61983CJ0003_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, registreret paa Domstolens justitskontor den 7 . januar 1983, har Roland Abrias og 267 andre tjenestemaend og ansatte i Kommissionen anlagt sag med paastand om annullation af deres loensedler for februar 1982 .
2 Ved disse loensedler skete der for foerste gang anvendelse over for sagsoegerne af Raadets forordning nr . 3821/81 af 15 . december 1981 og Raadets afgoerelse 81/1061 af 15 . december 1981 ( EFT L 386, s . 1 og s . 6 ). Sagsoegerne har gjort gaeldende, at disse to retsakter er ugyldige, hvorfor de naevnte loensedler, hvorved de har fundet anvendelse, ogsaa er ugyldige .
3 Hvad angaar sagens retlige baggrund, bemaerkes, at Raadet i medfoer af artikel 65 i tjenestemandsvedtaegten ( herefter benaevnt vedtaegten ) og de tilsvarende bestemmelser i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved afgoerelse 81/1061 vedtog en metode for tilpasning af vederlagene til tjenestemaend og oevrige ansatte i Faellesskaberne, der traadte i stedet for den siden 1976 gaeldende metode . Den nye metode finder anvendelse i perioden fra den 1 . juli 1981 til den 30 . juni 1991 . Ifoelge denne skal der ved den aarlige undersoegelse af loenningsniveauet tages hensyn til foelgende faktorer : a ) de faelles indekser for leveomkostningerne, b ) den specifikke indikator, dvs . udviklingen i koebekraften i vederlagene for tjenestemaend i medlemsstaterne, c ) den oekonomiske og sociale situation vurderet paa baggrund af objektive oplysninger fremlagt af Kommissionen og d ) behovet for nyansaettelser .
4 Det anfoeres i sidste betragtning til afgoerelse 81/1061, at den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation goer det berettiget, at der samtidig med tilpasningen af vederlagene efter den nye metode indfoeres et ekstraordinaert fradrag gaeldende for loenninger, pensioner og udtraedelsesgodtgoerelser .
5 Dette ekstraordinaere fradrag blev indfoert ved Raadets forordning nr . 3821/81 . Ved denne forordnings artikel 1 indsaettes en ny artikel 66a i vedtaegten, og ved artikel 2 indsaettes tilsvarende bestemmelser i vilkaarene for de oevrige ansatte . Det anfoeres i praeamblen til forordningen, at fradraget maa anses for berettiget i betragtning af »den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation«, og at dets stoerrelse boer fastsaettes paa grundlag af »oekonomiske oplysninger vedroerende den [i medlemsstaterne konstaterede] afstand« mellem paa den ene side udviklingen i realloennen pro persona og paa den anden side udviklingen med hensyn til a ) den samlede produktivitet ( BNP i faste priser pr . beskaeftiget ), b ) den produktivitet, der kan fordeles, dvs . produktiviteten korrigeret for bytteforholdet og c ) produktiviteten pr . erhvervsaktiv, saaledes at der tages hensyn til baade antallet af beskaeftigede og antallet af arbejdsloese .
6 I henhold til den nye artikel 66a indfoeres det naevnte fradrag, der som en undtagelse fra artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 260/68 gaelder nettoloenninger, -pensioner samt -udtraedelsesgodtgoerelser, som en midlertidig foranstaltning i en periode paa ti aar, der i oevrigt svarer til gyldighedsperioden for den i afgoerelse 81/1061 fastlagte nye metode . I stk . 2 fastsaettes fradragets stoerrelse, idet det bestemmes, at dette det foerste aar skal udgoere 2,54% for i det femte aar at vaere steget til i alt 12,70% . For de foelgende aar bestemmes det, at »den for det femte aar gaeldende sats paa 12,7% ... fortsat [skal finde anvendelse], medmindre Raadet paa forslag af Kommissionen og efter hoering af Europa-Parlamentet traeffer anden afgoerelse med det i artikel 148, stk . 2, andet afsnit, foerste tilfaelde, i traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab omhandlede kvalificerede flertal« .
