61994TJ0339_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I de forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94,
Metsae-Serla Oy, Helsinki,
United Paper Mills Ltd, Valkeakoski (Finland),
Tampella Corporation, Tampere (Finland),
Oy Kyro AB, Kyroeskoski (Finland),
foerst ved advokaterne Hans Hellmann og Hans-Joachim Voges, Koeln, derefter ved advokaterne Hans Hellmann og Hans-Joachim Hellmann, Karlsruhe, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Loesch & Wolter, 11, Rue Goethe,
sagsoegere,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, foerst ved Bernd Langeheine og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, derefter ved Richard Lyal, bistaaet af advokat Dirk Schroeder, Koeln, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Tredje Udvidede Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,
justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,
paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 8. juli 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 De foreliggende sager vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.
2 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.
3 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.
4 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.
5 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.
6 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
7 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.
8 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:
»Artikel 1
Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse
- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990
- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991
- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990
- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991
i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF
- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen
- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta
- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF
- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden
- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger
- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.
...
Artikel 3
Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:
...
v)
Finnboard - the Finnish Board Mills Association, en boede paa 20 000 000 ECU, for hvilken Oy Kyro AB haefter solidarisk med Finnboard med et beloeb paa 3 000 000 ECU, Metsae-Serla Oy med et beloeb paa 7 000 000 ECU, Tampella Corp. med et beloeb paa 5 000 000 ECU og United Paper Mills Ltd med et beloeb paa 5 000 000 ECU.
...«
9 Sagsoegerne, som hoerer til beslutningens adressater, er finske kartonproducenter. De markedsfoerer deres produkter i Faellesskabet og paa andre markeder gennem Finnish Board Mills Association - Finnboard (herefter »Finnboard«). Finnboard er en finsk branchesammenslutning, der i 1991 havde seks selskaber som medlemmer, herunder sagsoegerne.
10 Det fremgaar af beslutningens betragtning 174, at Kommissionen paalagde Finnboard en boede med den begrundelse, at det var sammenslutningen snarere end sagsoegerne, der havde deltaget aktivt og direkte i kartellet. Den paalagde imidlertid sagsoegerne solidarisk haeftelse sammen med Finnboard for betalingen af den del af boeden, som tilnaermelsesvis svarer til hvert enkelt selskabs andel af Finnboard's salg af karton.
Retsforhandlinger
11 Sagsoegerne Metsae-Serla Oy, United Paper Mills Ltd, Tampella Corporation og Oy Kyro AB anlagde deres sager ved staevninger indleveret til Rettens Justitskontor den 14. oktober 1994. Sagerne blev henholdsvis registreret under numrene T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94.
12 Ved kendelse af 30. marts 1995 har formanden for Rettens Anden Udvidede Afdeling besluttet at forene de fire sager med henblik paa den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og dommen.
13 Ved Rettens beslutning af 19. september 1995 er den refererende dommer blevet knyttet til Tredje Udvidede Afdeling, som sagen derfor er blevet henvist til.
14 Beslutningen er genstand for 17 andre sager (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94), som er anlagt af alle beslutningens oevrige adressater med undtagelse af Rena Kartonfabrik AS og Papeteries de Lancey SA. Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, dog sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
15 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
16 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet sagsoegerne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.
17 Parterne afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoedet, der blev afholdt den 8. juli 1997.
Parternes paastande
18 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
- Beslutningen annulleres, i det omfang den vedroerer sagsoegerne.
- Subsidiaert: Boeden nedsaettes.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
19 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsgenstanden
20 Sagerne vedroerer kun beslutningens artikel 3, nr. v), hvorefter sagsoegerne haefter solidarisk med Finnboard for betalingen af dennes boede paa 20 mio. ECU med henholdsvis 7 mio. ECU (Metsae-Serla Oy), 5 mio. ECU (United Paper Mills Ltd), 5 mio. ECU (Tampella Corporation) og 3 mio. ECU (Oy Kyro AB).
