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a Tanács a 2021/3 határozatot 2020. november 23‑án az EUMSZ 218. cikk (8) bekezdése első albekezdésének megfelelően minősített többséggel fogadta el. A Kábítószer‑bizottság 2020. december 2‑án szavazott a WHO ajánlásairól. Ez nyolcnapos időszakot biztosított Magyarország számára, hogy megtámadja e határozatot, és ideiglenes intézkedéseket kérjen.
90.
Ha valamely jogi aktust azonnal végre kell hajtani, és a tagállamnak az EUMSZ 263. cikkben meghatározott két hónapos határidőtől függetlenül nem áll rendelkezésére elegendő idő annak megtámadására, a tagállamnak lehetősége van arra, hogy az EUMSZ 279. cikk alapján ideiglenes intézkedéseket kérjen a Bíróságtól a vitatott tanácsi határozat alkalmazásának a Bíróság megsemmisítés iránti keresetről való határozathozataláig történő felfüggesztése érdekében. A cél az olyan jogi aktus azonnali végrehajtásának elkerülése, amely súlyos vagy helyrehozhatatlan kárt okozhat, ha az kifejtheti hatásait. Ilyen esetben a Bíróság ideiglenesen felfüggesztheti a szóban forgó tanácsi határozat végrehajtását, ha megállapítja, hogy fumus boni iuris áll fenn, és a tagállamot helyrehozhatatlan kár érné a jogi aktus azonnali végrehajtása esetén. Kétségtelen, hogy az EUM‑Szerződés teljes jogorvoslati rendszert hozott létre, amely – amint az az EUMSZ 279. cikkből kitűnik – lehetővé teszi a sürgős helyzetek kezelését. Az ezzel kapcsolatos esetleges nehézségek, mint amelyekre az érintett tagállam hivatkozott, nem hatalmazzák fel a tagállamokat arra, hogy egyoldalúan, az uniós jog megsértésével járjanak el.
91.
A jelen ügyben Magyarország a rendelkezésre álló rövid idő ellenére főszabály szerint kérhette volna a 2021/3 határozat megsemmisítését az EUMSZ 263. cikk második bekezdése alapján, és egyidejűleg kérhetett volna ideiglenes intézkedéseket az EUMSZ 279. cikk alapján, annál is inkább, mivel e tagállamnak már tudomása volt e határozat tartalmáról. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a kábítószerekkel foglalkozó horizontális tanácsi munkacsoport keretében a 2021/3 határozat elfogadását megelőzően több konzultációs fordulóra is sor került. (
79
)
92.
Véleményem szerint olyan helyzetben, amikor a tagállamnak csak nagyon kevés ideje van az EUMSZ 263. cikk második bekezdése alapján valamely határozat megtámadására, az ilyen tagállam még mindig rendelkezik választási lehetőséggel, ha igen szűk időkeretek között is. Még ha a határozat az intézkedések nagyon rövid időn belüli meghozatalát írja is elő, a tagállamok továbbra is kérhetik az EUMSZ 279. cikk szerinti ideiglenes intézkedéseket. Ilyen esetekben a Bíróság nagyon gyorsan – akár napokon belül (
80
) – eljár annak eldöntése érdekében, hogy fel kell‑e függeszteni a jogi aktus végrehajtását.
93.
Ezenfelül a megsemmisítés iránti keresetnek nincs halasztó hatálya a megtámadott határozat végrehajtására. Magyarországnak tehát, még ha több idővel is rendelkezett volna, továbbra is végre kellett volna hajtania a 2021/3 határozatot. Az e körülmény elkerülésére irányuló megfelelő eljárás e határozat megtámadásából és ezzel egyidejűleg az EUMSZ 279. cikk szerinti ideiglenes intézkedésként végrehajtása felfüggesztésének kérelmezéséből állt.
94.
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós intézmények jogi aktusainak jogszerűségét főszabály szerint vélelmezni kell addig, amíg azokat vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, (
81
) vagy előzetes döntéshozatal iránti kérelem következtében nem nyilvánítják érvénytelennek. Következésképpen a tagállamok nem hatalmazhatják fel magukat arra, hogy egyoldalúan kiegyenlítő vagy védelmi intézkedéseket hozzanak, amelyek arra irányulnak, hogy orvosolják az uniós jognak a vitatott jogi aktust elfogadó intézmény általi esetleges megsértését. (
82
)
95.
Következésképpen mindaddig, amíg a Bíróság nem semmisíti meg, illetve nem vonta vissza a 2021/3 határozatot vagy nem függeszti fel annak végrehajtását, Magyarországnak meg kell felelnie e határozatnak.
96.
Ebből következik, hogy ha valamely tagállam az EUMSZ 263. cikkben előírt két hónapos határidőn belül nem indít megsemmisítés iránti keresetet olyan jogi aktussal szemben, amelynek címzettje, nem kérdőjelezheti meg e jogi aktus érvényességét kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében. Máskülönben az uniós jog következetes és egységes alkalmazása, amely az uniós rendszer alapvető jellemzője, szenvedne csorbát. A Bíróság ugyanis kimondta, hogy a Szerződések azzal, hogy lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy az Európai Unió által biztosított előnyökből részesüljenek, arra is kötelezik őket, hogy tartsák tiszteletben e Szerződések szabályait. Az a tény, hogy valamely tagállam a nemzeti érdekre vonatkozó saját felfogása szerint egyoldalúan felborítja az Unióhoz való csatlakozásából eredő előnyök és kötelezettségek közötti egyensúlyt, megkérdőjelezi a tagállamok uniós jog előtti egyenlőségét. (
83
)
97.
Végül meg kell állapítani, hogy az EUMSZ 218. cikk alá tartozó külkapcsolatokban felmerülnek olyan esetek, amelyekben azonnali fellépésre van szükség, aminek következtében egyes jogi aktusokat a megtámadásukra nyitva álló két hónapos határidő lejárta előtt végrehajtanak. Az ilyen forgatókönyvek nemzetközi megállapodások ideiglenes alkalmazását (
84
) vagy tanácsi határozatok – például az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése szerinti tanácsi határozatok – azonnali végrehajtását (
85
) igénylő helyzetekben merülhetnek fel. Más területeken is előfordulnak olyan forgatókönyvek, amelyekben például a Tanács által elfogadott jogi aktusok a két hónapos időszak lejárta előtt végrehajthatók. (
86
) A magánszemélyek, a tagállamok és az intézmények még ezekben a sürgős esetekben is jogosultak arra, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján megtámadják a Tanács határozatait. A megtámadott jogi aktus azonban a megsemmisítés iránti eljárás során hatályban marad, kivéve, ha az EUMSZ 279. cikk alapján ideiglenes intézkedéseket hoznak. Ezen ideiglenes intézkedések jogszerűségének értékelése során a Bíróságnak mérlegre kell helyeznie a kritikus helyzetekben az azonnali végrehajtáshoz fűződő érdeket és az érintett tagállam hatékony jogorvoslathoz való jogát. Amennyiben a Bíróság Magyarország azon érvelését követné, amely szerint a jogi aktusok nem hajthatók végre a két hónapos határidő lejárta előtt, az Unió semmilyen jogi aktust nem fogadhatna el szükséghelyzetben, ami súlyosan veszélyeztetné az Unió fellépését, és különösen a külkapcsolatok területén való fellépéseit.
98.
Ezenkívül, ha egy tagállam úgy dönt, hogy nem kér ideiglenes intézkedéseket, a szóban forgó határozat végrehajtását követően, de a két hónapos határidő lejárta előtt továbbra is benyújthat megsemmisítés iránti keresetet. Siker esetén az ilyen megsemmisítés iránti kereset például kizárhatná a Bizottság által e határozattal kapcsolatban esetlegesen indítandó kötelezettségszegés megállapítása iránti kereseteket. A határozat megsemmisítése esetén a Tanács az EUMSZ 266. cikknek megfelelően köteles megtenni a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
99.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy Magyarország sem az elfogadása és a Kábítószer‑bizottságon belüli szavazás közötti időszakban, sem a szavazást követően nem támadta meg a jogi aktust. E tekintetben Magyarország arra hivatkozik, hogy a 2021/3 határozat vitatása nem zárta volna ki szükségképpen a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindításának lehetőségét. Mindazonáltal, ha Magyarország megsemmisítés iránti keresetet nyújtott volna be, felhívhatta volna a Bíróság figyelmét arra, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás felfüggesztése az ilyen kereset elbírálásáig indokolt lehet. Ezenkívül a fent említettek szerint, ha a 2021/3 határozatot megsemmisítették volna, a Bizottság a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás céljából nem támaszkodhatott volna erre a határozatra. Ennélfogva ilyen helyzetben a tagállamoknak még a nemzetközi szférában történő szavazást követően is fennáll a megsemmisítés iránti eljáráshoz fűződő érdeke a szóban forgó határozat jogszerűségének vitatása érdekében. A jelen ügyben Magyarország megsemmisítés iránti kereset keretében vitathatta volna a 2021/3 határozat jogszerűségét, de e tagállam úgy döntött, hogy ezt nem teszi meg, és nem veszi igénybe a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeket.
iii) A kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás hatékonysága
100.
Az EUM‑Szerződés által létrehozott jogorvoslati rendszer különbséget tesz az EUMSZ 258. és 259. cikk által előírt jogorvoslatok – amelyek annak a megállapítására irányulnak, hogy valamely tagállam nem teljesítette a rá háruló kötelezettségeket –, illetve az EUMSZ 263. és EUMSZ 265. cikkben szereplő jogorvoslatok között, amelyek az uniós intézmények jogi aktusai vagy mulasztásai jogszerűségének ellenőrzésére irányulnak. E jogorvoslatok eltérő célokat szolgálnak, és eltérő szabályok vonatkoznak rájuk. (
87
) Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállam nem vitathatja valamely olyan irányelv vagy határozat jogszerűségét, amelynek ő a címzettje, hogy védekezzen az ezen irányelvből vagy határozatból eredő kötelezettségeinek elmulasztását felrovó keresettel szemben. (
88
)
101.
A kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás hatékonysága ugyanis komolyan veszélybe kerülne, ha a tagállam az ellenkérelmében jogosult lenne jogellenességi kifogásokat felhozni az ilyen eljárás elkerülése érdekében. (
89
)
102.
Véleményem szerint ez a jogi érvelés hármas jelentőséggel bír. Először is, a jogellenességi kifogásnak a kötelezettségszegési eljárások keretében történő elfogadása arra ösztönözné a tagállamokat, hogy figyelmen kívül hagyják az uniós határozatokat mindaddig, amíg kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nem indítanak a Bíróság előtt. (
90
)
103.