7 I stk . 3 fastsaettes beregningsgrundlaget for fradraget . For tjenestemaend i aktiv tjeneste, i midlertidig tjeneste i en anden stilling eller indkaldt til militaertjeneste er beregningsgrundlaget grundloennen efter fradrag, dels af bidrag til sociale sikringsordninger samt skat, dels af et fast beloeb, der svarer til grundloennen i loenklasse D4, foerste loentrin . Baggrunden for det sidstnaevnte fradrag er et oenske om, at ordningen ikke faar nogen eller kun en begraenset indflydelse paa vederlagene til tjenestemaend i de laveste loenklasser . Det bemaerkes endvidere, at det paagaeldende fradrag ved fastsaettelsen af det beregningsgrundlag, der gaelder for pensioner, forhoejes til det dobbelte, og at pensioner kun er omfattet af ordningen i de foerste fem aar .
8 I stk . 4 opstilles det forbehold med hensyn til virkningerne af ordningen, at loenninger, pensioner og udtraedelsesgodtgoerelser ikke kan blive mindre end, hvad den paagaeldende havde ret til foer ordningens indfoerelse . Ifoelge stk . 5 skal de ovenfor naevnte gradvise forhoejelser af det ekstraordinaere fradrag traede i kraft paa samme tidspunkt som den aarlige beslutning, hvorved vederlagene tilpasses i henhold til den i afgoerelse 81/1061 fastlagte metode .
9 Endelig bestemmes det i stk . 6, at fradraget opkraeves hver maaned og indeholdes i loennen, og at provenuet opfoeres som indtaegt paa Faellesskabernes budget .
10 Det bemaerkes, at det regelsaet, der indgaar i ordningen, og som bestaar af den i afgoerelse 81/1061 fastlagte nye metode for tilpasning af vederlagene og af den ved forordning nr . 3821/81 indsatte nye artikel 66a i vedtaegten, er resultatet af en aftale, der efter langvarige forhandlinger er kommet i stand mellem institutionerne og de mest repraesentative faglige organisationer for Faellesskabets personale .
11 Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af sagsoegtes og intervenienternes svar paa nogle spoergsmaal fra Domstolen, at alle medlemsstaterne i de seneste aar i forbindelse med fastlaeggelsen af den politik, der foeres med hensyn til det offentliges loenninger, ved hjaelp af virkemidler, der kan vaere forskellige fra land til land, har soegt at opnaa en loentilbageholdenhed, som kan fremme investeringerne og beskaeftigelsen . Dette har medfoert en almindelig indskraenkning i koebekraften hos de offentligt ansatte i medlemsstaterne, hvis loenninger i denne periode ikke fuldt ud har fulgt med prisudviklingen . Hertil kommer, at der i nogle medlemsstater er sket en indskraenkning i de offentligt ansattes indtaegter paa grund af bidrag til sociale ordninger, der er indfoert ud fra solidaritetshensyn .
Tvistens genstand
12 Det bemaerkes indledningsvis, at sagsoegerne i staevningen uden forskel har anfaegtet baade afgoerelse 81/1061 og forordning nr . 3821/81, men at visse af de af sagsoegerne fremsatte anbringender kun vedroerer spoergsmaalet om lovligheden af sidstnaevnte retsakt, for saa vidt den har indfoert det ekstraordinaere fradrag .
13 Ved en anden raekke anbringender har sagsoegerne derimod anfaegtet afgoerelse 81/1061, for saa vidt denne retsakt fastlaegger en ny metode for tilpasning af vederlagene .
Lovligheden af det ekstraordinaere fradrag
14 Til stoette for, at det ved forordning nr . 3821/81 indfoerte ekstraordinaere fradrag er ulovligt, har sagsoegerne gjort gaeldende, at ordningen :
, strider mod det saakaldte »parallelitetsprincip«, der er indeholdt i vedtaegtens artikel 65, stk . 1, andet afsnit,
, tilsidesaetter den berettigede forventning hos Faellesskabets tjenestemaend og oevrige ansatte,
, er i strid med EOEF-traktatens artikel 190,
, er udtryk for magtfordrejning,
, er indfoert ved en omgaaelse af bindende procedurer .
Tilsidesaettelse af »parallelitetsprincippet» samt magtfordrejning
15 Ved deres foerste anbringende har sagsoegerne gjort gaeldende, at indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag er i strid med det saakaldte »parallelitetsprincip«, der er indeholdt i vedtaegtens artikel 65, stk . 1, andet afsnit . Ifoelge denne bestemmelse skal Raadet i forbindelse med afgoerelsen om, hvorvidt det er rimeligt at foretage en tilpasning af faellesskabstjenestemaendenes vederlag navnlig tage hensyn til »eventuelle forhoejelser af det offentliges loenninger« . Sagsoegerne anfoerer, at dette princip er bindende for Raadet, saaledes at det ikke lovligt kan undlade at tage det i betragtning, hvilket fremgaar af Domstolens dom af 6 . oktober 1982 ( Kommissionen mod Raadet, 59/81, Sml . s . 3329 ).
