62022TJ0323_RES
(Sag T-323/22)
(offentliggørelse i uddrag)
PH m.fl.
mod
Den Europæiske Centralbank
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 10. juli 2024
»Økonomisk og monetær politik – tilsyn med kreditinstitutter – ECB’s indsigelse mod erhvervelse af kvalificerede andele i et kreditinstitut – annullationssøgsmål – søgsmålsinteresse – individuelt berørt – delvis afvisning – den påtænkte erhververs omdømme og faglige kompetence – finansiel soliditet – overholdelse af tilsynskravene – bekæmpelse af hvidvask af penge og af finansiering af terrorisme – proportionalitet«
Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – umiddelbart berørt – afgørelse truffet af Den Europæiske Centralbank (ECB), hvorved en påtænkt erhverver blev nægtet tilladelse til at erhverve kvalificerede andele i et kreditinstitut – annullationssøgsmål anlagt af det selskab, der sælger andele i det pågældende kreditinstitut – foreligger ikke – afvisning
(Art. 263, stk. 4, TEUF)
(jf. præmis 60-63, 67, 68, 70-72, 75 og 76)
Den økonomiske og monetære politik – økonomisk politik – tilsyn med Unionens finanssektor – den fælles tilsynsmekanisme – tilsyn med kreditinstitutter – specifikke opgaver, der overdrages til Den Europæiske Centralbank (ECB) – procedure for vurdering af erhvervelser af kvalificerede kapitalandele – kriteriet om omdømmet hos den påtænkte erhverver af de nævnte andele – begreb – vurdering af den pågældende påtænkte erhververs faglige kompetence – omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36, art. 23, stk. 1, litra a) og b), og art. 91, stk. 1]
(jf. præmis 362-368)
Resumé
I et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse truffet af Den Europæiske Centralbank (ECB), hvorved denne modsatte sig erhvervelsen af en kvalificeret andel i et kreditinstitut, frifandt Retten ECB og tog stilling til det hidtil ubehandlede spørgsmål om, hvorvidt et selskab, der havde solgt en sådan kapitalandel, havde søgsmålskompetence til at anlægge et annullationssøgsmål til prøvelse af en afgørelse, hvorved den påtænkte erhverver fik afslag på erhvervelsen af den nævnte kapitalandel. Retten udtalte sig desuden om spørgsmålet om, hvorvidt ECB i forbindelse med vurderingen af den påtænkte erhververs omdømme kan vurdere sidstnævntes faglige kompetence.
HKB Bank GmbH (herefter »målbanken«) var et kreditinstitut, der blev betegnet som »mindre signifikant« (
1
), og som var underlagt direkte tilsyn af Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (BaFin, forbundsfinanstilsynet, Tyskland). Den 9. april 2020 og den 9. juli 2020 underrettede PH, PI og PJ (herefter »de påtænkte erhververe«) BaFin om deres hensigt om at erhverve en kvalificeret kapitalandel og at komme over 50% af kapitalen og stemmerettighederne i målbanken (herefter »den påtænkte erhvervelse«) ved erhvervelse af alle andele, der var ejet af Socrates Capital i målbanken. Ved den anfægtede afgørelse, som de påtænkte erhververe modtog underretning om den 22. marts 2022, modsatte ECB sig den påtænkte erhvervelse, idet de påtænkte erhververe ikke opfyldte kriterierne for omdømme, finansiel soliditet, overholdelse af tilsynskravene og bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme.
Rettens bemærkninger
Hvad angik spørgsmålet om, hvorvidt den sag, som Socrates Capital og de påtænkte erhververe havde anlagt ved Retten, kunne antages til realitetsbehandling, bemærkede Retten, at da der var tale om et fælles søgsmål, og eftersom PH, PI og PJ havde søgsmålskompetence, var det ufornødent at undersøge Socrates Capitals søgsmålskompetence. Retten fandt det imidlertid hensigtsmæssigt – af hensyn til en forsvarlig retspleje og på grund af den særlige betydning af det spørgsmål om formaliteten, der var rejst ved den afvisningspåstand, som ECB havde fremsat – at tage stilling hertil.
Efter at have henvist til reglerne for anerkendelse af søgsmålskompetence for en fysisk eller juridisk person, der anlægger sag til prøvelse af en retsakt, som vedkommende ikke er adressat for, konstaterede Retten i denne forbindelse, at Socrates Capital ikke havde fået underretning om den anfægtede afgørelse i det foreliggende tilfælde. I øvrigt stillede ingen bestemmelse krav om en sådan underretning af denne sagsøger i dennes egenskab af overdrager af den pågældende kvalificerede andel. Da den anfægtede afgørelse ikke var en regelfastsættende retsakt, undersøgte Retten, om søgsmålet, for så vidt som det var anlagt af Socrates Capital, opfyldte betingelsen om at være umiddelbart berørt.
I denne henseende bemærkede Retten indledningsvis, at kontrollen med kvalificerede andele har til formål inden erhvervelsen af sådanne andele at vurdere egnetheden af de påtænkte erhververe, der ønsker at få adgang til banksektoren som ejere. En indsigelse mod erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut skal derfor anses for ikke at ændre retsstillingen for det selskab, der sælger en sådan andel. Selv om en sådan indsigelse rejser tvivl om de påtænkte erhververes mulighed for at indgå en kontrakt med sælgeren af en kvalificeret andel, rejser den således derimod ikke tvivl om sælgerens ret til at foretage en afhændelsestransaktion, som vedkommende bl.a. kan indgå med en anden potentiel erhverver. Denne indsigelse svarer alene til et afslag på tilladelse til, at de påtænkte erhververe kan få adgang til banksektoren som ejere.