Másodszor, a megsemmisítés iránti kereset benyújtására nyitva álló határidő a gyakorlatban szükségtelenné és hatástalanná válna. E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 263. cikk szerinti keresetindítási határidőket a jogbiztonság védelme érdekében állapították meg, elkerülve a joghatással bíró uniós jogi aktusok határozatlan ideig való megkérdőjelezhetőségét, és hogy az igazságszolgáltatásban ne érvényesülhessen hátrányos megkülönböztetés, sem önkényes bánásmód. (
91
) Közelebbről, egy kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében a Bíróság megállapította, hogy az a tagállam, amely hagyta lejárni az EUMSZ 263. cikkben előírt szigorú határidőt, anélkül hogy az e cikkben előírt eszközökkel vitatta volna a neki címzett bizottsági határozat jogszerűségét, nem kérdőjelezheti meg e határozatot az EUMSZ 258. cikk alapján. (
92
)
104.
Harmadszor, a jogellenességi kifogásnak a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében történő elfogadása sértené az uniós jogrend jogbiztonságát és a Szerződésekben előírt teljes jogorvoslati rendszer stabilitását. (
93
)
105.
Ezt a megközelítést megerősítette a 2019. március 27‑i Bizottság kontra Németország ítélet, (
94
) amelyben a Bíróság hangsúlyozta, hogy az az ítélkezési gyakorlat, amely megtiltja a tagállamok számára, hogy a Szerződés kifejezett felhatalmazó rendelkezése hiányában kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében védekezésül valamely irányelv vagy határozat jogellenességére hivatkozzanak, mutatis mutandis alkalmazandó az olyan általános jellegű határozatra, amelyet formálisan nem e tagállamnak címeznek. (
95
) Ez még inkább így van akkor, ha – mint a jelen ügyben is – a Tanács határozatát formálisan a tagállamnak címezték.
106.
Összefoglalva, ha a tagállamok jogellenességi kifogásokat terjeszthetnének elő a tanácsi határozat jogszerűségének az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás során történő vitatása útján, ezen eljárás hatékony érvényesülése súlyosan sérülne.
107.
Ebből következik, hogy a tagállamok nem hivatkozhatnak valamely jogi aktus állítólagos jogellenességére az ezen aktus végrehajtásának állítólagos elmulasztásával kapcsolatos kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében. A fent említett ítélkezési gyakorlat akkor is alkalmazandó, ha a határozat végrehajtásának határideje rövid, mint a jelen ügyben is. Amint azt korábban jeleztem, a tagállamok valójában kérhetik ideiglenes intézkedések elrendelését. Ennélfogva a jelen ügyben érintett tagállam számára valójában az ilyen határozat vitatására az EUMSZ 263. cikkben előírt határidő teljes időtartama alatt hatékony jogorvoslatot biztosítottak.
108.
Ha a Bíróság egyetért a jogellenességi kifogás elfogadhatatlanságára vonatkozó következtetésemmel, a 2021/3 határozat jogellenességére vonatkozó kérdés tárgytalanná válik, kivéve ha olyan különösen súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmaz, amelyek miatt nem létezőnek kell tekinteni. (
96
) Az alábbiakban tehát csak arra az esetre vizsgálom röviden ezen érv megalapozottságát, ha a Bíróság úgy döntene, hogy megvizsgálja ezt a kérdést.
b)
A kifogás érdemében
109.
Magyarország arra hivatkozik, hogy a 2021/3 határozat rendelkezéseire vele szemben nem lehet hivatkozni, mivel azok jogellenesek. Arra hivatkozik, hogy a határozat különösen súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmaz, amelyek miatt azt nem létezőnek kell tekinteni. (
97
) Magyarország arra hivatkozik, hogy az Unió nem rendelkezett hatáskörrel a 2021/3 határozat elfogadására, mivel e határozat jogalapja nem biztosított számára megfelelő hatáskört valamely nemzetközi megállapodás módosítására. (
98
) Következésképpen e határozatot az EUSZ 5. cikk (2) bekezdésében foglalt hatáskör‑átruházás elvének megsértésével fogadták el.
110.
Magyarország azt állítja, hogy mivel a kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezmények javasolt módosításai nem tartoznak az Európai Unió hatáskörébe, ez utóbbi nem fogadhat el olyan határozatot, amelyben állást foglal e tárgyban. Mivel az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése nem képezheti a 2021/3 határozat elfogadásának megfelelő jogalapját, és mivel e határozat nem hivatkozott sem az EUMSZ 216. cikk (1) bekezdésére, sem más jogalapra, nem felel meg a jogalapja megjelölésére vonatkozó követelménynek. Bár a 2021/3 határozatot kizárólag az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése alapján fogadták el, Magyarország azt állítja, hogy e rendelkezés nem biztosít kizárólagos hatáskört e határozat tárgyát illetően.
111.
Mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése értelmében „[a] Tanács a Bizottságnak […] a javaslata alapján határozatot fogad el […] a megállapodásokkal létrehozott szervekben az Unió által képviselendő álláspontok kialakítására vonatkozóan, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró jogi aktust kell elfogadnia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító jogi aktusokat”. A Bíróság megállapította, hogy az említett rendelkezés szövege nem akadályozza meg azt, hogy az Unió határozatot fogadjon el az olyan nemzetközi megállapodással létrehozott szervben általa képviselendő álláspontot kialakításáról, amelyben nem részes. (
99
)
112.
A 2021/3 határozat jogszerűségének értékelése érdekében meg kell vizsgálni, hogy a Tanács rendelkezett‑e hatáskörrel annak elfogadására, és így nem sértette‑e meg a hatáskör‑átruházás EUSZ 5. cikk (2) bekezdésében rögzített elvét. Amint azt a jelen indítványban már felvetettem, (
100
) a Kábítószer Egyezmény I. és IV. Jegyzékének módosításai (anyagok hozzáadása vagy törlése) érintik a 2004/757 kerethatározat hatályát, és ezért az Unió kizárólagos hatáskörébe tartoznak. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben az érintett terület az Európai Unió hatáskörébe tartozik, az, hogy az Unió nem részese az adott nemzetközi megállapodásnak, nem akadálya annak, hogy az Unió gyakorolja e hatáskörét az e megállapodással létrehozott szervben általa képviselendő álláspontnak az intézményei keretében való kialakításával, többek között az Unió érdekei szerint eljáró, az említett megállapodásban részes tagállamok közvetítésével. (
101
) E megállapítás alapján azt kell felvetnem, hogy a Tanács rendelkezett hatáskörrel a 2021/3 határozat elfogadására, és hogy azt tehát nem az EUSZ 5. cikk (2) bekezdésében foglalt hatáskör‑átruházás elvének megsértésével fogadták el.
113.
Ebben az összefüggésben Magyarország azon érvét illetően, amely szerint a 2021/3 határozat olyannyira súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmaz, hogy azt nem létezőnek lehet tekinteni, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a valamely uniós intézmény jogi aktusa semmisségének megállapításából eredő következmények súlyossága arra késztet, hogy jogbiztonsági okokból az ilyen megállapítást szélsőséges helyzetekre kell fenntartani. (
102
) Ezenkívül a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a valamely rendelkezést vitató felperesnek olyan bizonyítékokat kell szolgáltatnia, amelyek alkalmasak annak bizonyítására, hogy e rendelkezés olyan hibában szenved, amely megkérdőjelezheti magának a rendelkezésnek a létezését. (
103
) A jelen ügyben Magyarország azon állítása, amely szerint a 2021/3 határozatot nem létezőnek kell tekinteni, az Unió hatáskörének hiányára alapított érven alapul. Magyarország arra hivatkozik, hogy a 2021/3 határozatnak az EUMSZ 216. cikk (1) bekezdésére vagy más jogalapra kellett volna hivatkoznia.
114.
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a 2021/3 határozat a következőkre hivatkozik: „az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 83. cikke (1) bekezdésére, összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével”. A megfelelő jogalap kiválasztásának alkotmányos jellegű jelentősége van, mivel az Európai Uniónak, tekintettel arra, hogy csak átruházott hatáskörökkel rendelkezik, az általa elfogadott aktusokat az EUM‑Szerződés azon rendelkezéseihez kell kötnie, amely az Uniót ezen aktusok elfogadására ténylegesen felhatalmazza. (
104
) Ezenfelül a jogalap feltüntetése kötelező egyébiránt az EUMSZ 296. cikkből eredő indokolási kötelezettségre tekintettel. (
105
)
115.
A jelen eljárásban a szóban forgó jogi aktus a Tanács által elfogadott olyan határozat, amely jogalapként kifejezetten az EUMSZ 83. cikk (1) bekezdésére és az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdésére hivatkozik. Ennélfogva véleményem szerint nem állítható, hogy az érintett felek és a Bíróság bizonytalanságban vannak a konkrét jogalapokat illetően. (
106
) Ebből következően a megtámadott jogi aktus jogalapja egyértelműen meghatározható.
116.
Mindenesetre úgy tűnik, hogy az EUMSZ 216. cikk (1) bekezdése és az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése közötti választás nem tartozik a Bíróság által leírt azon szélsőséges esetek közé, amikor a rendelkezések olyan különösen súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmaznak, amelyek miatt nem létezőnek tekintendők. Éppen ellenkezőleg, amint azt a Bíróság a Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítéletben megállapította, az eljárási döntések nem kérdőjelezhetik meg magát a határozat létezését. (
107
)
117.
Amint azt a Bíróság a Németország kontra Tanács ítéletben megállapította, jóllehet vitathatatlan, hogy az EUMSZ 216. cikk (1) bekezdése felsorolja azokat a különböző eseteket, amelyekben az Unió jogosult nemzetközi megállapodást kötni, e rendelkezés, ellentétben az EUMSZ 352. cikkel, nem ír elő ehhez semmilyen formai vagy eljárási követelményt. (
108
) A jogi aktus formáját és a követendő eljárást tehát a Szerződések egyéb rendelkezéseire való utalással kell meghatározni. Egyébként ez a szerepe az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdésének, amely a jelen eljárásban a megtámadott határozat eljárási jogalapjaként szerepel, és amely meghatározza az annak elfogadása érdekében követendő eljárást. (
109
)
118.
Ezen észrevétel alapján arra a következtetésre jutok, hogy az EUMSZ 216. cikk (1) bekezdésére való kifejezett hivatkozás hiánya nem okoz zavart e határozat jellegét és jogi hatályát, vagy az elfogadása során követendő eljárást illetően, következésképpen nem kérdőjelezheti meg magának a határozatnak a létezését.
2.
Az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett 2021/3 határozat megsértése
119.
