62014CC0043_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A Nejvyšší správní soud, a Cseh Köztársaság legfelsőbb közigazgatási bírósága a kibocsátási egységeknek a 2003/87 irányelv(2) szerinti térítésmentes kiosztására irányuló kérdéssel foglalkozik. A spanyol Iberdrola‑ítélethez(3) hasonlóan itt is villamosenergia‑termelésről van szó; azonban nem a kifejezetten a térítésmentes kiosztás miatt keletkező váratlan nyereség lefölözésére irányul teherről, hanem a térítésmentes kiosztás ajándékozási illetéknek történő alávetéséről.
2. Ennélfogva azt kell tisztázni, hogy ez az ajándékozási illeték összeegyeztethető‑e a térítésmentes kiosztás elvével. Abban az esetben, ha az illeték nem egyeztethető össze ezzel az elvvel, azt kell ismertetni, hogy lefölözhető‑e legalább a tagállamban kiosztott összes kibocsátási egység értékének kevesebb mint 10%‑a, mivel a tagállamoknak csak az egységek 90%‑át kell térítésmentesen kiosztaniuk.
II – Jogi háttér
A – Az uniós jog
3. A legfelsőbb közigazgatási bíróság ugyan a 2003/87 irányelvet módosító 2009/29 irányelvre(4) hivatkozik, ám ez utóbbi irányelv 3. cikke szerint a 2003/87 irányelv módosítás előtt hatályos változatát még 2012. december 31‑ig kellett alkalmazni. A 2011‑es és 2012‑es évre vonatkozó kibocsátási egységek kiosztásának az alapügyben tárgyalt illeték alá vonását ezért még a korábbi szövegváltozat alapján kell megítélni.
4. A 2003/87 irányelv célját és tárgyát az 1. cikk határozza meg:
„Ez az irányelv az üvegházhatású gázok kibocsátásának költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzése érdekében létrehozza a Közösségben az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kereskedelmének rendszerét (a továbbiakban: közösségi rendszer).”
5. A kibocsátási egység fogalmát a 2003/87 irányelv 3. cikkének a) pontja határozza meg:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a) »egység«: egy meghatározott időszakban egy szén‑dioxid tonna‑egyenérték kibocsátására való jogosultság; […]”
6. A 2003/87 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok terveket készítenek a kibocsátási egységek kiosztására vonatkozóan:
„A 11. cikk (1) és (2) bekezdésében említett minden egyes időszak vonatkozásában, minden tagállam kidolgozza saját nemzeti tervét, hogy összesen hány egységet kíván az adott időszakra kiosztani és azokat miként kívánja kiosztani. A tervet tényszerű és átlátható követelményrendszerre kell alapozni, ideértve a III. mellékletben felsoroltakat, illetve a közvélemény [helyesen: a nyilvánosság] észrevételeinek megfelelő figyelembevételét.”
7. A 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése a következőképpen szabályozza a tagállamok kiosztási terveivel kapcsolatos bizottsági hatáskört:
„A Bizottság a tagállam nemzeti kiosztási tervéről szóló (1) bekezdés szerinti értesítés megküldésétől [helyesen: A Bizottság a tagállam nemzeti kiosztási tervéről szóló (1) bekezdés szerinti közléstől] számított három hónapon belül elutasíthatja az adott tervet vagy annak egy részét, amennyiben az nem áll összhangban a III. mellékletben felsorolt követelményekkel vagy a 10. cikk tartalmával. A tagállam csak akkor hozhatja meg a 11. cikk (1) vagy (2) bekezdésében meghatározott határozatokat, ha a Bizottság elfogadta a javasolt módosításokat. […]”
8. A kibocsátási egységek kiosztását a 2003/87 irányelv 10. cikke szabályozza:
„A 2005. január 1‑jével kezdődő hároméves időszakra a tagállamok az egységek legalább 95%‑át térítésmentesen osztják ki. A 2008. január 1‑jével kezdődő ötéves időszakra a tagállamok az egységek legalább 90%‑át térítésmentesen osztják ki.”
