62024CO0881
DOMSTOLENS KENDELSE (Afdelingen for bevilling af appel)
29. april 2025 (
*1
)
»Appel – voldgiftsbestemmelse – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres delvist«
I sag C-881/24 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 19. december 2024,
SC ved Rechtsanwältin A. Kunst,
appellant,
den anden part i appelsagen:
Eulex Kosovo, Pristina (Kosovo),
sagsøgt i første instans,
har
DOMSTOLEN (Afdelingen for bevilling af appel),
sammensat af Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz, og dommerne N. Jääskinen og M. Condinanzi (refererende dommer),
justitssekretær: A. Calot Escobar,
efter forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokat J. Kokott,
afsagt følgende
Kendelse
1
Ved sin appel har SC nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 6. november 2024, SC mod Eulex Kosovo (T-242/17 RENV-OP, herefter »den appellerede dom«, EU:T:2024:772), hvorved Retten ophævede dommen af 19. oktober 2022, SC mod Eulex Kosovo (T-242/17 RENV, EU:T:2022:637), og frifandt Eulex Kosovo i det af SC anlagte søgsmål.
Anmodningen om bevilling af appel
2
I henhold til artikel 58a, stk. 2, litra b), i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er behandlingen af appelsager, der iværksættes til prøvelse af Rettens afgørelser vedrørende opfyldelsen af en aftale, der indeholder en voldgiftsbestemmelse som omhandlet i artikel 272 TEUF, betinget af en forudgående bevilling fra Domstolen.
3
Det følger af statuttens artikel 58a, stk. 3, at appellen admitteres helt eller delvist i overensstemmelse med den i procesreglementet fastsatte fremgangsmåde, når den rejser et vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling
4
Af procesreglementets artikel 170a, stk. 1, fremgår det, at appellanten i de situationer, der er omhandlet i statuttens artikel 58a, stk. 2, som bilag til sit appelskrift skal vedlægge en anmodning om bevilling af appellen, hvori den pågældende redegør for det vigtige spørgsmål, som appellen rejser for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, og som indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for, at Domstolen kan påkende denne.
5
Af procesreglementets artikel 170b, stk. 1 og 3, fremgår det, at Domstolen træffer afgørelse om anmodningen om bevilling af appel hurtigst muligt og ved begrundet kendelse.
Appellantens argumentation
6
Til støtte for sin anmodning om bevilling af appel har appellanten gjort gældende, at det første, det andet og det fjerde appelanbringende, vedrørende en tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og det tredje appelanbringende, vedrørende en tilsidesættelse af retten til forsvar, rejser vigtige spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling.
7
Hvad angår det første og det andet appelanbringende har appellanten gjort gældende, at Retten både objektivt og subjektivt tilsidesatte kravet om upartiskhed, der følger af chartrets artikel 41, stk. 1.
8
Appellanten gør for det første i det væsentlige gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 56 og 57 at foretage en samlet undersøgelse i lyset af chartrets artikel 41, stk. 1, af det andet og det tredje anbringende i søgsmålet i første instans vedrørende henholdsvis en hævdet interessekonflikt og en hævdet tilsidesættelse af princippet om upartiskhed. Appellanten har i denne henseende i præmis 65 og 66 i den appellerede dom gjort gældende, at Retten med urette krævede, at appellanten påviste, at der forelå »objektive, relevante og samstemmende indicier« for en interessekonflikt eller partiskhed, mens det relevante kriterium, som blev fastsat af Domstolen i dom af 21. oktober 2021, Parlamentet mod UZ (C-894/19 P, EU:C:2021:863, præmis 54), og af 11. januar 2024, Hamers mod Cedefop (C-111/22 P, EU:C:2024:5, præmis 47 og 52), var kravet om »rimelig tvivl« for så vidt angår en mulig interessekonflikt eller manglende upartiskhed hos en tjenestemand.
9
Appellanten gør for det andet gældende, at Retten begik en retlig fejl, for så vidt som den tilsidesatte den retspraksis, der blev fastsat ved dom af 21. oktober 2021Parlamentet mod UZ (C-894/19 P, EU:C:2021:863, præmis 59 og 63), vedrørende den manglende objektive upartiskhed, hvoraf det fremgik, at en overordnets forudgående kendskab til sagens omstændigheder og forudgående deltagelse i administrative procedurer kan give anledning til rimelig tvivl om sidstnævntes upartiskhed. I denne sag har Retten således ikke taget hensyn til hverken appellantens overordnedes forudgående kendskab til sagens faktiske omstændigheder og det forhold, at sidstnævnte som følge af denne viden sandsynligvis ville have en forudindtaget negativ holdning til appellanten.