A Bizottság azt rója fel Magyarországnak, hogy nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett 2021/3 határozatból eredő kötelezettségeit, mivel a Kábítószer‑bizottság hatvanharmadik ülésszakán a kannabisz és a kapcsolódó anyagok jegyzékbe való felvételének módosításával összefüggésben az Európai Unió által e határozatban meghatározott álláspont ellen szavazott. Az a tény, hogy Magyarország a Tanácson belül e határozat ellen szavazott, nem érinti e határozatnak az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése értelmében vett kötelező jellegét. Az sem változtat a 2021/3 határozat kötelező jellegén, hogy Magyarország érdemi kifogást emelt a WHO ajánlásainak tartalmával szemben.
120.
A jelen ügyben úgy tűnik, hogy Magyarország az ellenkérelmében és a tárgyaláson hallgatólagosan elismerte a 2021/3 határozat megsértését. E tagállam védekezése inkább e határozat EUMSZ 277. cikk szerinti jogellenességén alapul.
121.
Amint arra a fentiekben rámutattam, a 2021/3 határozatot megilleti a jogszerűség vélelme, és joghatásokat vált ki mindaddig, amíg azt vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, illetve előzetes döntéshozatal iránti kérelem vagy jogellenességi kifogás következtében nem nyilvánítják érvénytelennek. (
110
) Amíg a Bíróság úgy nem dönt, hogy felfüggeszti azt, a tagállamoknak végre kell hajtaniuk azt. (
111
)
122.
Mivel a 2021/3 határozatot véleményem szerint a Szerződésekkel összhangban jogszerűen fogadták el és címezték a tagállamoknak, teljes egészében kötelező a címzettjeire, azaz a tagállamokra nézve, (
112
) mivel kialakítja az Európai Uniónak a Kábítószer‑bizottság hatvanharmadik ülésszakán képviselendő álláspontját, és előírja számukra, hogy védjék ezt az álláspontot. (
113
)
123.
Közelebbről, a 2021/3 határozat kötelező jellegét és az abból eredő tagállami kötelezettségeket nem érinti az a tény, hogy Magyarország e határozat ellen szavazott. A határozatról való szavazás lehetőségével vagy az általa esetlegesen küldött politikai üzenetekkel, az elfogadandó ajánlások hatályával vagy azok indokolásával kapcsolatos bármilyen egyoldalú nemzeti megfontolás nem befolyásolja e határozat kötelező jellegét. Magyarország a 2021/3 határozat címzettjeként és a Kábítószer‑bizottság szavazati joggal rendelkező tagjaként köteles volt tiszteletben tartani és végrehajtani ezt a határozatot. (
114
)
124.
Ezenkívül a 2021/3 határozat be nem tartása veszélyeztetheti az Európai Unió külső tevékenységének egységességét és koherenciáját, és sértheti többek között az EUSZ 2. cikknek megfelelően az Európai Unió alapját képező jogállamiság elvét. (
115
)
125.
Következésképpen az a véleményem, hogy az első kifogás megalapozott.
D. A harmadik, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvének megsértésére alapított kifogás
1.
A felek érvelése
126.
A Bizottság azt állítja, hogy Magyarország azáltal, hogy előzetes figyelmeztetés és konzultáció nélkül szavazott a 2021/3 határozat ellen, és nyilvánosan kifogást emelt a WHO ajánlásaival szemben, megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvét.
127.
A Bizottság szerint az Unió kizárólagos külső hatáskörébe tartozó területeken a tagállamok és az uniós intézmények közötti együttműködés különös jelentőséggel bír. Ez bizonyos kötelezettségeket és korlátokat ró a tagállamok nemzetközi fellépésére, amelyek az Unió nemzetközi képviselete egységességének követelményéből erednek. (
116
) A Bizottság szerint az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján elfogadott határozat és annak a tagállamok általi tiszteletben tartása az Európai Unió egységes képviseletére vonatkozó követelmény sajátos kifejeződése, amelynek Magyarországnak meg kellett volna felelnie. (
117
) Mindenesetre a Bizottság vitatja, hogy a lojális együttműködés elvére csak az Unió kizárólagos külső hatáskörének megsértése esetén lehet hivatkozni. Ez az elv általánosan alkalmazandó, és nem függ attól, hogy az Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik‑e, vagy sem. (
118
)
128.
A Bizottság azt állítja, hogy Magyarország fellépését tovább súlyosbítja, hogy a Kábítószer‑bizottságban az Európai Unió nevében képviselendő közös álláspont elleni szavazata előtt nem konzultált az uniós intézményekkel. A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy Magyarország sem a Kábítószer‑bizottság ülésén, sem azt követően nem hozott semmilyen intézkedést magatartása következményeinek orvoslására vagy legalábbis enyhítésére, és a jövőbeli fellépésével kapcsolatos kétségek eloszlatására.
129.
A Bizottság arra hivatkozik, hogy Magyarország azáltal, hogy a 2021/3 határozattal összeegyeztethetetlenül szavazott, és a szavazást követően nyilvánosan elhatárolódott az Európai Unió álláspontjától, megsértette az Európai Unió nemzetközi fellépésének egységességét, és ennélfogva annak hatékonyságát, hitelességét és jóhírnevét. Az ilyen fellépés azzal a kockázattal is jár, hogy gyengíti az Európai Uniónak az ENSZ‑en belüli tárgyalási pozícióját a kapcsolódó kérdésekben.
130.
Magyarország azt állítja, hogy amennyiben a szóban forgó módosítások nem tartoznak az Unió kizárólagos hatáskörébe, és így a 2021/3 határozat jogellenes, e tagállam a lojális együttműködés elve alapján nem kötelezhető arra, hogy szavazás során az e határozatban előírt magatartást kövesse. Ezzel szemben Magyarország szabadon kifejezheti nézeteit saját belátása szerint, és a megosztott hatáskör keretében tagállamként rendelkezésére álló hatáskörébe tartozó területen fennálló nyilvános álláspontja nem feltétlenül sérti az Európai Unió érdekeit.
131.
Ezenkívül Magyarország azt állítja, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás és az ezen eljárás végén történő esetleges elmarasztalás nem szünteti meg az állítólagos kötelezettségszegést. Magyarország még akkor sem tudja orvosolni a jogsértést, ha arra ezen eljárás keretében köteleznék.
132.
Magyarország arra hivatkozik, hogy nem kizárólag ő felelős a szóban forgó helyzetért. Bár a WHO már 2019 januárjában előterjesztette ajánlásait, a Bizottság csak 2020. október 16‑án fogadott el erre vonatkozó javaslatot, a Tanács pedig 2020. november 23‑án szavazott e javaslatról. A Kábítószer‑bizottság ülésére és a WHO ajánlásairól szóló szavazásra 2020. december 2‑án került sor, így csak néhány nap telt el a 2021/3 határozat elfogadása és a szavazás között.
133.
Még ha Magyarország az EUMSZ 263. cikkben előírt határidőn belül vitatni kívánta volna is a 2021/3 határozat érvényességét, erre nem lett volna lehetősége, mivel a szavazásra még a rendelkezésére álló két hónapos határidő lejárta előtt került sor. Az e határozat elfogadása és a módosításokról való szavazás között eltelt néhány nap nem minősült elegendő időnek a kereset és az ideiglenes intézkedés iránti kérelem benyújtására, valamint arra, hogy a Bíróság azokról határozzon. Ebből következik, hogy az e határozat ellen irányuló esetleges kereset valójában okafogyottá vált, és az említett határozat érvénytelenségének megállapítása semmit sem változtatott volna a helyzeten.
134.
Magyarország számára kérdéses, hogy milyen lehetőségek állnak a tagállam rendelkezésére, ha az általa a jogalkotási eljárás egésze során képviselt álláspont ellenére a tagállamok többsége által hozott határozat olyan kötelező jogi aktushoz vezet, amelynek érvényességét nem vitathatja, és amely arra kötelezi, hogy olyan magatartást tanúsítson, amelyet egy adott nemzetközi szervezeten belül elfogadhatatlannak ítél.
135.
Egyébiránt Magyarország jelzi, hogy a fent ismertetett szűk időkeret miatt csak közvetlenül az ülést megelőzően fogadta el az ajánlásokra vonatkozó végleges álláspontját, figyelembe véve e tekintetben a 2020. november 19‑i B S és C A (A kannabidiol [CBD] forgalmazása) ítéletet. (
119
)
136.
Végül Magyarország hangsúlyozza az elutasító szavazatának alapjául szolgáló egészségügyi és szociálpolitikai megfontolásokat. Azzal, hogy ellenezte az „‑extraktum és ‑tinktúra” kifejezésnek az I. Jegyzékből való törlését, nem a kábítószerekkel kapcsolatos szankciókat kívánta kiterjeszteni a THC‑t nem tartalmazó anyagokra, hanem azt kívánta biztosítani, hogy a THC‑t nem tartalmazó kannabiszszármazékok továbbra is a Kábítószer Egyezmény 2004/757 kerethatározatban nem szereplő rendelkezéseinek hatálya alá tartozzanak.
137.
Magyarország számos más tagállamhoz hasonlóan nem szab ki szankciókat a THC‑t nem tartalmazó készítményekre pusztán azért, mert azokat a kannabisznövényből vonják ki. A közös álláspont elfogadásáról szóló tanácsi határozat tervezetéről folytatott megbeszélések során Magyarország által képviselt szakmai álláspont azon alapult, hogy az ajánlások nem segítik elő a kannabiszalapú készítményekhez való terápiás célú hozzáférést, mivel ez semmi esetre sem felel meg a céljuknak. Céljuk a kannabisz gyógyászati célú felhasználásával kapcsolatos kutatás megkönnyítése. Mivel azonban e módosítás nem tartalmaz közvetlenül alkalmazandó rendelkezéseket, Magyarország úgy véli, hogy az nem alkalmas e cél elérésére.
138.
A Bizottság állításával ellentétben Magyarország úgy véli, hogy a WHO és partnerszervezetei nem szolgáltattak meggyőző tudományos bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy a kannabisz kevésbé káros az egészségre, mint azt korábban gondolták. Ellenkezőleg, a kutatási eredmények azt mutatták, hogy a kannabisz fogyasztása hosszú távú pszichiátriai, neurológiai, keringési és légzőszervi zavarokhoz vezethet. A Kábítószer és Kábítószer‑függőség Európai Megfigyelőközpontja rámutatott a CBD hasonló hosszú távú hatásaira. Ezenkívül, amint azt a Kábítószer‑bizottság tematikus vitája során több állam is hangsúlyozta, az illegálisan forgalmazott kannabisznövények THC‑tartalma a közelmúltban jelentősen nőtt.
139.
Magyarország ezért úgy véli, hogy a WHO sem egészségügyi, sem társadalmi, sem jogi szempontból nem adott elő konkrét érveket ajánlásai gyakorlati hasznosságának alátámasztására. Elfogadásuk egyetlen hatása az lenne, hogy a nyilvánosság számára azt az üzenetet közvetítenék, amely szerint a kannabiszhoz kapcsolódó, a társadalomra és a közegészségre jelentett kockázatokat túlbecsülték a két vitatott megállapodás kidolgozása során, és ezért azok túl szigorúak a kannabisz tekintetében bevezetett ellenőrzést illetően.