Paastanden om annullation af beslutningen
Det eneste anbringende om en tilsidesaettelse af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og af traktatens artikel 85, stk. 1
Parternes argumenter
21 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 ikke bemyndiger Kommissionen til at traeffe en beslutning, hvorved det paalaegges en virksomhed at haefte for betalingen af en boede, der er paalagt en anden virksomhed. Bestemmelsen giver kun mulighed for at paalaegge virksomheder boeder for overtraedelser af konkurrencereglerne, som de selv har begaaet. Kommissionen fastslaar imidlertid i beslutningens artikel 1 definitivt, at sagsoegerne ikke har overtraadt traktatens artikel 85. De goeres heller i beslutningen ansvarlige for Finnboard's paastaaede overtraedelse af artikel 85.
22 Kommissionen har i det foreliggende tilfaelde fastslaaet en haeftelse for tredjemands forpligtelser, der adskiller sig fra haeftelsen for egne forpligtelser. I modsaetning til sidstnaevnte er haeftelsen for tredjemands forpligtelser kun en afledt haeftelse.
23 Kommissionen har ikke ret i, at det ikke er noedvendigt at fastslaa, at sagsoegerne har overtraadt konkurrencereglerne, for at det kan paalaegges dem at haefte solidarisk med Finnboard for betalingen af boeden. Legalitetsprincippet (jf. Domstolens dom af 22.3.1961, forenede sager 42/59 og 49/59, Snupat mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 247, org. ref.: Rec. s. 99) og retssikkerhedsprincippet kraever nemlig, at der foreligger en hjemmel for Kommissionens beslutning. Kommissionens paastand om, at den ogsaa kunne have valgt at paalaegge sagsoegerne en boede, strider mod Kommissionens egen konstatering i beslutningens betragtning 174.
24 Kommissionen var heller ikke berettiget til at paalaegge sagsoegerne solidarisk haeftelse for betalingen af boeden med den begrundelse, at der forelaa en oekonomisk enhed.
25 For det foerste kan Domstolens dom af 6. marts 1974 i sagen Istituto Chemioterapico Italiano og Commercial Solvents mod Kommissionen (forenede sager 6/73 og 7/73, Sml. s. 223), i modsaetning til hvad Kommissionen goer gaeldende i beslutningen, ikke overfoeres til det foreliggende tilfaelde. I den paagaeldende sag fastslog Domstolen, at moderselskabet og dets datterselskab i faellesskab havde overtraadt konkurrencereglerne, og at de derfor var solidarisk ansvarlige for overtraedelsen. Der blev saaledes paalagt hver virksomhed en boede (jf. ogsaa Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 151, org. ref.: Rec. s. 619). I naervaerende sag antog Kommissionen imidlertid ikke, at Finnboard sammen med enkelte af medlemsselskaberne eller endog alle disse udgjorde en oekonomisk enhed i traktatens artikel 85, stk. 1's forstand. Den relevante retspraksis vedroerende koncerner angaar i oevrigt ansvaret for den adfaerd paa markedet, der udvises af en koncern, som er karakteriseret ved en »hierarkisk« struktur og ved, at der forfoelges samme oekonomiske maal.
26 For det andet savner den antagelse, at sagsoegerne hver isaer sammen med Finnboard udgoer en oekonomisk enhed, ethvert grundlag. Sagsoegerne kontrollerer ikke Finnboard, og de ville i oevrigt heller ikke kunne kontrollere sammenslutningen. Medlemsselskaberne har ingen kapitalandele i Finnboard, og de er ikke selv repraesenteret i bestyrelsen, hvis medlemmer vaelges af samtlige medlemsselskaber. Bestyrelsen fastlaegger ganske vist generelle retningslinjer, men den har ikke kompetence til at give Finnboard's administrerende direktoer specielle instrukser. Manglende kontrol- eller instruktionsbefoejelser tillaegges betydning i henhold til retspraksis (jf. dommen i sagen ICI mod Kommissionen, a.st.).
27 Over for de af Kommissionen fremfoerte argumenter har sagsoegerne tilfoejet, at Finnboard selv afholder sine driftsomkostninger ved hjaelp af sine indtaegter fra provisionsaftalerne. I modsaetning til hvad Kommissionen goer gaeldende, baeres de paagaeldende omkostninger ikke af medlemsselskaberne.