9. A vonatkozó időszak alatt történő tulajdonképpeni kiosztásra a 2003/87 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése vonatkozik:
„A 2008. január 1‑jével kezdődő ötéves időszakra […] vonatkozóan minden tagállam eldönti, hogy az adott időszakra hány egységet fog kiosztani összesen, valamint megkezdi az egységek egyes létesítmények üzemeltetői számára történő kiosztásra [helyesen: kiosztására] irányuló eljárást. Ezt a döntést a tagállam saját, a 9. cikknek megfelelően elkészített és a 10. cikkel összhangban álló nemzeti kiosztási terve alapján, a közvélemény észrevételeinek megfelelő súlyú figyelembevételével kell meghozni, legalább 12 hónappal a tárgyidőszak kezdete előtt.”
10. A 2003/87 irányelv 21. cikkének (1) bekezdése a tagállamok jelentéstételi kötelezettségét szabályozza:
„A tagállamok minden évben jelentést nyújtanak be a Bizottsághoz ezen irányelv alkalmazásáról. E jelentésnek különös figyelmet kell fordítania a kibocsátási egységek kiosztására, […] az irányelv betartásával kapcsolatos kérdésekre, valamint a kibocsátási egységek pénzügyi kezelésére esetlegesen vonatkozó szabályokra. […]”
B – A cseh jog
11. A 2003/87 irányelvet az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei kereskedelmének szabályozásáról és egyes jogszabályok módosításáról szóló 695/2004. sz. törvény ültette át a cseh jogba. Ez a törvény szabályozta többek között az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeit és a kibocsátási egységek kiosztási rendszerét.
12. A 402/2010 törvény 2011. január 1‑jei hatállyal módosította az ajándékozási illetékről szóló törvényt. Az ajándékozási illetékről szóló törvény 6. §‑ának (8) bekezdése szerint a kibocsátási jogok ingyenes megszerzése után ajándékozási illetéket kell fizetni:
„Ajándékozási illeték terheli az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek villamosenergia‑termeléssel összefüggésben való térítésmentes megszerzését 2011‑ben és 2012‑ben olyan létesítmények esetén, amelyek 2005. január 1‑jén vagy ettől az időponttól kezdődően harmadik feleknek való értékesítés céljából termeltek villamos energiát, és amelyekben a tüzelőanyag‑égetésen kívül nem került sor egyéb olyan, üzemeltető általi tevékenységre, amelyhez az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kereskedelme kapcsolódik (a továbbiakban: térítésmentesen szerzett egység).”
13. Az ajándékozási illetékről szóló törvény 7a. §‑a szabályozza a térítésmentesen szerzett egységekre vonatkozó illeték alapját:
„(1) A térítésmentesen szerzett egységek esetében az ajándékozási illeték alapja az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységének a releváns naptári év február 28‑án érvényes átlagos piaci értéke szorozva a releváns naptári évben a villamosenergia‑termeléssel összefüggésben térítésmentesen szerzett egységek számával.
(2) Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységének a releváns naptári év február 28‑án érvényes átlagos piaci értékét a Környezetvédelmi Minisztérium határozza meg hirdetmény útján.”
14. Az ajándékozási illetékről szóló törvény 14a. §‑a szabályozza a térítésmentesen szerzett egységekre vonatkozó illeték mértékét:
„Az illeték mértéke a térítésmentesen szerzett egységek esetében 32%.”
15. Az ajándékozási illetékről szóló törvény 20. §‑a mentesíti az ajándékozási illeték alól többek között a kibocsátási egységek kapcsolt energia‑ és hőtermelés céljából történő megszerzését.