16 Sagsoegerne goer gaeldende, at indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag er i strid med parallelitetsprincippet, for saa vidt faellesskabstjenestemaendenes koebekraft er blevet indskraenket samtidig med, at loennen for de offentligt ansatte i de forskellige medlemsstater gennemsnitligt er steget .
17 Disse argumenter svarer i det vaesentlige til, hvad sagsoegeren har anfoert til stoette for anbringendet om magtfordrejning . Sagsoegerne har saaledes gjort gaeldende, at Raadet ved at indfoere det ekstraordninaere fradrag har begaaet magtfordrejning, idet der er lagt hensyn til grund, der ikke er udtrykkeligt angivet i vedtaegtens artikel 65 .
18 De to anbringender boer derfor undersoeges under ét .
19 Over for det af sagsoegerne anfoerte har Kommissionen og Raadet gjort gaeldende, at indfoerelsen af det ekstraordninaere fradrag ikke er sket i medfoer af vedtaegtens artikel 65, men ved en aendring af vedtaegten, som er foretaget med hjemmel i artikel 24 i traktaten om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber . Denne aendring bestaar af indsaettelsen i vedtaegten af en ny artikel 66a, i medfoer af hvilken det ekstraordinaere fradrag er blevet indfoert .
20 Det bemaerkes hertil, at indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag er sket ved en aendring af vedtaegten, nemlig indsaettelsen af en ny artikel 66a, og at lovligheden af en saadan aendring ikke kan anfaegtes paa grundlag af en anden bestemmelse i vedtaegten, naermere bestemt artikel 65, stk . 1 .
21 Det bemaerkes i oevrigt, at det af sagen fremgaar, at naar de mest repraesentative faglige organisationer har accepteret, at der i form af en ekstraordinaer og enkeltstaaende foranstalting, som rammer vederlagene, ydes et bidrag i forbindelse med den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation i Faellesskabet, har modstykket hertil vaeret, at der er blevet vedtaget en metode for tilpasning af vederlagene, hvorved det saakaldte parallelitetsprincip er blevet bibeholdt .
22 Anbringenderne om en tilsidesaettelse af parallelitetsprincippet og om magtfordrejning kan herefter ikke laegges til grund .
Tilsidesaettelse af tjenestemaendenes berettigede forventning
23 Sagsoegerne har ved dette anbringende gjort gaeldende, at de med rette kunne forvente, at Raadet ville handle i overensstemmelse med det i vedtaegtens artikel 65, stk . 1, andet afsnit, indeholdte »parallelitetsprincip«, som er kommet til udtryk i den fra 1976 gaeldende metode og den tidligere metode fra 1972, men som Raadet ved indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag nu har fraveget .
24 Sagsoegerne anfoerer i denne forbindelse, at selv om Raadet principielt kan foretage aendringer i vedtaegten, da denne er en forordning, kan der dog ikke indfoeres aendringer, der som det ekstraordinaere fradrag indebaerer grundlaeggende forandringer i det ansaettelsesforhold, der bestaar mellem tjenestemaendene og institutionerne .
25 Det bemaerkes hertil for det foerste, at Raadet allerede i 1980 i forbindelse med vedtagelsen af Raadets forordning nr . 161/80 af 21 . januar 1980 ( EFT L 20, s . 5 ) om tilpasning af vederlagene og justeringskoefficienterne gav udtryk for, at det agtede at aendre den siden 1976 gaeldende tilpasningsmetode . Raadet opfordrede ved denne lejlighed Kommissionen til at fremlaegge forslag til en ny metode .
26 Det bemaerkes for det andet, at udarbejdelsen af saavel den nye tilpasningsmetode som ordningen vedroerende det ekstraordinaere fradrag er sket i snaevert samarbejde med personalets faglige organisationer .
27 Der kan herefter ikke gives sagsoegerne medhold i, at tjenestemaendene kunne have en berettiget forventning om, at den fra 1976 gaeldende metode ville blive viderefoert uaendret, ikke mindst naar henses til, at Raadet dengang i selve reglerne om denne metode indsatte en klausul, hvorefter det forbeholdt sig ret til »at klarlaegge, hvilke forbedringer, der eventuelt senere kan foretages, og [til] at rette op paa eventuelle skaevheder« .
