62017CC0041
ELEANOR SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2018. április 26. (
1
)
C‑41/17. sz. ügy
Isabel González Castro
kontra
Mutua Umivale
Prosegur España SL
Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
(a Tribunal Superior de Justicia de Galicia [galíciai felsőbíróság, Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Szociálpolitika – A munkavállalók biztonságának és egészségének védelme – 92/85/EGK irányelv – 7. cikk – Az »éjszakai munka« magában foglalja‑e a több műszakos munkarendben végzett munkát, ha az érintett munkavállaló éjszaka dolgozik – Szoptató munkavállaló – Az érintett munkavállaló által kifogásolt munkafeltételek értékelése – A 2006/54/EK irányelv 19. cikkének (1) bekezdése – Bizonyítási teher – Egyenlő bánásmód – Nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Tribunal Superior de Justicia de Galicia (galíciai felsőbíróság, Spanyolország) a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló 92/85/EGK irányelvben szereplő „éjszakai munka” kifejezés értelmezésével kapcsolatban kér iránymutatást. (
2
) A kérdést előterjesztő bíróság tudni szeretné, hogy az olyan szoptató anya, aki a szoptatási időszak alatt olyan beosztás szerint dolgozik több műszakos munkarendben, hogy egyes órákat éjszaka kell ledolgoznia, jogosult‑e a hivatkozott irányelv szerinti különös védelemre. E bíróság ezenkívül arra vár választ, hogy alkalmazni kell‑e a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló 2006/54/EK irányelvet, (
3
) amennyiben az érintett munkavállaló megtámadja azt a határozatot, amely a szoptatási időszak alatti munkavégzés alóli mentesítésének és erre az időszakra ellátás fizetésének megtagadásáról rendelkezik. A szóban forgó irányelv egyes rendelkezései alapján a bizonyítási teher a munkáltatót (vagy adott esetben az illetékes hatóságot) terheli arra vonatkozóan, hogy az adott ügyben nem történt hátrányos megkülönböztetés.
Az uniós jog
A 89/391 irányelv
2.
A munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló 89/391/EGK irányelv (
4
) keretirányelv. Az irányelvben szereplő meghatározás szerint „megelőzés”„minden lépés vagy intézkedés, amelyet a tevékenység egyes szakaszaiban a foglalkozási kockázatok megelőzésére vagy csökkentésére tesznek meg vagy terveznek a vállalkozásban”. (
5
) A II. szakasz határozza meg a munkáltató kötelezettségeit, amelybe beletartozik a munkavállalók biztonságának és egészségvédelmének biztosítása minden, a munkával kapcsolatos szempontból. (
6
) Az irányelv szerint a kockázati tényezőknek különösen kitett csoportokba tartozókat védeni kell a kifejezetten őket érintő veszélyektől, (
7
) és felhatalmazza az uniós jogalkotást egyedi irányelvek elfogadására, hogy a munkakörnyezet tekintetében javításokat ösztönözzön a munkavállalók biztonságára és egészségvédelmére tekintettel. (
8
)
A 92/85 irányelv
3.
A 92/85 irányelvet a 89/391 irányelv keretén belül fogadták el. A preambulumbekezdések megállapítják, hogy a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók sok tekintetben különös kockázati csoportnak tekintendők. (
9
) Az ilyen munkavállalók biztonság‑ és egészségvédelme nem jelentheti a nők hátrányos megítélését a munkaerőpiacon, és nem is eredményezheti a nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmódról szóló irányelvek megsértését. (
10
) A munkavállalók e csoportja számára egyes tevékenységek különleges kockázattal járhatnak: ezeket a kockázatokat ki kell értékelni, és ezen értékelés eredményéről az érintett munkavállalókat tájékoztatni kell. (
11
) Rendelkezéseket kell hozni ezeknek a női munkavállalóknak a védelmére, ha az ilyen értékelés a női munkavállalók biztonságát vagy egészségét veszélyeztető kockázatot tár fel. (
12
) Rendelkezést kell hozni annak érdekében, hogy e munkavállalói csoport tagjai ne legyenek kötelesek éjszaka dolgozni, ha ilyen rendelkezés szükséges biztonságuk és egészségük szempontjából. (
13
)
4.
Az 1. cikk (1) bekezdése rögzíti, hogy a 92/85 irányelv célja, hogy „a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedéseket hajtson végre”.
5.
A 2. cikk az alábbi fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„a)
várandós munkavállaló az a várandós munkavállaló, aki állapotáról a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően tájékoztatja munkáltatóját;
b)
gyermekágyas munkavállaló az a munkavállaló, akit a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat gyermekágyasnak minősítenek, és aki állapotáról a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően tájékoztatja munkáltatóját;
c)
szoptató munkavállaló az a munkavállaló, akit a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat szoptatónak minősít [helyesen: minősítenek], és aki állapotáról ezeknek a jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően tájékoztatja munkáltatóját.”
6.
A Bizottság a 3. cikk (1) bekezdésében foglaltak alapján iránymutatásokat dolgozott ki többek között a 2. cikk szerinti munkavállalók biztonsága és egészsége szempontjából veszélyesnek tekintett fizikai anyagok értékeléséről. (
14
) A 3. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szerint „az [iránymutatások] vonatkoznak a 2. cikkben meghatározott munkavállalók által végzett munkával kapcsolatos mozgásra, testtartásra, mentális és fizikai fáradtságra, illetve a fizikai és mentális stressz egyéb fajtáira”. A 3. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy az iránymutatások célja, hogy alapul szolgáljanak a 4. cikkben említett értékeléshez.
7.
A 4. cikk (1) bekezdése szerint a munkáltató értékelést készít az I. mellékletben (
15
) nem kimerítően felsorolt anyagoknak, eljárásoknak vagy munkakörülményeknek való kitettség különleges kockázatát valószínűleg magában foglaló tevékenységek esetében a 2. cikkben meghatározott munkavállalók expozíciójának jellegéről, mértékéről és időtartamáról az érintett vállalkozásban, illetve telephelyen. A 4. cikk (2) bekezdése szerint az érintett munkavállalókat tájékoztatni kell az értékelés eredményeiről, illetve a munkahelyi egészségvédelem és biztonság érdekében meghozandó minden intézkedésről.
8.
Az 5. cikk írja elő, hogy milyen további intézkedéseket szükséges megtenni, ha a 4. cikk fényében történő értékelés a munkavállaló biztonságát vagy egészségét érintő kockázatot, illetve terhességére vagy szoptatására gyakorolt hatást mutat ki. Ilyen esetekben a munkáltatók kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az érintett munkavállaló munkafeltételeinek, illetve munkaidejének átmeneti módosításával a munkavállaló kockázatnak való kitettségét el lehessen kerülni (5. cikk (1) bekezdés). Ha az ilyen módosítás technikai vagy más objektív okból nem valósítható meg, vagy kellően megalapozott indokok alapján észszerűen nem követelhető meg, a munkáltató megteszi a szükséges intézkedéseket e munkavállaló más munkakörbe helyezése érdekében (5. cikk (2) bekezdés). Ha az ilyen munkavállaló más munkakörbe helyezése technikai, illetve más objektív okból nem valósítható meg, vagy kellően megalapozott indokok alapján észszerűen nem követelhető meg, az érintett munkavállaló számára a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően szabadságot kell biztosítani a biztonságának vagy egészségének védelméhez szükséges teljes időszakra (5. cikk (3) bekezdés).
9.
A 7. cikk címe „Éjszakai munka”. E cikk az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 2. cikkben meghatározott munkavállalók ne legyenek kötelezhetők terhességük időszakában, valamint a szülést követő – a biztonság és egészségvédelem tekintetében illetékes nemzeti hatóság által meghatározott – időszakban éjszaka dolgozni, azzal a feltétellel, hogy az érintett munkavállaló – az egyes tagállamok által meghatározott szabályok szerint – orvosi igazolással tanúsítja, hogy ez szükséges biztonsága vagy egészsége érdekében.
(2)   Az (1) bekezdésben említett intézkedéseknek – a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően – biztosítaniuk kell a lehetőséget:
a)
a nappali munkába történő áthelyezésre; vagy
b)
a munkából való távolmaradásra vagy a szülési szabadság meghosszabbítására, ha az áthelyezés technikai, illetve más objektív okból nem valósítható meg, vagy kellően megalapozott indokok alapján észszerűen nem követelhető meg.”
10.
A 11. cikk (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak – amennyiben egyebek mellett a 4. cikk alapján elvégzett értékelés kockázatot tár fel, és az 5. cikk értelmében további intézkedések szükségesek, vagy olyan esetekben, amelyekben a szóban forgó rendelet 7. cikkében foglaltakat kell alkalmazni – intézkedéseket kell hozniuk a 92/85 irányelv által védett munkavállalók jogainak biztosítása érdekében, ideértve a díjazás védelmét, illetve a megfelelő ellátáshoz való jogosultságukat.
A 2003/88 irányelv
11.
A munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló 2003/88/EK irányelv (
16
) az alábbi fogalommeghatározást tartalmazza:
„»éjszakai idő«: az, a nemzeti jog által meghatározott időtartam, amely nem kevesebb mint hét óra, és amelyik minden esetben magába foglalja az éjfél és 5.00. közötti időszakot;
[…]” (
17
)
A 2006/54 irányelv
12.