16. A legfelsőbb közigazgatási bíróság előadja, hogy az ajándékozási illetékről szóló törvény említett módosítására a törvény indokolása szerint azért volt szükség, hogy fedezni tudják a megújuló energiaforrásokból származó villamosenergia‑termelés támogatása miatt felmerült kiadásokat. A támogatás bevezetése jelentős növekedést idézett elő a támogatott forrásokban, ugyanakkor jelentősen csökkentette kiépítésük beruházási költségeit, és ez különösen a naperőművek esetében volt érzékelhető. Következésképpen nagy összegű támogatást kellett biztosítani a naperőművek üzemeltetői támogatásának kifizetéséhez. E támogatás fedezésének egyik forrása a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztására kivetett ajándékozási illetékből származó bevétel volt.
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatal iránti kérdés
17. A Cseh Köztársaság a ŠKO‑ENERGO, s.r.o. (a továbbiakban: SKO) részére a 2011. és 2012. évi villamosenergia‑termeléshez kapcsolódóan kibocsátási egységeket osztott ki, de erre vonatkozóan 20 473 152 CZK (mai árfolyamon számítva körülbelül 740 000 eurónak megfelelő) összegű ajándékozási illetéket állapított meg a terhére.
18. Az SKO kifogásolja az illeték kirovását. Ebben az eljárásban a legfelsőbb közigazgatási bíróság a következő kérdéssel fordul a Bírósághoz:
Úgy kell‑e értelmezni a 2003/87 irányelv 10. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezések alkalmazása, amelyek a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztását a releváns időszakban ajándékozási illetéknek vetik alá?
19. Írásbeli észrevételt tett az SKO, a másodfokú adóigazgatóság, a Cseh Köztársaság és az Európai Bizottság. A másodfokú adóigazgatóság kivételével a 2014. november 19‑i tárgyaláson is részt vettek.
IV – A jogkérdésről
20. A legfelsőbb közigazgatási bíróság kérdése arra irányul, hogy összeegyeztethető‑e a 2003/87 irányelv 10. cikkével a 2011‑es és a 2012‑es év tekintetében a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztására vonatkozó ajándékozási illeték megállapítása. Hozzá kell ehhez tenni, hogy a Cseh Köztársaság a kiosztásnak csak egy részére vonatkozóan vet ki illetéket, nevezetesen azokra a kiosztási egységekre, amelyeket – a kapcsolt energia‑ és hőtermelés kivételével – tüzelőanyag‑égetéssel történő villamosenergia‑termelésre vonatkozóan osztanak ki.
21. A 2003/87 irányelv 10. cikkének alkalmazandó szövegváltozata ezen időtartam alatt a kibocsátási egységek legalább 90%‑ának térítésmentes kiosztását írja elő.
22. Először is azt kell megvizsgálni, hogy az ajándékozási illeték kivetése összeegyeztethető‑e a térítésmentes kiosztás elvével (erre vonatkozóan lásd az A pontot). Ehhez kapcsolódóan a Cseh Köztársaság arra irányuló előterjesztésével kell foglalkozni, hogy az illetékkivetés mértékét tekintve kisebb a kiosztott egységek értékének 10%‑ánál, és ezért nem sérti a kibocsátási egységek 90%‑ának térítésmentes kiosztására vonatkozó követelményét (ezzel kapcsolatban lásd a B pontot).
A – A térítésmentességről
23. A Bíróság korábban már megállapította, hogy a 2003/87 irányelv 10. cikkében előírt térítésmentesség fogalma nemcsak a kibocsátási egységek kiosztására vonatkozó ár közvetlen meghatározásával, hanem a kibocsátási egységek kiosztása miatti utólagos teherlevonással is ellentétes.(5)
24. A Cseh Köztársaság azt az álláspontot képviseli, hogy az illeték – hasonlóan, mint az Iberdrola és Gas Natural ítéletben – csupán a kibocsátási egységek kiosztása során a villamosenergia‑termelés szempontjából keletkező váratlan nyereség lefölözésére szolgál. Ebben az ítéletben a Bíróság megengedte az ilyen adóterhet.
25. Ezzel szemben azonban rá kell mutatni arra, hogy az említett ítéletben vizsgált spanyol kormány bizonyíthatóan azt a váratlan nyereséget fölözi le, amely a térítésmentesen kiosztott kibocsátási egységek felhasználásából származik.(6) Ezért egyébként olyan vállalkozásokra is ró ki terhet, mint a vízi vagy az atomerőművek, amelyeknek nincsen szükségük kibocsátási egységekre, mégis szert tesznek váratlan nyereségre, mert más vállalkozások a kibocsátási egységek értékét beépítik az áraikba.(7)
26. A térítésmentesen kiosztott egységekre vonatkozó ajándékozási illeték ezzel szemben nem a kibocsátási egységek felhasználására irányul, hanem csupán a térítésmentes kiosztás körülményére. Olyan adóteherről van szó, amelyet utólag vetnek ki a kiosztásra. Ezért nem egyeztethető össze a kiosztás térítésmentességével.
27. A másodfokú adóigazgatóság álláspontjával ellentétben ezt a megállapítást nem kérdőjelezi meg az, hogy az ajándékozási illetéket az uniós jog jelen állása szerint nem harmonizálták, és ezért az a tagállamok hatáskörébe tartozik. A tagállamok ugyanis hatásköreiket az uniós jog tiszteletben tartása mellett kötelesek gyakorolni,(8) mivel az EUSZ 4. cikk alapján tartózkodnak minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti az Unió célkitűzéseinek megvalósítását.
28. Az ajándékozási illeték az EUMSZ 193. cikk alapján sem igazolható. E cikk szerint az uniós környezetvédelmi szabályozás nem akadályozza az egyes tagállamokat abban, hogy szigorúbb védintézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be. Az ilyen intézkedéseknek ugyanazt a környezetvédelmi irányt kell követniük, mint a kérdéses irányelv,(9) vagy azzal összhangban kell állniuk.(10) Az ajándékozási illeték azonban ellentétben áll a kiosztásnak a 2003/87 irányelv 10. cikke szerinti térítésmentességével.
29. A jelen ügyben még az is kérdéses lehet, hogy milyen mértékű hatást fejtenek ki a kibocsátási egységekre kivetett általános adók, mivel a kibocsátási egységek kiosztására vonatkozó cseh ajándékozási illeték nem általános jellegű, hanem igen jellemzően azokra a kiosztási egységekre irányul, amelyeket – a kapcsolt energia‑ és hőtermelés kivételével – tüzelőanyag‑égetéssel történő villamosenergia‑termelésre vonatkozóan osztanak ki. Azokra a kibocsátási egységekre, amelyeket más tevékenységekre, például acéltermelésre vonatkozóan osztanak ki, nem vetnek ki ilyen illetéket.
30. Ennélfogva azt kell megállapítani, hogy a kibocsátási egységek 2003/87 irányelv 10. cikke szerinti térítésmentes kiosztásával nem egyeztethető össze az, ha a kiosztásra vonatkozóan ajándékozási illetéket állapítanak meg.
B – A megengedett visszterhes kiosztásról
31. A Cseh Köztársaság emlékeztet arra, hogy a 2003/87 irányelv 10. cikke megengedi a kibocsátási egységek 10%‑ának térítés ellenében történő kiosztását. Az illeték eszerint megengedett, mert a kivetett illeték csak az általa kiosztott egység értékének 6,23%‑át teszi ki.