28 Dette anbringende kan herefter ikke laegges til grund .
Manglende begrundelse
29 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag ikke i forordning nr . 3621/81 i tilstraekkeligt omfang er blevet begrundet, hvorfor der er sket en tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 190 . Ordlyden af afgoerelse 81/1061 bidrager heller ikke til at kaste lys over dette spoergsmaal . Sagsoegerne anfoerer, at henvisningen til »den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation« i praeamblerne til de to retsakter ikke kan anses som en tilstraekkelig udfoerlig begrundelse, ikke mindst naar henses til, at fradragsordningen er en foranstaltning af ekstraordinaer karakter .
30 Om dette anbringende bemaerkes for det foerste, at det fremgaar af Domstolens faste praksis ( jfr . navnlig dommen af 30 . november 1978, Weldling, 87/78, Sml . s . 2457 ), at omfanget af begrundelsespligten i EOEF-traktatens artikel 190 afhaenger af, hvilken form for retsakt der er tale om, og at begrundelsen i en forordning eller anden generel retsakt kan begraenses til en angivelse af den samlede situation, der har foert til dens vedtagelse, og de almene formaal, der soeges opnaaet .
31 Det bemaerkes, at forordning nr . 3821/81 opfylder disse krav, for saa vidt angaar indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag . Med henvisningen til »den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation« har Raadet nemlig givet en sammenfatning af de relevante omstaendigheder, som er saa aabenbare, at yderligere forklaringer maa anses som overfloedige . Endvidere bemaerkes, at Raadet ved i praeamblen til forordning nr . 3821/81 naermere at angive, hvilke objektive forhold fradragets stoerrelse skal fastsaettes paa grundlag af, paa tilstraekkelig klar maade har angivet, hvad der soeges opnaaet med indfoerelsen af fradragsordningen . Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegerne ikke har kunnet vaeret uvidende om, hvad der soegtes opnaaet, naar henses til, at Raadet inddrog de faglige organisationer i udarbejdelsen af baade forordning nr . 3821/81 og afgoerelse 1061/81, og til, at disse organisationer holdt hele personalet underrettet om spoergsmaalet .
32 Dette anbringende kan herefter ikke laegges til grund .
Omgaaelse af bindende procedurer
33 Sagsoegerne har gjort gaeldende, idet Kommissionen anfoeres udtrykkeligt i sine skriftlige indlaeg og under den mundtlige forhandling at have erkendt rigtigheden heraf, at fradraget udgoer en ny skat, som kommer oven i den i forordning nr . 260/68 ( EFT 1968 I, s . 37 ) omhandlede skat til Faellesskaberne, hvorfor det ikke lovligt har kunnet indfoeres ved indsaettelsen af artikel 66a i vedtaegten, idet den rette procedure ville have vaeret en aendring af forordning nr . 260/68 .
34 Hertil bemaerkes, at vedtagelsen af forordning nr . 3821/81 ganske vist er sket efter den i artikel 24, stk . 2, i traktaten om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber fastlagte procedure for fastsaettelse og aendring af vedtaegten, og ikke proceduren i henhold til artikel 13 i protokollen vedroerende De europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter, der inde holder bestemmelser om, at tjenestemaendenes vederlag skal beskattes til fordel for Faellesskaberne, men der maa gives Kommissionen medhold i, at dette imidlertid ikke har haft foelger, som sagsoegerne vil kunne haevde har kraenket deres rettigheder, idet der i henhold til proceduren i artikel 24 skal indhentes udtalelser fra de interesserede institutioner, herunder Europa-Parlamentet, hvorfor denne procedure frembyder flere garantier end proceduren i henhold til protokollens artikel 13, der ikke opstiller noget lignende krav om, at der skal indhentes udtalelser .
35 Endvidere bemaerkes, at forordning nr . 3821/81 ifoelge praeamblen er udstedt under henvisning til baade den foernaevnte traktats artikel 24 og protokollens artikel 13, og at det i artikel 66a udtrykkeligt hedder, at det ekstraordinaere fradrag finder anvendelse paa loenninger, pensioner og udtraedelsesgodtgoerelser som en undtagelse fra artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 260/68 .