140.
Ezenkívül az 5.4. ajánlás elfogadása megakadályozta az egységes jogalkalmazást, és csökkentette a kábítószerek nemzetközi ellenőrzésének szintjét. A THC mellett számos más kannabisznövény‑származék is pszichotróp hatással bír, míg mások prekurzorként használhatók. Ezen ajánlás elfogadása esetén a Kábítószer Egyezményben részes egyes államok feladata lenne eldönteni, hogy az egyezmény célja‑e a THC‑t nem vagy csak nyomokban tartalmazó anyagok kannabiszkészítményként való besorolása, és az ezen egyezményben foglalt ellenőrzési rendszabályok alkalmazása.
141.
Viszonválaszában Magyarország arra hivatkozik, hogy az a lényeges elem, hogy a Bizottság magatartása miatt nem tudta vitatni a 2021/3 határozatot, így fel kell tenni a kérdést, hogy miként járhatott volna el a lojális együttműködés elvének tiszteletben tartásával.
142.
Ezt az elvet a hatékony bírói jogvédelemhez való jog fényében kell értelmezni. Amennyiben valamely intézmény magatartása sérti valamely tagállam hatékony bírói jogvédelemhez való jogát, felmerül a kérdés, hogy e tagállammal szemben milyen mértékben lehet hivatkozni a lojális együttműködés követelményére.
143.
E tekintetben különbséget kell tenni a jelen ügy és a 2017. december 5‑i Németország kontra Tanács ítélet alapjául szolgáló ügy között. (
120
) A két ügy közös jellemzője, hogy az érintett tagállamnak nem állt rendelkezésére elegendő idő ahhoz, hogy megtámadja a vitatott határozatokat, vagy ideiglenes intézkedésként kérje azok végrehajtásának felfüggesztését. Mindazonáltal az ezen ítélet alapjául szolgáló ügytől eltérően a jelen ügyben a 2021/3 határozat által a Kábítószer‑bizottság ülésén okozott visszafordíthatatlan hatások a jelen ügyben továbbra is fennállnak, és e körülmény sérti a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot.
2.
Elemzés
144.
Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a lojális együttműködés elve két pozitív kötelezettséget ró a tagállamokra. Egyrészt tiszteletben kell tartani és segíteni kell az Európai Uniót „a Szerződésekből eredő feladatok végrehajtásában”, másrészt pedig minden szükséges intézkedést meg kell tenni „a Szerződésekből, illetve az Unió intézményeinek intézkedéseiből eredő kötelezettségek teljesítésének biztosítása érdekében”. (
121
) Ezenkívül egy negatív kötelezettség is fennáll, nevezetesen tartózkodni kell minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti az Unió célkitűzéseinek megvalósítását. (
122
)
145.
A szövetségi hűség, a Bundestreue német elvéből és a pacta sunt servanda elvből (
123
) eredő lojális együttműködés uniós jogi elvét úgy írták le, mint „az egész európai integrációs projekt alapját képező cél”. (
124
) Ez az Európai Unió és a tagállamok közötti megfelelő együttműködés iránti szükségletet elégíti ki, amely veszélyeztetve lenne, ha az uniós jogrenden belül bizalmatlanság uralkodna.
146.
Különösen a külkapcsolatok területén a lojális együttműködés elve különböző forgatókönyvekhez vezethet. Ha az Unió kizárólagos hatásköre keretében érvényesül, ez képezi a tagállamnak az uniós szabályok végrehajtására vonatkozó kötelezettségének alapját. (
125
) A tagállami hatáskörök keretében olyan konkrét kötelezettségeket eredményezhet, mint például az uniós jog nemzeti bíróságok általi alkalmazása. (
126
) A lojális együttműködés elve azonban önálló kötelezettség is lehet, amelynek megsértését a Bíróság szankcionálja. (
127
)
147.
Ennélfogva a jelen ügyben, amennyiben a Bíróság úgy döntene, hogy Magyarországnak a Kábítószer‑bizottság ülésén a 2021/3 határozat ellenében adott szavazata az Uniónak az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 3. cikk (2) bekezdése és a 2021/3 határozat alapján fennálló kizárólagos hatásköre megsértésének minősül, véleményem szerint e konkrét magatartást nem kell az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvére tekintettel vizsgálni. E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy „nem kell” megvizsgálni a lojális együttműködés elvét rögzítő rendelkezések állítólagos megsértését, ha az alapvető szabadságok korlátozását már megállapították. (
128
) A jelen ügyben az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésének és a 2021/3 határozatnak az állítólagos megsértése automatikusan az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében előírt második pozitív – vagyis a Szerződésekből vagy az intézmények jogi aktusaiból eredő kötelezettségek teljesítésére irányuló – kötelezettség megszegésének minősül.
148.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy a teljesség kedvéért elemezni kell a Bizottság által hivatkozott jogsértéseket. E tekintetben a Bíróság a Bizottság kontra Svédország ítéletben (
129
) megállapította, hogy Svédország nem teljesítette az EK 10. cikkből (amely az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének elődje volt) eredő kötelezettségeit, mivel egyoldalúan javaslatot tett a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Stockholmi Egyezmény módosítására. Bár Svédország a tagállamok és az Európai Unió között megosztott hatáskört gyakorolt, a Bíróság megállapította, hogy az Európai Unió nemzetközi képviselete egységességének követelményéből következik az együttműködési kötelezettség. (
130
)
149.
A Bíróság hangsúlyozta, hogy a tagállamokat különleges cselekvési és tartózkodási kötelezettségek terhelik olyan helyzetben, amikor az Európai Unió úgy döntött, hogy nemzetközi szintű fellépésre vonatkozó határozatot fogad el, ami az Unió összehangolt fellépésének kiindulópontja. (
131
) A Bíróság azonban ennél is tovább ment, amikor megállapította, hogy amikor a Bizottság olyan javaslatot terjesztett elő, amely felhatalmazza az intézményeket arra, hogy nemzetközi szinten összehangolt uniós fellépést kezdeményezzenek, még akkor is, ha ezt a javaslatot a Tanács még nem fogadta el, a tagállamokra különleges cselekvési és tartózkodási kötelezettség hárul, valamint szoros együttműködési kötelezettség terheli őket annak érdekében, hogy megkönnyítsék az Unió feladatainak teljesítését. (
132
) Ez a kötelezettség megkönnyíti az Unió feladatainak ellátását, és biztosítja fellépésének és nemzetközi képviseletének koherenciáját és egységességét. (
133
)
150.
A jelen ügy bizonyos hasonlóságokat mutat a fent hivatkozott Bizottság kontra Svédország ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló üggyel, mivel a 2021/3 határozatnak az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdése alapján történő elfogadásával az Unió már döntött arról, hogy fellép nemzetközi szinten. Ebből még inkább az a következtetés vonható le, hogy a tagállamokat nemcsak tartózkodási kötelezettség terheli, hanem legalább a szoros együttműködésre vonatkozó pozitív kötelezettség is annak érdekében, hogy megkönnyítsék az Unió feladatainak teljesítését, és ezáltal biztosítsák az Unió fellépésének és nemzetközi képviseletének egységességét és koherenciáját.
151.
Mindemellett a Bizottság arra hivatkozik, hogy Magyarország egy konkrét önálló magatartással is megsértette a lojális együttműködés elvét. Először is jogsértést követett el, amikor nem a 2021/3 határozatnak megfelelően szavazott, és anélkül járt el így, hogy erre figyelmeztetett volna vagy előzetesen lefolytatta volna az uniós intézményekkel a szükséges konzultációt. Másodszor Magyarország azzal sértette meg ezt az elvet, hogy nyilvánosan kifejezte, nem ért egyet az Európai Unió álláspontjával. Harmadszor egy további jogsértés abban áll, hogy sem a Kábítószer‑bizottságon belül, sem azt követően nem tett semmilyen intézkedést magatartása következményeinek orvoslására, vagy legalábbis azok következményeinek enyhítésére.
152.
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a lojális együttműködés elve általánosan alkalmazandó, és nem függ attól, hogy az Unió érintett hatásköre kizárólagos‑e, vagy sem. (
134
) Szintén fontos szem előtt tartani, hogy a jóhiszeműség fokozott kötelezettségét vonja maga után, amely – egymással és az Európai Unió intézményeivel való kapcsolatukat illetően – európai uniós tagságukból kifolyólag hárul a tagállamokra. (
135
) Analógia útján a lojális együttműködés elve „horizontálisan” a kölcsönös bizalom elvében gyökerezik. (
136
)
153.
A Bizottság azt állítja, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének megsértése abból eredhet, hogy a tagállam nemzetközi színtéren tanúsított egyoldalú magatartását megelőzően nem figyelmeztették az uniós intézményeket vagy nem konzultáltak velük. A Bíróság előtti tárgyaláson Magyarország megerősítette, hogy a szóban forgó szavazást megelőzően semmilyen lépést nem tett annak érdekében, hogy értesítse az európai uniós intézményeket vagy a többi tagállamot, vagy konzultáljon velük.
154.
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság kontra Írország ügyben a Bíróság megállapította, hogy a vegyes megállapodások kapcsán a lojális együttműködés elve e megállapodások keretében szoros együttműködést foglal magában, amely maga után vonja az előzetes tájékoztatási és konzultációs kötelezettséget. (
137
)
155.
Mindemellett úgy gondolom, hogy az Unió fellépése és nemzetközi képviselete koherenciájának és egységességének megvalósításához a különböző tagállamok illetékes hatóságai és az uniós intézmények közötti koordinációra és együttműködésre van szükség. (
138
) Ezért a tagállamok kötelesek tájékoztatni az uniós intézményeket és a többi tagállamot azokról a kérdésekről, amelyekkel kapcsolatban nem értenek egyet, illetve kötelesek konzultálni velük, mielőtt további lépéseket tennének. Ezt tette Görögország például a Bizottság kontra Görögország ügyben, (
139
) amelyben az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésére hivatkozott annak alátámasztása érdekében, hogy javaslatát figyelembe kellett volna venni a Tengerészeti Biztonsági Bizottság ülése előtt. A Bíróság megállapította, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése alapján őt terhelő együttműködési kötelezettség teljesítése érdekében a Bizottság törekedhetett volna arra, hogy benyújtsa a görög javaslatot, és vitát tegyen lehetővé. Önmagában az az indok, hogy egy javaslat nemzeti jellegű, nem akadályozza meg a Bizottságot abban, hogy lehetővé tegye ezt a vitát. (
140
)
156.