32. Jóllehet az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben ez az előterjesztés nem szerepel, a Bíróságnak érdemes foglalkoznia vele, hogy a legfelsőbb közigazgatási bíróság számára hasznos választ adhasson.(11)
33. Első pillantásra úgy tűnik, hogy nehéz kérdések merülnek ezzel fel.
34. A Cseh Köztársaság ugyanis nemcsak a kibocsátási egységek 10%‑át vonta illeték alá. Az általa megadott adatok szerint a kiosztott egységek mintegy 20%‑át érintette az illeték. Nem nyilvánvaló, hogy az adóteher ilyenfajta kiterjesztése összeegyeztethető‑e a 2003/87 irányelv 10. cikkével csak azért, mert a célzott összeg az összérték 10%‑a alatt marad. Az SKO és a Bizottság ezzel szemben helytállóan adta elő, hogy az irányelv szempontjából nem a kibocsátási egységek értékének, hanem azok számának van jelentősége. Az egységek száma jelzi ugyanis az üvegházhatású gázok kibocsátandó mennyiségét.
35. Az is tisztázásra szorul, hogy megállapítható‑e ez az adóteher egy meghatározott ágazatra, nevezetesen – a kapcsolt energia‑ és hőtermelés kivételével – a tüzelőanyag‑égetéssel történő villamosenergia‑termelésre vonatkozóan.(12)
36. Ezek a kérdések azonban megválaszolatlanul maradhatnak. A Cseh Köztársaság ugyanis a Bizottság által jóváhagyott nemzeti kiosztási tervben rögzítette, hogy főszabály szerint minden kibocsátási egység térítésmentesen kiosztásra került. Csak a ki nem osztott, tartalékban lévő egységekre vonatkozóan helyeztek kilátásba aukciót az új piaci résztvevők számára.(13)
37. Bár a kiosztási terv utólag módosítható, a módosítások alkalmazásához a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének második mondata szerint a Bizottság jóváhagyása szükséges.(14) A tárgyaláson a Cseh Köztársaság azonban elismerte, hogy a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztására vonatkozó ajándékozási illetéket utólagosan sem vették fel a kiosztási tervbe.
38. A Cseh Köztársaság azon az állásponton van, hogy a kiosztási tervben nem kell adóügyi kérdéseket szabályozni. Ezzel kapcsolatban a 2003/87 irányelv 21. cikkének (1) bekezdése szerinti jelentéstételi kötelezettségre hivatkozik, amely kiterjed többek között a kibocsátási egységek adózási szempontból történő kezelésével összefüggő kérdésekre is.
39. Ezzel szemben azonban arra kell rámutatni, hogy elegendő lehet az általános adójogi intézkedések kihatásairól jelentést tenni, különösen az olyan adókéról, amelyek a kibocsátási egységek felhasználására irányulnak. Ha azonban az adók jellemzően bizonyos egységek térítésmentes kiosztására irányulnak, akkor a kiosztás módjára vonatkoznak, amelyet a 2003/87 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerint rögzíteni kell a nemzeti kiosztási tervben.
40. Ezen túlmenően a Bizottság a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerint megvizsgálja, hogy a tagállami kiosztási tervek összeegyeztethetőek‑e a 10. cikkel.(15) E vizsgálat lehetővé tétele érdekében azoknak az intézkedéseknek, amelyek nem egyeztethetőek össze a térítésmentes kiosztás elvével, vagy kezdettől fogva szerepelniük kell a kiosztási tervben, vagy legalább későbbi módosítások révén bele kell kerülniük.
41. A Bizottsággal folytatott párbeszéd, valamint a nyilvánosságnak a 2003/87 irányelv 9. cikkének (1) bekezdésében és 11. cikkének (2) bekezdésében előírt bevonása során egyébként átfogóan megtárgyalhatták volna a kiosztás illeték alá vonásával összefüggő kérdéseket.
42. Esetleg sikerült volna olyan szabályozást találni, amely az Iberdrola‑ítéletben(16) ismertetett spanyol rendszerhez hasonlóan összeegyeztethető az uniós joggal. Kiegészítésképpen rá kell mutatni arra, hogy a spanyol intézkedések kiosztási tervben történő rögzítésére vonatkozó kérdés nem merült fel, mivel az intézkedések a jelen ügyben tárgyalt cseh rendelkezésekkel ellentétben nem a kibocsátási egységek kiosztására, hanem csupán azok felhasználására vonatkoztak.(17)
43. Ezért azt kell megállapítani, hogy nem egyeztethető össze a 2003/87 irányelv 9. cikkével az, hogy a kibocsátási egységek kiosztására vonatkozóan ajándékozási illetéket állapítanak meg, amennyiben az illeték kivetése nem szerepel a nemzeti kiosztási tervben.
V – Végkövetkeztetések
44. A következőképpen javaslom megválaszolni az előzetes döntéshozatal iránti kérdést:
1. A kibocsátási egységek térítésmentes kiosztásának az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról szóló 2003/87/EK rendeletnek a 219/2009/EK rendelet szerinti szövegváltozatának 10. cikke szerinti elvével nem egyeztethető össze a kiosztásra vonatkozó ajándékozási illeték megállapítása.
2. Nem egyeztethető össze a 2003/87 irányelv 9. cikkével az, hogy a kibocsátási egységek kiosztására vonatkozóan ajándékozási illetéket állapítanak meg, amennyiben az illeték kivetése nem szerepel a nemzeti kiosztási tervben.
(1) .
(2)  –	Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13 i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.) a 219/2009/EK rendelet (HL L 275., 32. o.) szerinti szövegváltozata.
(3)  –	Iberdrola és Gas Natural ítélet (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660).
(4)  – A 2003/87/EK irányelvnek az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének továbbfejlesztése és kiterjesztése tekintetében történő módosításáról szóló, 2009. április 23‑i 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 140., 63. o.).
(5)  –	Iberdrola és Gas Natural ítélet (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 31. pont).
(6)  –	Iberdrola és Gas Natural ítélet (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 28., 29. és 32–38. pont).
(7)  –	Iberdrola és Gas Natural ítélet (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 36. pont).
(8)  –	Az uniós jogban előírt juttatások megadóztatásával kapcsolatban lásd Porto Antico di Genova ítélet (C‑427/05, EU:C:2007:630) 10. pontját, valamint alapvetően a Wielockx‑ítélet (C‑80/94, EU:C:1995:271) 16. pontját, az X Holding ítélet (C‑337/08, EU:C:2010:89) 16. pontját és a Blanco‑ítélet (C‑344/13 und C‑367/13, EU:C:2014:2311) 24. pontját.
(9)  –	Deponiezweckverband Eiterköpfe ítélet(C‑6/03, EU:C:2005:222, 41. pont).
(10)  –	Deponiezweckverband Eiterköpfe ítélet (C‑6/03, EU:C:2005:222, 52. pont).
(11)  –	Teckal‑ítélet (C‑107/98, EU:C:1999:562, 39. pont), Abraham és társai ítélet (C‑2/07, EU:C:2008:133, 24. pont), valamint Bonnier Audio és társai ítélet (C‑461/10, EU:C:2012:219, 47. pont).
(12)  –	Lásd erre vonatkozóan az Iberdrola és Gas Natural egyesített ügyekre vonatkozó indítványomnak (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:191) különösen a 96. és 97. pontját.
(13)  –	Národní alokační pl án České republiky 2008 až 2012, 6. o. (3. sz.), 13. és 29. pont (http://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013/nap/docs/nap_czech_final_en.pdf).
(14)  –	Bizottság kontra Lettország ítélet (C‑267/11 P, EU:C:2013:624, 56. pont).
(15)  –	Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑504/09 P, EU:C:2012:178, 47. és 81. pont), valamint Bizottság kontra Észtország ítélet (C‑505/09 P, EU:C:2012:179, 49. pont).
(16)  –	C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660.
(17)  –	Iberdrola és Gas Natural ítélet (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 28., 29. és 38. pont).