Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. augusztus 1.(1)
C‑799/23. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Szlovák Köztársaság
„ Tagállami kötelezettségszegés – Szociálpolitika – 2000/43/EK irányelv – A személyek közötti, faji vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód – Roma gyermekekkel szembeni közvetett hátrányos megkülönböztetés az oktatás területén ”
I.      Bevezetés
1.        Az EUMSZ 258. cikk alapján benyújtott jelen keresettel az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Szlovák Köztársaság nem teljesítette a 2000/43 irányelvből(2) eredő kötelezettségeit, mivel az oktatás területén hátrányos megkülönböztetést alkalmaz a roma gyermekekkel szemben.
2.        Pontosabban, a Bizottság először is azt állítja első jogalapjával, hogy a roma gyermekek más gyerekekhez képest lényegesen nagyobb számban kerülnek speciális iskolákba vagy értelmi vagy egyéb fogyatékossággal élő gyermekek számára fenntartott speciális osztályokba. Második jogalapjában a Bizottság azt állítja, hogy a roma gyermekeket az általános iskolai oktatásban a hagyományos iskolákban elkülönítik a többi gyermektől akként, hogy kizárólagosan roma iskolákba, külön osztályokba, az iskolák külön emeleteire helyezik őket, vagy az iskolai étkezdékben elkülönítik őket.
3.        A roma gyermekekkel szembeni ezen hátrányos bánásmód a Bizottság szerint olyan gyakorlat eredménye, amely hosszú ideje fennáll, és amelyet a Szlovák Köztársaságnak nem sikerült megszüntetnie. Ezek a gyakorlatok széles körben elterjedtek abban az értelemben, hogy a roma gyermekek hátrányos megkülönböztetését eredményezik az oktatási rendszerben az ország egészében.
4.        A Szlovák Köztársaság nem vitatja az ilyen hátrányos megkülönböztetés fennállását, de azt állítja, hogy az a szlovák társadalomban mélyen gyökerező, a romák hátrányos megkülönböztetéséből fakadó strukturális problémák következménye, amelyeket nem lehet rövid távon orvosolni. Az említett állam állítása szerint azonban bizonyította, hogy számos intézkedést hozott e probléma megoldására.
5.        Ez az ügy, amely az első olyan kötelezettségszegési eljárás, amelyet a társadalomban gyökerező strukturális egyenlőtlenségekből ered, újszerű kérdést vet fel a Bíróság számára arra vonatkozóan, hogy miként kell kezelnie az ilyen típusú eljárásokat. A Bizottság nem azért
bírálja a Szlovák Köztársaságot, hogy vannak olyan konkrét jogalkotási (vagy egyéb) intézkedések, amelyek hátrányosan megkülönböztetőek, vagy hátrányos megkülönböztetést eredményeznek, hanem azért, hogy a szlovák társadalomban folyamatosan fennáll a hátrányos megkülönböztetés.
6.        Véleményem szerint tehát fel kell tenni a kérdést, hogy a Szlovák Köztársaságot olyan eredménykötelem terheli‑e, amely az oktatás területén az etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetés megszüntetését teszi szükségessé vagy pedig magatartási kötelem terheli, amely csupán azt követeli meg, hogy tegyen meg minden tőle telhetőt az ilyen hátrányos megkülönböztetés megszüntetése érdekében. Az, hogy a Bíróság számára az ügy eldöntése szempontjából milyen típusú bizonyítékok bírnak jelentőséggel, attól függ, hogy a 2000/43 irányelv által előírt kötelezettség eredményre vagy magatartásra vonatkozó kötelezettség‑e.
II.    A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás
7.        Az EU pilot eljárás formájában lefolytatott vizsgálatokat követően a Bizottság 2015. április 30‑án felszólító levelet küldött a Szlovák Köztársaságnak.
8.        Az említett levélben a Bizottság azt állította, hogy meggyőző bizonyítékok állnak rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy a roma gyermekek jelentős hátrányos megkülönböztetésnek vannak kitéve az oktatás területén a Szlovák Köztársaságban. A Bizottság különösen azt állította, hogy aránytalanul nagy számú roma gyermeket helyeznek el speciális iskolákban vagy értelmi vagy egyéb fogyatékossággal élő gyermekek számára fenntartott speciális osztályokban, valamint hogy a roma gyermekeket a hagyományos iskolákban más módokon is kirekesztik elkülönítés útján, például azzal, hogy külön osztályokban vagy külön iskolákban helyezik el őket. A Bizottság álláspontja szerint ez a hátrányos megkülönböztetés a 2000/43 irányelvet átültető nem megfelelő jogalkotási intézkedések, a meglévő intézkedések nem megfelelő végrehajtása, valamint a nem megfelelő közigazgatási és szociális gyakorlatok folytán következett be.
9.        A Szlovák Köztársaság 2015. augusztus 16‑án válaszolt a felszólító levélre, jelezve, hogy jogszabályi módosításokat vitt véghez. Többek között a vonatkozó jogszabályba foglalta az elkülönítés fogalmát, és kifejezett kötelezettséget vezetett be arra vonatkozóan, hogy a szociálisan hátrányos helyzetű gyermekeket más gyermekekkel együtt kell elhelyezni az elkülönítés elkerülése érdekében. E tagállam emellett olyan jogi mechanizmust vezetett be, amely lehetővé teszi azon diagnosztikai eljárások felülvizsgálatát, amelyek hozzájárultak ahhoz, hogy aránytalanul nagy számú roma gyermek került speciális iskolákba. Ezen túlmenően ez a tagállam cáfolta azt az érvet, hogy a hatályos jogszabályokat nem megfelelően alkalmazták, és azt állította, hogy a felszólító levélben felvetett problémák orvoslása érdekében fokozatosan számos további intézkedést hajt végre.
10.      2015 decembere és 2017 decembere között kiegészítő információkérésekre, valamint a Bizottság és a Szlovák Köztársaság képviselői közötti találkozóra került sor.
11.      A Bizottság 2019. október 11‑én indokolással ellátott véleményt küldött a Szlovák Köztársaságnak, amelyben megállapította, hogy bár a vonatkozó jogszabályok közelmúltbeli módosításai kétségtelenül jelentős javulást jelentenek, továbbra is vannak bizonyítékok a korábban azonosítottakkal azonos, tartósan fennálló hátrányosan megkülönböztető gyakorlatokra.
12.      Ennek megfelelően a Bizottság visszavonta a 2000/43 irányelv nem megfelelő jogszabályi átültetésére vonatkozó állítását. Ugyanakkor úgy vélte, hogy az adatok továbbra is azt jelzik, hogy a Szlovák Köztársaság nem kezelte hatékonyan a roma gyermekekkel szembeni hátrányos megkülönböztetést az oktatási rendszerben, mivel a roma gyermekek továbbra is aránytalanul nagy számban vannak jelen a speciális iskolákban és a speciális osztályokban. A Bizottság szerint ez nagyrészt a nem megfelelő diagnosztikai módszertan és az egyszer már felállított diagnózisok felülvizsgálatának nehézségei miatt következett be. Fenntartotta továbbá a roma gyermekek hagyományos iskolákban való elkülönítésével kapcsolatos állítást. Bár az okok többfélék, nem volt indokolt az elkülönítés fenntartása.
13.      Az indokolással ellátott véleményben a Bizottság 2019. december 11‑ét tűzte ki határidőként, ameddig a Szlovák Köztársaságnak meg kellett szüntetnie az állítólagos jogsértéseket.
14.      A Szlovák Köztársaság 2019. december 6‑án küldte meg válaszát az említett indokolással ellátott véleményre.
15.      E válaszában a Szlovák Köztársaság azt állította, hogy a Bizottság által benyújtott, romákra vonatkozó statisztikai adatok megbízhatatlanok, különösen az ilyen etnikai származásra vonatkozó adatok gyűjtésével kapcsolatos nehézségek miatt. Ezt követően felsorolta a roma gyermekek iskolarendszerben történő hátrányos megkülönböztetése elleni küzdelem érdekében a közelmúltban elfogadott jogalkotási és nem jogalkotási intézkedéseket, valamint az e területen javasolt konkrét projekteket. Végül a Szlovák Köztársaság biztosította a Bizottságot arról, hogy igyekszik a lehető leghamarabb bevezetni a Bizottság indokolással ellátott véleményére adott válaszában foglalt konkrét jogalkotási intézkedéseket, és kötelezettséget vállalt arra, hogy fokozatosan és folyamatosan végrehajtja a többi kapcsolódó rövid és hosszú távú intézkedést.
16.      E választ követően a Bizottság és a Szlovák Köztársaság között 2020 és 2022 között további kapcsolatfelvételre került sor, leginkább 2022 szeptemberében, amikor Helena Dalli, az Európai Bizottság esélyegyenlőségi biztosa kelet‑szlovákiai iskolákat látogatott meg, és találkozott a Szlovák Köztársaság képviselőivel, köztük Eduard Heger miniszterelnökkel.
17.      A Bizottság 2023. december 22‑én benyújtott keresetlevelével megindította a Bíróság előtt az EUMSZ 258. cikk szerinti jelen eljárást.
18.      A Szlovák Köztársaság 2024. március 26‑án ellenkérelmet terjesztett elő.
19.      A Bizottság 2024. május 7‑én választ, a Szlovák Köztársaság pedig 2024. június 17‑én viszonválaszt nyújtott be.
20.      A 2025. április 8‑án tartott tárgyaláson a Bizottság és a Szlovák Köztársaság előadta szóbeli észrevételeit.
III. Elemzés
21.      A Bizottság a jelen keresettel azt kéri a Bíróságtól, hogy állapítsa meg, hogy a Szlovák Köztársaság rendszeresen és tartósan nem teljesítette a 2000/43 tanácsi irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontjával és 3. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, mivel
–      aránytalanul nagy számú roma gyermeket helyez el speciális iskolákban vagy értelmi vagy egyéb fogyatékossággal élő gyermekek számára fenntartott speciális osztályokban, ahol az oktatás egyszerűsített tanmenetet követ, és
–      a roma gyermekeket a hagyományos iskolákon belül külön osztályokba, illetve külön iskolákba különíti el.
22.      Az EUMSZ 258. cikk alapján indított kötelezettségszegési eljárásban a Bizottság feladata a hivatkozott kötelezettségszegés meglétének bizonyítása.(3)
23.      Úgy vélem, hogy a Bíróságnak az elé terjesztett érvek értékelése előtt foglalkoznia kell azzal a kérdéssel, hogy a Bizottságnak a jogalapjainak alátámasztása érdekében milyen típusú bizonyítékokat kell benyújtania egy ehhez hasonló ügyben.
24.      Ez véleményem szerint attól függ, hogy a 2000/43 irányelv 2. cikke (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettség eredménykötelemnek vagy magatartási kötelemnek minősül‑e.
25.      Ezért a következőképpen fogok eljárni.
26.      Az A) pontban kifejtem, hogy milyen különbségek erednek annak megállapításából, hogy eredménykötelemről, illetve magatartási kötelemről van szó.
27.      A B) pontban azt javaslom, hogy a Bíróság a 2000/43 irányelv 1. cikkével és 2. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdését úgy értelmezze, hogy az eredménykötelmet ír elő a tagállamok számára. Ez megköveteli a Bizottság részéről
annak bizonyítását, hogy a kívánt eredményt – az oktatás területén nem valósul meg hátrányos megkülönböztetés – nem érték el a szóban forgó államban.
28.      E tekintetben, amint azt a C) pontban javasolom, az állítólagos hátrányos megkülönböztetés fennállását bizonyító statisztikai vagy egyéb adatok alkalmas eszköznek bizonyulnak a Bizottság által kifogásolt jogsértés fennállásának bizonyítására. Ezzel szemben a hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem érdekében hozott intézkedésekre és azok hatékonyságára vagy eredménytelenségére vonatkozó egyéb bizonyítékok nem relevánsak az eredménykötelem megsértésének bizonyítása vagy cáfolata szempontjából.
29.      A D) pontban azzal érvelek, hogy a Bizottság mindkét jogalap tekintetében kellőképpen bizonyította a roma gyermekekkel szembeni hátrányos megkülönböztetésének fennállását. A Szlovák Köztársaság által benyújtott ellenkérelem, amelynek célja, hogy meggyőzze a Bíróságot arról, hogy az általa bevezetett intézkedések meghozzák a kívánt javulást, nem tudja megcáfolni azokat a bizonyítékokat, amelyek szerint a roma gyermekekkel szembeni állítólagos hátrányos megkülönböztetés mindkét típusa továbbra is fennállt az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor.
A.      Eredménykötelem kontra magatartási kötelem
30.      A jelen ügyben a Bizottság mindkét jogalapjának alátámasztására nemzetközi szervezetek, nem kormányzati szervezetek és szlovák hatóságok jelentéseiből származó különböző statisztikai és egyéb adatokat terjesztett a Bíróság elé bizonyítékként. Ezek a dokumentumok egyrészt azt bizonyítják, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor és azt követően is aránytalanul sok roma gyermek volt speciális iskolákban vagy speciális osztályokban, másrészt pedig azt, hogy a roma gyermekeket számos esetben külön iskolákban vagy a hagyományos iskolákon belül külön osztályokban helyezik el.(4) Ezeket az adatokat annak bizonyítása céljából nyújtották be, hogy a roma gyermekekkel
szembeni hátrányos megkülönböztetés továbbra is fennáll a szlovák oktatási rendszerben.
31.      A Szlovák Köztársaság elviekben(5) nem cáfolja azokat az állításokat, amelyek szerint a hátrányos megkülönböztetés továbbra is fennáll. Mindazonáltal előadja, hogy számos olyan intézkedést és programot fogadott el, amelyek célja a fennálló hátrányos megkülönböztetés kezelése.(6) Ezen intézkedések közül néhányat az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejárta előtt kezdeményeztek, míg néhányat csak ezt követően fogadtak el. A Szlovák Köztársaság szerint ezek az intézkedések máris bizonyos javulást eredményeztek. Az említett tagállam azonban hangsúlyozza, hogy a romákat a
szlovák társadalomban érő hosszú távú és strukturális egyenlőtlenség fennállása miatt az elfogadott intézkedések nem változtathatják meg a társadalmi mintákat az előírt rövid idő alatt.
32.      A Bizottság elismeri, hogy a Szlovák Köztársaság számos olyan intézkedést fogadott el, amelyek hozzájárulhatnak a hátrányos megkülönböztetés megszüntetéséhez. Ugyanakkor úgy véli, hogy számos ilyen intézkedés nem megfelelő vagy nem kellően végrehajtott.(7) Különösen fontos, hogy a Bizottság azt állítja, hogy ezek az intézkedések még nem szüntették meg, de még csak nem is csökkentették a roma gyermekekkel szembeni hátrányos megkülönböztetés szintjét a szlovák oktatási rendszerben.(8)
33.      Ezen érvek relevanciája annak eldöntése szempontjából, hogy az állítólagos kötelezettségszegés ténylegesen megtörtént‑e vagy sem, véleményem szerint attól függ, hogy a Bizottság által hivatkozott rendelkezések milyen típusú kötelezettséget rónak a tagállamokra. Más érvek bírnak relevanciával attól függően, hogy az Európai Bizottság keresete eredménykötelem vagy magatartási kötelem megszegésére vonatkozik‑e.
34.      Az eredménykötelem megköveteli, hogy a tagállam egy konkrét, előre meghatározott eredményt vagy helyzetet érjen el. A hangsúly magán az eredményen van, függetlenül az eléréséhez választott eszközöktől. Ha az eredmény nem valósul meg, akkor szerződésszegés történt, kivéve, ha a tagállam vis maior vagy más kivételes körülmények fennállását tudja bizonyítani. Ezzel szemben a magatartási kötelem azt követeli meg a tagállamtól, hogy minden megfelelő intézkedést megtegyen egy bizonyos cél elérése érdekében, anélkül, hogy feltétlenül garantálná e cél elérését. A hangsúly a megtett erőfeszítéseken van, még akkor is, ha az eredményt nem (vagy még nem) sikerült elérni.(9)
35.      Ha tehát a 2000/43 irányelv eredménykötelmet ír elő, elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy a roma gyermekekkel szembeni iskolai hátrányos megkülönböztetés egyszerűen fennáll. Ilyen esetben a Szlovák Köztársaságnak az eredmény elérése érdekében végrehajtott intézkedésekre vonatkozó érvelése nem védekezés, nem cáfolja a kötelezettségszegésre vonatkozó kijelentést.
36.      Ezzel szemben, ha magatartási kötelem áll fenn, még ha az eredmény nem is valósult meg, az a tény, hogy a tagállam megtett minden erőfeszítést a hátrányos megkülönböztetés megszüntetésére, releváns érvnek minősül. Ebben az esetben a Bizottságnak kellene bizonyítania, hogy a Szlovák Köztársaság által elfogadott intézkedések miért nem minősülnek a leghatékonyabb erőfeszítésnek a hátrányos megkülönböztetés kezelésére.(10)
37.      Ezen túlmenően szükséges emlékeztetni arra, hogy a Bizottság nem köteles kötelezettségszegési eljárást indítani, és teljes körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik nemcsak annak eldöntésében, hogy indít‑e eljárást, hanem abban is, hogy mikor és milyen ügyben.(11) A Bizottságnak teljes körű mérlegelési jogköre van arra vonatkozóan is, hogy az ilyen eljárást a Bíróság előtt folytassa‑e le.(12)
38.      A tárgyaláson feltett kérdésre a Bizottság kifejtette, hogy annak ellenére döntött úgy, hogy bírósági eljárást indít a Szlovák Köztársasággal szemben, hogy más tagállamokban(13) is léteznek hasonló problémák, mivel úgy ítélte meg, hogy ebben a tagállamban nem történt érzékelhető előrelépés a roma gyermekekkel szembeni hátrányos megkülönböztetésének felszámolása terén.
39.      Míg a Bizottság a kötelezettségszegési eljárás során teljes mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amint az ügy a Bíróság elé kerül, a Bíróságnak jogi kritériumok(14) alapján kell döntenie az ügyben, és nem rendelkezik jogkörrel arra, hogy értékelést végezzen a Bizottság azon határozatának megfelelőségéről, hogy valamely
tagállammal szemben
bírósági eljárást indít.(15)
40.      Következésképpen, ha a Bíróság előtt indított eljárás egy eredménykötelem megszegésének megállapítására vonatkozó kérelemmel kapcsolatos, és ha a Bizottság bizonyítja, hogy az eredményt nem
érték el, a Bíróság nem állapíthat meg mást, mint e kötelem megsértését.