36 Hvad angaar det forhold, at indfoerelsen af fradraget er sket ved en aendring af vedtaegten, selv om det havde vaeret muligt at aendre forordning nr . 260/68, findes Kommissionen at maatte gives medhold i, at en aendring af denne forordning ikke i det foreliggende tilfaelde kunne anses for rimelig, naar henses til, at ordningen er midlertidig, og idet der gaelder andre vilkaar for dens anvendelse end, hvad der er tilfaeldet med den i forordning nr . 260/68 omhandlede skat .
37 Dette anbringende kan herefter ikke laegges til grund .
38 Det maa herefter fastslaas, at sagsoegerne ikke har godtgjort, at forordning nr . 3821/81 er behaeftet med nogen retlige mangler .
Lovligheden af den nye metode for tilpasning af vederlagene
39 Til stoette for, at den ved afgoerelse 81/1061 indfoerte nye metode for tilpasning af vederlagene er ulovlig, har sagsoegerne gjort gaeldende, at den strider mod vedtaegtens artikel 65, stk . 1, idet det anfoeres, at :
, Raadet ved den nye metode tager hensyn til »den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation«, skoent det i henhold til artikel 65, stk . 1, er forpligtet til at tage hensyn til »Faellesskabernes oekonomiske og sociale politik«,
, Raadets formaal med at indfoere den nye metode er andre end dem, der ligger til grund for artikel 65, stk . 1,
, Raadet ved den nye metode undlader at tage hensyn til »eventuelle forhoejelser af det offentliges loenninger« .
40 Hvad angaar det foerste anbringende, finder Domstolen det i sig selv afgoerende, at selv om begrebet »oekonomisk og social politik« ikke er identisk med begrebet »oekonomisk og social situation«, er der dog en aabenbar sammenhaeng mellem de to begreber, idet fastlaeggelsen af en oekonomisk og social politik ikke kan ske uden hensyntagen til den oekonomiske og sociale situation . Det bemaerkes endvidere, at som det fremgaar af sagsoegtes og intervenienternes svar paa spoergsmaalene fra Domstolen, er en loentilbageholdenhed, som kan skabe et rimeligt forhold mellem loenudviklingen og udviklingen i produktiviteten, et af de vaesentligste maal, som Raadet har anbefalet medlemsstaterne at fremme i forbindelse med deres oekonomiske politik, og loentilbageholdenhed er i alle medlemsstaterne, paa grundlag af virkemidler, der kan vaere forskellige fra land til land, et led i den foerte politik . Det findes herefter ikke at vaere i strid med vedtaegtens artikel 65, at Raadet har truffet bestemmelse om, at der i forbindelse med afgoerelser om eventuelle tilpasninger af tjenestemaendenes vederlag i medfoer af denne bestemmelse ogsaa skal tages hensyn til den oekonomiske og sociale situation .
41 Ved det andet anbringende har sagsoegerne gjort gaeldende, at da afgoerelse 81/1061 er traadt i kraft samtidig med forordning nr . 3821/81, maa der anlaegges den vurdering af indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag, at Raadet ved hjaelp af en i medfoer af vedtaegtens artikel 65 truffet foranstaltning har forfulgt andre formaal end dem, der ligger til grund for denne bestemmelse . Der kan ikke gives sagsoegerne medhold heri, idet indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag som allerede anfoert i forbindelse med spoergsmaalet om lovligheden af forordning nr . 3821/81 er sket ved en aendring af vedtaegten og ikke ved en i medfoer af vedtaegtens artikel 65 truffet foranstaltning, naermere bestemt afgoerelse 81/1061 .
42 Om det tredje anbringende bemaerkes, at sagsoegerne herved goer gaeldende, at indfoerelsen af det ekstraordinaere fradrag strider mod vedtaegtens artikel 65 . Som allerede anfoert i forbindelse med spoergsmaalet om lovligheden af forordning nr . 3821/81 kan dette ikke laegges til grund, hvorfor det er ufornoedent at behandle dette anbringende naermere her .
43 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at sagsoegerne ikke har godtgjort, at afgoerelse 81/1061 er behaeftet med nogen retlige mangler .
44 Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
45 Ifoelge procesreglementets artikel 69 doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne dog selv de omkostninger, som de har afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne . De parter, som har interveneret til stoette for Kommissionens paastande, boer ligeledes selv baere deres egne omkostninger .
46 Hver part boer herefter baere sine omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .