62022TO0706(01)
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (második tanács)
2023. szeptember 20. (
*1
)
„Megsemmisítés iránti kereset – Közegészségügy – A hevített dohánytermékekre vonatkozó egyes mentességek visszavonása – Közvetlen érintettség – A személyében való érintettség hiánya – Elfogadhatatlanság”
A T‑706/22. sz. ügyben,
a Nicoventures Trading Ltd (székhelye: London [Egyesült Királyság]) és a mellékletben megnevezett többi felperes (
1
) (képviselik őket: L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz‑Evren és P. Wytinck ügyvédek)
felperesek
az Európai Bizottság (képviselik: H. van Vliet, A. Becker és F. van Schaik, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
tagjai: A. Marcoulli, elnök, S. Frimodt Nielsen (előadó) és R. Norkus bírák,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára, különösen a felperesek által előterjesztett gyorsított eljárás lefolytatása iránti kérelmet elutasító 2023. február 1‑jei határozatra,
tekintettel az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet elutasító 2023. február 2‑i Nicoventures Trading és társai kontra Bizottság végzésre (T‑706/22 R, nem tették közzé, EU:T:2023:39),
meghozta a következő
Végzést
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetükkel a felperesek, a Nicoventures Trading Ltd, és a mellékletben megnevezett többi jogi személy a 2014/40/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a hevített dohánytermékekre vonatkozó egyes mentességek visszavonása tekintetében történő módosításáról szóló, 2022. június 29‑i (EU) 2022/2100 felhatalmazáson alapuló bizottsági irányelv (HL 2022. L 283., 4. o., a továbbiakban: megtámadott jogi aktus) megsemmisítését kérik.
A jogvita előzményei
2
A British American Tobacco vállalatcsoport (a továbbiakban: BAT csoport), amelyhez a felperesek tartoznak, dohánytermékeket, köztük hevített dohánytermékeket gyárt és forgalmaz. Az egyik felperes, a Nicoventures Trading 2011‑ben jött létre a BAT csoporton belül, hogy kizárólag innovatív, füstmentes termékek – köztük a hevített dohánytermékek – fejlesztésére és forgalmazására összpontosítson. A Nicoventures Trading a BAT csoport hevített dohánytermékeit adja el a csoporthoz tartozó többi társaságnak, köztük a többi felperesnek. Ez utóbbiak biztosítják vagy biztosítani kívánják a Nicoventures Trading termékeinek forgalmazását tizennégy tagállam piacán.
3
A tagállamoknak a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről és a 2001/37/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 3‑i 2014/40/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 127., 1. o.; helyesbítések: HL 2015. L 150., 24. o.; HL 2016. L 40., 16. o.; HL 2018. L 307., 27. o.; HL 2019. L 255., 7. o.) szabályozza a dohánytermékek forgalomba hozatalát. Ennek érdekében az irányelv célja a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítése, különösen a dohánytermékek összetevőire, címkézésére és csomagolására vonatkozóan.
4
A 2014/40 irányelv 7. cikkének (1) és (7) bekezdése előírja, hogy a tagállamok megtiltják a jellegzetes ízesítésű, valamint az alkotóelemeikben ízesítést tartalmazó dohánytermékek forgalomba hozatalát. Az említett irányelv 7. cikkének (12) bekezdése – mielőtt a megtámadott jogi aktus módosította – a cigarettától és a cigarettadohánytól eltérő dohánytermékeket mentesítette az említett cikk (1) és (7) bekezdésében foglalt tilalmak alól. Ugyanígy ugyanezen irányelv 11. cikke (1) bekezdésének első albekezdése azt írta elő, mielőtt a megtámadott jogi aktus módosította, hogy a cigarettától, a cigarettadohánytól és a vízipipadohánytól eltérő, dohányzásra szánt dohánytermékek esetében a tagállamok mentességet adhatnak bizonyos, a dohánytermékek címkézésével, valamint bizonyos kombinált egészségvédő figyelmeztetéseknek és tájékoztatásoknak a csomagoláson való kötelező elhelyezésével kapcsolatos kötelezettségek alól. Ezenkívül ugyanezen irányelv 7. cikkének (12) bekezdése, valamint 11. cikkének (6) bekezdése pontosítja, hogy az Európai Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogad el meghatározott termékkategória tekintetében a 7. cikkben rögzített mentességek vagy a 11. cikkben rögzített mentességek lehetőségének visszavonására, amennyiben a Bizottság által készített jelentés megállapítja, hogy jelentős változás történt a körülményekben.
5
2022. június 15‑én a Bizottság jelentést tett közzé, amely a hevített dohánytermékek esetében a 2014/40 irányelv értelmében vett jelentős változást állapított meg.
6
E jelentés eredményeképpen a Bizottság 2022. június 29‑én elfogadta a megtámadott jogi aktust. A megtámadott jogi aktus 1. cikke módosította a 2014/40 irányelv 7. cikkének (12) bekezdését és 11. cikkének (1) bekezdését. 2023. október 23‑tól, amely időpontig a megtámadott jogi aktus által előírt intézkedéseket át kell ültetni, a hevített dohánytermékek már nem mentesülnek a 2014/40 irányelv 7. cikkének (1) és (7) bekezdésében rögzített ízesítésekkel kapcsolatos tiltások alól. Ezenkívül ugyanezen időponttól kezdve a csomagolásokon a nem tiltott dohányzásra szánt hevített dohánytermékek ugyanazon feltüntetési korlátozások alá esnek, mint a nem mentesített dohányzásra szánt többi dohánytermék.
A felek kérelmei
7
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott jogi aktust;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
8
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant;
–
kötelezze a felpereseket a költségek viselésére.
9
Az elfogadhatatlansági kifogásra tett észrevételeikben a felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
elsődlegesen utasítsa el az elfogadhatatlansági kifogást;
–
másodlagosan az eljárást befejező határozatban döntsön az elfogadhatatlansági kifogásról;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
A jogkérdésről
10
A Törvényszék eljárási szabályzata 130. cikkének (1) és (7) bekezdése értelmében, ha az alperes azt kéri, a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve dönthet az elfogadhatatlanság vagy a hatáskör hiánya tárgyában. Mivel a jelen ügyben a Bizottság kérte az elfogadhatatlanságról való döntést, a Törvényszék – mivel úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei kellően fel vannak tárva – e kérelemről az eljárás folytatása nélkül határoz.
11
Az elfogadhatatlansági kifogás alátámasztása érdekében a Bizottság arra hivatkozik, hogy a felpereseket sem közvetlenül, sem személyükben nem érinti a megtámadott jogi aktus.
A kereset elfogadhatóságának feltételeiről
12
Az EUMSZ 263. cikkének negyedik bekezdése értelmében bármely természetes vagy jogi személy eljárást indíthat a neki címzett vagy az őt közvetlenül és személyében érintő jogi aktusok ellen, továbbá az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket.
13
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügy nem tartozik az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt utolsó esetkörhöz, amelyre végeredményben a felperesek és a Bizottság sem hivatkozott. A „rendeleti jellegű jogi aktus” EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti fogalmát ugyanis úgy kell érteni, hogy magában foglal minden általános hatályú jogi aktust, kivéve a jogalkotási aktusokat (lásd ebben az értelemben: 2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 60. és 61. pont). A jelen ügyben a megtámadott jogi aktus, amely a fenti 4. és 6. pontban említett általános hatályú intézkedéseket tartalmaz, és amelyet nem az EUMSZ 289. cikkben említett valamely jogalkotási eljárás szerint fogadtak el, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett rendeleti jellegű jogi aktus. Ugyanakkor a megtámadott jogi aktus 2. cikke végrehajtási intézkedéseket ír elő, azaz olyan átültető intézkedéseket, amelyek elfogadása a tagállamok feladata. Ennélfogva a jelen kereset ténylegesen nem tartozhat az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében előír utolsó esetkörhöz.
14
Ezenkívül, mivel a felperesek a megtámadott jogi aktusnak nem címzettjei, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének első esetköre sem alkalmazandó a jelen ügyre. Következésképpen meg kell határozni, hogy a felperesek az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének második esetköréhez tartoznak‑e, azaz a megtámadott jogi aktus közvetlenül és személyükben érinti‑e őket (lásd ebben az értelemben: 2002. július 25‑iUnión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítélet, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 35–37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mindemellett a felperesek nem is vitatják, hogy a kereshetőségi jogra vonatkozó e két feltétel a jelen keresetre alkalmazandó.
15
Ebben az összefüggésben a felperesek azon érvével kapcsolatban, amely szerint a rendeleti jellegű jogi aktusokkal szemben benyújtott keresetek elfogadhatóságát kevésbé megszorítóan kell értékelni, mint a többi jogi aktust illetően, amely érvről úgy vélik, hogy a 2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítéletből (C‑583/11 P, EU:C:2013:625) következik, meg kell jegyezni, hogy ebben az ítéletben a Bíróság, az 57. pontban, az elemzését kifejezetten a „végrehajtási intézkedéseket maguk után nem vonó rendeleti jellegű jogi aktusok” kategóriájára alapozza, amely tekintetében az imént megállapításra került, hogy a megtámadott jogi aktus nem ide tartozik. A felperesek állításával ellentétben a Bíróság nem utal arra, hogy a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatósági feltételeinek elemzésére a rendeleti jellegű jogi aktusok kategóriáját illetően általában kevésbé megszorító megközelítésnek kell vonatkoznia, mint a többi esetben.
16
Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének Lisszaboni Szerződéssel végrehajtott módosítása ugyanis arra irányult, hogy a megsemmisítés iránti kereseten keresztül bírósági felülvizsgálatnak vessen alá bizonyos olyan általános hatályú jogi aktusokat, amelyek a magánszemélyek jogi helyzetét szabályozhatják, miközben a magánszemélyeknek e módosítást megelőzően nem volt lehetőségük azokat sem közvetlen keresettel megtámadni, kivéve ha a személyükben való érintettségre vonatkozó feltétel teljesült, sem pedig végrehajtási intézkedések hiányában vitatni az érvényesség vizsgálatára irányuló előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel. Ezzel szemben e módosítás nem befolyásolta a természetes és jogi személyek kereshetőségi jogára vonatkozó feltételek tartalmát, mivel azok továbbra is alkalmazandók (lásd ebben az értelemben: 2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 70. és 71. pont).
17
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Bizottság megalapozottan hivatkozik‑e arra, hogy a felpereseket sem közvetlenül, sem személyükben nem érinti a megtámadott jogi aktus.
A közvetlen érintettségről
18
A Bizottság arra hivatkozik, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ahhoz, hogy valamely felperest az EUMSZ 263. cikk értelmében közvetlenül érintettnek lehessen tekinteni, először is az szükséges, hogy a vitatott intézkedés közvetlen hatást gyakoroljon e személy jogi helyzetére, másodszor pedig az, hogy ne hagyjon semmiféle mérlegelési jogkört az intézkedés végrehajtására kötelezett címzettek számára, mert a végrehajtása tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, kizárólag az Európai Unió szabályozása alapján történik.
19
Először is a felperesek nem támasztják alá, hogy a megtámadott jogi aktus kedvezőtlen hatást gyakorol a jogi helyzetükre. Különösen azt kell figyelembe venni, hogy a felperesek ügyfelei már rendelkeznek a felperesek által forgalmazott hevítő készülékkel, és továbbra is használhatják azt olyan hevített dohánytermékek fogyasztására, amelyeket a megtámadott jogi aktus nem fog tiltani. A megtámadott jogi aktus ugyanis nem tiltja a hevített dohánytermékeket, hanem szabályozza azok engedélyezett összetevőit és a csomagoláson feltüntetendő adatokat. Így a megtámadott jogi aktus egyetlen hatása az, hogy a hevített dohánytermékeket az összetételre és címkézésre vonatkozó azon általános szabályok hatálya alá vonja, amelyek például a cigarettákra és a cigarettadohányra vonatkoznak.
20
Másodszor a Bizottság megjegyzi, hogy a felperesek által a közvetlen érintettségük bizonyítása érdekében előadott állítások nem jogi, hanem ténybeli jellegűek. Így a felperesek valószínű elmaradt haszonra hivatkoznak, de nem bizonyítják, hogy a megtámadott jogi aktus közvetlen hatást gyakorol a jogi helyzetükre.
21
Harmadszor, feltételezve azt, hogy a megtámadott jogi aktus hatással van a felperesek jogi helyzetére, meg kell állapítani, hogy azok közvetett jellegűek. Ugyanis minden jövőbeli, esetleges és pusztán elméleti hatás nem a megtámadott jogi aktus hatálybalépéséből, hanem a tagállamok által elfogadott döntésekből származik. A jelen ügyben a megtámadott jogi aktus átültető intézkedéseket tesz szükségessé ahhoz, hogy hatást gyakoroljon a felperesek jogi helyzetére, úgyhogy végrehajtása nem az ítélkezési gyakorlat által megkövetelt tisztán automatikus jellegű.
22
Negyedszer, a jelen ügy különbözik a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) alapjául szolgáló ügytől. Az ebben az ügyben szóban forgó irányelv ugyanis a gazdasági szereplők jogait szabályozza, míg a megtámadott jogi aktus termékekre alkalmazandó általános hatályú szabályokat állapít meg.
23
A felperesek vitatják ezt az érvelést, és azt állítják, hogy a megtámadott jogi aktus őket közvetlenül érinti.
24
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a feltétel, amely szerint a kereset tárgyát képező uniós jogi aktusnak közvetlenül kell érintenie a természetes vagy jogi személyt, két feltétel együttes teljesülését követeli meg, nevezetesen egyfelől azt, hogy ez az aktus közvetlen hatást gyakoroljon e személy jogi helyzetére, másfelől pedig azt, hogy ne hagyjon mérlegelési jogkört a végrehajtására kötelezett címzettek számára, mivel az ilyen végrehajtás tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az Európai Unió szabályozása alapján történik (lásd: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25
Az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti kereset az intézmények által elfogadott valamennyi olyan rendelkezés tekintetében előterjeszthető, amely kötelező joghatások kiváltására irányul, e rendelkezés formájától függetlenül. Annak megállapításához, hogy a jogi aktus kivált‑e ilyen joghatásokat, a jogi aktus lényegét kell figyelembe venni, és a hatásait olyan objektív kritériumok alapján kell megítélni, mint az említett jogi aktus tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának körülményeit, valamint az azt elfogadó intézmény hatáskörét. Így valamely jogi aktus arra való alkalmassága, hogy közvetlen hatást gyakoroljon valamely természetes vagy jogi személy jogi helyzetére, nem értékelhető pusztán azon tény alapján, hogy ez az aktus irányelv formáját ölti (lásd: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 62–64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Következésképpen minden, akár rendeleti jellegű, akár más jellegű jogi aktus főszabály szerint közvetlenül hatást gyakorolhat egy természetes vagy jogi személy jogi helyzetére, függetlenül attól, hogy von‑e maga után végrehajtási intézkedéseket, beleértve az irányelvet átültető intézkedéseket is. Így abban az esetben, ha az irányelv ilyen joghatásokat vált ki, az, hogy az ezen irányelvet átültető intézkedéseket már elfogadták‑e, vagy azokat még el kell fogadni, önmagában nem releváns, mivel azok nem teszik kérdésessé az irányelv és e hatások között fennálló kapcsolat közvetlen jellegét. Ez azzal a feltétellel van így, hogy az irányelv nem biztosít mérlegelési jogkört a tagállamok számára az említett joghatások magánszemélyekkel szembeni kiváltása terén (2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 74. pont).
27
Amint az a fenti 4. és 6. pontban kifejtésre került, a megtámadott jogi aktus azzal a hatással jár, hogy megtiltja a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek forgalmazását, és a dohányzásra szánt nem jellegzetes ízesítésű dohánytermékekre ugyanolyan címkézési kötelezettségeket ró, mint egyes más dohányzásra szánt dohánytermékekre, nevezetesen a cigarettákra, a cigarettadohányra és a vízipipadohányra. A megtámadott jogi aktus 2. cikke szerint a tagállamok 2023. október 23‑a előtt kötelesek elfogadni azokat az átültető intézkedéseket, amelyek ezen új tiltások és kötelezettségek alkalmazásához szükségesek.
28
Ennélfogva a felperesekhez hasonló gazdasági szereplők, akik jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékeket forgalmaznak, vagy szándékoznak azokat forgalmazni, jogi helyzetükben érintettek, mivel e forgalmazás jogellenessé fog válni. Ezek a piaci szereplők arra is kötelesek lesznek, hogy a nem tiltott, dohányzásra szánt hevített dohánytermékek csomagolásán ugyanazokat az egészségvédő figyelmeztetéseket tüntessék fel, mint amelyeknek bizonyos más dohányzásra szánt dohánytermékek csomagolásán szerepelniük kell. A felperesek tehát a megtámadott jogi aktusból közvetlenül eredő tilalom és kötelezettségek hatálya alá tartoznak, függetlenül attól, hogy e jogi aktus végrehajtási, azaz átültető intézkedéseket von‑e maga után. Azon feltétel ugyanis, amely szerint a kereset tárgyát képező jogi aktusnak közvetlenül kell érintenie a felperest, és azon feltétel, amely szerint az ilyen aktus nem vonhat maga után végrehajtási intézkedéseket, nem keverendő össze (lásd ebben az értelemben: 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 71. és 72. pont). Márpedig a jelen ügyben a megtámadott jogi aktusban előírt átültető intézkedések csak az említett tilalom és az említett kötelezettségek tagállamok jogában történő teljes körű alkalmazásához szükségesek, anélkül hogy a tagállamok önálló mérlegelési jogkörrel rendelkeznének, mivel a megtámadott jogi aktus e tekintetben semmilyen mérlegelési mozgásteret nem hagy a tagállamok számára. Úgy kell tehát tekinteni, hogy a felpereseket a megtámadott jogi aktus közvetlenül érinti.
29
A Bizottság által előadott érvek egyike sem kérdőjelezi meg ezeket a megállapításokat.
30
Először is a Bizottság valóban arra hivatkozik, hogy a megtámadott jogi aktus nem tiltja meg a hevített dohánytermékek forgalmazását, hanem csupán szabályozza azok összetételét, megtiltva a jellegzetes ízesítéseket. E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy a felperesek jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékeket forgalmaznak, és ezt a megtámadott jogi aktus által meghatározott átültetési határidő lejártát követően nem tehetik majd meg. Ennélfogva a Bizottság nem állíthatja, hogy a megtámadott jogi aktus az említett termékek összetételének szabályozására szorítkozik, és nem érinti a gazdasági szereplők jogait.
31
Másodszor a Bizottság megjegyzi, hogy a felperesek inkább ténybeli, mintsem jogi helyzetük érintettségére vonatkozóan terjesztenek elő érveket. Ugyanakkor az a körülmény, hogy a felperesek a ténybeli helyzetük érintettségére hivatkoznak a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékeknek a teljes értékesítéseikben betöltött jelentőségére, piaci részesedésükre és az általuk vállalt befektetésekre utalva, nem jelenti azt, hogy jogi helyzetükben ne lehetnének érintettek.
32
Harmadszor, a Bizottság szerint a megtámadott jogi aktusnak a felperesek jogi helyzetére gyakorolt hatásai legfeljebb közvetettek az előírt átültető intézkedésekre tekintettel. E tekintetben, amint az a fenti 28. pontban megállapításra került, a megtámadott jogi aktus semmilyen mérlegelési mozgásteret nem hagy a tagállamok számára a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek forgalmazási tilalmát és a nem tiltott hevített dohánytermékek címkézésére vonatkozó kötelezettséget illetően.
33
Ebből következik, hogy a Bizottság által felhozott és arra alapított elfogadhatatlansági kifogást, hogy a felpereseket a megtámadott jogi aktus közvetlenül nem érinti, el kell utasítani.
A személyében való érintettségről
34
A Bizottság azt állítja, hogy a felpereseknek bizonyítaniuk kell, hogy a megtámadott jogi aktus személyükben érinti őket. Mivel annak nem címzettjei, csak akkor lehetnek személyükben érintettek, ha a megtámadott jogi aktus sajátos jellemzőik vagy az őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és e ténynél fogva a címzetthez hasonló módon egyéníti őket. A Bizottság vitatja, hogy ez a helyzet áll fenn.
35
A felperesek arra hivatkoznak, hogy a megtámadott jogi aktus személyükben érinti őket. E tekintetben azt állítják, hogy az 1963. július 15‑iPlaumann kontra Bizottság ítéletben (25/62, EU:C:1963:17) felvázolt azon jogalany helyzetében vannak, aki sajátos jellemzői vagy őt minden más személytől megkülönböztető helyzet folytán érintett, és valamely határozat címzettjéhez hasonló módon egyénített. Álláspontjuk szerint ez a helyzet a Bíróság ítélkezési gyakorlatában elfogadott két ok folytán. Egyrészt behatárolt gazdasági szereplők csoportjához tartoznak. Másrészt a megtámadott jogi aktus alkalmas arra, hogy lényegesen érintse a piaci helyzetüket.
36
Noha főszabály szerint az általános hatályú jogi aktusokat csak az EUMSZ 263. cikk második és harmadik bekezdésében említett privilegizált felperesek támadhatják meg, az ilyen jogi aktusok bizonyos körülmények között azonban személyükben érinthetnek bizonyos természetes vagy jogi személyeket, amelyek ennélfogva rájuk nézve határozati jellegűek. Ez a helyzet, ha a szóban forgó aktus valamely természetes vagy jogi személyre sajátos jellemzői vagy egy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őt (1963. július 15‑iPlaumann kontra Bizottság ítélet, 25/62, EU:C:1963:17, 223. o.; lásd szintén: 2002. július 25‑iUnión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítélet, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 35. és 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
Valamely jogi aktus általános hatályát, és ezáltal normatív jellegét nem kérdőjelezi meg az, hogy egy meghatározott pillanatban a hatálya alá tartozó jogalanyok száma, sőt akár kiléte is többé‑kevésbé pontosan meghatározható, amennyiben nem vitatott, hogy ezen alkalmazás azon objektív jogi vagy ténybeli helyzet alapján történik, amely a jogi aktusban annak célkitűzésével összefüggésben meghatározásra került (lásd: 1994. május 18‑iCodorniu kontra Tanács ítélet (C‑309/89, EU:C:1994:197, 18. pont).
38
Először is meg kell jegyezni, hogy bár a felperesek a megtámadott jogi aktus egészének megsemmisítését kérik, érveiket az egy vagy több jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek tilalmának a ténybeli helyzetükre gyakorolt következményeire összpontosítják.
39
Először is a felperesek azt állítják, hogy a megtámadott jogi aktus elfogadásakor azonosítható és ténylegesen azonosított gazdasági szereplők behatárolt csoportjába tartoznak. A megtámadott jogi aktus által személyükben érintett gazdasági szereplők kategóriájába azok tartoznak, akik a jogi aktus elfogadásának időpontjában az újonnan korlátozás alá eső termékek forgalmazására vonatkozó engedéllyel rendelkeztek vagy azokat forgalmazták. A felperesek szerint e kör tagjai a megtámadott jogi aktus elfogadásakor azonosíthatók voltak, mivel mindannyian rendelkeztek a tagállamok által számukra kiadott, jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek forgalmazására vonatkozó engedéllyel, vagy ilyen irányú kérelmeket nyújtottak be. A kör behatárolt, mivel a szóban forgó áruk tilalma miatt nem bővülhet. Ráadásul ez a kör szűk az abban részt vevő gazdasági szereplők csekély száma miatt, mivel csupán két jelentős piaci részesedéssel rendelkező vállalatcsoportból áll. Végül a Bizottság állításaival ellentétben a helyzetük különbözik a szóban forgó termékek termelési és értékesítési láncának előző vagy következő szintjén elhelyezkedő vállalkozásokétól.
40
Tény, hogy a Bíróság elismerte valamely szellemi tulajdonjog jogosultjának minősülő jogi személy személyében való érintettségét, amelyre nézve az általánosan és absztrakt módon meghatározott jogalanyok összességének szabályozására irányuló normatív jogi aktus egyéni sérelemmel járt (1994. május 18‑iCodorniu kontra Tanács ítélet, C‑309/89, EU:C:1994:197, 19–23. pont).
41
Hasonlóképpen a Bíróság elfogadhatónak ítélte a szerzett jogokkal rendelkező vállalkozások által általános hatályú intézkedéssel szemben benyújtott keresetet, amiatt például, hogy az intézkedés szerződés folyamatban lévő teljesítését sértette (1985. január 17‑iPiraiki‑Patraiki és társai kontra Bizottság ítélet, 11/82, EU:C:1985:18, 31. pont), vagy olyan kizárólagos közvetítési jogokat sértett, ami lehetővé tette, hogy e jogok jogosultjait, akik a vitatott aktus elfogadásakor egyértelműen azonosíthatók voltak, egy „meghatározott kör” részének tekintsék (2008. március 13‑iBizottság kontra Infront WM ítélet, C‑125/06 P, EU:C:2008:159) (2008. március 13‑iBizottság kontra Infront WM ítélet, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, 71–77. pont), vagy akár megkérdőjelezett egy olyan állami támogatási programra vonatkozó engedélyező határozatot, amelynek a felperesek a kedvezményezettjei (2014. február 27‑iStichting Woonpunt és társai kontra Bizottság ítélet, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 59–63. pont).
42
Annak bizonyítása érdekében, hogy a felperesek a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett meghatározott körhöz tartoznak, a felperesek lényegében egyrészt arra hivatkoznak, hogy megtették a hatáskörrel rendelkező hatóságoknál a 2014/40 irányelv 5. cikkében előírt nyilatkozatokat és az említett irányelv 19. cikkében előírt, jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékekre vonatkozó értesítéseket, másrészt pedig közülük egyesek az ugyanezen irányelv 19. cikke (3) bekezdésének megfelelően az engedélyeztetési rendszert bevezető tagállamokban megszerezték a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek forgalmazására vonatkozó engedélyeket. Anélkül, hogy vitatná e tényeket, a Bizottság úgy véli, hogy azok nem elegendőek ahhoz, hogy a felpereseket valamely határozat címzettjéhez hasonló módon egyénítsék.
43
E tekintetben a 2014/40 irányelv előírja, hogy létre kell hozni a dohánytermékek összetevőire és az azokból származó egyes mérgező anyagok kibocsátására vonatkozó közös jelentéstételi formátumot (a (13)–(15) preambulumbekezdés), valamint előírja a gyártók és importőrök azon kötelezettségét, hogy bejelentsék az új dohánytermékeket, a tagállamok azon jogkörének sérelme nélkül, hogy azokat megtiltsák vagy engedélyezzék (a (34) preambulumbekezdés). Ezeket az elveket a 2014/40 irányelv 5. és 19. cikke hajtja végre. Márpedig e rendelkezések összességéből kitűnik, hogy a gyártók és az importőrök csak olyan dohánytermékeket hozhatnak forgalomba, amelyek megfelelnek az említett irányelv követelményeinek, és amelyek az irányelvben előírt nyilatkozatok és értesítések, illetve adott esetben az engedélyeztetési rendszert bevezető tagállamok által előírt engedélyek tárgyát képezték. Az irányelvben előírt követelmények, az összetevők és a kibocsátások feltüntetésén kívül, többek között a tiltott összetevők hiányára, valamint a toxicitással, a függőséget okozó hatással, a vonzerővel és az érintett termék fogyasztási magatartásokra gyakorolt hatásával kapcsolatban megkövetelt vizsgálatok közlésére vonatkoznak. Az ilyen követelmények tehát olyan általános és absztrakt kritériumok, amelyek mindenkire alkalmazandók, akik dohányterméket hoznak vagy szándékoznak forgalomba hozni.
44
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy az említett nyilatkozatok és értesítések megtétele, illetve az említett engedélyek birtoklása elegendő‑e ahhoz, hogy a felpereseket vagy közülük egyeseket valamely határozat címzettjéhez hasonló módon egyénítsen.
45
Először is önmagában az a körülmény, hogy a nyilatkozatot vagy értesítést tevő, vagy engedéllyel rendelkező gazdasági szereplők a megtámadott jogi aktus elfogadásának időpontjában azonosíthatók voltak, nem elegendő annak megállapításához, hogy az személyükben érinti őket, amikor az említett jogi aktus általános és absztrakt megfontolások alapján alkalmazandó (lásd: 2011. december 16‑iEnviro Tech Europe és Enviro Tech International kontra Bizottság ítélet, T‑291/04, EU:T:2011:760, 104. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), a Bizottság pedig a megtámadott jogi aktus elfogadása során nem volt köteles különösen figyelembe venni e személyek helyzetét (lásd ebben az értelemben: 2010. március 2‑iArcelor kontra Parlament és Tanács ítélet (T‑16/04, EU:T:2010:54, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
Másodszor, a Bizottság által egyébként vitatott, a megtámadott jogi aktussal érintett vállalkozások csekély számára alapított érvnek sem lehet helyt adni. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy valamely természetes vagy jogi személyt valamely általános hatályú rendelkezés csak akkor érinthet személyében, ha e rendelkezés a sajátos jellemzői vagy egy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rá, és ezáltal valamely címzetthez hasonló módon egyéníti őt. Az ilyen jogi aktussal érintett természetes vagy jogi személyek száma viszont nem meghatározó (lásd ebben az értelemben: 2004. április 1‑jei Bizottság kontra Jégo‑Quéré ítélet, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 43–46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
Harmadszor, a Bizottság állításaival ellentétben, mivel a 2014/40 irányelv alapján megadott engedélyek az említett irányelv követelményeinek megfelelő dohánytermékek forgalmazására vonatkoznak, nem kétséges, hogy a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek forgalmazásának a megtámadott jogi aktusból eredő abszolút tilalma szükségszerűen azzal a hatással jár, hogy megkérdőjelezi egyes felperesek engedélyeit. Az ilyen engedélyek azonban nem tekinthetők úgy, mint amelyek jogosultjaiknak a megtámadott jogi aktussal szembeni helyzetét úgy jellemzik és egyéniesítik, mintha ennek címzettjei lettek volna. Végeredményben az említett engedélyek nem biztosítanak a jogosultjaik számára a fenti 40. és 41. pontban említett ügyek felpereseit megillető jogokhoz hasonló jogokat.
48
Ugyanis, először is, a megtámadott jogi aktus joghatásai ugyanúgy érvényesülnek mind azon gazdasági szereplők tekintetében, amelyek engedélyt szereztek azokban a tagállamokban, amelyekben a 2014/40 irányelv 19. cikke (3) bekezdésének megfelelően engedélyeztetési mechanizmust vezettek be a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékekre vonatkozóan, mind azon gazdasági szereplők tekintetében, akik az említett irányelv 5. cikkében előírt nyilatkozatokat vagy ugyanezen irányelv 19. cikkében előírt értesítéseket tették ugyanezen termékekkel kapcsolatban, illetve azon gazdasági szereplők tekintetében, akik még nem szereztek engedélyt, vagy nem tettek nyilatkozatot vagy értesítést, de ilyen termékeket kívánnak forgalomba hozni. Így az ilyen helyzetben lévő gazdasági szereplők egyike sem egyénített a megtámadott jogi aktus tekintetében.
49
Továbbá, amint az a fenti 43. pontban megállapításra került, az engedélyek, valamint a nyilatkozatok és az értesítések megfelelnek a 2014/40 irányelvben előírt, a dohánytermékekre vonatkozó olyan objektív követelményeknek, amelyeket valamennyi gazdasági szereplő számára általánosan és absztrakt módon határoznak meg. Ebből következik, hogy a tagállamok által kiadott engedélyeket kizárólagosság nélkül, kizárólag a termékek megfelelősége alapján adják meg, ahogyan semmilyen kizárólagosság nem következik a gazdasági szereplők nyilatkozataiból vagy értesítéseiből sem.
50
Végül a 2014/40 irányelv előírja, hogy különböző felhatalmazáson alapuló jogi aktusok pontosíthatják vagy módosíthatják a hatálya alá tartozó dohánytermékek forgalmazásának feltételeit. Ez különösen igaz az említett irányelv 7. cikkének (12) bekezdésére a jelen ügyben a szóban forgó mentesség megszüntetését illetően. Ebből következik, hogy a jellegzetes ízesítésű hevített dohánytermékek forgalmazására vonatkozó engedélyeket, amelyekkel egyes felperesek rendelkeznek, nem lehet határozatlan időre megszerzettnek tekinteni, mint ahogy az ilyen termékek nyilatkozat vagy értesítés alapján történő forgalomba hozatalára vonatkozó jogot sem.
51
Negyedszer a felperesek által a Bizottság által felhozott kifogásra válaszul hivatkozott azon körülmény, hogy a jellegzetes ízesítésű dohánytermékek gyártói és importőrei a megtámadott jogi aktusra tekintettel nincsenek ugyanabban a helyzetben, mint a termelési és értékesítési lánc előző vagy következő szintjén lévő gazdasági ágazatok, nem releváns azon kérdést illetően, hogy a felperesek a fenti 41. pontban említett ítélkezési gyakorlat értelmében vett meghatározott körhöz tartoznak‑e. A felpereseknek ugyanis annak alátámasztásához, hogy a megtámadott jogi aktus személyükben érinti őket, nem azt kell bizonyítaniuk, hogy különböző módon érintettek, mint más gazdasági szereplők, hanem azt, hogy sajátos jellemző vagy ténybeli helyzet folytán érinti, és valamely határozat címzettjéhez hasonlóan megkülönbözteti őket (lásd ebben az értelemben: 2003. december 12‑iBactria kontra Bizottság végzés, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
A fentiekből következik, hogy a felperesek által hivatkozott engedélyek, nyilatkozatok és értesítések nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a megtámadott jogi aktus személyükben érinti őket.
53
Másodszor a felperesek arra hivatkoznak, hogy a megtámadott aktus lényegesen sérti piaci helyzetüket. E tekintetben előadják, hogy nem elhanyagolható részesedéssel rendelkeznek a hevített dohánytermékek piacán, a tilalom alá eső termékek az értékesítéseik igen nagy hányadát teszik ki, és jelentős beruházási kiadásokat vállaltak a szóban forgó termékek fejlesztése érdekében.
54
Ugyanakkor az a tény, hogy egyes gazdasági szereplőket valamely általános hatályú aktus gazdaságilag jelentősebb mértékben érint, mint másokat, még nem elegendő ahhoz, hogy az adott jogi aktus általi személyes érintettség megállapítható legyen, mivel e rendelkezés egy objektíven meghatározott helyzet tekintetében alkalmazandó (lásd: 2010. március 2‑iArcelor kontra Parlament és Tanács ítélet (T‑16/04, EU:T:2010:54, 106. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
55
Pusztán az a körülmény, hogy a felperes egy új szabályozás miatt fontos bevételi forrástól eshet el, nem bizonyítja, hogy egyedi helyzetben van, és nem elegendő annak bizonyításához, hogy e szabályozás őt személyében érinti, mivel a felperesnek bizonyítékot kell szolgáltatnia azon körülményekre vonatkozóan, amelyek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy az állítólagosan elszenvedett kár egyénítheti őt bármely más, az említett szabályozással hozzá hasonló módon érintett gazdasági szereplővel szemben (lásd ebben az értelemben: 2006. június 29‑iNürburgring kontra Parlament és Tanács végzés, T‑311/03, nem tették közzé, EU:T:2006:179, 65. és 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56
A fentiek összességéből az következik, hogy a felperesek megalapozatlanul állítják, hogy a megtámadott jogi aktus személyükben érinti őket, és ennélfogva a keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A beavatkozási kérelmekről
57
A Törvényszék Hivatalához 2023. február 16‑án, illetve március 8‑án benyújtott beadványában az Európai Unió Tanácsa és a Francia Köztársaság kérte, hogy a Bizottság támogatása végett beavatkozhasson.
58
A Törvényszék Hivatalához szintén 2023. március 8‑án benyújtott beadványában a Philip Morris Products SA, a Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, a Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, a Philip Morris Romania SRL és a Philip Morris Ltd kérte, hogy a felperesek támogatása végett beavatkozhassanak.
59
Az eljárási szabályzat 142. cikkének (2) bekezdése értelmében a beavatkozás okafogyottá válik, különösen ha a Törvényszék a keresetlevél elfogadhatatlanságát állapítja meg. Mivel a jelen ügyben a Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant elutasította, a beavatkozási kérelmekről már nem szükséges határozni.
A költségekről
60
Először is, az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felpereseket, mivel pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeiken felül a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére, a beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült költségek kivételével.
61
Másodszor, az eljárási szabályzat 144. cikkének (10) bekezdése értelmében ha az alapügyben a beavatkozási kérelemről történő határozathozatalt megelőzően befejeződik az eljárás, a beavatkozást kérelmező, valamint a felperes és az alperes maguk viselik a beavatkozási kérelemmel összefüggésben felmerült saját költségeiket. A jelen ügyben a felperesek, a Bizottság, a Francia Köztársaság, a Tanács, a Philip Morris Products, a Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, a Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, a Philip Morris Romania és a Philip Morris maguk viselik a beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült saját költségeiket.
62
Harmadszor, az eljárási szabályzat 158. cikkének (5) bekezdésének megfelelően mivel a 2023. február 2‑iNicoventures Trading és társai kontra Bizottság végzés (T‑706/22 R, nem tették közzé, EU:T:2023:39), az ideiglenes intézkedés iránti eljárást lezárta, a Törvényszék a költségekről csak az ügy érdemében hozott határozatban rendelkezik. Mivel a felperesek mind az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban, mind az alapeljárásban pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őket az ideiglenes intézkedés iránti eljárás összes költségének viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
2)
A Francia Köztársaság, az Európai Unió Tanácsa, a Philip Morris Products SA, a Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, a Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, a Philip Morris Romania SRL és a Philip Morris Ltd. által benyújtott beavatkozási kérelméről már nem szükséges határozni.
3)
A Törvényszék a Nicoventures Trading Ltd‑t és a mellékletben megnevezett többi felperest kötelezi a saját költségeiken felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére, a beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült költségek kivételével.
4)
A Törvényszék a Nicoventures Tradinget és a mellékletben megnevezett többi felperest, a Bizottságot, a Francia Köztársaságot, a Tanácsot, a Philip Morris Productsot, a Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Membert, a Philip Morris Manufacturing & Technology Bolognát, a Philip Morris Romaniát és a Philip Morrist kötelezi a beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült saját költségeik viselésére.
5)
A Törvényszék a Nicoventures Tradinget és a mellékletben megnevezett többi felperest kötelezi az ideiglenes intézkedés iránti eljárással összefüggésben felmerült költségek viselésére.
Luxembourg, 2023. szeptember 20.
V. Di Bucci
hivatalvezető
A. Marcoulli
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
1
)	A többi felperes felsorolását csak a feleknek kézbesített változat melléklete tartalmazza.