28 Kommissionen kan heller ikke begrunde beslutningen med, at Finnboard virkede »som [sagsoegernes] forlaengede arm og i deres interesse«. Sagsoegerne har under henvisning til Domstolens dom af 12. juli 1984 i sagen Hydrotherm (sag 170/83, Sml. s. 2999) gjort gaeldende, at selv om der maatte vaere tale om sammenfaldende interesser - hvilket bestrides - giver dette ikke tilstraekkeligt grundlag for at fastslaa, at sagsoegerne og Finnboard udgoer en oekonomisk enhed (dommen i sagen Istituto Chemioterapico Italiano og Commercial Solvents mod Kommissionen, a.st., og Rettens dom af 12.1.1995, sag T-102/92, Viho mod Kommissionen, Sml. II, s. 17, saerlig praemis 48, 49 og 50). Alle Finnboard's medlemsselskaber forfoelger deres eget oekonomiske maal, som ikke kan sidestilles med det af Finnboard forfulgte maal.
29 En haeftelse paa grundlag af uanmodet forretningsfoerelse er udelukket, fordi betingelserne i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 herved ikke ville vaere opfyldt, idet det i henhold til bestemmelsen kraeves, at beslutningens adressater selv har begaaet overtraedelsen eller har medvirket ved overtraedelsen. Selv hvis Finnboard havde deltaget i et kartel i medlemsselskabernes formodede interesse, ville medlemsselskaberne ikke herved selv blive medlemmer af kartellet.
30 Sagsoegerne har endelig anfoert, at hverken frygten for, at Finnboard unddrager sig boeden, eller praktiske hensyn (beslutningens betragtning 174) kan begrunde, at Kommissionen paalaegger virksomhederne en solidarisk haeftelse.
31 Kommissionen har gjort gaeldende, at boeden med rette er baseret paa artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, idet denne bestemmelse giver tilstraekkelig hjemmel til at paalaegge sagsoegerne en solidarisk haeftelse for betalingen af Finnboard's boede.
32 Sagsoegerne havde ingen salgsafdelinger, som kunne varetage salget af deres produkter. Produkterne blev saaledes udelukkende solgt gennem Finnboard. Salgsaftalerne vedroerende de paagaeldende produkter blev indgaaet mellem aftagerne og Finnboard, faktureringen over for kunden blev foretaget paa den paagaeldende producents vegne, og ejendomsretten til varerne overgik direkte fra Finnboard's medlemsselskaber til kunden. For hvert enkelt produkts vedkommende blev prispolitikken fastlagt af medlemsselskaberne i Finnboard.
33 Finnboard var endvidere forpligtet til at foelge sagsoegernes instrukser med hensyn til maengder og priserne for de af dem afsatte produkter. Sammenslutningen kunne ganske vist i et vist omfang forhandle om priserne og salgsvilkaarene, men dette svarer til opgavefordelingen mellem salgsafdelingen og ledelsen af én og samme virksomhed. Eftersom sagsoegerne lod Finnboard varetage salget af deres samlede produktion, kan Finnboard betragtes som et hjaelpeorgan for alle sagsoegerne (jf. i denne forbindelse Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663).
34 Medlemsselskaberne var i stand til at kontrollere Finnboard's aktiviteter, saaledes at sammenslutningen ikke selvstaendigt kunne fastlaegge sin adfaerd paa markedet. Ud over de instruktioner, som medlemsselskaberne gav med hensyn til afsaetningen af deres produkter, udpegede selskaberne ogsaa deres egen repraesentant til Finnboard's bestyrelse. Det er i oevrigt utaenkeligt, at sagsoegerne skulle have overladt deres samlede produktion til en organisation, som de ikke kunne kontrollere, og som efter eget forgodtbefindende kunne fastsaette priser og salgsvilkaar uden at vaere undergivet selskabernes instrukser. Desuden bar medlemsselskaberne Finnboard's driftsomkostninger.
35 Under disse omstaendigheder og i betragtning af, at Finnboard handlede paa sagsoegernes vegne, udgjorde sammenslutningen og de enkelte sagsoegere en oekonomisk enhed for saa vidt angaar deres respektive salg.
36 Denne vurdering stoettes af, at Finnboard og sagsoegerne udviste samme adfaerd paa markedet (jf. dommen i sagen Viho mod Kommissionen, a.st., praemis 50). Man kan ikke forestille sig, at Finnboard ved salget af sagsoegernes produkter ikke handlede i selskabernes interesse. Som fastslaaet i beslutningen, virkede Finnboard som sagsoegernes forlaengede arm.
37 Selv om sagsoegerne og Finnboard er saerskilte juridiske personer, kan sagsoegerne hver isaer i henhold til retspraksis goeres ansvarlige for den adfaerd, der laegges Finnboard til last (jf. dommene i sagerne ICI mod Kommissionen, a.st., praemis 132 ff., og Istituto Chemioterapico Italiano og Commercial Solvents mod Kommissionen, a.st., praemis 36 ff., Rettens dom af 10.3.1992, forenede sager T-68/89, T-77/89 og T-78/89, SIV m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1403, praemis 357, samt dommen i sagen Viho mod Kommissionen, a.st., praemis 47).
38 Da der, eftersom der er tale om en oekonomisk enhed, i henhold til retspraksis ved saerskilte beslutninger kunne vaere paalagt hver enkelt sagsoeger en boede, maa det saa meget mere vaere berettiget at paalaegge dem en solidarisk haeftelse. Det var ikke noedvendigt at fastslaa udtrykkeligt i beslutningens artikel 1, at sagsoegerne havde begaaet en overtraedelse, idet sagsoegerne kunne goeres ansvarlige for Finnboard's adfaerd. Det er derfor ikke korrekt, at Kommissionen fastslog en haeftelse for tredjemands forpligtelser.
39 De principper, der fremgaar af retspraksis i relation til koncerner vedroerende moderselskaber og deres datterselskaber, kan anvendes i det foreliggende tilfaelde, idet de beroerte virksomheder i modsat fald kunne unddrage sig konkurrencereglerne ved blot at oprette juridisk selvstaendige salgsorganer, hvis adfaerd de ikke er ansvarlige for, selv om organerne handler i henhold til deres instrukser.
40 Kommissionen har endelig anfoert, at dens fremgangsmaade ikke har beroevet sagsoegerne nogen rettigheder, idet selskaberne modtog en meddelelse af klagepunkter, hvori det blev naevnt, at Kommissionen agtede at paalaegge dem en solidarisk haeftelse for betalingen af boeden.
Rettens bemaerkninger
41 Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 bestemmer foelgende:
»Ved beslutning kan Kommissionen paalaegge virksomheder og sammenslutninger af virksomheder boeder paa mindst 1 000 og hoejst 1 000 000 regningsenheder, idet sidstnaevnte beloeb dog kan forhoejes til 10% af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtraedelsen, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt:
a) overtraeder bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 1 ...«
42 Det praeciseres ikke udtrykkeligt i bestemmelsen, om en virksomhed, der ikke direkte og formelt goeres ansvarlig for den af Kommissionen konstaterede overtraedelse, kan paalaegges at haefte solidarisk med en anden virksomhed, som har begaaet den konstaterede overtraedelse og er paalagt en boede herfor, for betalingen af sidstnaevnte virksomheds boede.
43 Bestemmelsen maa imidlertid fortolkes saaledes, at det kan paalaegges en virksomhed at haefte solidarisk med en anden virksomhed for betalingen af en boede, der er paalagt sidstnaevnte virksomhed, der forsaetligt eller uagtsomt har begaaet en overtraedelse, forudsat at Kommissionen i samme retsakt paaviser, at det ogsaa kunne vaere fastslaaet, at den virksomhed, der skal haefte solidarisk for boeden, havde begaaet en saadan overtraedelse.
44 I det foreliggende tilfaelde er det ganske vist Finnboard, der direkte og formelt goeres ansvarlig for overtraedelsen af traktatens artikel 85, stk. 1 (beslutningens artikel 1), og som derfor paalaegges en boede i beslutningens artikel 3, nr. v), men det paalaegges alle sagsoegerne at haefte solidarisk med Finnboard for betalingen af en del af denne boede, idet Finnboard efter Kommissionens opfattelse havde handlet som deres »forlaengede arm« og i deres interesse (beslutningens betragtning 174, andet afsnit).