Dernæst konstaterede Retten, at denne konklusion støttes af den juridiske sammenhæng, som den anfægtede afgørelse indgik i. Direktiv 2013/36 (
2
) nævner hverken offentliggørelsen af underretningen om erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut eller muligheden for, at tredjepersoner inddrages i den administrative procedure eller en systematisk offentliggørelse af den kompetente myndigheds afgørelse. I tilfælde af ikke-overholdelse af indsigelsen mod erhvervelse af en kvalificeret andel fastsætter det alene sanktioner vedrørende udøvelsen af stemmerettigheder svarende til den andel, som de påtænkte erhververe har erhvervet. I den foreliggende sag indeholdt den anfægtede afgørelse således en vurdering af de påtænkte erhververes egnethed og ikke lovligheden af købs- og salgsaftalen.
Retten bemærkede endvidere, at klausulen i købs- og salgsaftalen, hvorefter denne aftale ikke ville træde i kraft, såfremt der ikke forelå en tilladelse fra ECB, var frivilligt indsat af aftaleparterne. En klausul i en aftale kan ganske vist være en afspejling af lovgivningen. I den foreliggende sag var den nævnte klausul imidlertid en afspejling af en lovgivning, som individuelt underlægger den påtænkte erhverver en administrativ tilladelse, der har til formål at vurdere, om denne påtænkte erhverver er egnet til at få adgang til banksektoren som ejer. ECB tager således ikke stilling til foreneligheden af aftalen eventuelt indgået mellem de påtænkte erhververe og sælgeren af en andel i et kreditinstitut, når den vurderer underretningen om nævnte erhvervelse.
Selv om den anfægtede afgørelse udgjorde et indgreb i de påtænkte erhververes ejendomsret og frihed til at oprette og drive egen virksomhed, kunne den endelig ikke anses for at udgøre et indgreb i samme rettigheder for så vidt angik Socrates Capital. Den anfægtede afgørelse tilsidesatte således ikke direkte Socrates Capitals ret til at sælge sine andele i målbanken.
Retten konkluderede derfor, at den anfægtede beslutning ikke svarede til et generelt forbud for Socrates Capital mod at sælge sine andele i målbanken, og at Socrates Capital derfor ikke var umiddelbart berørt af den anfægtede afgørelse. Følgelig fandt Retten, at sagen ikke kunne antages til realitetsbehandling for så vidt angik Socrates Capital.
Hvad angik ECB’s mulighed for i forbindelse med vurderingen af de påtænkte erhververes omdømme at vurdere deres faglige kompetence fastslog Retten, at artikel 23, stk. 1, litra a), i direktiv 2013/36 ganske vist kun nævner den påtænkte erhververs omdømme (
3
), mens samme artikels litra b) nævner omdømme, viden (
4
), kompetence og erfaring (
5
) hos de medlemmer af ledelsesorganet, som kommer til at lede kreditinstituttets virksomhed som følge af den påtænkte erhvervelse.
Retten bemærkede imidlertid, at ifølge den sædvanlige forståelse betyder udtrykket »godt omdømme«»den, som er værdig til agtelse« eller »hvis anseelse er almindeligt kendt«. En sådan definition, som bl.a. henviser til den brede offentligheds holdning, udelukker ikke, at en persons omdømme afhænger af vedkommendes faglige kompetence. Ifølge ottende betragtning til direktiv 2007/44 (
6
), hvis bestemmelser går igen i direktiv 2013/36, indebærer kriteriet om den påtænkte erhververs omdømme en fastlæggelse af, om der hersker tvivl om den påtænkte erhververs integritet »og faglige kompetence«, og om denne tvivl er velbegrundet.
Retten fandt ligeledes, at en hensyntagen til den påtænkte erhververs faglige kompetence i forbindelse med undersøgelsen af den påtænkte erhververs omdømme er i overensstemmelse med vurderingen af denne erhververs »egnethed« samt med formålet med kontrollen af erhvervelsen af kvalificerede andele, som er at sikre en forsvarlig og forsigtig forvaltning af et kreditinstitut. Eftersom indehaveren af en kvalificeret andel er i stand til at udøve en indflydelse på det pågældende kreditinstitut, bidrager dennes faglige kompetence til en sådan forsvarlig og forsigtig forvaltning af dette institut. De fælles retningslinjer (
7
) understøtter denne fortolkning, idet det heri er anført, at den påtænkte erhververs pålidelighed skal omfatte vedkommendes integritet og vedkommendes faglige kompetence. Ordlyden af de udtryk, der er anvendt i tysk ret på området, gør det ikke muligt at udelukke en sådan fortolkning, eftersom det i lovbemærkningerne til den tyske lov, som gennemfører direktiv 2007/44, er anført, at pålidelighedskriteriet består i en prøvelse af, om der foreligger tvivl om den påtænkte erhververs integritet og »faglige kompetence«, og om der er grundlag for disse tvivl.
Retten konkluderede på denne baggrund, at omdømmekriteriet, der er nævnt i direktiv 2013/36, skal fortolkes således, at det inkluderer en vurdering af den påtænkte erhververs faglige kompetence.
(
1
) – Jf. artikel 6, stk. 4, i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15.10.2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26.6.2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338).
(
3
) – Artikel 23, stk. 1, litra a), i direktiv 2013/36.
(
4
) – Artikel 23, stk. 1, litra b), i direktiv 2013/36.
(
5
) – Artikel 91, stk. 1, i direktiv 2013/36.
(
6
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5.9.2007 om ændring af Rådets direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF, 2004/39/EF, 2005/68/EF og 2006/48/EF hvad angår procedurereglerne og kriterierne for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor (EUT 2007, L 247, s. 1).
(
7
) – De fælles retningslinjer for Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA) og Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) vedrørende tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelser af kvalificerede kapitalandele i den finansielle sektor, offentliggjort den 20.12.2016.