Amint az az elvi jelentőségű Westzucker ügyben megállapításra került, „összhangban áll magának [az Európai Uniónak] a gondolatával, hogy a kollektív vita mechanizmusai keretében […] a tagállamok hangsúlyozzák érdekeiket, míg a Bizottság feladata, hogy az általa hozott intézkedések révén döntsön az esetleges érdekellentétek tárgyában”. (
141
) Ebből következik, hogy a tagállamok kötelesek felvetni nézeteltéréseiket az Európai Unió intézményi keretei között.
157.
Következésképpen úgy vélem, hogy Magyarország megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvét azáltal, hogy nem tájékoztatta az uniós intézményeket és a többi tagállamot a véleménykülönbségeiről, és nem konzultált velük más intézkedések meghozatala előtt.
158.
Ami a lojális együttműködés elvének Magyarország által azzal való esetleges megsértését illeti, hogy nyilvánosan kifejezte az Unió álláspontjával való egyet nem értését, meg kell állapítani, hogy a Bíróság a Bizottság kontra Németország ítéletben kimondta, hogy Németország – mivel a Tanács valamely konkrét határozatában előírt álláspont ellen szavazott, és nyilvánosan ellenezte ezt az álláspontot – nem teljesítette az e határozatból és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit. (
142
) Megjegyezte, hogy Németország magatartásával sérült az Európai Unió nemzetközi fellépésének hatékonysága, valamint hitelessége és hírneve a nemzetközi színtéren. (
143
)
159.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy Magyarország a 2021/3 határozattal összeegyeztethetetlen módon szavazott, és a Kábítószer‑bizottság ülésén történt szavazást követően nyilvánosan elhatárolódott az Európai Unió álláspontjától. Kijelenthető tehát, hogy Magyarország ezáltal megsértette az Unió és tagállamai egységes nemzetközi képviseletének elvét. Emellett veszélyeztette az Unió fellépésének és nemzetközi képviseletének koherenciáját és egységességét. Emellett aláásta magának az Uniónak a hitelességét is nemzetközi szinten. Ebből következik, hogy Magyarország ezáltal megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvét.
160.
A Bizottság azt is állítja, hogy Magyarország azáltal, hogy semmilyen intézkedést nem tett magatartása következményeinek orvoslására, vagy legalábbis azok következményeinek enyhítésére, megsértette a lojális együttműködés elvét. Ebben az értelemben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elve szerint a tagállamok kötelesek az uniós jog megsértéséből eredő jogellenes következményeket megszüntetni, és ez a kötelezettség, hatáskörük keretein belül, az érintett tagállam valamennyi szervére vonatkozik. (
144
)
161.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy ez az ítélkezési gyakorlat olyan helyzetekre vonatkozik, amelyekben a nemzeti hatóságok orvosolhatják egyoldalú fellépésük következményeit. (
145
) Ebben az összefüggésben a Bíróság ítélkezési gyakorlata együttműködési kötelezettséget ró a tagállamra annak érdekében, hogy orvosolja magatartása következményeit, aminek elmaradása az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének megsértéséhez vezethet.
162.
A jelen eljárásban Magyarországnak a 2021/3 határozatban kifejtett állásponttal szemben adott szavazatában álló egyoldalú fellépését nem lehetett orvosolni a Kábítószer‑bizottságban történt szavazást követően, és az Unió fellépésének és nemzetközi képviseletének koherenciájára és koherenciájára gyakorolt következményeket sem lehet megszüntetni. Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy értelmetlen lenne annak előírása, hogy a tagállami hatóságok meghatározott módon járjanak el. Akkor van szükség intézkedésre, ha az hatékonyan orvosolni tudja az uniós jogrendszerre gyakorolt negatív hatásokat.
163.
Következésképpen a jelen ügyben pusztán amiatt, hogy a tagállam intézkedése nem módosíthatja, enyhítheti vagy szüntetheti meg az uniós jog megsértéséből eredő jogellenes következményeket, Magyarország tétlensége a magatartása következményeinek orvoslása terén nem járt az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvének megsértésével.
164.
Mindazonáltal az a tény, hogy Magyarország tudta, hogy a nemzetközi szinten való fellépése visszafordíthatatlan, súlyosító körülményként is szolgálhat az e tagállam által elkövetett jogsértés jelentőségének meghatározása során.
165.
Ami az Európai Unió nevében elfogadott közös állásponttól való állítólagos nyilvános elhatárolódást illeti, meg kell állapítani, hogy észrevételeiben a Bizottság nem írta le, hogy mit ért az ilyen elhatárolódás alatt. A tényállásnak a keresetlevélben szereplő leírásában a Bizottság egy Magyarország által tett nyilatkozatra hivatkozik. (
146
) Mindazonáltal a Bizottság feladata az állítólagos jogsértésnek minősülő magatartás meghatározása. (
147
) A jelen ügyben véleményem szerint a Bizottságnak az elhatárolódásra való szűkszavú hivatkozásából arra lehet következtetni, hogy a Bizottság e nyilvános nyilatkozatra hivatkozik.
166.
Végül, ami a Magyarország által hivatkozott rövid időt illeti, amint azt a Bizottság hangsúlyozza, e tagállamnak már azelőtt tudomása volt az Unió nevében elfogadandó álláspontról, hogy a Bizottság javaslatát a Tanács elé terjesztették volna. (
148
) Ennélfogva, ha Magyarország valóban ezen álláspontot vitatni kívánta volna, rendelkezett a megsemmisítés iránti keresetének előkészítéséhez szükséges idővel. Amint arra a fentiekben rámutattam, mindenesetre, még ha Magyarország vitatta is volna a 2021/3 határozat jogszerűségét, e határozat joghatásokat váltott volna ki, kivéve ha e tagállam az EUMSZ 279. cikk alapján ideiglenes intézkedés iránti kérelmet nyújtott volna be. Magyarországnak kétségkívül lehetősége volt arra, hogy ilyen intézkedéseket kérjen, és megsemmisítés iránti kereset keretében vitathatta volna a 2021/3 határozat jogszerűségét, de úgy döntött, hogy ezt nem teszi meg. (
149
)
167.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Bizottságnak az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvének megsértésére alapított harmadik kifogása megalapozott. Magyarország megsértette mind az e rendelkezésből eredő pozitív kötelezettségeket, mind pedig azon negatív kötelezettségét, hogy tartózkodjon minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti az Európai Unió célkitűzéseinek megvalósítását. E jogsértések az uniós intézmények tagállam egyoldalú fellépése előtti figyelmeztetésének vagy a velük való konzultációnak a hiányából, valamint e tagállam uniós állásponttal való egyet nem értésének nyilvános kifejezéséből erednek.
IV. Költségek
168.
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság kérte, hogy Magyarországot kötelezzék a költségek viselésére, és mivel Magyarország véleményem szerint pervesztes lett, azt javasolom, hogy a Bíróság e tagállamot kötelezze a költségek viselésére.
V. Végkövetkeztetés
169.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság:
–
állapítsa meg, hogy Magyarország – mivel az 1972. évi jegyzőkönyvvel módosított, 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény és a pszichotróp anyagokról szóló, 1971. évi egyezmény szerinti kannabisz és kannabisszal kapcsolatos anyagjegyzékekbe való felvétel tekintetében a Kábítószer‑bizottság újra összehívott 63. Ülésszakán az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról szóló, 2020. november 23‑i (EU) 2021/3 tanácsi határozatban kifejtett álláspont ellen szavazott – megsértette az Uniónak az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdéséből eredő kizárólagos külső hatáskörét, nem teljesítette az ezen, az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésével összefüggésben értelmezett határozatból eredő kötelezettségeit, és megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvét;
–
Magyarországot kötelezze a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A Kábítószer‑bizottság az Egyesült Nemzetek Szervezete Gazdasági és Szociális Tanácsának (a továbbiakban: ECOSOC) egyik szakosított bizottsága.
(
3
)	Az 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény módosításáról szóló, 1972. évi jegyzőkönyvvel módosított 1961. évi Egységes Kábítószer Egyezmény, amelyet New Yorkban, 1961. március 30‑án írtak alá (Recueil des traités des Nations unies, 520. kötet, 7515. szám; kihirdette: az 1965. évi 4. törvényerejű rendelet).
(
4
)	A [Kábítószer Egyezmény] és a pszichotróp anyagokról szóló, 1971. évi egyezmény szerinti kannabisz és kannabisszal kapcsolatos anyagjegyzékekbe való felvétel tekintetében a Kábítószer‑bizottság újra összehívott 63. Ülésszakán az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról szóló, 2020. november 23‑i (EU) 2021/3 tanácsi határozat (HL 2021. L 4., 1. o.).
(
5
)	Ezeknek az egyezményeknek csak államok, nem pedig a nemzetközi vagy regionális szervezetek részes felei. Lásd a Kábítószer Egyezmény 40. cikkét és a pszichotróp anyagokról szóló egyezmény 25. cikkét.
(
6
)	A Kábítószer Egyezmény 2. cikkének (5) bekezdése értelmében a IV. Jegyzékben felsorolt kábítószereket az I. Jegyzékbe is fel kell venni, és az I. Jegyzékben felsorolt kábítószerekre vonatkozó valamennyi ilyen rendszabály a IV. Jegyzéken szereplő kábítószerekre ugyancsak érvényes.
(
7
)	Az anyagok ellenőrzésének terjedelmére vonatkozó döntéshozatalt „schedulingnak” (besorolás) nevezik, a meghatározott ellenőrzés alá helyezett anyag egy adott jegyzékbe kerül.
(
8
)	Lásd a Kábítószer Egyezmény 8. cikkét.
(
9
)	A Bizottság a Bíróság előtti tárgyaláson kifejtette, hogy a Kábítószer‑bizottság a 2020. tavaszi ülésén nem szavazott a WHO ajánlásairól, és a szavazást 2020 decemberére halasztották, több időt biztosítva a tagállamoknak ezen ajánlások vizsgálatára.
(
10
)	Az Európai Unió Tanácsának előkészítő szerve, amely felelős a Tanács és az Európai Unió kábítószer‑politikával kapcsolatos munkájának irányításáért és kezeléséért. A tárgyaláson a Bizottság pontosította, hogy a kábítószerekkel foglalkozó horizontális tanácsi munkacsoport 2020. október 29‑én megvizsgálta a Bizottság javaslatát.
(
11
)	COM(2020) 659 final, 2. o.
(
12
)	Ezen egyezmény 3. cikkének (5) bekezdése értelmében „Ha [a WHO] megállapítása szerint valamely, az I. Jegyzékben szereplő kábítószer különösen alkalmas visszaélések elkövetésére és káros hatásai lehetnek […], továbbá ezeket a veszélyeket nem ellensúlyozzák olyan jelentős gyógyászati előnyök, amelyekkel a IV. Jegyzékben felsorolt nem‑kábítószer jellegű anyagok nem rendelkeznek, akkor a [Kábítószer‑bizottság] [a WHO] ajánlásával összhangban a készítményt a IV. Jegyzékbe felveheti.”