A 2006/54 irányelv preambulumbekezdései egyebek mellett a következőket mondják ki: A Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján egyértelmű, hogy a nőkkel szembeni hátrányos bánásmód, a terhességgel vagy anyasággal kapcsolatban, nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül. Az irányelvnek ezért kifejezetten ki kell terjednie az ilyen bánásmódra. (
18
) A Bíróság, az egyenlő bánásmód elvének értelmében következetesen elismerte a nők terhesség és anyaság alatti fizikai állapota védelmének jogosságát, valamint a nemek közötti érdemi egyenlőség elérésének eszközéül szolgáló anyaságvédelmi intézkedések bevezetését. A 2006/54 irányelv ezért nem érinti a 92/85 irányelvet. (
19
) Végezetül, „a bizonyítási teherrel kapcsolatos szabályok elfogadása jelentős szerepet játszik annak biztosításában, hogy lehetőség nyíljon az egyenlő bánásmód elvének eredményes betartatására. A Bíróság határozata értelmében gondoskodni kell annak biztosításáról, hogy a bizonyítás az alperest terheli, amennyiben a megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés] valószínűsíthető, kivéve olyan eljárások esetében, amelyekben a bíróság vagy az egyéb illetékes nemzeti hatóság feladata a tények feltárása. Lényeges azonban annak tisztázása, hogy a közvetlen vagy a közvetett megkülönböztetésre [helyesen: közvetett hátrányos megkülönböztetésre] utaló tények értékelése a nemzeti jogszabályoknak vagy gyakorlatnak megfelelően továbbra is az illetékes nemzeti szerv feladata. Ezen túlmenően a tagállamok feladata az eljárás megfelelő szakaszában a felperes számára kedvezőbb bizonyítási szabályok bevezetése”. (
20
)
13.
Az 1. cikk szerint ezen irányelv célja, hogy „a foglalkoztatás és a munkavégzés területén biztosítsa az esélyegyenlőség, valamint a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének végrehajtását”.
14.
A 2. cikk (1) bekezdésének a) pontjában foglalt meghatározás szerint közvetlen hátrányos megkülönböztetés áll fenn, „ha egy személlyel szemben neme miatt kevésbé kedvezően járnak el, mint ahogyan egy másik személlyel szemben hasonló helyzetben eljárnak, eljártak vagy eljárnának”. A 2. cikk (1) bekezdésének b) pontja szerint közvetett hátrányos megkülönböztetés áll fenn, „ha egy látszólag semleges rendelkezés, feltétel vagy gyakorlat az egyik nemhez tartozó személyeket a másik nemhez tartozó személyekhez képest hátrányosan érint, kivéve ha ez a rendelkezés, feltétel vagy gyakorlat jogszerű céllal objektív módon igazolható, továbbá e cél megvalósításának eszközei megfelelőek és szükségesek”. A 2. cikk (2) bekezdésének c) pontja értelmében a „megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés]” magában foglalja az alábbit: „egy nő kevésbé kedvező bánásmódban részesítése terhességgel vagy szülési szabadsággal kapcsolatban – a [92/85 irányelv] értelmében”.
15.
A 14. cikk (1) bekezdése szerint tilos minden nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés, többek között a foglalkoztatási és munkafeltételek vonatkozásában (14. cikk (1) bekezdésének c) pontja).
16.
A 19. cikk a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok, nemzeti bírósági rendszerükkel összhangban, megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az alperes legyen köteles azt bizonyítani, hogy az egyenlő bánásmód elvét nem sértették meg, amennyiben valaki úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elve alkalmazásának elmulasztása miatt sérelmet szenvedett és bíróság vagy más illetékes hatóság előtt olyan tényekre hivatkozik, amelyekből közvetlen vagy közvetett megkülönböztetésre [helyesen: közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre] lehet következtetni.
(2)   Az (1) bekezdés nem érinti a tagállamok azon jogát, hogy a felperes számára kedvezőbb bizonyítási szabályokat vezessenek be.
[…]
(4)   Az [(1) és (2)] bekezdést az alábbiakra is alkalmazni kell:
a)
amennyiben a nemi alapon történő megkülönböztetés [helyesen: nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés] áll fenn, a [92/85 irányelvben] említett esetekben; […]”
17.
A 28. cikk értelmében a 2006/54 irányelv nem érinti a nők védelméről szóló (uniós és nemzeti) rendelkezéseket, különös tekintettel a terhességre és az anyaságra. Kifejezetten előírta, hogy az irányelv többek között a 92/85 irányelv rendelkezéseit sem érinti.
A spanyol jog
18.
Az 1995. november 8‑i Ley 31/1995 de Prevención de Riesgos Laborales (a munkahelyi kockázatok megelőzéséről szóló 31/1995. sz. törvény) (a továbbiakban: LPRL) 26. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A kockázatok jelen törvény 16. cikkében említett értékelése [a munkavállalók biztonságának és egészségvédelmének érdekében] magában foglalja a várandós vagy gyermekágyas munkavállalók olyan anyagoknak, eljárásoknak vagy munkakörülményeknek való kitettsége jellegének, mértékének és időtartamának meghatározását, amelyek kedvezőtlen hatással lehetnek a munkavállalók vagy a magzat egészségére bármely olyan tevékenység során, amely meghatározott kockázattal járhat. Amennyiben az értékelés az említett munkavállalók biztonságára és egészségére veszélyt jelentő kockázatot vagy ezek terhességére vagy szoptatására gyakorolt lehetséges hatást mutat ki, a munkáltató elfogadja a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az érintett munkavállaló munkafeltételeinek vagy munkaidejének módosításával az ezen kockázatnak való kitettséget el lehessen kerülni.
Ezek az intézkedések szükség esetén magukban foglalják az éjszakai munkavégzés, illetve a váltott műszakban történő munkavégzés teljesítésének mellőzését.
(2)   Ha a munkafeltételek, illetve a munkaidő módosítása nem valósítható meg, vagy e módosítás ellenére a munkaköri körülmények kedvezőtlen hatással lehetnek a várandós munkavállaló vagy a magzat egészségére, és ezt az (Instituto Nacional de la Seguridad Social [országos szociális biztonsági intézet, a továbbiakban: INSS]) orvosi szolgálata vagy a szociális szervezet igazolja azon szervezeti egységet illetően, amelynek tekintetében a munkáltató fedezetet nyújt a foglalkozási kockázatokkal szemben, a Servicio Nacional de Salud (nemzeti egészségügyi szolgálat, Spanyolország) azon orvosának jelentésével együtt, akihez a munkavállaló orvosi ellátásért fordul, e munkavállalónak eltérő és az állapotának megfelelő munkakört kell ellátnia, vagy ilyen tisztséget kell betöltenie. A munkáltatónak a munkavállalók képviselőivel folytatott előzetes egyeztetést követően meg kell határoznia az ebben a tekintetben a kockázattal nem járó munkaköröket feltüntető listát.
A munkakör vagy feladatkör megváltoztatása a funkcionális mobilitásra alkalmazandó szabályokkal és feltételekkel összhangban történik, és addig marad érvényben, ameddig a munkavállaló egészségi állapota nem teszi lehetővé a korábbi munkakörbe történő visszahelyezését.
[…]
(3)   Ha az ilyen munkavállaló más munkakörbe helyezése technikai, illetve más objektív okból nem valósítható meg, vagy megalapozott indokok alapján észszerűen nem követelhető meg, az érintett munkavállaló szerződését a terhességét veszélyeztető kockázat miatt fel lehet függeszteni a [Real Decreto Legislativo 1/1995, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (az 1995. március 24‑i 1/1995. sz. királyi törvényerejű rendelettel elfogadott, a munkavállalók jogállásáról szóló törvény egységes szerkezetbe foglalt változata, a BOE 1995. március 29‑i 75. száma, 9654. o.)] 45. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglaltak szerint, a biztonságának és egészségének védelméhez szükséges időtartamra, amely időtartam alatt továbbra sem lehetséges a korábbi munkakörébe vagy az állapotának megfelelő más munkakörbe való visszatérés.
(4)   Az e cikk (1) és (2) bekezdésében foglaltak alkalmazandók a szoptatás időtartamára is, ha a munkafeltételek kedvezőtlen hatással lehetnek a nő vagy a gyermek egészségére, és ezt az [INSS] orvosi szolgálata vagy a szociális szervezet igazolja azon szervezeti egységet illetően, amelynek tekintetében a munkáltató fedezetet nyújt a foglalkozási kockázatokkal szemben, a nemzeti egészségügyi szolgálat azon orvosának jelentésével együtt, akihez a munkavállaló vagy annak gyermeke orvosi ellátásért fordul. Ezen túlmenően, az érintett munkavállaló szerződését a kilenc hónaposnál kisebb gyermekek szoptatását veszélyeztető kockázat miatt fel is lehet függeszteni az [1/1995. sz. királyi törvényerejű rendelet] 45. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglaltak szerint, amennyiben az e cikk (3) bekezdésében előírt körülmények fennállnak”.
19.
A spanyol jogban a szoptatás során felmerülő kockázati helyzet esetén csak akkor függesztik fel a munkaszerződést, és csak akkor folyósítanak valamilyen szociális biztonsági ellátást, ha bizonyítást nyer a kockázat fennállása, és a munkakör nem módosítható, vagy nem lehetséges a más munkakörbe való áthelyezés.
20.
A kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) a több műszakos munkarendben végzett, illetve az éjszakai munkával kapcsolatos ítéleteiben többször megállapította, hogy a munkarendet nem lehet automatikusan kockázati tényezőnek tekinteni a szoptatás tekintetében. Ugyanakkor kimondta, hogy akkor állapítható meg ilyen kockázat fennállása, ha a munkaidő nem felel meg a csecsemő táplálása szabályos időközeinek, feltéve, hogy a közvetlen táplálás kivitelezhetetlensége nem enyhíthető a tej fejésével, és hozzátette, hogy mindenképpen bizonyítani kell, hogy a konkrét esetben az anyatej ilyen kinyerése az anya vagy a csecsemő egészsége szempontjából ellenjavallt módszer.
21.
Ami az eljárási jogot illeti, a 2011. október 10‑i Ley 36/2011 reguladora de la jurisdicción social (a szociális ügyek bíróságának szabályozásáról szóló 36/2011. sz. törvény, a továbbiakban: Ley 36/2011) 96. cikkének címe: „A bizonyítási teher a hátrányos megkülönböztetéssel és a munkahelyi balesetekkel kapcsolatos ügyekben”. A 96. cikk (1) bekezdése a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdésében foglaltakat ülteti át annak kimondásával, hogy amennyiben valaki úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elve alkalmazásának elmulasztása miatt sérelmet szenvedett, és olyan tényekre hivatkozik, amelyekből többek között nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni, a bizonyítás az ellenérdekű felet terheli.