41.      Amennyiben ennek megállapítására kerül sor, a Bizottság ezt követően figyelemmel kíséri, hogy a tagállam hogyan tesz eleget a Bíróság ítéletének, és mérlegelési jogkörében eldöntheti, hogy az ügyet az EUMSZ 260. cikk szerinti kereset benyújtásával folytatja‑e, mikor és milyen feltételek mellett.(16)
42.      A jelen ügyben a Bizottság a jelek szerint az eredmény elérésének állítólagos elmaradására hivatkozva nyújtotta be keresetét. Azt állítja, hogy a roma gyermekeket hátrányos megkülönböztetés éri az iskolákban, és nem azt, hogy a Szlovák Köztársaság nem tesz erőfeszítéseket e hátrányos megkülönböztetés megszüntetésére.
43.      A Bizottság fő állításai tehát arra irányulnak, hogy nem
érték el azt
az eredményt, hogy megszüntessék a roma gyermekek aránytalanul nagy számának speciális iskolákban való elhelyezését, és a roma gyermekek hagyományos iskolákban való elkülönítését.
44.      Annak értékelése előtt, hogy a Bizottság bizonyította‑e állításait, meg kell bizonyosodni arról, hogy a Bizottság a 2000/43 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdése alapján jogosult‑e a jelen kötelezettségszegési eljárás megindítására.
B.      A hátrányos megkülönböztetés megszüntetése mint eredménykötelem
45.      Tartalmaz‑e a 2000/43 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése olyan eredménykötelmet, amelynek
alapján a tagállamoknak meg kell szüntetniük a közvetlen és közvetett hátrányos megkülönböztetést az oktatásban?(17)
46.      Amint azzal érvelni fogok, a 2000/43 irányelv valóban előír ilyen eredménykötelmet és nem pedig pusztán magatartási kötelmet.
47.      Amint 1. cikkében kifejtésre kerül, a 2000/43 irányelv kialakítja „a faji vagy etnikai származáson alapuló megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés] elleni küzdelem keretrendszeré[t] azzal a szándékkal, hogy az egyenlő bánásmód elve a tagállamokban megvalósuljon”. A „megvalósulás” kifejezés nem csupán erőfeszítést, hanem konkrét eredményt sugall.
48.      A 2000/43 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „[e]nnek az irányelvnek az alkalmazásában az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy nem állhat fenn közvetlen vagy közvetett, faji vagy etnikai származáson alapuló megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés]”. A „nem állhat fenn [megkülönböztetés]” megfogalmazás ugyancsak eredménykötelmet foglal magában.
49.      Ezen irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja ezt követően meghatározza a közvetlen és közvetett hátrányos megkülönböztetés fogalmát. Ily módon egy olyan kívánt állapotot jelez, amelyben az egyenlő bánásmód elvét tiszteletben tartják.
50.      Ezért ezen elv érvényre juttatása, amely a 2000/43 irányelv célja, megköveteli, hogy a tagállamokban megszüntessék a faji vagy etnikai származáson alapuló közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést, ideértve az oktatás területén megvalósuló hátrányos megkülönböztetést is, amint az a jelen ügyben is felmerül.
51.      A Szlovák Köztársaság azonban írásbeli beadványában(18) azt állítja, hogy a 2000/43 irányelv azon rendelkezései, amelyekre a Bizottság hivatkozik, semmi esetre sem keletkeztetnek kötelezettségeket a tagállamok számára, mindössze az egyenlő bánásmód elvét és a közvetett hátrányos megkülönböztetés fogalmát határozzák meg.
52.      Igaz, hogy ezek a rendelkezések nem a tagállamok kötelezettségeire vonatkozóan vannak megfogalmazva. Mindazonáltal az irányelvek általában olyan uniós jogi eszközök, amelyek szabályozási eredmények elérését írják elő a tagállamok számára, de meghagyják a tagállamoknak a szabadságot arra, hogy megválasszák az ezen eredmények elérésének módját.(19)
53.      A 2000/43 irányelv világosan körvonalazza azt az eredményt, amelyet minden tagállamnak el kell érnie: az egyenlőség a társadalmában a faji vagy etnikai származáson alapuló közvetlen és közvetett hátrányos megkülönböztetés megszüntetése révén. Az említett irányelv megfelelő végrehajtása tehát azt feltételezi, hogy a tagállamban nem áll fenn hátrányos megkülönböztetés.
54.      A fentiek
nem csak a hátrányos megkülönböztetés egyedi eseteire,(20) hanem egyaránt a strukturális egyenlőtlenségek megszüntetésére vonatkoznak.
55.      A Bizottság a jelen keresetet a 2000/43 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontjában meghatározott közvetett hátrányos megkülönböztetésre hivatkozva nyújtotta be. E rendelkezés alapján közvetett hátrányos megkülönböztetés akkor áll fenn, ha egy látszólag semleges rendelkezés, feltétel vagy gyakorlat az egy faji vagy etnikai származású személyeket más személyekhez képest hátrányosan érint.
56.      Éppen azért, mert a közvetett hátrányos megkülönböztetés tiltott eredményként szerepelt e rendelkezésben, számomra egyértelműnek tűnik, hogy az uniós jogalkotó célja a strukturális egyenlőtlenségek tagállamokban való megszüntetése volt.(21)
57.      A közvetett hátrányos megkülönböztetés különös jelentőségű probléma egy adott társadalmon belül egy csoportot érintő, mélyen gyökerező strukturális egyenlőtlenségek esetén. Ilyen esetekben az etnikai származás szempontjából látszólag semlegesnek tűnő szabályok könnyen járhatnak hátrányos következményekkel egy olyan etnikai csoportra nézve, amely már korábban is szembesült hátrányos megkülönböztetéssel.(22)
58.      Éppen ilyen helyzet állna fenn a jelen ügyben is. A közvetett hátrányos megkülönböztetés egy sajátos formája, a romák elkülönítése – amint azt a Szlovák Köztársaság is megerősítette – már régóta jelen van e tagállam társadalmában. A probléma nem a de jure elkülönítés – mint amely a Brown kontra Board of Education ügy(23) tárgyát képezte –, ahogyan azt a jelen eljárás néhány résztvevője is említette. A hátrányos megkülönböztetésnek ez a fajtája könnyebben kezelhető, mivel a tagállamnak az egyenlő bánásmód elvével ellentétes törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit meg kell semmisítenie. Ezt a 2000/43 irányelv 14. cikkének a) pontja kifejezetten előírja.(24)
59.      A jelen ügyben azonban nem a törvény szövegén, hanem a gyakorlaton alapuló de facto elkülönítéssel állunk szemben. A 2000/43 irányelv nem írhatott volna elő különös intézkedéseket az ilyen de facto elkülönítés megszüntetésére, mivel a probléma megoldása nem érhető el egyetlen vagy akár csak néhány különös szabály elfogadásával. Továbbá az ilyen de facto
elkülönítés megoldásának módjai az egyes államok sajátos körülményeitől függően változnak. A fentiek magyarázatot nyújtanak arra, hogy miért nem ír elő a 2000/43 irányelv a tagállamok számára olyan különös intézkedéseket, amelyek célja egy etnikai csoporttal szembeni mélyen gyökerező hátrányos megkülönböztetés megszüntetése.
60.      A különös intézkedések e hiánya azonban nem értelmezhető úgy, hogy a 2000/43 irányelv nem kötelezi a tagállamokat a strukturális egyenlőtlenségből eredő de facto hátrányos megkülönböztetés felszámolására. A tagállamokat pozitív kötelezettség
terheli arra nézve, hogy megtegyék a szükséges intézkedéseket a mélyen gyökerező, etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetés megszüntetése érdekében. Ez a kötelezettség nem olyan különös intézkedések formájában testesül meg, amelyeket a tagállamoknak el kell elfogadniuk, mivel nem lehet így kifejezni.
61.      Emellett a 2000/43 irányelv (12) preambulumbekezdése kimondja, hogy a faji vagy etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetés területén tett konkrét intézkedésekre van szükség a faji vagy etnikai származásra való tekintet nélkül minden ember részvételét lehetővé tevő, demokratikus és toleráns társadalmak fejlődésének biztosítása érdekében.(25) A fentiek megerősítik, hogy e jogszabály célja a mélyen gyökerező társadalmi egyenlőtlenségek felszámolása.
62.      A hátrányos megkülönböztetés fogalmának ilyen szemléletét a Bíróság ítélkezési gyakorlata is alátámasztja.
63.      A Bíróság ítéleteiben többször is megállapította, hogy a Szerződésekben és az Európai Unió Alapjogi Chartájában rögzített egyenlő bánásmód elve az uniós jog egyik alapvető elvének minősül. A másodlagos jogi eszközök – mint például a 2000/43 irányelv – konkretizálják ezt az elvet.(26) Ezen elv alkalmazása olyan követelményt támaszt, amely meghaladja a tagállamokra háruló puszta gondossági kötelezettséget.
64.      Ha a 2000/43 irányelv csupán magatartási kötelmet írna elő, akkor a hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem terén jelentős mértékben aláásná annak tényleges érvényesülését (hatékonyságát). A Bíróságnak például a hátrányos megkülönböztetés fogalmának értelmezésével kapcsolatos ítéletei azt mutatják, hogy a hátrányosan megkülönböztető eredmények megelőzésére összpontosít. Ez a helyzet mind a közvetlen,(27) mind a közvetett hátrányos megkülönböztetés tekintetében.(28) Ugyanez igaz kell, hogy legyen a meglévő, mélyen gyökerező hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelemre is.
65.      Emellett a 2000/43 irányelv 1. és 2. cikke szerinti tagállami kötelezettség olyan eredménykötelemként való értelmezése, amely a roma gyermekekkel szembeni iskolai hátrányos megkülönböztetés megszüntetésére vonatkozó pozitív kötelezettséget von maga után, összhangban van az Emberi Jogok Európai Bíróságának (EJEB) a roma gyermekek iskolai elkülönítésével kapcsolatos legutóbbi ítéleteiben kifejtett álláspontjával.(29) Az említett bíróság úgy ítélte meg, hogy az elkülönítés fennállásának megállapítása pozitív kötelezettséget ró az államokra az elkülönítés megszüntetésére vonatkozóan.
66.      Végül, kifejezetten az oktatás területén egy további érv is szól amellett, hogy az uniós jogalkotó nem írhatott elő a tagállamok számára elfogadandó különös intézkedéseket, hanem csupán eredménykötelemről rendelkezhetett. Ez az érvelés az Európai Unió és tagállamai közötti hatáskörmegosztáshoz kapcsolódik, amint azt a tárgyaláson megvitatták.
67.      Az Európai Unió nem rendelkezik szabályozási hatáskörrel az oktatás területén, az EUMSZ 6. és az EUMSZ 165. cikkből következően csak támogató hatáskörrel bír. Az Európai Unió tehát nem írhat elő olyan intézkedéseket, amelyeket a tagállamoknak az oktatási rendszerük szerkezeti felépítése vagy a tanítás tartalma tekintetében meg kell hozniuk.
68.      Mindazonáltal az Európai Unió az EUMSZ 19. cikkből eredő hatásköre alapján intézkedéseket fogadhat el az etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem érdekében, korlátozva ezzel a tagállamok hatáskörét oktatási rendszereik megszervezésében.(30) Következésképpen, mivel az EU nem rendelkezik különös intézkedések előírására vonatkozó hatáskörrel, az oktatás területén a hátrányos megkülönböztetés megszüntetése csak eredménykötelem előírásával érhető el. A tagállamok hatáskörébe tartozik, hogy milyen intézkedések által érik el ezt az eredményt.
69.      A Szlovák Köztársaság ugyanis – annak ellenére, hogy eredetileg azzal érvelt, hogy a 2000/43 irányelv 2. cikke csak fogalommeghatározásokat tartalmaz – úgy tűnik, elfogadja, hogy az irányelv eredménykötelmet ír elő. Ellenkérelmében kifejtette: „A 2000/43/EK irányelv tehát a tagállamoktól várja el az egyenlő bánásmód elve megvalósításának biztosítását, többek között az oktatás területén is”.(31)
70.      Összefoglalva, a 2000/43 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összefüggésben értelmezett 1. és 2. cikke eredménykötelmet ír elő a tagállamok részére az etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetésnek az oktatás területén történő megszüntetésére vonatkozóan. E kötelezettség értelmében nem csupán tiltott a tagállamok számára a hátrányos megkülönböztetés, hanem olyan konkrét intézkedések és konkrét cselekvések elfogadására is kötelesek, amelyek megszüntetik a meglévő, a mélyen gyökerező társadalmi előítéletekből eredő egyenlőtlenségeket.
71.      Ha az elérni kívánt eredmény egy olyan társadalom, amely az oktatás területén mentes valamely etnikai csoport hátrányos megkülönböztetésétől, akkor a Bíróságnak oly módon kell megállapítania, hogy megsértették‑e ezt az eredménykötelmet, hogy megvizsgálja a bizonyítékokat, és ezekből megállapítja, hogy fennáll‑e a roma gyermekekkel szembeni iskolai hátrányos megkülönböztetés vagy sem. Ez elvezet a következő kérdéshez, amely arra vonatkozik, hogy milyen típusú bizonyítékokat kell előterjeszteni a Bíróság előtt az eredménykötelem megsértésének bizonyítására.
C.      Az eredménykötelem megsértésének bizonyítása
72.      A roma gyermekekkel szembeni iskolai hátrányos megkülönböztetés megszüntetésére vonatkozó (eredmény)kötelem megsértésének bizonyítása érdekében a Bizottságnak arra vonatkozó bizonyítékokat kell a Bíróság elé terjesztenie, hogy a roma gyermekek hátrányos helyzetben vannak a szlovák iskolarendszerben. Ha a Bizottság kellőképpen bizonyítja az ilyen hátrányos megkülönböztetés fennállását, a Szlovák Köztársaságnak bizonyítékot kell előterjesztenie a Bizottság bizonyítékainak megcáfolására, és bizonyítania kell, hogy nem valósul meg a roma gyermekeket hátrányosan érintő eltérő bánásmód. Ellenkező esetben indokolnia kell az ilyen hátrányosan megkülönböztető bánásmódot.
73.      Ezzel együtt véleményem szerint a jelen ügyben a felek által a Bíróság elé terjesztett bizonyítékok többsége nem releváns annak eldöntése szempontjából, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennállt‑e a hátrányos megkülönböztetés, amint azt a Bizottság két jogalapjában állítja.
74.      A Bizottság a tárgyaláson egyértelműen kifejtette, hogy álláspontja szerint a Szlovák Köztársaság a hátrányosan megkülönböztető gyakorlatok révén ‑ amely gyakorlatok aktívan hozzájárultak a hátrányos megkülönböztetéshez ‑ szegte meg kötelezettségeit, valamint azáltal, hogy nem hozott megfelelő intézkedéseket a mélyen gyökerező hátrányos társadalmi megkülönböztetés megszüntetésére vonatkozóan.
75.      Véleményem szerint, bár kétségtelenül fontos a mélyen gyökerező hátrányos megkülönböztetés okainak beazonosítása, egy eredménykötelem megsértésére hivatkozó kötelezettségszegési eljárásban nem szükséges bizonyítani, hogy az állami szervek mely konkrét intézkedései járultak hozzá az állítólagos hátrányos megkülönböztetéshez, vagy mely intézkedések nem tudták megszüntetni azt. Ehelyett a tagállamnak kell szabadon megválasztania a hátrányos megkülönböztetés megszüntetésének eszközeit. Az, hogy ezek az eszközök megfelelőek és hatékonyak‑e, a Bíróság döntése szempontjából csak annyiban releváns, amennyiben azt mutatja, hogy a kívánt eredményt elérték‑e vagy sem.(32)
76.      Összefoglalva, a felek által kölcsönösen, arra vonatkozóan előadott érvek és bizonyítékok, hogy a Szlovák Köztársaság által a két jogalapban felvetett problémák megoldása érdekében elfogadott különböző intézkedések megfelelőek és elégségesek‑e, nagyon fontosak az adott tagállam és a Bizottság diszkriminációellenes politikájának és az egyenlőség megteremtésére irányuló erőfeszítéseinek összefüggésében. Ezek az érvek azonban nem relevánsak a Bíróság számára annak meghatározása szempontjából, hogy fennállt‑e a kötelezettségszegés a Bizottság által az indokolással ellátott véleményében meghatározott határidő lejártakor.
77.      A Bíróság számára csak az bír relevanciával, hogy a Bizottság bizonyítékai alátámasztják‑e, hogy a hátrányos megkülönböztetés a tárgyidőszakban fennállt, vagy pedig az, hogy a Szlovák Köztársaság bizonyította‑e, hogy az általa bevezetett intézkedésekkel a hátrányos megkülönböztetést addigra sikerült megszüntetni.
D.      Kellőképpen bizonyította‑e a Bizottság az állítólagos kötelezettségszegést a jelen ügyben?
1.      Az első jogalap: a roma gyermekek aránytalanul nagy száma a speciális iskolákban vagy speciális osztályokban
78.      A Bizottság azzal érvel, hogy a hivatalos adatokból kiderült, hogy nemcsak 2019. december 11‑én,
azaz az indokolással ellátott véleményben meghatározott időszak lejártakor, de azt követően is aránytalanul nagy volt a Szlovák Köztársaságban a speciális iskolákban vagy speciális osztályokban elhelyezett roma gyermekek száma. Hozzávetőleg háromszor annyi roma gyermek vett részt ilyen speciális programokban, mint más gyermekek.(33)
79.      A Bizottság az uniós szervek, nemzetközi szervezetek és nem kormányzati szervezetek különböző jelentéseire, de a szlovák hatóságok által kiadott jelentésekre is támaszkodott. Még ha ezek a jelentések eltérő módszertant követtek, és némileg eltérő eredményekre jutottak is, mindegyik kimutatta a roma gyermekek aránytalanul nagy számát a speciális iskolákban. Véleményem szerint ez prima facie
elegendő bizonyíték ahhoz, hogy a tagállamra háruljon a bizonyítási teher az ilyen bizonyítékok pontatlanságának vagy irrelevanciájának bizonyítására.
80.      A Szlovák Köztársaság tulajdonképpen nem vitatja a hátrányos megkülönböztetésre vonatkozó ezen állítást, hanem azzal érvel, hogy az általa bevezetett számos intézkedés révén javulást ért el, és ezért a számok csökkennek.(34) Az említett tagállam azonban kifejti, hogy nem tudja bizonyítani ezt a számbeli csökkenést a Bizottság által benyújtott jelentésekben használt adatok és módszertan alapján, mivel nem rendelkezik sem ezekkel az adatokkal, sem ezzel a módszertannal.(35)
81.      Mindazonáltal, amint arra a Bizottság helyesen rámutat, még ha a módszertan eltérő is, ha a speciális iskolákban tanuló roma gyermekek arányában jelentős csökkenés következett volna be, a különböző jelentések, még ha eltérő módszertanon alapulnak is, rögzítenék ezt a pozitív tendenciát.
82.      Mindenesetre a Szlovák Köztársaság különböző hatóságai által készített statisztikák nem mutatnak jelentős változást, hanem megerősítik a jelentős aránytalanság fennállását 2019 decemberében, az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor.
83.      Egy, a Szlovák Köztársaság oktatási minisztériuma által 2011-ben kiadott korai dokumentáció, a Nemzeti Stratégiai Terv elismerte a gyermekek téves diagnózisát követő hátrányos megkülönböztetés létező problémáit.(36) E dokumentum szerint ugyanis, míg egy adott népességnek csak kis százaléka (1–3%) értelmi fogyatékos, a roma gyermekek a Szlovák Köztársaságban a speciális iskolákban vagy speciális osztályokban tanuló gyermekek 16–17%‑át teszik ki. Ugyanígy a speciális osztályokba járó gyermekek 60%‑a és a speciális iskolákba járó gyermekek 80%‑a roma származású volt, miközben a roma népesség a teljes népességnek csak hozzávetőleg 8%‑át tette ki.
84.      2020‑ban a Szlovák Köztársaság roma közösségekért felelős miniszterhelyettese által összeállított, roma közösségek atlasza hasonló számadatokra hivatkozott. Az említett dokumentum szerint(37) a kirekesztett roma közösségekből származó 6–15 éves gyermekek 17%‑a került speciális oktatási intézménybe. Az integrált háztartásokban élő roma gyermekek esetében az arány valamivel alacsonyabb, 14% volt. Ezek az arányok, amint az említett dokumentumból kiderül, lényegesen magasabbak voltak, mint az általános lakosság körében – 2019‑ben a Szlovák Köztársaságban az összes iskoláskorú gyermeknek mindössze 5,7%‑a vett részt speciális oktatási programokban.
85.      Összességében lehet vitatkozni az egyik számadatsor pontosságáról a másikhoz képest és/vagy az egyik tanulmányban alkalmazott módszertan hatékonyságáról a másikhoz képest.(38) Ugyanakkor bizonyítást nyert, hogy az aránytalanság, amely a roma gyermekek és a nem roma gyermekek tapasztalatairól beszámoló számadatok közötti különbségeket jelzi, túl jelentős ahhoz, hogy figyelmen kívül lehessen hagyni.(39)
86.      Nem vitatott, hogy a gyermekek speciális osztályokban vagy iskolákban való helytelen elhelyezése a hátrányos megkülönböztetés jele. A speciális iskolák csökkentett tantervet követnek, ami azt jelenti, hogy a gyermekek továbbtanulási esélyei csökkennek, ami következésképpen csökkenti a felnőttként a társadalomba való egyenlő társadalmi beilleszkedésük esélyeit.
87.      A roma gyermekek tehát a 2000/43 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében a többi gyermekhez képest különösen hátrányos helyzetbe kerülnek.
88.      A kialakult ítélkezési gyakorlattal összhangban azonban igazolható a közvetett hátrányos megkülönböztetés, ha a szóban forgó szabálynak vagy gyakorlatnak olyan jogos célja van, amelyet arányos módon érnek el. Az etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetés igazolására alkalmas jogos cél fogalmát azonban szigorúan kell értelmezni.(40)
89.      E tekintetben a Szlovák Köztársaság előadta, hogy a számadatokban fennálló aránytalanság azzal magyarázható, hogy a kirekesztett roma közösségekben élő roma gyermekek nagy része olyan hátrányos társadalmi‑gazdasági környezetből származik, hogy más gyermekekkel szemben nem olyan felkészült az általános iskolai felvételi tesztek teljesítésére. Az említett tagállam továbbá kifejti, hogy olyan intézkedéseket vezetett be, mint a kötelező iskolaelőkészítő oktatás és a szülői asszisztensek, amelyek célja e szakadék áthidalása.
90.      Egyrészt az a körülmény, hogy a roma gyermekek nagy arányban hátrányos társadalmi‑gazdasági környezetben élnek kirekesztett roma közösségekben, nem szolgálhat velük szemben iskolai hátrányos megkülönböztetés indokául. Az ilyen mélyen gyökerező egyenlőtlenség, még ha magyarázatot is adhat arra, hogy e gyermekek aránytalanul nagy számban képviseltetik magukat speciális iskolai környezetben, nem használható fel egy újabb hátrányos következmény igazolására. Másrészt a fennálló aránytalanság orvoslására hozott intézkedésekre csak akkor lehet érvként hivatkozni, ha az ilyen intézkedések elérték a kívánt eredményt.
91.      Összefoglalva, úgy vélem, hogy a Bizottság kellőképpen bizonyította, hogy fennállt az eltérő bánásmód abból a tényből adódóan, hogy aránytalanul nagy volt a száma a speciális iskolákba vagy osztályokba helyezett roma gyerekeknek az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártakor. Ugyanakkor a Szlovák Köztársaság nem cáfolta a Bizottság bizonyítékait, és nem adott elfogadható indokolást az ilyen hátrányos megkülönböztetésre.
92.      Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy a Bizottság első jogalapja megalapozott.
2.      A második jogalap: de facto elkülönítés
93.      A Bizottság második jogalapja a roma gyermekek hagyományos iskolák keretében történő elkülönítésével kapcsolatos.
94.      Az elkülönítés megszüntetésére vonatkozó kötelezettség megsértése, mint eredménykötelem megsértése, olyan megbízható adatokkal bizonyítható, amelyek igazolják, hogy az elkülönítés létezik a gyakorlatban.
95.      E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy nemcsak az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor, de azt követően is,(41) a szlovák iskolákban a roma gyermekek és nem roma társaik között széles körű elkülönítés volt tapasztalható, és tapasztalható jelenleg is. Ez az elkülönítés különböző formákat öltött – például külön iskolák, osztálytermek vagy étkezdék. A Bizottság statisztikai adatokkal és egyéb bizonyítékokkal támasztja alá ezt az állítást.
96.      A Bizottság keresetében ismét különböző, nemzeti vagy nemzetközi hatóságok vagy nem kormányzati szervezetek által kiállított dokumentumokra támaszkodott.
97.      A Szlovák Köztársaság már 2012‑ben, a pert megelőző eljárás megindítása előtt elismerte a roma gyermekeket érintő, etnikai származáson alapuló elkülönítés létezését.(42)
98.      A pert megelőző eljárás során számos más olyan hivatalos jelentést is benyújtottak, amelyek elismerték a roma gyermekeket érintő, etnikai elkülönítés létezését. Egy 2017/2018‑as jelentésben a Štátna školská inšpekcia (akadémiai iskolafelügyelőség) elismerte, hogy „négy iskolában a tanítás szervezése a kirekesztett roma közösségekből érkező gyermekek számára külön osztályok kialakításával, valamint a ruhatárak és az étkezde térbeli elválasztásával az elkülönítés jeleit mutatta”.(43)
99.      A szlovák hatóságok még az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejárta után is folyamatosan elismerték az elkülönítés létezését. 2020 júniusában a Szlovák Köztársaság oktatási, tudományos, kutatási és sportminisztériuma elismerte, hogy a roma gyermekek iskolai elkülönítése régóta fennálló probléma.(44) A szlovák hatóságok által 2021 áprilisában elfogadott, „Stratégia a romák egyenlőségéről, társadalmi befogadásáról és részvételéről 2030‑ig” című dokumentum továbbra is elismeri, hogy az előző stratégia nem érte el a kitűzött célokat.(45)
100. Ehhez hasonlóan az elmúlt években a szlovák bíróságok, különösen a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) többször is kimondta, hogy több iskolában a roma tanulókat de facto elkülönítésnek vetették alá.(46) Még ha az ilyen ítéletek önmagukban nem is használhatók az általános elkülönítés bizonyítékaként, ehelyett a hátrányos megkülönböztetés egyedi eseteit igazolják, más benyújtott adatokkal együtt mégis releváns bizonyítéknak minősülnek.
101. Végül, 2023‑ban a Szlovák Köztársaság oktatási, tudományos, kutatási és sportminisztériuma elfogadta az elkülönítés megszüntetéséről szóló útmutatót,(47) amelyet 2024‑ben frissítettek.(48) A jelen indítvány előkészítésének idején a Szlovák Köztársaság oktatási minisztériumának honlapján külön fejezet foglalkozik az elkülönítés megszüntetésével, ahol a következők olvashatók: „A Szlovák Köztársaság oktatási, kutatási, fejlesztési és ifjúsági minisztériuma (MŠVVaM SR) számára az elkülönítés megszüntetése nemcsak stratégiai prioritás, hanem előfeltétele is annak, hogy Szlovákiában méltányosabb és befogadóbb oktatási rendszer jöjjön létre. A cél az, hogy minden gyermek teljes mértékben integrálódjon az oktatási rendszerbe, és hogy minden gyermek az egyéni oktatási szükségleteinek megfelelő oktatásban részesüljön, és teljes mértékben integrálódjon a társadalomba”.(49)
102. A fentiek mutatják a Szlovák Köztársaságnak
a probléma megoldása iránti elkötelezettségét, és egyértelművé teszik, hogy jelen eset nem érinti az EUSZ 2. cikkben foglalt uniós értékek figyelmen kívül hagyását.(50)
103. Mindazonáltal, ha a Bíróság elé terjesztett bizonyítékok azt mutatják, hogy a roma gyermekek elkülönítése az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor is fennállt, a Bíróságnak kötelezettségszegést kell megállapítania.(51)
104. A Bizottság által benyújtott valamennyi dokumentum a de facto elkülönítés létezésére utal, és a Szlovák Köztársaság nem cáfolta e bizonyítékot.
105. Egy további kérdés, amely választ vár, hogy az elkülönítés szükségszerűen kedvezőtlen bánásmódnak minősül‑e, és ekként hátrányos megkülönböztetést eredményez‑e.
106. Véleményem szerint az elkülönítés önmagában hátrányos megkülönböztetést jelent.
107. Bár lehet, hogy a roma gyerekek által külön iskolában vagy osztályban követett tantervek nem rosszabb minőségűek, mint a vegyes osztályokban kínált tananyagok,(52) egy etnikai csoport társadalmi és kulturális elkülönítése fokozza a társadalomban már meglévő stigmatizációt. Ez következésképpen csökkenti e gyermekek esélyét arra, hogy megtalálják helyüket a szlovák társadalomban, és nem teremt számukra a nem roma származású társaikkal azonos helyzetet. Az elkülönítés a nem roma gyermekek számára ugyancsak rossz, mivel megfosztja őket attól, hogy a sajátjuktól eltérő kultúrával találkozzanak, ami akadályozza oktatási és társadalmi fejlődésüket.
108. Ez az oka annak, hogy
‑ véleményem szerint
‑ az elkülönítés önmagában hátrányos megkülönböztetést jelent, és soha nem igazolható.
109. Mindazonáltal a Szlovák Köztársaság úgy véli, hogy nem tehető felelőssé a nem az ellenőrzése alatt álló elkülönítésért.
110. Például e tagállam rámutatott, hogy gyakran a nem roma gyermekek szülei azok, akik ellenzik a roma gyermekek felvételét az osztályokba, vagy akik azért helyezik át gyermekeiket más iskolába, mert az eredetileg választott iskolában romák vannak az osztályban. Ez a „fehér menekülés”(53) néven ismert jelenség a tárgyaláson a Szlovák Köztársaság lehetséges kifogásaként került szóba.
111. E tény nem fogadható el a hátrányos megkülönböztetés indokaként.(54) A 2000/43 irányelv által a tagállamokra rótt pozitív kötelezettségek megkövetelik olyan intézkedések meghozatalát és érvényesítését, amelyek megakadályozzák az iskolai elkülönítést, amely a társadalomban valamely etnikai csoporttal szemben kialakult előítéletből ered.(55)
112. Ugyanez vonatkozik az ezzel ellentétes helyzetre is, amikor a roma gyermekek szülei választják az elkülönítést. Amint azt az EJEB a Szalay kontra Szlovákia ügyben megállapította, a szülői hozzájárulás nem sértheti a gyermeknek az oktatáshoz való egyenlő hozzáféréshez való jogát, és nem legitimálhat olyan intézkedéseket, amelyek a gyermekek oktatási rendszeren belüli egyenlőtlen bánásmódját eredményezik.(56)
113. A Szlovák Köztársaság azzal is érvelt, hogy egyes roma közösségek, nagyon gyakran a kirekesztett roma közösségek, területileg elkülönülnek a lakosság többi részétől, ami megmagyarázza, hogy az ilyen területeken miért csak roma gyerekek járnak az iskolákba.
114. Bár megértem, hogy ez a tény komoly akadályt jelent a kizárólag roma gyerekek által látogatott iskolák megszüntetése szempontjából, mindazonáltal úgy vélem, hogy a gyermekek ilyen iskolai elkülönítése nem indokolható a roma személyeket a Szlovák Köztársaságban általánosságban érintő elkülönítés fennállásával.(57)
115. A tényleges helyzet miatt azonban igaz, hogy – ahogyan a Szlovák Köztársaság állítja – a mélyen gyökerező hátrányos megkülönböztetés kérdésének megoldása időbe telik. Mindazonáltal az elkülönítés megszüntetésének nehézségeit és az ehhez szükséges időt nem lehet védekezésként felhasználni a hátrányos megkülönböztetés fennállásával összefüggő kötelezettségszegés megállapítására irányuló eljárásokban.
116. Nem lehet figyelmen kívül hagyni azt a szomorú tényt, hogy minden olyan évben, amikor az elkülönítés még mindig jelen van, az ilyen kedvezőtlen bánásmód által érintett roma gyermekek minden egyes csoportja elszalaszt egy lehetőséget a jövője szempontjából. Ezt nehéz, ha ugyan nem lehetetlen orvosolni.
117. Összefoglalva, úgy vélem, hogy a Bizottság kellőképpen bizonyította, hogy széles körben elterjedt gyakorlat a roma gyermekek
elkülönítése a hagyományos iskolák
külön osztályaiba. Ugyanakkor a Szlovák Köztársaság nem cáfolta ezeket a megállapításokat, és az ilyen elkülönítés nem is igazolható.
118. Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy a Bizottság második jogalapja megalapozott.
IV.    Költségek
119. A Bizottság indítványozta továbbá, hogy a Szlovák Köztársaságot kötelezzék a költségek viselésére. Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Szlovák Köztársaságot, mivel pervesztes lett, kötelezni kell a költségek viselésére.
V.      Végkövetkeztetés
120. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság:
1)      állapítsa meg, hogy a Szlovák Köztársaság, mivel
–        aránytalanul nagy számú roma gyermeket helyez el speciális iskolákban vagy értelmi vagy egyéb fogyatékossággal élő gyermekek számára fenntartott speciális osztályokban, ahol az oktatás egyszerűsített tanmenetet követ, és
–        a roma gyermekeket a hagyományos iskolákon belül külön osztályokba, illetve külön iskolákba különíti el,
rendszeresen és tartósan nem teljesíti a személyek közötti, faji‑ vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló, 2000. június 29‑i 2000/43/EK tanácsi irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontjával és 3. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
2)      a Szlovák Köztársaságot kötelezze saját költségei, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      A személyek közötti, faji‑ vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló, 2000. június 29‑i 2000/43/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 180., 22. o.; magyar nyelvű különkiadás 20. fejezet, 1. kötet, 23. o.).
3      Lásd ebben az értelemben: 2006. május 4‑i Bizottság kontra Egyesült Királyság ítélet (C‑508/03, EU:C:2006:287, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2013. július 11‑i Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet (C‑545/10, EU:C:2013:509, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
4      Lásd az első jogalap tekintetében a Bizottság keresetlevelének 48. pontját, a második jogalap tekintetében pedig annak 82. és 83. pontját. A Bizottság a keresetlevelének és a válaszának mellékleteiben számos olyan dokumentumot nyújtott be, amelyekre a keresetlevélben hivatkozott.
5      A Szlovák Köztársaság azonban rámutatott arra, hogy nehézségekbe ütközik a Bizottság által benyújtott statisztikák cáfolatánál, mivel számos jelentés, amelyre a Bizottság támaszkodik, külsős jellegű, és eltérő módszertant használ, így a Szlovák Köztársaság nem tudja bizonyítani a statisztikák javulását ugyanazon módszertan alkalmazásával.
6      Lásd e tekintetben az
ellenkérelem 74. pontját. A Szlovák Köztársaság is számos dokumentumot nyújtott be, amelyek a megfelelő intézkedések és programok bevezetésére irányuló erőfeszítéseit támasztják alá.
7      Lásd a Bizottság válaszának 53. pontját.
8      Lásd a Bizottság válaszának 35. pontját.
9      A nemzetközi jogban eredménykötelem akkor áll fenn, „ha az államoknak olyan konkrét tényállást kell megvalósítaniuk, amelynek előírása vagy tiltó vagy parancsoló jellegű lehet”. Lásd: Wolfrum, R. „Obligation of result versus obligation of conduct: Some thoughts about the implementation of international obligations, in: Arsanjani, M. H. et al. (szerk.) Looking to the Future. Essays on International Law in Honor of W. Michael Reisman, Martinus Nijhoff Publishers, Leiden, Boston 2011, 366., 369. o. Lásd még: Nový, Z., „The dichotomy of obligations of conduct and result in international investment law”, Cofola International, 2022, 170., 172. o.
10      A nemzetközi jogban általában alkalmazott megkülönböztetés a magatartási és eredménykötelem között áll fenn. Wolfrum azonban úgy véli, hogy vannak más típusú kötelezettségek is, amelyeket az államok a nemzetközi jog alapján vállalnak. A kötelezettségek egyik ilyen típusa az, amit ő „célorientált kötelezettségnek” nevez. Ez a kötelezettség különbözik az eredménykötelemtől, mivel az államok „arra vállalnak kötelezettséget, hogy elindítanak egy bizonyos irányba vezető fejlődési folyamatot”, anélkül azonban, hogy előre konkrét eredményt írnának elő (Wolfrum, i. m., 366–367. o.). Nem vagyok azon a véleményen, hogy a 2000/43 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése szerinti kötelezettséget célorientáltan kellene értelmezni, mivel van egy egyértelmű eredmény, amelyet el kell érni – a közvetlen és közvetett hátrányos megkülönböztetés megszüntetése.
11      Lásd ebben az értelemben: 1989. február 14‑i Star Fruit kontra Bizottság ítélet (247/87, EU:C:1989:58); 2024. október 4‑i Fass kontra Németország és Bizottság végzés (C‑187/24 P, EU:C:2024:872, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
12      A Bizottság úgy döntött, hogy egyelőre nem vizsgálja tovább a mélyen gyökerező hátrányos megkülönböztetés más eseteit. Például a férfiak és nők közötti hátrányos megkülönböztetés az azonos vagy hasonló értékű munkáért járó azonos bér tekintetében vitathatatlanul szinte minden uniós tagállamban jelen van. Lásd e tekintetben: https://ec.europa.eu/eurostat/statistics‑explained/index.php?title=Gender_pay_gap_statistics. Ennek ellenére a Bizottság soha nem kezdeményezett kötelezettségszegési eljárást.
13      A Bizottság kötelezettségszegési eljárást indított Magyarország (INFR(2015)2206) és a Cseh Köztársaság ellen is (INFR(2014)2174). A Bizottság azonban (még) nem döntött arról, hogy ezeket az ügyeket is a Bíróság elé terjeszti‑e.
14      Lásd többek között: 2020. november 10‑i Bizottság kontra Olaszország (PM10 ‑ Határértékek) ítélet (C‑644/18, EU:C:2020:895, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2020. január 28‑i Bizottság kontra Olaszország (A késedelmes fizetések elleni fellépésről szóló irányelv) ítélet (C‑122/18, EU:C:2020:41, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Amennyiben a Bizottság egy adott jogszabályi rendelkezés megsértésére hivatkozik, a Bíróság feladata annak vizsgálata, hogy függetlenül attól, hogy a Bizottság miért indította az eljárást, jogi és ténybeli szempontból ez volt‑e a helyzet. Lásd ebben az értelemben: 2020. október 6‑i Bizottság kontra Magyarország (Felsőoktatás) ítélet (C‑66/18, EU:C:2020:792, 56. pont).
15      Amint arra a Bíróság rámutatott, a Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik a kötelezettségszegési eljárás megindítása tekintetében, és a Bíróságnak nem feladata annak mérlegelése, hogy célszerű volt‑e gyakorolnia ezt a jogkörét. Lásd e tekintetben: 2000. július 6‑i Bizottság kontra Belgium ítélet (C‑236/99, EU:C:2000:374, 28. pont).
16      A Bíróság megerősítette, hogy az EUMSZ 258. cikk szerinti eljáráshoz hasonlóan a Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik az EUMSZ 260. cikk szerinti eljárás megindítása tekintetében is, anélkül, hogy a Bíróság felülvizsgálhatná a Bizottság indokait. Lásd például: 2020. július 16‑i Bizottság kontra Románia (A pénzmosás elleni küzdelem) ítélet (C‑549/18, EU:C:2020:563, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      Az oktatás a 2000/43 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének g) pontja alapján a 2000/43 irányelv hatálya alá tartozik, ezért a Bizottság a 2. cikk (2) bekezdésének a 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjával összefüggésben történő megsértését állította.
18      Lásd a Szlovák Köztársaság ellenkérelmének 33. pontját.
19      Lásd az EUMSZ 288. cikket.
20      A hátrányos megkülönböztetés egyedi eseteiben az irányelv előírja, hogy a hátrányos megkülönböztetésben részesülő egyének számára hatékony jogorvoslatot kell biztosítani. E tekintetben lásd a 2000/43/EK irányelv 7. és 8. cikkét.
21      Ezt véleményem szerint a 2000/43 irányelv 5. cikke is megerősíti. Azzal, hogy az uniós jogalkotó „a teljes egyenlőség gyakorlati megvalósításának biztosítása céljából” engedélyezte a pozitív fellépést, egy eszközt kínált fel, amellyel éppen a mélyen gyökerező egyenlőtlenségekre lehet reagálni.
22      Lásd például: Fredman, S., „The Reason Why: Unravelling Indirect Discrimination”, Industrial Law Journal, 2016, 231–243. o.
23      347 U.S. 483 (1954) (Brown kontra Board of Education of Topeka ítélet). Ebben az ügyben az Egyesült Államok legfelsőbb bírósága kimondta, hogy az amerikai államok által elfogadott, a faji származáson alapuló elkülönítést bevezető törvények alkotmányellenesek. Az említett bíróság úgy ítélte meg, hogy a külön oktatási létesítmények eredendően egyenlőtlenek, és ezért az azokat előíró törvények sértik az amerikai alkotmány tizennegyedik kiegészítésének egyenlő védelemről szóló záradékát (459. o.).
24      A Brown kontra Board of Education ítélet meghozatalának idején az Egyesült Államokban kialakult helyzettel ellentétben a Szlovák Köztársaságban nincs elkülönítésről rendelkező jogszabály, és a tagállam egyetért azzal, hogy az elkülönítést meg kell szüntetni. A Bizottság intézkedése nem a szlovák jogszabályokra irányul, hanem inkább a de facto helyzetre vonatkozik.
25      Lásd ebben az értelemben: 2011. május 12‑i Runevič‑Vardyn és Wardyn ítélet (C‑391/09, EU:C:2011:291, 41. pont); 2015. július 16‑i CHEZ Razpredelenie Bulgaria ítélet (C‑83/14, EU:C:2015:480, 40. pont); 2018. november 15‑i Maniero ítélet (C‑457/17, EU:C:2018:912, 35. pont).
26      2018. november 15‑i Maniero ítélet (C‑457/17, EU:C:2018:912, 36. pont).
27      2008. július 10‑i Feryn ítélet (C‑54/07, EU:C:2008:397).
28      2015. július 16‑i CHEZ Razpredelenie Bulgaria ítélet (C‑83/14, EU:C:2015:480).
29      Lásd: EJEB, 2022. május 31., X és társai kontra Albánia, (CE:ECHR:2022:0531JUD007354817, 84–87. §); 2022. december 13., Elmazova és társai kontra Észak‑Macedónia (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, 74.§); 2023. március 30., Szolcsán kontra Magyarország (CE:ECHR:2023:0330JUD002440816, 69. §). Az EJEB ítélkezési gyakorlatának az elkülönítés megszüntetésére irányuló kötelezettség elismeréséhez vezető fejlődésének áttekintését illetően lásd: Vrancken, M., „Segregation in education and a duty of desegregation under the ECHR”, European Human Rights Law Review, 2024, 112–126. o.
30      E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy „bár az uniós jog nem sérti a tagállamoknak egyrészt az oktatás tartalmára és az oktatási rendszer szervezeti felépítésére vonatkozó hatáskörét, valamint a kulturális és nyelvi sokszínűségét, […] e hatáskör gyakorlása során a tagállamok kötelesek azonban tiszteletben tartani az uniós jogot”. Lásd például: 2022. szeptember 7‑i Cilevičs és társai ítélet (C‑391/20, EU:C:2022:638, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31      Az ellenkérelem 34. pontja (saját fordításom franciából angolra). Azzal folytatta, hogy „[a]z elv tényleges tiszteletben tartása érdekében biztosítani kell, hogy minden gyermeknek, származásától függetlenül, azonos esélye legyen arra, hogy olyan minőségű oktatásban részesüljön, amely a lehető legnagyobb mértékben segíti természetes képességeinek kibontakoztatását”.
32      Ez a következtetés összhangban van az EJEB‑nek az oktatásban felmerülő hátrányos megkülönböztetéssel kapcsolatos közelmúltbeli ügyekben kialakított álláspontjával is. Például a 2013. május 30., Lavida és társai kontra Görögország (ECLI:CE:ECHR:2013:0530JUD000797310) és 2023. március 30., Szolcsán kontra Magyarország (CE:ECHR:2023:0330JUD002440816) ítéletekben az EJEB még azt sem vizsgálta, hogy melyik állami intézkedés volt az elkülönítés oka. Az elkülönítés ténye elegendő volt ahhoz, hogy a hátrányos megkülönböztetés prima facie bizonyítékaként szolgáljon.
33      Ezenfelül a Bizottság szerint, bár a diagnosztikai eljárásokban reformokat vezettek be, ezek kevés hatást váltottak ki, és a számadatok nagyrészt változatlanok maradtak.
34      Ezek a megállapítások azonban mind az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő lejárta utáni időszakra vonatkoznak.
35      Lásd a Szlovák Köztársaság viszonválaszának 6. pontját.
36      Lásd: a Szlovák Köztársaság kormányhivatala, a Szlovák Köztársaság Kormánya teljes jogú meghatalmazottjának romaügyi hivatala, Strategy of the Slovak Republic for Integration of Roma up to 2020, 2012, 15. o., elérhető itt: https://www.employment.gov.sk/files/legislativa/dokumenty‑zoznamy‑pod/strategyoftheslovakrepublicforintegrationof‑romaupto2020.pdf.
37      Úrad splnomocnenca vlády SR pre rómske komunity (a Szlovák Köztársaság Kormánya teljes jogú meghatalmazottjának romaügyi hivatala, Príjmy a životné podmienky v marginalizovaných rómskych komunitách: Vybrané ukazovatele zo zistovania EU SILC_MRK 2020 (Jövedelmi helyzet és életkörülmények a kirekesztett roma közösségekben: válogatott mutatók az EU SILC_MRK 2020 felméréséből), elérhető itt: https://www.romovia.vlada.gov.sk/site/assets/files/1561/analyticka_sprava_eu_silc_mrk_2020_elektronicka_final.pdf, 34. o. (a keresetlevél A. 32. melléklete, 1878. o.).
38      Az egyik, a statisztikák pontosságával kapcsolatos kérdés a Szlovákiában élő romák népességfelméréseken alapuló száma és a különböző jelentésekben használt számuk közötti eltérés volt. Miközben úgy tűnik, hogy a népességfelmérésekben szereplő számok valóban nem pontosak, különböző szervek hasonló megállapításokra jutottak azzal kapcsolatban, hogy a szlovákiai romák száma félmillió körül van (egy ilyen beszámolót, hivatkozásokkal együtt lásd: Európa Tanács, a nemzeti kisebbségek védelméről szóló keretegyezmény tanácsadó bizottsága, Fifth Opinion on the Slovak Republic, 2022, 26. lábjegyzet, elérhető itt: https://rm.coe.int/5th‑op‑slovak‑republic‑en/1680a6e4ee).
39      Lásd hasonlóképpen: EJEB, 2007. november 13., D.H. és társai kontra Cseh Köztársaság (CE:ECHR:2007:1113JUD005732500, 191. §).
40      Lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i CHEZ Razpredelenie Bulgaria ítélet (C‑83/14, EU:C:2015:480, 112. pont). Az indokolás terjedelmére vonatkozó hasonló érvelést illetően lásd: EJEB, 2012. december 11., Sampanis és társai kontra Görögország (Sampanis II), (CE:ECHR:2012:1211JUD005960809, 91. §).
41      E tekintetben a Bizottság úgy véli, hogy a 2015 óta bekövetkezett néhány jogszabályi módosítás ellenére még mindig elégtelenek a hatékony intézkedések, és a statisztikák nem mutatnak valódi javulást. Az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének jelentése (elérhető itt: https://fra.europa.eu/en/publication/2022/roma‑survey‑findings) például 2021‑es adatokra támaszkodik, amelyek szerint a 6–15 éves roma gyermekek 65%‑a olyan iskolába járt, ahol a legtöbb, ha nem is minden tanuló roma származású volt. Ezen túlmenően, noha a szlovák hatóságok és bíróságok elismerték e probléma fennállását, a nemzeti jogszabályok nem írnak elő konkrét intézkedéseket az ilyen elkülönítés ellen.
42      Lásd még: 36. lábjegyzet, i. m.
43      Štátna školská inšpekcia, Správa o stave a úrovni výchovy a vzdelávania v školách a školských zariadeniach v Slovenskej republike v školskom roku 2017/2018, a keresetlevél A.44. melléklete, 32. o.
44      Filipová, M.,  a Szlovák Köztársaság oktatási, tudományos, kutatási és sportminisztériuma, „Naším cieľom je odstrániť segregáciu rómskych detí” („Célunk, hogy véget vessünk a roma tanulók elkülönítésének”), sajtóközlemény, 2020. június 17., elérhető itt: https://www.minedu.sk/m‑filipova‑nasim‑cielom‑je‑odstranit‑segregaciu‑romskych‑deti/.
45      Úrad splnomocnenca vlády SR pre rómske komunity (a Szlovák Köztársaság Kormánya teljes jogú meghatalmazottjának romaügyi hivatala), Stratégia rovnosti, inklúzie a participácie Rómov do roku 2030, 2021, elérhető itt: https://www.romovia.vlada.gov.sk/strategie/strategia‑pre‑rovnost‑inkluziu‑a‑participaciu‑romov‑do‑roku‑2030/.
46      A Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) 2022. december 15‑i, 5Cdo/102/2020. sz. ítélete (a keresetlevél A.52. melléklete); a 2023. március 28‑i 4Cdo/112/2021. sz. ítélete (a keresetlevél A. 53. melléklete) és a 2023. július 12‑i 5Cdo/220/2022. sz. ítélete (a keresetlevél A. 54. melléklete).
47      Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu SR, Metodická príručka desegregácie vo výchove a vzdelávaní, 2023, elérhető itt: https://www.minedu.sk/data/att/71e/30599.332e7e.pdf.
48      Ministerstvo školstva, výskumu, vývoja a mládeže SR, Manuál a monitoring uplatňovania štandardov dodržiavania zákazu segregácie vo výchove a vzdelávaní, 2024, elérhető itt: https://www.minedu.sk/data/att/629/31682.beb17a.pdf.
49      Elérhető: https://www.minedu.sk/desegregacia/ (utolsó megtekintés időpontja: 2025.június 9.).
50      Lásd ebben az értelemben: a Bizottság kontra Magyarország (Az Európai Unió értékei) ügyre vonatkozó indítványom (C‑769/22, EU:C:2025:408, 237. és azt követő pontok).
51      A hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem érdekében hozott intézkedések hatással lehetnek a szankciókról szóló határozatra, ha a Bizottság úgy dönt, hogy az EUMSZ 260. cikk alapján keresetet nyújt be.
52      A Bíróság rendelkezésére álló bizonyítékok azonban azt mutatják, hogy legtöbbször valóban gyengébb minőségű a tananyag az elkülönített osztályokban vagy iskolákban. Lásd például: Európai Bizottság: Jogérvényesülési és Fogyasztópolitikai Főigazgatóság, bevándorláspolitikai csoport, Universiteit Utrecht és Durbáková, V., Country report non‑discrimination – Transposition and implementation at national level of Council Directives 2000/43 and 2000/78 – Slovakia 2023 (Országjelentés a diszkrimináció ellen – a Tanács 2000/43/EK és 2000/78/EK irányelveinek nemzeti átültetése és végrehajtása – Szlovákia, 2023), az Európai Unió Kiadóhivatala, 2023, elérhető: https://data.europa.eu/doi/10.2838/45886, a keresetlevél A. 51 melléklete, 49. o.
53      Ez a fogalom arra a jelenségre utal, amikor a „fehér” / kiváltságos családok gyermekeiket az állami iskolákból, különösen azokból, amelyekben a faji sokszínűség növekszik, magániskolákba vagy a fehér többségű területeken lévő iskolákba viszik át. Ez gyakran az iskolák minőségének érzékelt romlása miatt történik, amelyet olyan tényezők befolyásolhatnak, mint az integrációs politikák vagy a demográfiai változások.
54      Az EJEB nem fogadta el a „fehér menekülést” mint az államnak az elkülönítés vádjával szembeni igazolását. A 2022. december 13‑i Elmazova és társai kontra Észak‑Macedónia ítéletében (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, 72–79. §) az EJEB elismerte, hogy az állam nem lehet az elkülönítés kizárólagos oka, különösen olyan esetekben, amikor a nem roma tanulók szülei megtagadják gyermekeik beíratását a roma tanulók nagyszámú jelenléte miatt. Ugyanez a bíróság azonban a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó szabályok megsértését állapította meg, még akkor is, ha nem állt fenn erre irányuló állami szándék, mivel ebben az esetben az elkülönítés nem volt objektíven és észszerűen indokolt. Lásd még: 2013. május 30-i Lavida kontra Görögország ítélet (CE:ECHR:2013:0530JUD000797310) 72. .§.
55      Lásd hasonlóképpen az EJEB 2022. december 13‑i Elmazova és társai kontra Észak‑Macedónia ítéletét (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, 77. és 78. §), amelyben az EJEB megállapította, hogy a „fehér menekülést” az teszi lehetővé, ahogyan a szabályozási keret mind a felvételi, mind az áthelyezési szabályokkal kapcsolatban felépített, ami így lehetővé tette a kiváltságos szülők számára az ilyen választásokat.
56      EJEB, 2025. február 27., Salay kontra Szlovákia (CE:ECHR:2025:0227JUD002935922, 112. §).
57      Lásd hasonlóképpen: EJEB, 2022. december 13., Elmazova és társai kontra Észak‑Macedónia (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, 73. §); 2023. március 30., Szolcsán kontra Magyarország (CE:ECHR:2023:0330JUD002440816, 54., 55. és 57. §).