(
13
)	A Kábítószer‑bizottság tagjai közül 27 állam szavazott az 5.1. ajánlás mellett, 25 ellene, 1 állam pedig tartózkodott.
(
14
)	Meg kell állapítani, hogy a Bíróság az EUMSZ 258. cikk alapján benyújtott keresetek keretében is módosítja a kifogások vagy jogalapok sorrendjét, ha azt szükségesnek ítéli. Lásd többek között: 2023. június 5‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442).
(
15
)	C‑20/09, EU:C:2011:214, 41. pont.
(
16
)	C‑276/99, EU:C:2001:576, 24. pont.
(
17
)	Lásd többek között a 2018. február 22‑i, Bizottság kontra Lengyelország ítéletet (C‑336/16, EU:C:2018:94, 61. és 62. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
18
)	Lásd: 1993. október 13‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑378/92, EU:C:1993:843, 6. pont); 1995. január 19‑iBizottság kontra Belgium ítélet (C‑66/94, EU:C:1995:13, 6. pont). Lásd még: Lenaerts, K., Gutman, K. és Nowak, J. T., EU Procedural Law, Oxford University Press, Oxford 2023, 5.01. pont; Prete, L., „Enforcement Actions”in Tridimas, T., Schütze, R. (szerk.), Principles of European Union Law, Oxford University Press, Oxford 2018, 29, 944. o.
(
19
)	Lásd: 2021. február 3‑iBizottság kontra Magyarország (Határértékek – PM10) ítélet (C‑637/18, EU:C:2021:92, 64. pont); 2023. február 16‑iBizottság kontra Görögország (Határértékek – NO2) ítélet (C‑633/21, EU:C:2023:112, 54. pont).
(
20
)	Kokott főtanácsnok Bizottság kontra Olaszország ügyre vonatkozó indítványa (C‑196/13, EU:C:2014:2162, 80. pont).
(
21
)	Lásd: Geelhoed főtanácsnok Bizottság kontra Németország egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑20/01 és C‑28/01, EU:C:2002:717, 53. pont).
(
22
)	2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 48. pont).
(
23
)	A Magyarország által hivatkozott 2001. október 25‑iNémetország kontra Bizottság ítéletet (EU:C:2001:576) illetően meg kell állapítani, hogy azt az immár hatályát vesztett, az Európai Szén‑ és Acélközösséget létrehozó Szerződés 88. cikke alapján hozták. Amint azt Szpunar főtanácsnok a Bizottság kontra Németország ügyben (C‑620/16, EU:C:2019:3, 16. lábjegyzet) kifejtette, e rendelkezés értelmében a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárások eltértek abban az értelemben, hogy a pert megelőző eljárás végén a szerepek megfordultak az EUMSZ 258. cikkben előírt helyzethez képest: indokolással ellátott vélemény helyett a Bizottság olyan határozatot hozott, amelyet ezt követően a tagállam megtámadhatott a Bíróság előtt.
(
24
)	Lásd: 1973. február 7‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (39/72, EU:C:1973:13, 10. pont); 2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 57. pont).
(
25
)	2019. március 27‑i ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256).
(
26
)	Az OTIF felülvizsgálati bizottságának 25. ülésén a Nemzetközi Vasúti Fuvarozási Egyezménynek (COTIF) és függelékeinek egyes módosításaira vonatkozóan az Európai Unió nevében képviselendő álláspont meghatározásáról szóló, 2014. június 24‑i 2014/699 határozat (HL 2014. L 293., 26. o.).
(
27
)	2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 52. pont). Kiemelés tőlem.
(
28
)	Uo. 42–54. pont.
(
29
)	Lásd: 2005. június 2‑iBizottság kontra Luxemburg ítélet (C‑266/03, EU:C:2005:341, 60. pont); 2005. július 14‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑433/03, EU:C:2005:462, 66. pont); 2010. április 20‑iBizottság kontra Svédország ítélet (C‑246/07, EU:C:2010:203, 45. pont).
(
30
)	HL 2004. L 335., 8. o.
(
31
)	A Bizottság kifejti, hogy a 2004/757 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdéséhez képest a 4. cikk (2) bekezdésének b) pontja súlyosabb büntetést ír elő a 2. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett bűncselekményekre, amelyek a „legnagyobb mértékű egészségkárosító hatást kifejtő” kábítószerekkel kapcsolatosak.
(
32
)	2020. november 19‑i ítélet, B S és C A (A kannabidiol [CBD] forgalmazása), C‑663/18, EU:C:2020:938.
(
33
)	Az EUMSZ 3. cikk (2) bekezdésének utolsó fordulata az Unió bennefoglalt külső hatásköreire vonatkozó, az 1971. március 31‑i Bizottság kontra Tanács ítéletből (22/70, EU:C:1971:32, a továbbiakban: AETR‑ítélet) eredő ítélkezési gyakorlat fő vonalának kodifikációja.
(
34
)	2014. szeptember 4‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑114/12, EU:C:2014:2151, 66. pont).
(
35
)	Uo., 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
36
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. február 7‑i 1/03 (Új Luganói Egyezmény) vélemény, EU:C:2006:81, 126. pont.
(
37
)	1993. március 19‑i 2/91 (170. sz. ILO Egyezmény) vélemény (EU:C:1993:106, 25. pont); 2002. november 5‑iBizottság kontra Dánia ítélet (C‑467/98, EU:C:2002:625, 82. pont); 2006. február 7‑i 1/03 (Új Luganói Egyezmény) vélemény (EU:C:2006:81, 120. és 126. pont).
(
38
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. február 7‑i1/03(Új Luganói Egyezmény) vélemény (EU:C:2006:81, 124. pont).
(
39
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. február 7‑i1/03(Új Luganói Egyezmény) vélemény (EU:C:2006:81, 133. pont); 2014. október 14‑i1/13(Harmadik államoknak a Hágai Egyezményhez történő csatlakozása) vélemény (EU:C:2014:2303, 74. pont); 2014. november 26‑iGreen Network ítélet (C‑66/13, EU:C:2014:2399, 33. pont); 2017. február 14‑i3/15(A megjelent művekhez való hozzáférésről szóló marrákesi egyezmény)vélemény (EU:C:2017:114, 108. pont).
(
40
)	Lásd: Szpunar főtanácsnok Bizottság kontra Tanács (Nemzetközi Tengerészeti Szervezet) ügyre vonatkozó indítványa (C‑161/20, EU:C:2021:957, 121. pont); Sharpston főtanácsnok Bizottság kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑114/12, EU:C:2014:224, 89. pont).
(
41
)	A Kábítószer Egyezmény harmadik preambulumbekezdése.
(
42
)	A Kábítószer Egyezmény ötödik preambulumbekezdése.
(
43
)	A Kábítószer Egyezmény 3. cikkének (3) bekezdése.
(
44
)	Lásd a Kábítószer Egyezmény 1. cikkét.
(
45
)	1993. március 19‑i 2/91 (170. sz. ILO Egyezmény) vélemény (EU:C:1993:106, 5. pont); 2009. február 12‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑45/07, EU:C:2009:81, 31. pont); Bot főtanácsnok Bizottság kontra Görögország ügyre vonatkozó indítványa (C‑45/07, EU:C:2008:642, 47. pont).
(
46
)	Az EUSZ 31. cikk helyébe az EUMSZ 82., EUMSZ 83. és EUMSZ 85. cikk lépett, az EUSZ 34. cikk pedig hatályát vesztette.
(
47
)	2020. június 11‑iProkuratura Rejonowa w Słupsku ítélet (C‑634/18, EU:C:2020:455, 32. pont). Lásd még: a 2004/757 kerethatározat (3) preambulumbekezdését.
(
48
)	2023. február 2‑i TF (Kábítószer‑prekurzorok) ítélet (C‑806/21, EU:C:2023:61, 53. pont).
(
49
)	Közelebbről, a 2004/757 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy hozzák meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a többek között a 2. cikkben meghatározott bűncselekményeket hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetéssel büntessék, míg e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének második albekezdése éppen arra kötelezi a tagállamokat, hogy hozzák meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 2. cikkben említett bűncselekményeket maximálisan legalább 1 évtől 3 évig terjedő szabadságvesztéssel büntessék.
(
50
)	E tekintetben arra is rá kell mutatni, hogy a 2004/757 kerethatározat szerinti besorolásuk módosítása módosítaná a jogellenes használatuk büntetendőségét is. Ez a besorolás a szankciók szigorúságából következik, és hatással lehet a nemzeti büntetőeljárások lefolytatására is.
(
51
)	Lásd ismét: 2006. február 7‑i 1/03 (Új Luganói Egyezmény) vélemény (EU:C:2006:81, 126. pont).
(
52
)	1993. március 19‑i 2/91 (170. sz. ILO Egyezmény) vélemény (EU:C:1993:106); 2009. február 12‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑45/07, EU:C:2009:81, 31. pont); Bot főtanácsnok Bizottság kontra Görögország ügyre vonatkozó indítványa (C‑45/07, EU:C:2008:642, 47. pont).
(
53
)	2014. október 7‑iNémetország kontra Tanács ítélet (C‑399/12, EU:C:2014:2258).
(
54
)	Uo., 50. pont.
(
55
)	A negatív kötelezettség fogalma az AETR‑ítéletből következik, amelyben a Bíróság megállapította, hogy a tagállamok nem köthetnek nemzetközi megállapodásokat olyan területeken, ahol az Európai Unió már gyakorolta hatásköreit (17. pont).
(
56
)	Az EK 241. cikk csak a rendeleteket említette.
(
57
)	A 2021/3 határozat 2. cikke szerint e közös álláspont képviselete a Kábítószer‑bizottságban tagsággal rendelkező tagállamok feladata.
(
58
)	Lásd ebben az értelemben: 1986. április 23‑iLes Verts kontra Parlament ítélet (294/83, EU:C:1986:166, 23. pont); 2008. szeptember 3‑iKadi és Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság ítélet (C‑402/05 P és C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 281. pont); 2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet (C‑650/18, EU:C:2021:426, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
59
)	Lásd ebben az értelemben például: 2017. december 5‑iNémetország kontra Tanács ítélet (C‑600/14, EU:C:2017:935, 108. pont); 2020. július 9‑iCseh Köztársaság kontra Bizottság ítélet (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, 52. pont).
(
60
)	Főszabály szerint ugyanis elegendő, ha valamely tagállam az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetének elfogadhatósága érdekében bizonyítja, hogy valamely jogi aktus – a jelen esetben a Tanácstól származó jogi aktus – harmadik személyekkel szembeni joghatások kiváltására irányul. A tagállam tehát akkor is megtámadhat valamely uniós jogi aktust, ha az nem vált ki kifejezetten rá nézve joghatásokat (lásd például: 2001. november 27‑iPortugália kontra Bizottság végzés, C‑208/99, EU:C:2001:638, 23. pont).
(
61
)	Azok a megfontolások, amelyek alapján az 1994. március 9‑iTWD Textilwerke Deggendorf ítéletet (C‑188/92, EU:C:1994:90) meghozták (lásd: 16., 17. és 25. pont), amennyiben a jogbiztonság általános elvére vonatkoznak, véleményem szerint analógia útján teljes mértékben átültethetők a jelen eljárásra.
(
62
)	1981. július 16‑iAlbini kontra Tanács és Bizottság ítélet (33/80, EU:C:1981:186, 17. pont).
(
63
)	Lásd ebben az értelemben: 1979. március 6‑iSimmenthal kontra Bizottság ítélet (92/78, EU:C:1979:53, 39. pont); 2003. július 10‑iBizottság kontra EKB ítélet (C‑11/00, EU:C:2003:395, 75. pont); 2020. december 17‑iBP kontra FRA ítélet (C‑601/19 P, EU:C:2020:1048, 26. pont).
(
64
)	Bernhard, S., „Article 277 TFEU”, in: Kellerbauer, M., Klamert, M. és Tomkin, J. (szerk.), The EU Treaties and the Charter of Fundamental Rights: A Commentary (Oxford Academic, online edition, 1867–1869. o.).
(
65
)	Lásd különösen: Mengozzi főtanácsnok Bizottság kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványaC‑91/05, EU:C:2007:528, 36–54. pont) és a 17. lábjegyzetben hivatkozott főtanácsnoki indítványok.
(
66
)	2003. július 10‑i ítélet, C‑11/00, EU:C:2003:395.
(
67
)	Az EK 230. cikk harmadik bekezdése (jelenleg az EUMSZ 263. cikk harmadik bekezdése) értelmében az Európai Központi Bank félig privilegizált felperes volt (most is az), mivel jogosultságainak védelme érdekében rendelkezik kereshetőségi joggal.
(
68
)	Lásd még: 2008. május 15‑iSpanyolország kontra Tanács ítélet (C‑442/04, EU:C:2008:276, 22. pont); 2019. december 12‑iFeral kontra Régiók Bizottsága ítélet (T‑529/16, EU:T:2019:851, 53. pont).
(
69
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. július 6‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑53/05, EU:C:2006:448, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2012. október 18‑iBizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet (C‑37/11, EU:C:2012:640, 46. pont).
(
70
)	2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 90. pont).
(
71
)	Lásd: EGK 184. cikk, később EK 241. cikk, jelenleg EUMSZ 277. cikk.
(
72
)	Lásd: 1979. március 6‑iSimmenthal kontra Bizottság ítélet (92/78, EU:C:1979:53, 40. és 41. pont). A Bíróság pontosította különösen, hogy az EK 184. cikk e tág értelmezése annak szükségességéből ered, hogy az EK 173. cikk második bekezdése szerint az általános hatályú jogi aktusok elleni közvetlen keresetek előterjesztésére nem jogosult személyek számára biztosítani kell a bírósági felülvizsgálat lehetőségét, amennyiben olyan végrehajtási határozat van rájuk hatással, amely őket közvetlenül és személyükben érinti.
(
73
)	2020. szeptember 8‑i Bizottság és Tanács kontra Carreras Sequeros és társai ítélet (C‑119/19 P és C‑126/19 P, EU:C:2020:676, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
74
)	Lásd ebben az értelemben: 2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 58–61. pont).
(
75
)	Lásd: 1968. július 11‑iZuckerfabrik Watenstedt kontra Tanács ítélet (6/68, EU:C:1968:43, 415. o.); 1977. május 5‑iKoninklijke Scholten Honig kontra Tanács és Bizottság ítélet (101/76, EU:C:1977:70, 20–22. pont); 1980. június 17‑iCalpak és Società Emiliana Lavorazione Frutta kontra Bizottság ítélet (789/79 és 790/79, EU:C:1980:159, 9. pont); 2001. június 28‑iEridania és társai kontra Tanács végzés (C‑352/99 P, EU:C:2001:364, 42. pont); 2008. április 8‑iSaint‑Gobain Glass Deutschland kontra Bizottság ítélet (C‑503/07 P, EU:C:2008:207, 71. pont).
(
76
)	Lásd e tekintetben többek között: 2016. október 11‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑601/14, EU:C:2016:759, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
77
)	Lásd a lenti 112. és azt követő pontokat.
(
78
)	Lásd analógia útján: 1994. március 9‑iTWD Textilwerke Deggendorf ítélet (C‑188/92, EU:C:1994:90); 2001. február 15‑iNachi Europe ítélet (C‑239/99, EU:C:2001:101), amelyekben a Bíróság azt vizsgálja, hogy az alapeljárás felperese benyújthatott volna-e megsemmisítés iránti keresetet az uniós bírósághoz a szóban forgó általános hatállyal bíró jogi aktussal szemben az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján. Lásd még: Lenaerts, K., Gutman, K. és Nowak, J. T., EU Procedural Law, Oxford University Press, Oxford 2023, 9.03. pont.
(
79
)	A kábítószerekkel foglalkozó horizontális tanácsi munkacsoport 2020. október 29‑én felülvizsgálta a bizottsági javaslatot. A Bizottság szerint – anélkül, hogy ezt Magyarország vitatta volna – több tagállam, köztük Magyarország is aggodalmát fejezte ki e tanulmányozócsoport keretében, különösen a kábítószerekkel kapcsolatos politikát illetően. A Bizottság jelezte – anélkül, hogy ezt Magyarország vitatta volna –, hogy Magyarország e csoport ülésén nem vetett fel jogi vagy eljárási kérdéseket.
(
80
)	Bár az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzések többségének meghozatalához néhány hónap szükséges, az ilyen végzéseket napokon belül is el lehet fogadni, ha a helyzet úgy kívánja (lásd például: a Bíróság elnökhelyettesének 2020. szeptember 10‑iTanács kontra Sharpston végzése (C‑423/20 P (R), EU:C:2020:700), amelyet az ideiglenes intézkedés iránti kérelem benyújtásától számított öt napon belül hoztak meg).
(
81
)	2020. április 2‑i Bizottság kontra Lengyelország, Magyarország és Cseh Köztársaság (A nemzetközi védelmet kérelmezők áthelyezésének ideiglenes mechanizmusa) ítélet (C‑715/17, C‑718/17 és C‑719/17, EU:C:2020:257), 139. pont).
(
82
)	Lásd ebben az értelemben: 2009. február 12‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑45/07, EU:C:2009:81, 26. pont).
(
83
)	1973. február 7‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (39/72, EU:C:1973:13, 24. pont).
(
84
)	Lásd például az EUMSZ 218. cikk (5) bekezdését, amely lehetővé teszi a Tanács számára, hogy felhatalmazást adjon a megállapodás ideiglenes alkalmazására annak hivatalos megkötéséig. Ez volt a helyzet a 2024. április 9‑iBizottság kontra Tanács (Nemzetközi megállapodások aláírása) ítélet (C‑551/21, EU:C:2024:281) és a 2015. április 28‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑28/12, EU:C:2015:282) alapjául szolgáló ügyekben.
(
85
)	Lásd például: 2014. február 27‑iEgyesült Királyság kontra Tanács ítélet (C‑656/11, EU:C:2014:97). Ebben az ügyben, noha a megtámadott tanácsi határozatot 2011. december 16‑án fogadták el, az Európai Közösség és tagállamai közötti megállapodással létrehozott vegyes bizottság 2012. március 31‑én elfogadta a szociális biztonsági rendszerek koordinációjáról szóló melléklet helyébe lépő határozatot, amely 2012. április 1‑jén lépett hatályba (lásd az említett ítélet 18. pontját). Lásd még: 2017. december 5‑iNémetország kontra Tanács ítélet (C‑600/14, EU:C:2017:935), amelyben a megtámadott tanácsi határozatot 2014. június 24‑én, vagyis egy nappal az OTIF felülvizsgálati bizottsága huszonötödik ülésének megnyitása előtt fogadták el, így az érintett tagállam számára egy napot hagytak arra, hogy az ügyet a Bíróság elé terjessze.
(
86
)	Lásd az EUMSZ 215. cikk alapján elfogadott határozatokat. Lásd például: a nemzetközi védelem területén Olaszország és Görögország érdekében elfogadott átmeneti intézkedések megállapításáról szóló, 2015. szeptember 14‑i (EU) 2015/1523 tanácsi határozat (HL 2015. L 239., 146. o.) és a nemzetközi védelem területén Olaszország és Görögország érdekében elfogadott átmeneti intézkedések megállapításáról szóló, 2015. szeptember 22‑i (EU) 2015/1601 tanácsi határozat (HL 2015. L 248., 80. o.). Lásd: 2017. szeptember 6‑iSzlovákia és Magyarország kontra Tanács ítélet (C‑643/15 és C‑647/15, EU:C:2017:631). Lásd még: az Európai Határ- és Parti Őrségről és az (EU) 2016/399 európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 863/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 2007/2004/EK tanácsi rendelet és a 2005/267/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. szeptember 14‑i (EU) 2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében a Tanács megbízhatja a Frontexet a külső határokon történő beavatkozással, többek között gyorsreagálású határvédelmi csapatok kiküldésével. Lásd szintén: az EUMSZ 122. cikkének (2) bekezdése alapján természeti katasztrófák esetén elfogadott határozatok.
(
87
)	2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 89. pont).
(
88
)	Uo., 69. pont. Lásd még: 2012. október 18‑iBizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet (C‑37/11, EU:C:2012:640, 46. pont); 2016. október 11‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑601/14, EU:C:2016:759, 33. pont).
(
89
)	Lásd analógia útján: 2022. március 8‑iBizottság kontra Egyesült Királyság (Az alulértékeléssel elkövetett csalás elleni küzdelem) ítélet (C‑213/19, EU:C:2022:167, 169. pont), amelyben a Bíróság a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás hatékonysága miatt utasította el a tagállam védekezésül felhozott jogalapját.
(
90
)	1983. november 15‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (52/83, EU:C:1983:328, 10. pont). Lásd még: Sinaniotis, D., „The plea of illegality in EC law”, European Public Law, 7. kötet, 1. szám, 111. o.
(
91
)	Lásd ebben az értelemben: 1967. december 12‑iMuller‑Collignon kontra Bizottság ítélet (4/67, EU:C:1967:51, 372. o.); 1978. október 12‑iBizottság kontra Belgium ítélet (156/77, EU:C:1978:180, 21. pont); 1997. január 23‑iCoen ítélet (C‑246/95, EU:C:1997:33, 21. pont).