A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
22.
Isabel González Castro Ia Prosegur España SL.‑nél dolgozott biztonsági őrként. 2014. november 8‑án fiúgyermeket szült, akit szoptatott. 2015 márciusától Lugóban (Spanyolország), az AS Termas bevásárlóközpontban látta el feladatait. (
21
) Nyolc órás változó műszakban dolgozott. Munkahelyén a biztonsági szolgálatot legalább két biztonsági őr látta el, az alábbi műszakok kivételével, amikor csak egy biztonsági őr volt szolgálatban: hétfőtől csütörtökig éjféltől 8 óráig, péntekenként 2‑től 8 óráig, szombatonként 3‑tól 8 óráig és vasárnaponként 1‑től 8 óráig.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság által rendelkezésre bocsátott ügyiratokból kitűnik, hogy I. González Castro 2015. március 3‑án igazolást szerzett be a közegészségügyi szolgálat gyermekgyógyászati osztályától a szoptatással kapcsolatos kockázati tényezők tekintetében, amely megerősítette, hogy a fiát valóban szoptatja. A munkáltató biztosítója, a Mutua Umivale 2015. március 3‑i keltezéssel szabványlevelet küldött a Prosegur España részére, amelyben az szerepelt, hogy a várandósság vagy szoptatás idejére járó ellátás iránti igényt „kockázati tényezők fennállásának hiányában” elutasították. I. González Castro 2015. március 9‑i keltezéssel kitöltött egy „Kérelem a szoptatási időszak alatti kockázat fennállását megállapító orvosi igazolás kiállítása iránt” megnevezésű formanyomtatványt, amelyet benyújtott munkáltatója számára. A formanyomtatványban szereplő szabványmegfogalmazás szerint: „A kérelmezett orvosi igazolás az Ön esetében indokolja más munkakörbe történő áthelyezését vagy ellátott feladatainak a módosítását. A terhesség vagy a szoptatási időszak alatti kockázat fennállásával kapcsolatos ellátásra csak abban az esetben válik visszamenőlegesen jogosulttá, ha jogszabályban meghatározott okból a más munkakörbe történő áthelyezés vagy az ellátott feladatok módosítása nem lehetséges.” A Prosegur España képviselője 2015. március 13‑án kiállított egy „Igazolás munkáltatói hozzájárulás társadalombiztosítási rendszerbe való fizetéséről a szoptatási időszak alatti kockázat fennállásával kapcsolatos pénzbeli ellátás iránti kérelem tekintetében” megnevezésű formanyomtatványt, amely rögzítette, hogy I. González Castro biztonsági őrként dolgozik, feladatai közé tartozik az épület rendszeres bejárása, szükség esetén biztosítja a bűnmegelőzést, a munkakörülményei pedig nincsenek hatással a szoptatásra (
22
).
24.
A Mutua Umivale ezt követően hivatalosan megvizsgálta I. González Castro orvosi igazolás iránti kérelmét. A Mutua Umivale 2015. március 17‑én I. González Castrónak címzett levelében elutasította orvosi igazolás iránti kérelmét arra való hivatkozással, hogy a munkavállaló által rendelkezésre bocsátott iratok alapján munkaköre nem járt olyan kockázattal, amely számára hátrányt okozhatna”. A szóban forgó levélhez mellékelt iratok részletesen idéztek a spanyol gyermekgyógyászati egyesület által az INSS számára kidolgozott, „A szoptatás során felmerülő munkahelyi kockázatok értékelésére vonatkozó útmutatás” címet viselő kézikönyvből (a továbbiakban: a spanyol gyermekgyógyászati egyesület kézikönyve). A Mutua Umivale e levélben kijelentette, hogy „az éjszakai munka, a több műszakos munkarendben végzett munka és az egyedül végzett munka önmagában nem jelent egyértelmű veszélyt a szoptatásra, és bár előfordulhat, hogy a munkarend következtében a szoptatás kényelmetlenebb, a szoptatást esetlegesen megzavaró kockázati tényezők az általunk önnek javasolt ajánlások betartása esetén elkerülhetőek”. (
23
)
25.
I. González Castro 2015. április 24‑én kelt és a Mutua Umivalének címzett levélben megtámadta kérelme elutasítását. E kérelmét a Mutua Umivale 2015. május 4‑én kelt levélében azzal az indokkal utasította el, hogy I. González Castro munkahelyén nem áll fenn olyan kockázati tényező, amely a gyermek egészségét kockázatnak tette volna ki. 2015. augusztus 4‑én a Mutua Umivale bemutatott egy, Dr. Maria Renau Escudero által aláírt orvosi jelentést. A jelentés hivatkozott a gyermekgyógyász által kiállított igazolásra, amelyet I. González Castro nyújtott be, valamint a munkáltató nyilatkozatára, miszerint „sem a munkakörülményei, sem a biztonsági őrként ellátott tevékenysége és feladatköre nem érintette a szoptatást”. A jelentés szintén hivatkozott a spanyol gyermekgyógyászati egyesület kézikönyvére. Mindezek alapján a Mutua Umivale arra a megállapításra jutott, hogy nem áll fenn a szoptatást befolyásoló kockázati tényező az érintett munkavállaló tekintetében, idézve a kézikönyvet: „nézőpontunk szerint az éjszakai munka vagy a több műszakos munkarendben végzett munka önmagában nem jelent egyértelmű veszélyt a szoptatásra, noha elfogadjuk, hogy mindkét körülmény hatással lehet a szoptatásra annyiban, hogy a munkarend következtében a szoptatás kényelmetlenebb”. 2015. december 30‑án I. González Castro fenti határozattal szemben benyújtott keresetét a Juzgado de lo Social No 3 de Lugo (lugói 3. sz. szociális és munkaügyi bíróság) elutasította azzal az indokolással, hogy a spanyol legfelsőbb bíróság ítélkezési gyakorlata és a spanyol gyermekgyógyászati egyesület kézikönyve szerint a több műszakos vagy éjszakai munka nem jelent kockázatot a szoptatás során. I. González Castro ezen ítélet ellen fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
26.
I. González Castro érvelése szerint három okból is kockázatnak volt kitéve azon időszak alatt, amíg a fiát szoptatta: i. a biztonsági őr munkájának jellege (az ezzel járó veszély és az ehhez kapcsolódó stressz); ii. az, hogy a munkát több műszakos rendben végzik, időnként éjszaka és egyedül; valamint iii. a szoptatás lehetőségének hiánya a munkahelyen, mivel állítása szerint nem volt e célra a rendelkezésére bocsátott helyiség, és szoptatás céljából nem hagyhatta el a munkahelyét. A Mutua Umivale (a biztosító) azzal érvel, hogy I. González Castro munkája nem jelentett valós kockázatot a szoptatásra nézve, csak a szoptatással kapcsolatban felmerülő, bármely munkatevékenységet jellemző „nehézséget” okozott. Álláspontja szerint az éjszakai munka és a több műszakos munkarendben végzett munka önmagában nem jelent egyértelmű veszélyt a szoptatásra, „bár a szoptatást kényelmetlenebbé teheti, és a csecsemő közvetlen táplálásának nehézségei vagy annak kivitelezhetetlensége „az anyatej munkahelyen kívüli fejésével enyhíthető, mivel az még szobahőmérsékleten is hosszabb ideig eltartható”.
27.
A kérdést előterjesztő bíróság előadása szerint nem volt arra utaló bizonyíték, hogy I. González Castro számára a munkahelyén rendelkezésre állt volna a fia szoptatására vagy az anyatej fejésére szolgáló helyiség, vagy hogy a munkakörét módosítani lehetett volna, vagy őt más munkakörbe lehetett volna helyezni azon tényezők elkerülése érdekében, amelyek I. González Castro állítása szerint kockázatot jelentettek a szoptatásra nézve.
28.
Mindezek alapján a kérdést előterjesztő bíróság a következő kérdéseket terjesztette elő előzetes döntéshozatalra:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [92/85 irányelv] 7. cikkét, hogy az éjszakai munka, amelynek végzésére a 2. cikkben említett női munkavállalók – a szoptatási időszakban lévő női munkavállalókat is beleértve – nem kötelezhetők, nemcsak a teljes mértékben éjszakai munkaidőben végzett munkát, hanem a több műszakos munkarendben végzett munkát is magában foglalja, ha a jelen esethez hasonlóan ezen műszakok közül néhányat éjszakai munkaidőben kell ledolgozni?
2)
Egy olyan jogvitában, amelyben a valamely női munkavállaló szoptatási időszaka alatt fennálló kockázatokat vitatják, alkalmazni kell‑e a [2006/54 irányelvnek] – a spanyol jogba a többek között a [Ley 36/2011] 96. cikkének (1) bekezdésével átültetett – 19. cikke (1) bekezdése szerinti bizonyítási teherre vonatkozó, a [92/85 irányelvnek] – a spanyol jogba [az LPRL] 26. cikkével átültetett – 5. cikkében előírt feltételekkel összefüggésben értelmezett külön szabályokat a női munkavállalónak a szoptatási időszak alatti munkavégzés alóli mentesítése tekintetében, és adott esetben a belső jogban az e helyzethez kapcsolódó ellátás elismerése érdekében a [92/85 irányelv] 11. cikke (1) bekezdésének megfelelően?
