61987CJ0129_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 9 . april 1987, indgaaet til Domstolen den 21 . april 1987, har Storhertugdoemmet Luxembourgs Cour de cassation i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til Raadets forordning nr . 259/68 af 29 . februar 1968 om vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber og om ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i disse Faellesskaber samt om saerlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemaend i Kommissionen ( EFT 1968 I, s . 30 ) ( herefter benaevnt "vedtaegten ").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af Eva Fingruth, tjenestemand ved Europa-Parlamentet og sagsoeger i hovedsagen ( herefter benaevnt "sagsoegeren "), mod Caisse de pension des employés privés du Grand-Duché de Luxembourg, sagsoegte i hovedsagen ( herefter benaevnt "pensionskassen ").
3 Inden Eva Fingruth den 1 . april 1981 blev fastansat ved Europa-Parlamentet, havde hun vaeret ansat i den private sektor i Luxembourg og i denne egenskab erhvervet pensionsrettigheder i pensionskassen .
4 Da Fingruth havde udtrykt interesse for at faa sine pensionsrettigheder i henhold til den luxembourgske ordning overfoert til faellesskabsordningen, anmodede Europa-Parlamentet pensionskassen om at opgive den noejagtige stoerrelse af de bidrag, der skulle overfoeres . Efter at have modtaget den paagaeldende opgoerelse, som Parlamentets administration havde tilsendt hende den 24 . november 1981, indgav Eva Fingruth samme dag en anmodning til administrationen om at faa det samlede beloeb af disse bidrag, 618 192 BFR, overfoert til Faellesskabernes pensionsordning . Foerst den 27 . maj 1982, dvs . over et aar efter Fingruths fastansaettelse, videresendte Parlamentets administration anmodningen til pensionskassen .
5 Den 2 . juni 1982 afslog pensionskassen anmodningen om overfoersel med den begrundelse, at den var indgivet efter den frist, der var fastsat i henhold til national lovgivning . Artikel 18 i den luxembourgske lov af 16 . december 1963 om samordning af pensionsordningerne, som aendret ved lov af 14 . marts 1979, bestemmer nemlig, at anmodninger om overfoersel skal indgives senest et aar efter ansoegerens fastansaettelse som tjenestemand, da retten til overfoersel ellers fortabes .
6 Efter at sagen havde vaeret behandlet ved alle de paa dette omraade kompetente domstole, besluttede Cour de cassation endelig at udsaette sagen og anmode De Europaeiske Faellesskabers Domstol om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :
"Er bestemmelsen i artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber, som fastsat ved Raadets forordning nr . 259/68 af 29 . februar 1968 - hvorefter der ikke gaelder nogen frist for at indgive anmodning om overfoersel af pensionsrettighederne for en tjenestemand, der ansaettes i Faellesskabet - til hinder for, at en medlemsstat i de nationale gennemfoerelsesbestemmelser, den vedtager med henblik paa ivaerksaettelsen af denne faellesskabsbestemmelse, begraenser den tjenestemanden tillagte ret ved at fastsaette en praeklusiv frist for indgivelse af en saadan anmodning?"
7 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante nationale retsregler og faellesskabsbestemmelser samt sagens forloeb og indlaeggene for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
8 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII afskaerer den nationale lovgiver fra at fastsaette en praeklusiv frist for indgivelsen af anmodninger om overfoersel af pensionsrettigheder . Herved ville man nemlig tilsidesaette en individuel ret, som tjenestemanden har erhvervet i henhold til en faellesskabsbestemmelse .
9 Pensionskassen har heroverfor anfoert, at artikel 11, stk . 2, ikke er til hinder for, at der fastsaettes en saadan frist, som er begrundet i administrative hensyn . Den luxembourgske og den britiske regering har tilsluttet sig dette synspunkt . Kommissionen, der vel anerkender medlemsstaternes ret til at fastsaette en praeklusiv frist, har samtidig anfoert, at udloebet af en saadan frist ikke kan goeres gaeldende over for en tjenestemand, som inden for den fastsatte frist har givet udtryk for sit oenske over for den institution, hvorved han er ansat, naar den paagaeldende institution paa grund af administrativ traeghed ikke har fremsendt anmodningen rettidigt til de nationale myndigheder .
10 Det bemaerkes straks, at artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII, jfr . dom af 20 . oktober 1981 ( Kommissionen mod Belgien, 137/80, Sml . s . 2393 ), er bindende og gaelder umiddelbart i samtlige medlemsstater, saaledes at de er forpligtede til at traeffe alle egnede almindelige eller saerlige foranstaltninger med henblik paa gennemfoerelse af bestemmelsen .