(
92
)	Lásd ebben az értelemben: 1978. október 12‑iBizottság kontra Belgium ítélet (156/77, EU:C:1978:180, 21. pont); 1985. március 13‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (93/84, EU:C:1985:114, 9. pont).
(
93
)	1983. november 15‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (52/83, EU:C:1983:328, 10. pont); 1999. szeptember 14‑iBizottság kontra AssiDomän Kraft Products és társai ítélet (C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 61. pont); 2018. november 15‑iÉsztország kontra Bizottság ítélet (C‑334/17 P, EU:C:2018:914, 51. pont).
(
94
)	C‑620/16, EU:C:2019:256.
(
95
)	Uo., 69–71. és 89–91. pont. Lásd még: Lenaerts, K., Gutman, K. és Nowak, J. T., EU Procedural Law, Oxford University Press, Oxford 2023, 9.12. pont.
(
96
)	Lásd a fenti 85. pontot.
(
97
)	2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 89. pont).
(
98
)	2014. október 7-iNémetország kontra Tanács ítélet (C-399/12, EU:C:2014:2258).
(
99
)	2014. október 7‑iNémetország kontra Tanács ítélet (C‑399/12, EU:C:2014:2258, 50. pont).
(
100
)	Lásd a fenti 63–65. pontot.
(
101
)	Lásd: 2009. február 12‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑45/07, EU:C:2009:81, 30. és 31. pont); lásd még ebben az értelemben: 1993. március 19‑i 2/91 (170. sz. ILO Egyezmény) vélemény (EU:C:1993:106, 5. pont).
(
102
)	1994. június 15‑i Bizottság kontra BASF és társai ítélet (C‑137/92 P, EU:C:1994:247, 50. pont); 1999. július 8‑iChemie Linz kontra Bizottság ítélet (C‑245/92 P, EU:C:1999:363, 95. pont); 2004. október 5‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑475/01, EU:C:2004:585, 19. és 20. pont). Például az eljárási hibák nem kérdőjelezik meg magát az érintett határozat létezését (2012. október 18‑iBizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet [C‑37/11, EU:C:2012:640, 50. pont]).
(
103
)	2016. október 11‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑601/14, EU:C:2016:759, 33. és 34. pont).
(
104
)	2017. október 25‑i Bizottság kontra Tanács (WRC‑15) ítélet (C‑687/15, EU:C:2017:803, 49. pont); 2017. július 26‑i 1/15 (EU‑Kanada PNR‑megállapodás) vélemény, (EU:C:2017:592, 71. pont).
(
105
)	2017. október 25‑i Bizottság kontra Tanács (WRC‑15) ítélet (C‑687/15, EU:C:2017:803, 52. pont).
(
106
)	2016. június 14‑i Bizottság kontra McBride és társai ítélet (C‑361/14 P, EU:C:2016:434, 48. pont); 2017. október 25‑i Bizottság kontra Tanács (WRC‑15) ítélet (C‑687/15, EU:C:2017:803, 52. és 55. pont).
(
107
)	2012. október 18‑i ítélet (C‑37/11, EU:C:2012:640, 50. pont).
(
108
)	2017. december 5‑i ítélet (C 600/14, EU:C:2017:935, 89. pont).
(
109
)	Uo., 90. pont.
(
110
)	2004. október 5‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑475/01, EU:C:2004:585, 18. pont); 2019. szeptember 10‑iHTTS kontra Tanács ítélet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 100. pont).
(
111
)	1989. szeptember 21‑iHoechst kontra Bizottság ítélet (46/87 és 227/88, EU:C:1989:337, 64. pont).
(
112
)	Lásd a 2021/3 határozat 3. cikkét.
(
113
)	2009. október 1‑jei Bizottság kontra Tanács ítélet (C‑370/07, EU:C:2009:590, 44. pont); 2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 78. és 82. pont).
(
114
)	Amint azt a Bíróság a 2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítéletében (C‑620/16, EU:C:2019:256, 85. pont) hangsúlyozta, a jogállamiságon alapuló Európai Unióban az intézmények jogi aktusait megilleti a jogszerűség vélelme. A Bíróság hozzátette, hogy ha a Tanács elfogadott egy határozatot, a tagállamok kötelesek azt tiszteletben tartani és végrehajtani.
(
115
)	Uo., 47. és 50. pont.
(
116
)	2010. április 10‑iBizottság kontra Svédország ítélet (C‑246/07, EU:C:2010:203, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
117
)	2019. március 27‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 94. pont).
(
118
)	2010. április 10‑iBizottság kontra Svédország ítélet (C‑246/07, EU:C:2010:203, 71. pont).
(
119
)	C‑663/18, EU:C:2020:938.
(
120
)	C‑600/14, EU:C:2017:935.
(
121
)	Lásd ebben az értelemben: 2017. december 5‑iNémetország kontra Tanács ítélet (C‑600/14, EU:C:2017:935, 105. pont).
(
122
)	2023. szeptember 7‑i Finanzamt G (Fejlesztési támogatási projektek) ítélet (C‑15/22, EU:C:2023:636, 57. pont).
(
123
)	Klamert, M., „Article 4 TEU”, in Kellerbauer, M., Klamert, M. és Tomkin, J. (szerk.), a 65. lábjegyzetben hivatkozva, 46. o.
(
124
)	Kahl, W., „Artikel 4 EUV” in Calliess, C. és Ruffert, M. (szerk.), EUV/AEUV, 5. kiadás, C. H. Beck, München 2016., 35. pont.
(
125
)	Lásd: 2009. február 12‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑45/07, EU:C:2009:81). Azt is állították, hogy az európai jogorvoslati lehetőségek nemcsak a peres eljárások eszközeiként jelennek meg, hanem annak módjaként is, ahogy a lojalitás fejlődik, és végső soron legitimitást biztosít az uniós jogrendnek (lásd: Sarmiento, D., „National Voice and European Loyalty. Member State autonomy, European remedies and constitutional pluralism in EU law’”, in Micklitz, H. és de Witte, B., The European Court of Justice and the Autonomy of the Member States, Intersentia, 2012, 345. o.).
(
126
)	Lásd: 2004. október 5‑iPfeiffer és társai ítélet (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584); 1996. március 5‑iBrasserie du pêcheur és Factortame ítélet (C‑46/93 és C‑48/93, EU:C:1996:79). Ezenkívül megállapítást nyert, hogy az EUMSZ 288. cikk (amely a jelen ügyben az első kifogás tárgyát képezi) lex specialis az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséhez képest (lásd: Klamert, M., „Article 4 TEU”, in Kellerbauer, M., Klamert, M. és Tomkin, J., a 65. lábjegyzetben hivatkozva, 48. o.).
(
127
)	E. Neframi, E., The duty of loyalty, Rethinking its scope through its application in the field of EU external relations, Common Market Law Review, 47. kötet, 2010, 324. o.
(
128
)	Lásd például: 1993. október 13‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑378/92, EU:C:1993:843); 1999. november 9‑iBizottság kontra Olaszország ítélet (C‑365/97, EU:C:1999:544); 2004. október 7‑iBizottság kontra Hollandia ítélet (C‑189/03, EU:C:2004:597).
(
129
)	2010. április 20‑iBizottság kontra Svédország ítélet (C‑246/07, EU:C:2010:203).
(
130
)	Uo., 73. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
131
)	Uo., 75. pont; 1981. május 5‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet (804/79, EU:C:1981:93, 28. pont).
(
132
)	Lásd ebben az értelemben: 2010. április 20‑iBizottság kontra Svédország ítélet (C‑246/07, EU:C:2010:203, 74. és 75. pont).
(
133
)	Uo.
(
134
)	2005. június 2‑iBizottság kontra Luxemburg ítélet (C‑266/03, EU:C:2005:341, 58. pont); 2005. július 14‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑433/03, EU:C:2005:462, 64. pont); 2010. április 20–iBizottság kontra Svédország ítélet (C‑246/07, EU:C:2010:203, 71. pont).
(
135
)	Mazák főtanácsnok Görögország kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑203/07 P, EU:C:2008:270, 83. pont).
(
136
)	Eckes, C., Mutual trust and the future of fundamental rights protection in the EU’s compound legal order, in: Bhuta, N., Human Rights in Transition, Oxford University Press, 2024, 140. o.. A szerző véleménye szerint míg a lojális együttműködés szabályozza a tagállamok és az uniós intézmények közötti (vertikális) kapcsolatot, a kölcsönös bizalom elve a tagállamok közötti (horizontális) kapcsolatra vonatkozik. A két elv tehát összefügg egymással.
(
137
)	2006. május 30-iBizottság kontra Írország ítélet (C-459/03, EU:C:2006:345, 179–181. pont).
(
138
)	Lásd analógia útján az EUMSZ V. címe szerinti együttműködési kötelezettséget, amennyiben a tagállami hatóságok közötti együttműködés a kölcsönös bizalom sajátos kifejeződése.
(
139
)	2009. február 12‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑45/07, EU:C:2009:81).
(
140
)	Uo., 25. pont.
(
141
)	1973. március 14‑iWestzucker ítélet (57/72, EU:C:1973:30, 17. pont).
(
142
)	2019. március 27‑i ítélet (C‑620/16, EU:C:2019:256, 95. és 100. pont).
(
143
)	Uo., 98. pont.
(
144
)	2020. december 17‑i Bizottság kontra Szlovénia (Az EKB irattárai) ítélet (C‑316/19, EU:C:2020:1030, 124. pont).
(
145
)	Uo., 125. pont.
(
146
)	Lásd a WHO kannabiszra és kannabiszhoz kapcsolódó anyagok besorolására vonatkozó ajánlásairól szóló szavazást követő nyilatkozatokat, amelyekre a Bizottság hivatkozik: https://www.unodc.org/documents/commissions/CND/CND_Sessions/CND_63Reconvened/ECN72020_CRP24_V2007524.pdf.
(
147
)	E követelmény levezethető a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, amely szerint a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében a Bizottság feladata az állítólagos kötelezettségszegés fennállásának bizonyítása, és az e kötelezettségszegés fennállásának Bíróság általi vizsgálatához szükséges bizonyítékoknak a Bíróság előtti bemutatása, amelynek során a Bizottság nem támaszkodhat semmilyen vélelemre e célból (ebben a tekintetben lásd: 2005. május 12‑iBizottság kontra Belgium ítélet, C‑287/03, EU:C:2005:282, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2011. május 19‑iBizottság kontra Málta ítélet, C‑376/09, EU:C:2011:320, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
148
)	A Bizottság 2020. október 16‑án fogadta el a javaslatot, a Tanács pedig 2020. november 23‑án szavazott róla.
(
149
)	Lásd a fenti 99. pontot.