3)
Értelmezhető‑e úgy a [2006/54 irányelv] 19. cikkének (1) bekezdése, hogy egy olyan jogvitában, amelyben a szoptatási időszak alatti kockázat fennállását a [92/85 irányelvnek] – a spanyol jogrendbe [az LPRL] 26. cikkével átültetett – 5. cikkében előírt, munkavégzési kötelezettség alóli mentesítéssel együtt vitatják, a következő tények olyan tényeknek minősülnek, »amelyekből közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni«: (1) a munkavállaló több műszakos munkarendben nyújt biztonsági őrként szolgáltatásokat, néhány műszakban éjszakai munkaidővel, amelyet ráadásul egyedül tölt el, és ezenkívül, (2) a feladatai közé tartozik az épület rendszeres bejárása, és szükség esetén sürgős eseteket kezel (bűncselekmények, tűzvészek vagy egyéb váratlan események), anélkül hogy egyébként (3) a munkahelyen a szoptatásra vagy adott esetben a fejésre alkalmas helyet biztosítanának?
4)
Azon tények bizonyítását követően, »amelyekből közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni«, a [2006/54 irányelvnek] a [92/85 irányelv] 5. cikkével – amelyet [az LPRL] 26. cikke ültet át a spanyol jogrendbe – összefüggésben értelmezett 19. cikke (1) bekezdése alapján egy olyan jogvitában, amelyben a szoptatással kapcsolatos kockázat fennállása a munkavégzési kötelezettség alóli mentesítéssel együtt képezi a vita tárgyát: a szoptatási időszak alatt megkövetelhető‑e a munkavállalótól, hogy a munkavégzés alól – a [92/85 irányelv] 5. cikkének (2) és (3) bekezdését átültető – belső jogszabályok szerinti mentesítés érdekében bizonyítsa, hogy a munkafeltételek, és/vagy a munkaidő módosítása technikailag vagy objektíve nem valósítható meg, vagy észszerűen nem követelhető, és egyébként az említett más munkakörbe történő áthelyezés technikailag, illetve objektíve nem valósítható meg, vagy észszerűen nem követelhető? Vagy, éppen ellenkezőleg, az ilyen helyzetek fennállását az alpereseknek kell bizonyítaniuk (a munkáltató és [a Mutua Umivale], amely a munkaszerződés felfüggesztéséhez kapcsolódó szociális biztonsági ellátást fedezi)?”
29.
Az INSS, a német és a spanyol kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be. A 2018. február 22‑i tárgyaláson a német kormány kivételével ugyanezek a felek szóbeli észrevételeket terjesztettek elő.
Értékelés
Előzetes megjegyzések
30.
Az INSS álláspontja szerint a spanyol jog választ nyújt a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseire. Ennek megfelelően azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szükségtelen.
31.
Számomra úgy tűnik, hogy míg a 92/85 irányelvet, a 2003/88 irányelvet és a 2006/54 irányelvet végrehajtó nemzeti intézkedések a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartoznak, a szóban forgó nemzeti rendelkezések által átültetett uniós jogi rendelkezések hiteles értelmezése a jelen Bíróság feladata. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében meg kíván bizonyosodni arról, hogy az éjszakai munkának a 92/85 irányelv 7. cikkében foglalt fogalmát a 2003/88 irányelv rendelkezései fényében kell‑e értelmezni, és hogy I. González Castro helyzete a hivatkozott rendelkezés hatálya alá tartozik‑e. A kérdést előterjesztő bíróság tudni szeretné továbbá, hogy a 92/85 irányelvet milyen mértékben szükséges a 2006/54 irányelvvel együtt értelmezni. Ezek uniós jogi kérdések. Ezen túlmenően a Bíróság következetesen úgy ítélkezett, hogy kizárólag a nemzeti bíróság határozhatja meg az előzetes döntéshozatalra előterjesztendő kérdéseket. (
24
) A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtásával mindössze ezt a jogkört gyakorolta. Ennélfogva nem értek egyet az INSS álláspontjával: a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseit meg kell vizsgálni.
32.
A felek között nem vitatott, hogy I. González Castro a Prosegur España alkalmazásában állt, és a tényállás megvalósulásának idején a 92/85 irányelv 2. cikkének c) pontjában foglaltak szerinti „szoptató munkavállalónak” minősült. (
25
) Amint azt a Bíróság a közelmúltban megállapította, „mivel a szoptató nő helyzete szorosan összefügg az anyasággal, és különösen a »terhességgel és a szülési szabadsággal«, a szoptató munkavállalókat ugyanúgy védelemben kell részesíteni, mint a várandós vagy gyermekágyas munkavállalókat”. (
26
)
33.
Szintén nem vitatott, hogy I. González Castro munkáját úgy ütemezték, hogy több műszakos munkarendben végzett munkát, amelynek keretében a munkaideje egy részét éjszaka kellett ledolgoznia.
34.
Végezetül rá kell mutatnom arra, hogy a 92/85 irányelv 7. cikke értelmében a tagállamoknak meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a munkavállalók ne legyenek kötelezhetők terhességük időszakában, valamint a szülést követő – az illetékes nemzeti hatóság által meghatározott – időszakban éjszaka dolgozni. A kérdést előterjesztő bíróság által a nemzeti jogról az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben adott tájékoztatás szerint Spanyolországban ez az időszak a szülést követő 9 hónap. Az nem képezi vita tárgyát, hogy I. González Castro ellátás iránti kérelmét a hivatkozott időszakon belül terjesztette elő.
Az első kérdésről
35.
A kérdést előterjesztő bíróság az első kérdésével arra kíván választ kapni, hogy a 92/85 irányelv 7. cikkének értelmében vett „éjszakai munka” a több műszakos munkarendben végzett munkát is magában foglalja‑e, ha az érintett munkavállaló mindössze néhány órát dolgozik éjszaka.
36.
Az INSS szerint a kérdést előterjesztő bíróság feladata meghatározni, hogy I. González Castro a nemzeti jogszabályok alapján éjszakai munkát végző munkavállalónak minősül‑e, és hogy a 92/85 irányelv 7. cikkével, valamint a vonatkozó nemzeti szabályokkal összhangban fennállnak‑e az orvos által igazolt szoptatást érintő kockázati tényezők.
37.
Kétségkívül igaz, hogy a Bíróság és a kérdést előterjesztő bíróság hatásköre egyértelműen elkülönül, és a nemzeti jog értelmezésére kizárólag ez utóbbi jogosult. (
27
) Az EUMSZ 267. cikk alapján megindított eljárás során azonban a nemzeti bíróságok és a jelen Bíróság hatáskörének különválasztásából az is következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak a kérdéses nemzeti jogi szabályozást amennyire csak lehetséges a szóban forgó irányelvek szövegének és céljának figyelembevételével kell értelmeznie a kívánt eredmény elérése érdekében. (
28
) Nem a jelen Bíróság feladata döntést hozni a nemzeti szabályoknak ezen irányelvekkel való összeegyeztethetőségéről. A Bíróság ugyanakkor hatáskörrel rendelkezik arra, hogy tájékoztassa a kérdést előterjesztő bíróságot minden olyan, az uniós jog körébe tartozó értelmezési szempontról, amely lehetővé teszi e bíróság számára, hogy ellássa ezt a feladatkörét. (
29
)
38.
Németország szerint a 92/85 irányelv 7. cikkét a 2003/88 irányelvre tekintettel kell értelmezni. Érvelése szerint az „éjszakai munka” magában foglalja a több műszakos munkarendben végzett munkát, ha a műszak egy részét éjszaka kell ledolgozni. Spanyolország arra hivatkozik, hogy az éjszaka végzett több műszakos munka az éjszakai munka fogalma alá tartozik, ebből azonban nem az következik, hogy az ilyen munka önmagában kockázatot jelent a szoptató munkavállalóra nézve. A Bizottság azzal érvel, hogy az éjszakai munka nem csupán a teljes mértékben éjszakai munkaidőben végzett munkát foglalja magában, hanem az olyan több műszakos munkát is, amelyet legalább részben éjszaka végeznek.
39.
Az alábbi okokból értek egyet a Bizottság álláspontjával.
40.
Először, habár az éjszakai munka fogalmát a 92/85 irányelv nem határozza meg, az éjszakai munka nem szűkíthető le a munkaidő egy meghatározott ütemezésére. Nézetem szerint az „éjszakai munka” magában foglalhatja a teljes egészében éjszaka végzett munkát, és az olyan több műszakos munkát is, amelynek során a munkaidőnek csak egy részét teljesítik éjszaka.
41.
Másodszor, az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem annak szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az említett rendelkezés részét képezi. (
30
)
42.
A 92/85 irányelv 7. cikkének általam javasolt értelmezése összhangban van ugyanezen irányelv célkitűzéseivel. A 92/85 irányelv célja, hogy a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönözze. (
31
) Tehát a szoptató munkavállalók beletartoznak abba a különleges kockázati csoportba, amely tagjainak biztonsága és egészsége védelme érdekében intézkedéseket kell hozni. Ezen túlmenően az az elvárás, hogy a rendelet 2. cikkének c) pontja alá tartozó nők jogosultak legyenek a 7. cikk szerint védelemre, amennyiben váltott éjszakai műszakban, nem pedig rendszeresen éjszakai munkaidőben dolgoznak, magától értetődően összhangban van a hivatkozott rendelkezés általános megelőző jellegű célkitűzésével.
43.
A 2003/88 irányelv segítséget nyújt‑e a 92/85 irányelv 7. cikkében foglalt éjszakai munka fogalmának értelmezéséhez?
44.
Mindkét irányelv azonos jogalappal rendelkezik. (
32
) A 92/85 irányelv 7. cikke ugyanakkor nem tartalmaz kereszthivatkozást az „éjszakai idő” 2003/88 irányelv 2. cikkének 3. pontjában található fogalommeghatározására, ez utóbbi irányelv pedig nem határozza meg az éjszakai munka fogalmát. (
33
)
45.
A 92/85 irányelv ráadásul a munkavállalók egy sajátosan sérülékeny helyzetben lévő csoportját védi, (
34
) és szükséges annak megállapítása, hogy az érintett munkavállaló teljesíti‑e a szóban forgó irányelvben foglalt feltételeket annak érdekében, hogy élvezhesse az ezen irányelv rendelkezései által biztosított előnyöket. A 2003/88 irányelvben foglalt szabályok nem feltétlenül relevánsak ehhez az értékeléshez.
46.
Számomra úgy tűnik, hogy a 92/85 irányelvben szereplő éjszakai munka nem feltétlenül bír ugyanazzal a jelentéssel, mint a 2003/88 irányelv 2. cikkének 3. pontjában foglalt éjszakai idő. Ez inkább e két irányelv egymással összefüggésben való értelmezésének kérdése.
47.
A 2003/88 irányelvben szereplő „éjszakai idő” kifejezést a 2. cikk 3. pontja úgy határozza meg, mint az a nemzeti jog által meghatározott időtartam, amely nem kevesebb, mint hét óra, és amelyik minden esetben magában foglalja az éjfél és az 5 óra közötti időszakot. Úgy vélem, hogy a 92/85 irányelvben található „éjszakai” szónak – ezzel ellenkező meggyőző okok hiányában – azonos jelentéssel kell bírnia. Ebből következően, amennyiben a munkavállaló ebben az időszakban látja el a feladatait, a munkaidőnek ez a része a 92/85 irányelv 7. cikkének alkalmazásában éjszakai munkának minősül. Megjegyzem, hogy a 2003/88 irányelv a „[bármely] időtartam” kifejezést használja, ami arra enged következtetni, hogy a több műszakos munka nincs kizárva a fogalommeghatározás hatálya alól.
48.
Ugyancsak egyetértek a kérdést előterjesztő bíróság azon megállapításával, miszerint ha az éjszaka végzett több műszakos munkát kizárnánk a 92/85 irányelv 7. cikkének hatálya alól, az a több műszakos munkarendben foglalkoztatott szoptató anya, aki egyes műszakokat az éjszakai órákban teljesít, kevesebb védelemben részesülne azokhoz a nőkhöz képest, akik kizárólag éjszaka dolgoznak. Nehéz elhinni, hogy a jogalkotó szándéka erre irányult volna.
49.
A Bíróság már többször kimondta (a jelenlegi 2006/54 irányelvben foglaltakkal kapcsolatban) amit szabályoz), hogy a tagállamok a nemzeti jogszabályaikban elvi szinten nem rögzíthetik a női munkavállalók éjszakai munkavégzésének tilalmát – még ha ez alól vannak is kivételek –, amennyiben a férfiak éjszakai munkavégzése nem esik ilyen tilalom alá. Egy ilyen tilalom ellentétes lenne az egyenlő bánásmód elvével. (
35
)
50.
A 92/85 irányelv tizenharmadik preambulumbekezdése ugyanakkor előírja, hogy rendelkezést kell hozni annak érdekében, hogy többek között a szoptató munkavállalók ne legyenek kötelesek éjszaka dolgozni, ha ilyen rendelkezés szükséges biztonságuk és egészségük szempontjából. Ez a 7. cikkben foglalt előírással együttesen értelmezve arra utal, hogy az érintett munkavállaló körülményeit egyedileg kell értékelni.
51.
A nemzeti bíróság ügyiratai azt mutatják, hogy I. González Castro ténylegesen beszerzett egy hiteles orvosi igazolást arról, hogy valóban szoptat, valamint hogy a „Kérelem a szoptatási időszak alatti kockázat fennállását megállapító orvosi igazolás kiállítása iránt” megnevezésű formanyomtatvány rá vonatkozó részének 2015. március 9‑én történő kitöltésével kezdeményezte a kérelmének alátámasztására szolgáló orvosi igazolás beszerzése iránti eljárást. Az INSS a tárgyaláson előadta, hogy nem része az orvosi igazolás kiállítása iránti eljárásnak, mivel az a munkavállalóra, e munkavállaló munkáltatójára és az ügytől függően a biztosítóra (a jelen ügyben a Mutua Umivale) tartozik. Az INSS a Bíróság előtt azt is előadta, hogy a munkavállaló más orvos, például háziorvos jelentését is benyújthatja, az azonban nem egyértelmű, hogy egy ilyen típusú jelentés önmagában elegendő‑e az eljárás megindításához és a kérelmező 92/85 irányelv szerinti védelemre való jogosultságának megállapításához.
52.
Természetesen a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a szükséges mértékben feltárja a tényállást. A Mutua Umivale 2015. március 3‑án kelt, I. González Castro munkáltatójának címzett levele ugyanakkor arra enged következtetni, hogy I. González Castro kérelme már azt megelőzően sem járt volna sikerrel, hogy 2015. március 9‑én hivatalosan kérelmezte az orvosi igazolás kiállítását (
36
). Semmi sem utal arra, hogy I. González Castro munkáltatója vagy a Mutua Umivale elvégezte volna I. González Castro sajátos körülményeinek egyedi értékelését. Ha egyesítjük az INSS és a spanyol kormány észrevételeinek, a kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben adott leírásnak, valamint e bíróság ügyiratainak a tartalmát, az aktuális nemzeti gyakorlat láthatóan az, hogy amennyiben valamely kijelölt munkakört a spanyol gyermekgyógyászati egyesület kézikönyve nem minősít a szoptatásra kockázatot jelentő munkakörnek, a munkavállaló orvosi igazolás iránti kérelme automatikusan elutasításra kerül (
37
).
53.
Egy ilyen megközelítés egyértelműen ellentétes a 92/85 irányelvben foglaltakkal. Az uniós jogalkotó úgy határozott, hogy az éjszakai munka kockázatot jelent. Az orvosi igazolásnak az a rendeltetése, hogy az egyes esetekben kiváltsa az adott munkavállaló körülményeinek értékelését. Ez a Bíróság számára körülírt rendszer egyszerűen eltér a jogalkotó célkitűzéseitől.
54.
Nem állítom, hogy a jogvita tárgyát képező ügyben visszaélés történt. Ugyanakkor alapvetően hibás egy olyan eljárás, amelynek keretében a munkavállaló által igényelt ellátás kifizetéséért felelős biztosító egyúttal a „kapuőr” szerepét is ellátja, mivel maga dönt arról, hogy az adott munkavállalónak van‑e lehetősége beszerezni a 92/85 irányelv 7. cikke szerint megkövetelt orvosi igazolást. A biztosító egyértelműen érdekütközés helyzetében van.
55.
Amennyiben I. González Castro megfelel a 7. cikk (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, részesül a 92/85 irányelv által biztosított védelemben, és nem szükséges vizsgálni a 4. és 5. cikkben foglaltakat (lásd a második, harmadik és negyedik kérdést), mivel azokban az esetekben, amelyekben a 7. cikket alkalmazni kell, nem szükséges a 92/85 irányelv 4. cikke szerinti kockázatértékelésre támaszkodni. (
38
) A dolgok jelenlegi állása szerint nem egyértelmű, hogy az alapeljárás tárgyát képező jogvitában a 4. és 5. cikk jelentőséggel bír‑e. (
39
)
56.
Ezért azt a következtetést vonom le, hogy az a munkavállaló, aki több műszakos munkarendben végez munkát, és a feladatai egy részét éjszaka teljesíti, a 92/85 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozhat, feltéve, hogy orvosi igazolással tanúsítja, hogy ezen irányelv 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban intézkedéseket szükséges hozni a biztonságát vagy egészségét érintő kockázat elkerülése érdekében. A kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni az ügy összes körülményeinek figyelembevételével, hogy a kérelmező nyújtott‑e be ilyen igazolást, illetve ennek lehetőségét biztosították‑e számára.
A második, harmadik és negyedik kérdésről
Általános megjegyzések
57.
A 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok, nemzeti bírósági rendszerükkel összhangban, megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az alperes legyen köteles azt bizonyítani, hogy az egyenlő bánásmód elvét nem sértették meg, amennyiben valaki úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elvének megsértése miatt sérelmet szenvedett, és olyan tényekre hivatkozik, amelyekből közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni. (
40
) A kérdést előterjesztő bíróság a második, harmadik és negyedik kérdéssel lényegében arra vonatkozóan kér iránymutatást, hogy ezt a rendelkezést miként kell értelmezni a 92/85 irányelv 5. cikkével együtt. E kérdések különösen akkor bírnak jelentőséggel, ha I. González Castro nem teljesíti a 92/85 irányelv 7. cikkében előírt feltételeket a munkavégzés alóli mentesítése és a 11. cikk szerinti ellátás elismerése érdekében, ugyanis I. González Castro kizárólag nappali munkába történő áthelyezésére nincs lehetőség. (
41
)
58.
A kérdést előterjesztő bíróság második, harmadik és negyedik kérdése azon az előfeltevésen alapul, hogy a 92/85 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján helyesen elvégzett értékelés a szoptató munkavállalót veszélyeztető kockázatot tárt volna fel, és hogy ezért meg kell vizsgálni, hogy biztonságának és egészségének védelme érdekében milyen intézkedéseket kellett volna megtenni az 5. cikk szerint. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben (vagy az azt kísérő nemzeti ügyiratokban) ugyanakkor nem található arra vonatkozó információ, hogy a 92/85 irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése szerinti bármilyen értékelésre sor került volna. A spanyol kormány a tárgyaláson arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy az LPRL 26. cikke a 92/85 irányelv 4. és 7. cikkét átültető legfontosabb rendelkezés, a nemzeti jogi szabályozás ugyanakkor nem tesz egyértelmű különbséget a szóban forgó irányelv e két cikke között. Nem teljesen világos, hogy a 4. cikk vagy a 7. cikk szolgál I. González Castro ellátás iránti igényének jogalapjául (vagy pedig mindkettő). Ennek a kérdésnek a vizsgálata azonban végső soron a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
59.
I. González Castro körülményei a 92/85 irányelv 4. cikkének hatálya alá tartoznak?
60.
E rendelkezés irányadó a szoptató munkavállalóra „az I. mellékletben nem kimerítően felsorolt anyagoknak, eljárásoknak vagy munkakörülményeknek való kitettség különleges kockázatát valószínűleg magában foglaló tevékenységek esetében”. Az a körülmény, hogy G. Castrót nem föld alatti bányászati munka végzésére alkalmazták (az egyetlen munkakategória, amelyet az I. melléklet nem kimerítő felsorolást tartalmazó táblázata a „Munkakörülmények” cím alatt feltüntet), nem jelenti azt, hogy az általa ellátotthoz hasonló munkakört szükségszerűen ki kell zárni a 92/85 irányelv alkalmazási köréből. A 4. cikk (1) bekezdése szerinti kockázatértékelést az iránymutatások alapján végzik el, amely többek között lefedi a szóban forgó irányelv „2. cikk[é]ben meghatározott munkavállalók által végzett munkával kapcsolatos […] mentális és fizikai fáradtság[ot], illetve a fizikai és mentális stressz egyéb fajtái[t]”. (
42
) A több műszakos munkarendben végzett munka és az éjszakai munka két olyan helyzet, amelyet az iránymutatásokban azonosítottak. (
43
) Ezért a 92/85 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésével együtt értelmezett 3. cikke (1) bekezdése második albekezdésének konkrét szövege megerősíti, hogy egy olyan munkakör, mint amelyet I. González Castro is betölt, valóban az előbbi rendelkezés hatálya alá tartozik.
61.
A 4. cikk az az általános rendelkezés, amely meghatározza, hogy milyen intézkedéseket szükséges meghozni az olyan tevékenységekkel kapcsolatban, amelyek a 92/85 irányelv 2. cikke szerinti munkavállalók számára valószínűsíthetően különös kockázatot jelentenek. A 7. cikk ugyanakkor az éjszakai munka esetében alkalmazandó különös rendelkezés, amelyet a jogalkotó kiemelt mint olyan tényezőt, amely a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára különleges kockázattal járhat.
62.
A kockázatértékelést a 92/85 irányelv által biztosított védelem konkrét igénylése érdekében a munkáltatónak kell elvégeznie, nem pedig az érintett munkavállalónak. Ez teljes mértékben összhangban van a 89/391 irányelv által meghatározott keretrendszerrel, amely előírja a munkáltatók számára, hogy hozzanak megelőző intézkedéseket a munkavállalók biztonságának és egészségének védelme érdekében minden, a munkával kapcsolatos szempontból. (
44
)
63.
Röviden, a 92/85 irányelv bevezette a kockázatok értékelésére és az azokról történő tájékoztatásra vonatkozó kötelezettséget. Arra az esetre, ha az irányelv 4. cikke (1) bekezdésének megfelelően végzett kockázatértékelés eredményei a munkavállaló biztonságát vagy egészségét érintő kockázatot, illetve terhességére vagy szoptatására gyakorolt hatást mutatnak ki, az 5. cikk (1) és (2) bekezdése előírja, hogy a munkáltató köteles a munkafeltételeket és/vagy a munkaidőt átmenetileg módosítani. (
45
) Ha ez a körülményekre tekintettel nem lehetséges, az érintett munkavállalót más munkakörbe kell helyezni. Az 5. cikk (3) bekezdése csak arra az esetre írja elő, hogy az érintett munkavállalót a nemzeti jogszabályoknak és/vagy gyakorlatnak megfelelően annyi időre mentesíteni kell a munkavégzés alól, amennyi a biztonságának vagy egészségének védelméhez szükséges, ha az ilyen áthelyezés lehetetlennek bizonyul. (
46
) Ezért az 5. cikket csak abban az esetben kell alkalmazni, ha a 92/85 irányelv 4. cikke szerint lefolytatott értékelés eredménye a jelen esetben az érintett szoptató munkavállaló biztonságát vagy egészségét érintő kockázatot vagy hatást mutat ki.
64.
Habár a kérdést előterjesztő bíróság a kérdéseiben nem említi kifejezetten a 92/85 irányelv 4. cikkét, ez nem akadályozza a Bíróságot abban, hogy az uniós jog valamennyi olyan rendelkezését – többek között a hivatkozott irányelv egyéb rendelkezéseit (a jelen eljárásban különösen annak 4. cikkét) – értelmezze, amelyek a kérdést előterjesztő bíróság számára segítségül szolgálhatnak. (
47
)
65.
Ennek megfelelően megítélésem szerint a második, harmadik és negyedik kérdés a 2006/54 irányelv bizonyítási teherre vonatkozó 19. cikkének és a 92/85 irányelv 4. cikkének értelmezésére vonatkozóan is iránymutatásra irányul. A negyedik kérdés vizsgálatát megelőzően a második és harmadik kérdést együttesen fogom vizsgálni.
A második és a harmadik kérdésről
66.
Amennyiben a 92/85 irányelv 2. cikkének c) pontja szerinti munkavállaló vitatja az ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján elvégzett kockázatértékelést (vagy ahol a jogvita tárgyát a 7. cikk képezi), alkalmazni kell‑e a 2006/54/EK irányelv 19. cikkének (1) bekezdésében foglalt szabályokat, amelyek értelmében a bizonyítási teher a munkáltatóra (vagy az illetékes hatóságra) hárul (második kérdés)? Mit jelentenek továbbá a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdésében az „olyan tények[…], amelyekből közvetlen vagy közvetett [hátrányos] megkülönböztetésre lehet következtetni”. A kérdést előterjesztő bíróság kifejezetten rákérdez, hogy az alábbi tények olyan tényeknek minősülnek‑e, amelyekből a hivatkozott rendelkezés értelmében közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni: i. a munkavállaló több műszakos munkarendben végez munkát, esetenként éjszaka, egyedül; ii. a munkájába beletartozik az épület felügyelete és szükség esetén a sürgős esetek kezelése; és iii. nincs arra vonatkozó bizonyíték, hogy a munkahelyen a szoptatásra vagy adott esetben a fejésre alkalmas helyet biztosítanának (harmadik kérdés).
67.
A 4. cikk szerinti kockázatértékelést a munkáltatónak az iránymutatásokkal összhangban kell elvégeznie. (
48
) A munkáltató feladata, hogy azonosítsa: i. a kockázati tényezőket, ideértve a mentális és fizikai kimerülést, illetve más fizikai és mentális megterhelést; és ii. a munkavállalói kategóriát – amely a jelen esetben a szoptató anya –; valamint hogy gondoskodjon a minőségi és mennyiségi kockázatértékelés elvégzéséről, amelyet kompetens személynek kell lefolytatnia. Az iránymutatások egyértelművé teszik, hogy a kockázatértékeléseknek megfelelően figyelembe kell venniük az orvosi tanácsokat, valamint az érintett nő aggályait. (
49
)
68.
Az iránymutatások az alábbiakat állapítják meg a „Mentális és fizikai fáradtság és a munkaidő” kérdéskörét érintő kockázatértékeléssel kapcsolatban: „A hosszú munkaidő, a több műszakos munkarendben végzett munka és az éjszakai munka jelentős hatást gyakorolhat a gyermekágyas és várandós anyák egészségére, valamint a szoptatásra. E hatások nem egyformán érintik a nőket, és a kapcsolódó kockázatok az ellátott munka jellegétől, a munkakörülményektől és az érintett egyéntől függően eltérőek lehetnek […] a várandósság során és a szülés utáni időszakban a különböző végbemenő élettani és egyéb változások miatt a mentális és fizikai kimerültség egyaránt megnövekszik. Előfordulhat, hogy egyes várandós és szoptató anyák a fokozott fáradtságuk miatt nem lesznek képesek rendszertelen vagy késői műszakban dolgozni, éjszaka munkát végezni vagy túlmunkát vállalni. A munkaidő‑beosztás […] hatással lehet a várandós nő és még meg nem született gyermeke egészségére, a szülést követő felépülésére vagy a szoptatási képességére, továbbá növelheti a stressz és a stresszel összefüggő betegségek kockázatát”. (
50
)
69.
A kérdést előterjesztő bíróság magyarázata szerint I. González Castro kereseti kérelmét első fokon arra hivatkozással utasították el, hogy „a több műszakos vagy éjszakai munka nem jelent kockázatot a szoptatás során, amint azt a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) és a spanyol gyermekgyógyászati egyesület kézikönyve is megállapította, és az, hogy a munkavállalónak »be kell járnia az épületet, a potenciális vészhelyzetek (bűncselekmények, tűzvészek) miatti vészjelzésekre kell figyelnie, és végső soron bármilyen váratlan eseményt észre kell vennie (és e feladatait bizonyos esetekben egyedül kell végeznie)«, nem »jelent kockázatot a szoptatásra, és nem is teszi lehetetlenné annak megvalósítását, mivel az anyatej fejése a munkaidőn kívül is lehetséges«”.
70.
Ez a nyilatkozat arra enged következtetni, hogy az illetékes hatóság általános iránymutatások alapulvételével I. González Castro munkakörének általános jellemzőit vizsgálta meg, nem vizsgálta azonban I. González Castro egyéni körülményeit, amit a 92/85 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének és 4. cikkének együttes értelmezése alapján köteles lett volna megtenni.
71.
A 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése alapján a tagállamok, nemzeti bírósági rendszerükkel összhangban, megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az alperes legyen köteles azt bizonyítani, hogy az egyenlő bánásmód elvét nem sértették meg, amennyiben valaki úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elve alkalmazásának elmulasztása miatt sérelmet szenvedett, és bíróság vagy más illetékes hatóság előtt olyan tényekre hivatkozik, amelyekből közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni. A 2006/54 irányelv 19. cikke (4) bekezdésének a) pontja többek között megállapítja, hogy a 19. cikk (1) bekezdésében foglalt, a bizonyítási terhet megfordító szabályokat kell alkalmazni a 92/85 irányelv hatálya alá tartozó esetekben, amennyiben nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés áll fenn. (
51
) A 92/85 irányelv 4. cikkében előírt kockázatértékelés megfelelő elvégzésének elmulasztása a szóban forgó irányelv alkalmazásában, összhangban a 2006/54 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének c) pontjával, az érintett nő kevésbé kedvező bánásmódban való részesítését eredményezi a terhességgel vagy szülési szabadsággal kapcsolatban: következésképpen e jogszabály értelmében hátrányos megkülönböztetést valósít meg. (
52
)
72.
A közvetett hátrányos megkülönböztetésnek a 2006/54 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott fogalma nem lehet releváns a 92/85 irányelv 2. cikkének hatálya alá tartozó munkavállalók tekintetében. Az olyan rendelkezések, feltételek vagy gyakorlatok, amelyek egy nő kevésbé kedvező bánásmódban való részesítését eredményezik a terhességgel vagy szülési szabadsággal kapcsolatban, értelemszerűen nem lehetnek „látszólag semlegesek”, mivel ezek a rendelkezések kizárólag a 92/85 irányelv 2. cikkében meghatározott különleges munkavállalói kategóriákra vonatkoznak. (
53
) Ezért, amennyiben valamely munkavállaló a 92/85 irányelvben foglaltakra hivatkozik, azt kell vizsgálni, hogy fennállnak‑e olyan tények, amelyekből közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni a 2006/54 irányelv 19. cikke (1) bekezdésének értelmében. (
54
)
73.
A 2006/54 irányelv 19. cikke (4) bekezdésének a) pontja többek között kimondja, hogy a 19. cikk (1) bekezdésében foglalt, a bizonyítási terhet megfordító szabályokat a 92/85 irányelv hatálya alá tartozó esetekben is alkalmazni kell, amennyiben nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés áll fenn. Valamely női munkavállaló kevésbé kedvező bánásmódban részesítése azzal kapcsolatban, hogy szoptató anya, úgy tekintendő, hogy az a 2006/54 irányelv 2. cikke (2) bekezdése c) pontjának hatálya alá tartozik, és ennélfogva nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül. (
55
) Következésképpen a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdésében foglalt szabályok esetlegesen alkalmazhatók.
74.
A Bíróság több alkalommal megállapította, hogy a 2006/54 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének c) pontja azzal, hogy fenntartja a tagállamok jogát a nők várandóssággal vagy anyasággal kapcsolatos védelmét szolgáló rendelkezések hatályban tartására vagy elfogadására, a nemek közötti egyenlő bánásmód elvére tekintettel elismeri egyfelől a nő terhesség során és azt követően fennálló fizikai állapota védelmének jogszerűségét, másfelől a szülést követő időszakban a nő és gyermeke közötti különleges viszony védelmének jogszerűségét. Ezen túlmenően, a 2006/54 irányelv 14. cikke értelmében az ilyen helyzetben lévő nővel szembeni bármiféle hátrányos megkülönböztetés a szóban forgó irányelvben előírt tilalom hatálya alá tartozik, amennyiben az érintett női munkavállalónak a hivatkozott irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett foglalkoztatási és munkafeltételeire vonatkozik. (
56
)
75.
Megalapozzák‑e a kérdést előterjesztő bíróság által feltárt tények a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése szerinti hátrányos megkülönböztetés megállapítását?
76.
Amennyiben a munkáltató nem végzi el a 4. cikk (1) bekezdése szerinti értékelést a 92/85 irányelv 2. cikkének c) pontjának hatálya alá tartozó munkavállaló tekintetében, ez a mulasztás olyan „tények[nek] [minősül], amelyekből közvetlen […] [hátrányos] megkülönböztetésre lehet következtetni” a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése értelmében. A kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló végzésében említett tényezők (több műszakos munkarendben végzett munka, a biztonsági őrtől elvárt feladatok, a munkahelyen szoptatásra alkalmas helyiség hiánya) bármely értékelés szempontjából jelentőséggel bírnának. A munkáltató általi értékelést azonban nem e tényezők fennállásának kell kiváltaniuk. (
57
) Az értékelést a nő helyzetéből – jelen esetben abból, hogy szoptató munkavállaló – és a munkáltató 92/85 irányelv 4. cikke szerinti kötelezettségéből következően szükséges elvégezni.
77.
Ugyanakkor, amennyiben az érintett munkavállaló úgy ítéli meg, hogy sérelmet szenvedett, és bizonyítani tudja, hogy az értékelés során nem vizsgálták az egyéni körülményeit, egy ilyen helyzetből szintén közvetlen hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése értelmében. Megítélésem szerint ez a helyzet áll fenn abban az esetben, amikor a munkáltató vagy az illetékes hatóságok olyan politikát vagy általános szabályt alkalmaznak, amely szerint a több műszakos munkarendben végzett munka vagy az éjszakai munka nem jelent automatikusan kockázatot a szoptatásra nézve, anélkül hogy vizsgálnák az érintett egyéni munkavállaló és gyermeke konkrét helyzetét. Egy ilyen megközelítés ténylegesen aláássa mind a 92/85 irányelv, mind a 2006/54 irányelv célkitűzéseit. Egy ilyen típusú eljárás a munkavállalót olyan helyzetbe hozza, hogy vitatnia kell, valamint adott esetben meg kell cáfolnia azt a feltételezést, miszerint a munkaköre nem jelent számára kockázatot. Ez erősen ellentmond annak a ténynek, hogy mindkét irányelv elismeri, hogy a 92/85 irányelv 2. cikkének hatálya alá tartozó munkavállalók különösen sérülékeny csoportot alkotnak. (
58
) Ezért egy olyan értékelési folyamat, amely megköveteli az érintett munkavállalótól annak az általános feltételezésnek a megcáfolását, hogy nem fenyegeti őt kockázat, mivel a munkakörét nem olyannak tekintik, amely a szoptató munkavállaló számára kockázattal járhat, a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdésével és 4. cikkének a) pontjával együtt értelmezett 2. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében egy nő kevésbé kedvező bánásmódban való részesítésének minősül.
78.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata vizsgálni, hogy a jogvita tárgyát képező nemzeti szabályok valóban ilyen hatással járnak‑e, és hogy végeztek‑e a bármiféle értékelést a 92/85 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint; és amennyiben I. González Castro ügyében sor került ilyen értékelésre, az összhangban volt‑e az iránymutatásokkal.
79.
Amennyiben a 92/85 irányelv 2. cikkének c) pontja szerinti munkavállaló úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elve alkalmazásának elmulasztása miatt sérelmet szenvedett, és bizonyítja, hogy munkáltatója a biztonságát és egészségét érintő kockázati tényezők vizsgálata érdekében nem végezte el az ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt értékelést, vagy egyáltalán nem végzett ilyen értékelést a 92/85 irányelv 3. cikkében hivatkozott iránymutatásokkal összhangban, e körülményekből a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közvetlen hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni. A nemzeti bíróság feladata vizsgálni, hogy a szóban forgó nemzeti rendszer gyakorlati alkalmazása ellentétes‑e az e rendelkezésben foglalt szabállyal, amely alapján a bizonyítási teher az ellenérdekű félre hárul.
A negyedik kérdésről
80.
A kérdést előterjesztő bíróság a negyedik kérdéssel arról kíván megbizonyosodni, hogy a munkáltatóra hárul‑e a bizonyítási teher, amennyiben vitatja a munkavállaló azon hivatkozását, hogy a 92/85 irányelv 5. cikkének (3) bekezdése és 11. cikke alapján a munkavégzési kötelezettség alóli mentesítésre és ellátásra jogosult. E bíróság szerint ez a kérdés csak abban az esetben merül fel, ha a Bíróság a harmadik kérdésre „igenlő” választ ad.
81.
Az eddigi elemzésem alapján ez a kérdés csak akkor válik relevánssá, ha a kérdést előterjesztő bíróság azt állapítja meg, hogy i. az illetékes hatóságok lefolytatták a 92/85 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt értékelést, amely I. González Castro biztonságát és egészségét érintő kockázatot mutatott ki, ii. I. González Castro munkafeltételeinek átmeneti módosítása nem volt lehetséges (5. cikk (1) bekezdés), és iii. más munkakörbe helyezését nem lehetett megvalósítani (5. cikk (2) bekezdés). Habár az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben leírt tényállás nem tükrözi a fenti előfeltevéseket, tény ugyanakkor, hogy a nemzeti eljárás alapjául I. González Castro munkavégzési kötelezettség alóli mentesítésre és ellátásra irányuló kérelme szolgál. A negyedik kérdésre adandó válasz ezért a nemzeti eljárásban való döntéshozatal során a kérdést előterjesztő bíróság segítségére szolgálhat.
82.
A munkáltatónak van általános rálátása a munkavállalói munkakörülményeire és a munkavégzéssel kapcsolatos követelményekre, és a munkáltató van a legjobb helyzetben annak felmérésére, hogy mely intézkedések alkalmasak a kimutatott kockázatok kezelésére. Ezért amennyiben a 92/85 irányelv 5. cikke szerinti további intézkedés értékelése az alapeljárás részét képezi, úgy továbbra is a munkáltatóra hárul a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése szerinti bizonyítási teher. (
59
) Az ezzel ellentétes álláspont kiüresítené a 92/85 irányelv által biztosított védelmet. (
60
) Hozzáteszem, hogy megítélésem szerint ez kifejezetten olyan helyzet, ahol a munkáltatónak és a munkavállalónak közösen kell megvitatnia, hogy milyen módosítások szükségesek.
83.
Ezért, amennyiben a 92/85 irányelv 5. cikke szerinti további intézkedés értékelése az alapeljárás részét képezi, úgy továbbra is az ellenérdekű félre hárul a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése szerinti bizonyítási teher.
Végkövetkeztetés
84.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunal Superior de Justicia de Galicia (galíciai felsőbíróság, Spanyolország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő válaszokat adja:
–
Az a munkavállaló, aki több műszakos munkarendben végez munkát, és a feladatai egy részét éjszaka teljesíti, a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/85/EGK tanácsi irányelv 7. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozhat, feltéve, hogy orvosi igazolással tanúsítja, hogy a szóban forgó irányelv 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban intézkedéseket szükséges hozni a biztonságát vagy egészségét érintő kockázat elkerülése érdekében. A kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni, az ügy összes körülményeinek figyelembevételével, hogy a kérelmező nyújtott‑e be ilyen igazolást, illetve ennek lehetőségét biztosították‑e számára.
–
Amennyiben a 92/85 irányelv 2. cikkének c) pontja szerinti szoptató munkavállaló bizonyítja, hogy munkáltatója nem végezte el az ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt kockázatértékelést, a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5‑i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 19. cikkének (1) bekezdésében foglalt szabályokat kell alkalmazni, amelyek alapján a bizonyítási teher az ellenérdekű félre hárul.
–
Amennyiben a 92/85 irányelv 2. cikkének c) pontja szerinti munkavállaló úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elve alkalmazásának elmulasztása miatt sérelmet szenvedett, és bizonyítja, hogy munkáltatója a biztonságát és egészségét érintő kockázati tényezők vizsgálata érdekében nem végezte el az ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt értékelést, vagy egyáltalán nem végzett ilyen értékelést az ezen irányelv 3. cikkében hivatkozott iránymutatásokkal összhangban, e körülményekből a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett közvetlen hátrányos megkülönböztetésre lehet következtetni. A nemzeti bíróság feladata vizsgálni, hogy a szóban forgó nemzeti rendszer gyakorlati alkalmazása ellentétes‑e az e rendelkezésben foglalt szabállyal, amely alapján a bizonyítási teher az ellenérdekű félre hárul.
–
Amennyiben a 92/85 irányelv 5. cikke szerinti további intézkedés értékelése az alapeljárás részét képezi, úgy továbbra is az ellenérdekű félre hárul a 2006/54 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése szerinti bizonyítási teher.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	1992. október 19‑i 92/85/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 348., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 110. o.).
(
3
)	2006. július 5‑i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 204., 23. o.). Lásd továbbá az alábbi 12–17. pontot.
(
4
)	1989. június 12‑i tanácsi irányelv (HL 1989. L 183., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 349. o.).
(
5
)	3. cikk d) pont.
(
6
)	15. cikk.
(
7
)	5. cikk (1) bekezdés.
(
8
)	16. cikk (1) bekezdés.
(
9
)	Nyolcadik preambulumbekezdés.
(
10
)	Kilencedik preambulumbekezdés.
(
11
)	Tizedik preambulumbekezdés.
(
12
)	Tizenegyedik preambulumbekezdés.
(
13
)	Tizenharmadik preambulumbekezdés.
(
14
)	Lásd: a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalókra vonatkozóan veszélyesnek tartott vegyi, fizikai és biológiai anyagok, valamint ipari eljárások értékelésére vonatkozó iránymutatásokról szóló bizottsági közlemény (COM(2000) 466. végleges/2 bizottsági közlemény [a továbbiakban: iránymutatások]).
(
15
)	A I. mellékletben foglalt lista fizikai, biológiai és kémiai anyagokat, eljárásokat és munkakörülményeket sorol fel. Az utóbbi cím alatt egyetlen elem, a „Föld alatti bányászati munka” található.
(
16
)	2003. november 4‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 299., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 381. o.).
(
17
)	2. cikk 3. pont.
(
18
)	(23) preambulumbekezdés.
(
19
)	(24) preambulumbekezdés.
(
20
)	(30) preambulumbekezdés.
(
21
)	A 2015 márciusával kezdődő időszakra, amelynek során I. González Castro biztonsági őrként dolgozott a Prosegur España részére, valamint a fiúgyermekét szoptatta, a „tényállás megvalósulásának idejeként” fogok hivatkozni.
(
22
)	E formanyomtatvány 3. pontjában a Prosegur España kijelenti, hogy I. González Castro munkafeltételeit módosítani vagy őt más munkahelyre áthelyezni, de ez az áthelyezés nem volt lehetséges, mert munkafeltételei nem befolyásolják a szoptatást.
(
23
)	Kiemelés tőlem.
(
24
)	2003. március 6‑iKaba ítélet, C‑466/00, EU:C:2003:127, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd továbbá: 2007. november 15‑iInternational Mail Spain ítélet, C‑162/06, EU:C:2007:681, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
25
)	A 92/85 irányelv alkalmazásában a „munkavállaló” önálló uniós jogi fogalom, lásd: 2010. november 11‑iDanosa ítélet, C‑232/09, EU:C:2010:674, 39. pont.
(
26
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 59. pont. Lásd szintén a 92/85 irányelv nyolcadik preambulumbekezdését.
(
27
)	2013. január 15‑iKrižan és társai ítélet, C‑416/10, EU:C:2013:8, 58. pont.
(
28
)	1990. november 13‑iMarleasing ítélet, C‑106/89, EU:C:1990:395, 8. pont.
(
29
)	2007. november 15‑iInternational Mail Spain ítélet, C‑162/06, EU:C:2007:681, 19. és 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
30
)	Analógia útján lásd: 2015. július 16‑iMaïstrellis ítélet, C‑222/14, EU:C:2015:473, 30. pont.
(
31
)	2014. március 18‑iD. ítélet, C‑167/12, EU:C:2014:169, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
32
)	A 92/85 irányelv jogalapját az EGK‑Szerződés 118a. cikke jelentette; a 2003/88 irányelv jogalapja az EK‑Szerződés 137. cikke volt (a korábbi Szerződés 118a. cikkének megfelelő rendelkezés). Az ezzel egyenértékű rendelkezés jelenleg az EUMSZ 153. cikk.
(
33
)	A 92/85 irányelv 11 évvel megelőzte a 2003/88 irányelvet. Ez utóbbi irányelv kodifikálta a munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló, 1993. november 23‑i 93/104/EK irányelvet (HL 1993. L 307., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 197. o.). A 2003/88 irányelv 1. cikkének (4) bekezdése szerint a 89/391/EGK irányelv rendelkezéseit teljes mértékben alkalmazni kell többek között az éjszakai munka, a váltott műszakban végzett munka és a munkaritmus bizonyos szempontjainak esetében. Lásd továbbá a 2003/88 irányelv (3) preambulumbekezdését.
(
34
)	2014. március 18‑iD. ítélet, C‑167/12, EU:C:2014:169, 33. és 34. pont.
(
35
)	1997. március 13‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑197/96, EU:C:1997:155, 4. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 1997. december 4‑iBizottság kontra Olaszország ítélet, C‑207/96, EU:C:1997:583, 4. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd továbbá a 92/85 irányelv kilencedik preambulumbekezdését.
(
36
)	Lásd a fenti 23. pontot.
(
37
)	Lásd a fenti 24. és 25. pontot.
(
38
)	Az eredeti COM(90) 406 végleges javaslat szerint meg kell határozni egy olyan kötelező időszakot, amelynek során az érintett munkavállaló nem végezhet éjszakai munkát. Ezt az időszakot egy arra vonatkozó orvosi igazolás alapján, hogy ez a munkavállaló egészsége érdekében szükséges, meg lehet hosszabbítani egy további időszakkal. E szöveget az 1992. június 10‑i COM(92) 259 végleges módosított javaslatban arra a szövegre változtatták, amely jelenleg a 92/85 irányelv 7. cikkében található.
(
39
)	Lásd továbbá az alábbi 57–64. pontot.
(
40
)	2011. július 21‑iKelly ítélet, C‑104/10, EU:C:2011:506, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. A szóban forgó ügy a nemi alapon történő hátrányos megkülönböztetés esetén a bizonyítási teherről szóló, 1997. december 15‑i 97/80/EK tanácsi irányelvet érintette (HL 1998. L 14., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 264. o.).
(
41
)	Lásd a fenti 27. pontot.
(
42
)	A 3. cikk (1) bekezdésének második albekezdése, lásd a fenti 6. pontot.
(
43
)	Lásd a lenti 68. pontot.
(
44
)	Lásd a fenti 2. pontot.
(
45
)	Lásd a 92/85 irányelv tizenegyedik preambulumbekezdését.
(
46
)	2010. július 1‑jeiParviainen ítélet, C‑471/08, EU:C:2010:391, 31. és 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
47
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
48
)	A 92/85 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése. Lásd szintén: 2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 44–51. pont, és az arra az ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2017:287, 41–45. pont.
(
49
)	Ide tartozik annak kérdése is, hogy az érintett munkavállaló első alkalommal szoptat‑e, lásd az iránymutatás 8. és 9. oldalát.
(
50
)	Lásd az iránymutatás 13. oldalán szereplő táblázatot.
(
51
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 53. pont.
(
52
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 62. pont.
(
53
)	Majdnem minden heterogám állatfaj esetében a nőstény hordja ki az utódokat a születésig. A tűhalfélék (Syngnathidae) családjába tartozó halak esetében azonban (amelybe a csikóhalak is tartoznak) ezt a funkciót a hímek látják el. Mivel az emberek esetében nem ez a helyzet, magától értetődően valószínűtlen, hogy találnánk olyan látszólag semleges rendelkezést, feltételt vagy gyakorlatot, amely az egyik nemhez tartozó személyeket a másik nemhez tartozó személyekhez képest hátrányosan érint a várandósággal, a szoptatással vagy azzal kapcsolatban, hogy gyermekágyas. Egy ilyen rendelkezés, feltétel vagy gyakorlat nem lehet „látszólag semleges”, mivel csak ezekbe a nagyon különleges kategóriákba tartozó nőkre vonatkozhat.
(
54
)	Lásd a fenti 14. pontot és a 2006/54 irányelv (23) preambulumbekezdését.
(
55
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 60. pont.
(
56
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 64. pont.
(
57
)	Ezért e tényezők fennállásának kérdése nem lehet döntő jelentőségű.
(
58
)	Lásd a fenti 3. pontot.
(
59
)	2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 75. pont. Lásd továbbá: a szóban forgó ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2017:287, 90. és 91. pontja és a 2006/54 irányelv (30) preambulumbekezdése.
(
60
)	Lásd ebben az értelemben: 2017. október 19‑iOtero Ramos ítélet, C‑531/15, EU:C:2017:789, 74. pont.