45 Det skal derfor undersoeges, om der var saadanne oekonomiske og retlige forbindelser mellem Finnboard og sagsoegerne, at Kommissionen direkte og formelt kunne have gjort hver enkelt sagsoeger ansvarlig for overtraedelsen.
46 Det fremgaar af beslutningen, at Kommissionen ansaa sagsoegerne for at vaere ansvarlige for Finnboard's handlinger (betragtning 174, andet afsnit).
47 Ved bedoemmelsen af, om Kommissionen var berettiget til at laegge dette til grund, skal der tages hensyn til de vaesentlige oplysninger, der er indeholdt i sagens akter, navnlig i sagsoegernes svar paa Rettens skriftlige spoergsmaal, angaaende Finnboard's aktiviteter og sammenslutningens retlige og faktiske forbindelser med medlemsselskaberne, navnlig sagsoegerne.
48 I henhold til sine vedtaegter af 1. januar 1987 (§ 2) er Finnboard en sammenslutning, der markedsfoerer den af sagsoegerne fremstillede karton og de af andre medlemmer fremstillede papirprodukter.
49 I henhold til vedtaegternes §§ 10 og 11 udpeger hvert medlem en repraesentant til »Board of Directors«, som bl.a. har til opgave at vedtage retningslinjer for sammenslutningens virksomhed, at godkende budgettet, finansieringsplanen og principperne for fordelingen af udgifterne mellem medlemmerne samt at udpege sammenslutningens »Managing Director«.
50 Vedtaegternes § 20 lyder saaledes:
»Medlemmerne haefter solidarisk for de forpligtelser, der indgaas paa sammenslutningens vegne, som for egen gaeld.
Gaeld og forpligtelser fordeles mellem medlemmerne i forhold til deres nettofaktureringer i det indevaerende og de to foregaaende regnskabsaar.«
51 For saa vidt angaar salget af kartonprodukter fremgaar det af sagsoegernes svar paa Rettens skriftlige spoergsmaal, at de i den relevante periode havde overladt deres samlede salg af karton til Finnboard, alene med undtagelse af de enkelte sagsoegeres koncerninterne salg og salg af mindre maengder til lejlighedsvise kunder i Finland (jf. ogsaa § 14 i Finnboard's vedtaegter). Desuden fastsatte og annoncerede Finnboard ens priser for sagsoegerne.
52 Sagsoegerne har endvidere forklaret, at kunderne i forbindelse med de enkelte salgstransaktioner gav deres ordrer til Finnboard, idet de som regel tilkendegav, hvilken fabrik de oenskede varerne fra. Saadanne oensker skyldtes navnlig kvalitetsforskelle mellem sagsoegernes produkter. Hvis der ikke blev fremsat et saadant oenske, blev ordrerne fordelt mellem Finnboard's medlemmer i overensstemmelse med vedtaegternes § 15, der lyder saaledes:
»De indgaaede ordrer fordeles retfaerdigt og ligeligt mellem medlemmerne under hensyntagen til deres produktionskapacitet og de af bestyrelsen fastlagte fordelingsprincipper.«
53 Finnboard var bemyndiget til at forhandle salgsvilkaarene, herunder prisen, med hver enkelt potentiel kunde, idet sagsoegerne havde fastlagt generelle retningslinjer for disse individuelle forhandlinger. Hver ordre skulle imidlertid forelaegges den paagaeldende sagsoeger, som afgjorde, om den skulle accepteres.
54 De enkelte salgstransaktioners forloeb og de i forbindelse hermed anvendte regnskabsmaessige principper er beskrevet i en erklaering af 4. juni 1997 fra Finnboard's revisor:
»Finnboard handler som kommissionaer for kommittenterne og fakturerer 'i eget navn for kommittentens regning'.
1. Hver ordre bekraeftes af kommittentens fabrik.
2. Ved afsendelsen fremsender fabrikken en foerste faktura til Finnboard ('Mill invoice'). Fakturaen bogfoeres paa kommittentkontoen som fordring og i Finnboard's indkoebsbog som gaeld over for fabrikken.