11 Det fremgaar af denne kompetencefordeling, at der maa indroemmes medlemsstaterne en mulighed for at fastsaette en vis frist, inden for hvilken Faellesskabets tjenestemaend, som maatte oenske at overfoere deres pensionsrettigheder til faellesskabsordningen, skal indgive deres anmodning for at undgaa usikkerhed vedroerende deres forsikringsmaessige tilhoersforhold, hvilket ovennaevnte regeringer og Kommissionen med rette har fremhaevet .
12 For saa vidt angaar laengden af en saadan praeklusiv frist, maa et aar regnet fra den dato, da tjenestemanden fastansaettes, saaledes som det er fastsat i den luxembourgske lovgivning, anses for at vaere i overensstemmelse med formaalet efter artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII, da denne frist giver den paagaeldende tilstraekkelig lang betaenkningstid, inden den endelige beslutning traeffes .
13 For at give den nationale ret et svar, den kan anvende i den konkrete sag, er det imidlertid noedvendigt at behandle spoergsmaalet, om fristens udloeb kan goeres gaeldende over for en tjenestemand, som - i overensstemmelse med en administrativ praksis, der er opstaaet mellem denne institution og den nationale myndighed - har indgivet en anmodning om overfoersel til den faellesskabsinstitution, hvor han er ansat, inden for den i national lov fastsatte frist, naar anmodningen foerst videresendes af faellesskabsinstitutionens ansvarlige tjenestegren efter denne frists udloeb .
14 Det fremgaar af sagen, at den kompetente luxembourgske myndighed havde godkendt, at anmodning om overfoersel skulle fremsendes gennem den paagaeldende institutions ansvarlige tjenestegren . Saaledes havde Parlamentet foerst henvendt sig til pensionskassen for at faa oplysning om omfanget af Fingruths pensionsrettigheder med henblik paa en overfoersel til faellesskabsordningen, og pensionskassen havde herefter tilstillet Parlamentet en opgoerelse over Fingruths bidrag, som ville kunne overfoeres .
15 Under disse omstaendigheder og uden hensyn til, at retten til overfoersel af pensionsrettigheder er undergivet en praeklusiv frist, er den nationale myndighed, naar henses til den berettigede forventning, som saaledes er opstaaet hos den paagaeldende EF-tjenestemand, forpligtet til at sikre, at de paagaeldende rettigheder rent faktisk kan overfoeres, hvis tjenestemanden tager det noedvendige initiativ hertil inden fristens udloeb . Heraf foelger, at udloebet af en saadan frist ikke kan goeres gaeldende over for en EF-tjenestemand, hvis anmodning om overfoersel, i overensstemmelse med ovennaevnte administrative praksis, er indgivet til den faellesskabsinstitution, hvor han er ansat, inden for den i national lov fastsatte frist, naar tjenestemanden er uden skyld i fristens udloeb .
16 Herefter maa det forelagte spoergsmaal besvares med, at artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en medlemsstat fastsaetter en praeklusiv frist paa et aar for indgivelse af anmodninger om overfoersel af pensionsrettigheder . De nationale myndigheder kan dog ikke over for en EF-tjenestemand, der inden for den i national lovgivning fastsatte frist har indgivet en anmodning til den EF-institution, hvor han er ansat, goere gaeldende, at fristen er udloebet, saafremt anmodningen om overfoersel indgivet gennem institutionen er i overensstemmelse med en administrativ praksis, som paa dette omraade er opstaaet mellem EF-institutionen og de nationale myndigheder .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 De udgifter, der er afholdt af Storhertugdoemmet Luxembourgs regering, af Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Sjette Afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Storhertugdoemmet Luxembourgs Cour de cassation ved dom af 9 . april 1987, for ret :
Artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en medlemsstat fastsaetter en praeklusiv frist paa et aar for indgivelse af anmodninger om overfoersel af pensionsrettigheder . De nationale myndigheder kan dog ikke over for en EF-tjenestemand, der inden for den i national lovgivning fastsatte frist har indgivet en anmodning til den EF-institution, hvor han er ansat, goere gaeldende, at fristen er udloebet, saafremt anmodningen om overfoersel indgivet gennem institutionen er i overensstemmelse med en administrativ praksis, som paa dette omraade er opstaaet mellem EF-institutionen og de nationale myndigheder .