10
Ifølge appellanten rejser det første og det andet anbringende spørgsmålet om, hvad der er det passende bevisniveau for at vurdere, om der er en interessekonflikt, som en »variant« af en tjenestemands manglende upartiskhed. Dette spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, idet det også vil kunne opstå på andre af EU-rettens områder.
11
Disse anbringender rejser også spørgsmålet, som er lige så vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, om, hvorvidt Domstolens praksis, der følger af dom af 21. oktober 2021, Parlamentet mod UZ (C-894/19 P, EU:C:2021:863), og af 11. januar 2024, Hamers mod Cedefop (C-111/22 P, EU:C:2024:5), finder anvendelse på såvel administrative undersøgelser i forbindelse med disciplinære procedurer som på alle andre typer af administrative procedurer, herunder dem, der er genstand for nærværende sag.
12
Appellanten har med sit tredje appelanbringende, som vedrører interviewet vedrørende den interne udvælgelsesprøve i 2016, gjort gældende, at Retten har tilsidesat retten til forsvar ved i den appellerede doms præmis 79 at fastslå, at det ikke var nødvendigt at pålægge offentliggørelse af læselige notater fra interviews på grund af de angiveligt ulæselige håndskrevne bemærkninger, som var skrevet af appellantens tidligere overordnede, og forklaringerne på, hvordan disse bemærkninger var skrevet.
13
Appellanten har med det fjerde anbringende gjort gældende, at den forudgående meddelelse om sammensætningen af en udvælgelseskomité, i det mindste efter anmodning fra en ansøger, er omfattet af kravet om upartiskhed i chartrets artikel 41, stk. 1. En sådan forudgående meddelelse vil gøre det muligt for kandidater at anfægte sammensætningen af en udvælgelseskomité, hvis de har mistanke om, at der er partiskhed eller en interessekonflikt, og at indgive en klage på et tidligt tidspunkt. Ifølge appellanten rækker det rejste spørgsmål videre end det fjerde anbringende, for så vidt som Domstolens vurdering kan give anvisninger, der er vigtige for andre sager.
Domstolens bemærkninger
14
Det skal indledningsvis bemærkes, at det påhviler appellanten at godtgøre, at de spørgsmål, der er rejst i appellen, er vigtige for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling (kendelse af 10.12.2021, EUIPO mod The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C-382/21 P, EU:C:2021:1050, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
15
Desuden fremgår det af artikel 58a, stk. 3, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, sammenholdt med procesreglementets artikel 170a, stk. 1, og artikel 170b, stk. 4, at en anmodning om bevilling af appel skal indeholde alle de oplysninger, som gør det muligt for Domstolen at træffe afgørelse om bevilling af appel og, hvis appellen admitteres delvist, at fastslå de appelanbringender eller de dele af appellen, som svarskriftet skal være rettet mod. Henset til, at ordningen med forudgående bevilling af appellerne som omhandlet i denne statuts artikel 58a har til formål at begrænse Domstolens prøvelse til spørgsmål, der har betydning for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, skal kun de anbringender, der rejser sådanne spørgsmål, og som er godtgjort af appellanten, således behandles af Domstolen i forbindelse med appellen (kendelse af 10.12.2021, EUIPO mod The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C-382/21 P, EU:C:2021:1050, præmis 21, og af 30.1.2023, bonnanwalt mod EUIPO, C-580/22 P, EU:C:2023:126, præmis 11).
16
En anmodning om bevilling af appel skal således under alle omstændigheder klart og præcist angive de anbringender, som appellen er baseret på, identificere det retlige spørgsmål, der er rejst ved hvert enkelt anbringende, med den samme klarhed og præcisere, hvorvidt dette spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, og specifikt redegøre for grundene til, at det pågældende spørgsmål er vigtigt i forhold til det påberåbte kriterium. Navnlig hvad angår appelanbringenderne skal anmodningen om bevilling af appel omfatte en præcisering af den EU-retlige bestemmelse eller den retspraksis, der er blevet tilsidesat i den appellerede dom eller kendelse, en kortfattet redegørelse for, hvori den retlige fejl, som Retten angiveligt har begået, består, og en angivelse af, i hvilket omfang denne fejl har påvirket resultatet af den appellerede dom eller kendelse. Når den retlige fejl, der påberåbes, følger af en tilsidesættelse af retspraksis, skal det i anmodningen om bevilling af appel angives kortfattet, men klart og præcist, for det første hvor den påståede tilsidesættelse findes, ved angivelse af såvel de præmisser i den appellerede dom eller kendelse, som appellanten anfægter, som de præmisser i Domstolens eller Rettens afgørelse, som er blevet tilsidesat, og for det andet de konkrete grunde til, at en sådan tilsidesættelse rejser et vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling (kendelse af 10.12.2021, EUIPO mod The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C-382/21 P, EU:C:2021:1050, præmis 22, og af 30.1.2023, bonnanwalt mod EUIPO, C-580/22 P, EU:C:2023:126, præmis 12).
17
I medfør af princippet om, at bevisbyrden påhviler ophavsmanden til en anmodning om bevilling af appel, skal appellanten godtgøre, at appellen rejser et eller flere vigtige spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, idet disse kriterier er mere vidtrækkende end den appellerede dom og i sidste ende appellen (jf. i denne retning kendelse af 16.11.2022, EUIPO mod Nowhere, C-337/22 P, EU:C:2022:908, præmis 32, og af 30.1.2023, bonnanwalt mod EUIPO, C-580/22 P, EU:C:2023:126, præmis 15).
18
Dette indebærer, at eksistensen af sådanne spørgsmål og betydningen heraf skal godtgøres ved angivelse af konkrete oplysninger, der vedrører det pågældende tilfælde, og ikke blot generelle argumenter (jf. i denne retning kendelse af 16.11.2022, EUIPO mod Nowhere, C-337/22 P, EU:C:2022:908, præmis 33, og af 30.1.2023, bonnanwalt mod EUIPO, C-580/22 P, EU:C:2023:126, præmis 16).
19
I den foreliggende sag skal det for det første bemærkes, at anmodningen om bevilling af appel klart og præcist angiver de fire anbringender, der er påberåbt i appellen, hvoraf det første, det andet og det fjerde vedrører en tilsidesættelse af chartrets artikel 41, stk. 1, og det tredje en tilsidesættelse af retten til forsvar.
20
For det andet fremgår det for så vidt angår det første og det andet appelanbringende vedrørende Rettens hævdede tilsidesættelse af kravet om upartiskhed som omhandlet i chartrets artikel 41, stk. 1, i tilstrækkeligt omfang af anmodningen om bevilling af appel, hvori de retlige fejl, som Retten angiveligt har begået, idet den tilsidesatte Domstolens praksis, består, i hvilket omfang de hævdede tilsidesættelser havde en betydning for udfaldet af den appellerede dom og de specifikke grunde til, at sådanne fejl, forudsat at de påvises, hver især rejser et spørgsmål, der er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling.
21
Som det fremgår af præmis 8 i nærværende kendelse, følger det af denne anmodning, at den første hævdede retlige fejl består i den omstændighed, at Retten i præmis 65 og 66 i den appellerede dom i strid med Domstolens praksis krævede, at appellanten påviste, at der forelå »objektive, relevante og samstemmende indicier« for en interessekonflikt eller partiskhed, mens det relevante kriterium, som det følger af denne retspraksis, var kravet om »rimelig tvivl« for så vidt angår en mulig interessekonflikt eller manglende upartiskhed hos en tjenestemand, som ikke kan afdækkes. Det følger af denne anmodning, at hvis en sådan fejl ikke var begået, ville appellanten have fået medhold i sine påstande.
22
Appellanten fremhæver, at spørgsmålet om det passende bevisniveau for at bedømme, om der foreligger en interessekonflikt, som en variant af manglende upartiskhed hos en tjenestemand, også rejser sig på andre områder inden for EU-retten, og at en ens anvendelse af dette niveau bidrager til EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, og appellanten gør i den forbindelse desuden gældende, at det retlige spørgsmål, der således er rejst, rækker videre end dennes appel, idet svaret på spørgsmålet vil kunne få konsekvenser uden for rammerne af den omhandlede sag. Appellanten har dermed angivet de konkrete grunde til, at et sådan spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling.
23
Det følger desuden af denne anmodning om bevilling af appel, således som det fremgår af præmis 9 i nærværende kendelse, at den anden hævdede retlige fejl i det væsentlige vedrører den omstændighed, at Retten i præmis 81 og 82 i den appellerede dom, idet den tilsidesatte Domstolens praksis, undlod at tage hensyn til, at en overordnets forudgående kendskab til sagens omstændigheder og forudgående deltagelse i administrative procedurer kan give anledning til rimelig tvivl om sidstnævntes upartiskhed.
24
Appellanten har desuden anført, at dette spørgsmål ligeledes rejser spørgsmålet om, hvorvidt Domstolens praksis, der følger af dom af 21. oktober 2021, Parlamentet mod UZ (C-894/19 P, EU:C:2021:863), og af 11. januar 2024, Hamers mod Cedefop (C-111/22 P, EU:C:2024:5), finder anvendelse på såvel administrative undersøgelser i forbindelse med disciplinære procedurer som på alle andre typer af administrative procedurer, herunder dem, der er genstand for nærværende sag. Det skal derfor bemærkes, at rækkevidden af dette spørgsmål er større end tvister vedrørende offentlig tjeneste eller ansættelseskontrakter.
25
Hvad omvendt og for det tredje gælder det tredje appelanbringende vedrørende en tilsidesættelse af retten til forsvar og vedrørende Rettens afvisning af at pålægge offentliggørelse af læselige notater fra interviews og af forklaringerne på, hvordan disse bemærkninger er skrevet, selv om appellanten ganske vist påberåber sig en retlig fejl, der angiveligt er begået af Retten, forholder det sig ikke desto mindre således, at appellanten har begrænset sig til at anføre denne fejl og til at fremføre generelle argumenter uden at angive de specifikke grunde til, at en sådan fejl, selv hvis den påvises, ville rejse et vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling, som ville godtgøre, at appellen blev admitteret. Det må derfor fastslås, at appellanten ikke har opfyldt alle de krav, der er nævnt i præmis 16 i nærværende kendelse.
26
Hvad ligeledes og for det fjerde angår det fjerde appelanbringende vedrørende en forudgående meddelelse om sammensætningen af en udvælgelseskomité, navnlig efter anmodning fra en ansøger, som følger af kravet om upartiskhed som omhandlet i chartrets artikel 41, stk. 1, skal det fremhæves, at appellanten dels ikke har anført den retlige fejl, Retten angiveligt har begået, og på baggrund af hvilken Retten har tilsidesat denne bestemmelse, dels ikke har fremlagt begrundelser for, hvorfor en sådan fejl, såfremt den påvises, rejser et vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling. Det skal således fastslås, at appellanten ikke har opfyldt alle de krav, der er nævnt i præmis 14-16 i nærværende kendelse.
27
Henset til de oplysninger, som appellanten har fremlagt, skal det fastslås, at dennes anmodning i tilstrækkelig grad godtgør, at appellens første og andet anbringende rejser vigtige spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling.
28
På baggrund af ovenstående betragtninger skal appellen admitteres delvist for så vidt angår det første og det andet anbringende, som svarskriftet skal omhandle, og i øvrigt ikke admitteres.
Sagsomkostninger
29
Det fremgår af procesreglementets artikel 170b, stk. 4, at når appellen admitteres helt eller delvist i henhold til de kriterier, der er anført i artikel 58a, stk. 3, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, fortsætter sagen i overensstemmelse med det nævnte reglements artikel 171-190a.
30
I henhold til procesreglementets artikel 137, som finder anvendelse på appelproceduren i henhold til samme reglements artikel 184, stk. 1, træffes der afgørelse om sagsomkostninger ved den dom eller kendelse, hvormed sagens behandling ved Domstolen afsluttes.
31
Eftersom anmodningen om bevilling af appel admitteres, skal afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.
Af disse grunde bestemmer Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel):
1)
Appellen admitteres for så vidt angår det første og det andet anbringende, som svarskriftet udelukkende skal være rettet mod.
2)
Appellen admitteres ikke i øvrigt.
3)
Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.