3. Den af fabrikken udstedte faktura (med fradrag af skoennede omkostninger til transport, oplagring, levering og finansiering) forudbetales af Finnboard inden for den aftalte frist (10 dage i 1990/1991). Finnboard finansierer saaledes lagerbeholdningerne i udlandet og fabrikkens kundefordringer uden at blive ejer af de afsendte varer.
4. Ved leveringen til kunden fakturerer Finnboard denne paa fabrikkens vegne. Fakturaen bogfoeres som salg paa kommittentkontoen og som fordring i Finnboard's salgsbog.
5. Kundernes betalinger bogfoeres paa kommittentkontiene, og eventuelle forskelle mellem de skoennede priser og omkostninger og de faktiske priser og omkostninger (jf. punkt 3) udlignes over kommittentkontoen.«
55 Det fremgaar saaledes for det foerste, at Finnboard ganske vist var bemyndiget til at forhandle priserne og de oevrige salgsvilkaar med de endelige aftagere under iagttagelse af de af sagsoegerne fastlagte retningslinjer, men at der ikke kunne foretages noget salg, uden at prisen og de oevrige salgsvilkaar var godkendt af den paagaeldende sagsoeger.
56 For det andet er det ubestridt, at ejendomsretten overgik direkte fra den paagaeldende sagsoeger til den endelige aftager.
57 Endelig maa det konstateres, at den af Finnboard oppebaarne provision, der figurerer i sammenslutningens aarsberetninger som omsaetning, kun daekker omkostningerne i forbindelse med de salg, sammenslutningen foretager for sine medlemsselskabers regning, saasom transport- eller finansieringsomkostninger. Finnboard havde foelgelig ikke nogen egen oekonomisk interesse i at deltage i det ulovlige samarbejde om priser, idet de prisforhoejelser, der blev annonceret og gennemfoert af de i PG Paperboard's organer repraesenterede virksomheder, ikke kunne give sammenslutningen nogen fortjeneste. Finnboard's deltagelse i det ulovlige samarbejde havde derimod en direkte oekonomisk interesse for sagsoegerne.
58 Under de foreliggende omstaendigheder var der derfor saadanne oekonomiske og retlige forbindelser mellem Finnboard og de enkelte sagsoegere, at Finnboard, naar sammenslutningen solgte kartonen for sagsoegerne, kun handlede som hjaelpeorgan for selskaberne. Naar henses til disse forbindelser og til, at Finnboard var forpligtet til at foelge de enkelte sagsoegeres instrukser og ikke kunne optraede uafhaengigt af disse selskaber paa markedet, udgjorde sammenslutningen og dens enkelte kartonproducerende medlemsselskaber i realiteten en oekonomisk enhed (jf. analogien af dommen i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 538, 539 og 540).
59 Kommissionen antog saaledes med rette i begrundelsen for beslutningen, at sagsoegerne var ansvarlige for Finnboard's konkurrencestridige handlinger, hvorfor det havde vaeret muligt at fastslaa, at hver enkelt sagsoeger forsaetligt havde overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1. Kommissionen kunne derfor i stedet for direkte at paalaegge hver enkelt sagsoeger en boede vaelge at paalaegge dem at haefte solidarisk med Finnboard for betalingen af en del af den boede, der blev paalagt denne branchesammenslutning.
60 Anbringendet kan herefter ikke tiltraedes.
Paastanden om, at boeden nedsaettes
61 Ifoelge procesreglementets artikel 44, stk. 1, skal staevningen indeholde en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Retten kan af egen drift efterproeve, om sagen skal afvises, fordi denne bestemmelse er tilsidesat (jf. f.eks. Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, praemis 73 og 74).
62 Da sagsoegerne ikke har paaberaabt sig nogen anbringender til stoette for deres paastande om, at boeden nedsaettes, maa paastandene afvises.
63 Kommissionen boer herefter frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
64 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegerne har i det vaesentlige tabt sagerne og boer derfor paalaegges at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med Kommissionens paastand.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Tredje Udvidede Afdeling)
65 Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes, for saa vidt angaar paastandene om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton).
2) Sagerne afvises for saa vidt angaar paastandene om nedsaettelse af den boede, der er paalagt ved denne beslutnings artikel 3.
3) Sagsoegerne betaler sagsomkostningerne.