Foreløbig udgave
RETTENS DOM (Tredje Afdeling)
6. maj 2026
(*)
» Konkurrence – konkurrencebegrænsende aftaler – markedet for tøj og tilbehør til kvinder, mænd og børn under licens fra Pierre Cardin – afgørelse, som fastslår en overtrædelse af artikel 101 TEUF – bøde – retlig fejl – forholdsmæssighed – fuld prøvelsesret «
I sag T-87/25,
Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG, Herford (Tyskland), ved advokaterne U. Itzen, N. Andree, A. Pliego Selie og S. Prüfer,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved M. Domecq, A. Keidel og I. Naglis, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Tredje Afdeling),
sammensat af samt afdelingsformanden, K. Kowalik-Bańczyk, og dommerne R. da Silva Passos (refererende dommer) og H. Cassagnabère,
justitssekretær: fuldmægtig I. Kurme,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter retsmødet den 11. december 2025,
afsagt følgende
Dom
1        Med søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgeren, Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG, nedlagt principal påstand om annullation af i det væsentlige artikel 2, stk. 1, litra b), og artikel 3 i Kommissionens afgørelse C(2024) 8150 final af 28. november 2024 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (AT.40642 – Pierre Cardin) (herefter »den anfægtede afgørelse«) og, subsidiært, nedsættelse af den bøde, som dette selskab blev pålagt ved denne afgørelse.
Tvistens baggrund
2        Efter en klage indgivet 25. marts 2019 fastslog Europa-Kommissionen i den anfægtede afgørelse i medfør af artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [...] artikel [101 TEUF] og [102 TEUF]
(EFT 2003, L 1, s. 1), at Pierre Cardin Evolution og Société de Gestion Pierre Cardin (herefter »Pierre Cardin-selskaberne«) samt sagsøgeren i perioden fra den 1. januar 2008 til den 31. marts 2021 (herefter »overtrædelsesperioden«) havde deltaget i konkurrencebegrænsende aftaler eller samordnet praksis vedrørende markedsføringen af varer af mærket Pierre Cardin.
3        I overtrædelsesperioden var sagsøgeren moderselskab i en virksomhedskoncern (herefter »Ahlers-koncernen«) og ejede dermed indirekte størstedelen af selskabskapitalen og stemmerettighederne i Ahlers AG, herunder i dennes datterselskaber (herefter »Ahlers AG«). Sidstnævnte ejede i nævnte periode størstedelen af kapitalen i flere datterselskaber.
4        Ahlers-koncernens hovedaktivitet i overtrædelsesperioden var fremstilling og distribution af tøj i Europa, hovedsageligt af mærket Pierre Cardin.
5        I slutningen af april 2023 anmodede Ahlers AG om indledning af insolvensbehandling, og der blev udpeget midlertidige kuratorer.
6        Den 15. juli 2023 indledtes formel insolvensbehandling af Ahlers AG, og kontrollen over insolvente enheder blev således overført til kuratorerne. Samme dag solgte kuratorerne Ahlers AG’s kommercielle aktiviteter og overførte dem uigenkaldeligt til en uafhængig udenforstående investor.
7        Efter udvekslinger mellem kuratorerne og Kommissionens tjenestegrene meddelte sidstnævnte ved skrivelse af 18. juli 2023 disse kuratorer, at Kommissionen ikke havde til hensigt at pålægge erhververen af Ahlers AG en eventuel bøde som dette selskabs økonomiske efterfølger. Nævnte tjenestegrene anførte imidlertid, at denne meddelelse på dette trin i undersøgelsen ikke på nogen måde havde formel og bindende karakter for Kommissionen.
8        Den 18. marts 2024 indgav sagsøgeren en ansøgning om nedsættelse af den bøde, som Kommissionen på forhånd havde meddelt. Til støtte for denne ansøgning påberåbte sagsøgeren sig punkt 35 i retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a) i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006, C 210, s. 2), idet selskabet gjorde gældende, at det manglede betalingsevne.
9        Som følge af denne ansøgning lagde Kommissionen i 508.-519. betragtning til den anfægtede afgørelse i det væsentlige til grund, at den omsætning, der skal tages hensyn til med henblik på beregningen af loftet over bøden som fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, var sagsøgerens konsoliderede omsætning i det seneste regnskabsår forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, dvs. fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023. Den omsætning, som Kommissionen lagde til grund for beregningen af dette loft, inkluderede således ikke alene sagsøgerens omsætning i denne periode, men også den omsætning, som indtil den 15. juli 2023 var opnået af Ahlers AG.
10      I 531. betragtning til den anfægtede afgørelse anførte Kommissionen derefter følgende:
»På grundlag af de beviser, der er beskrevet i bilag I, og for at undgå, at der pålægges en bøde, som vil bringe Ahlers’ økonomiske levedygtighed i alvorlig fare, skal det endelige beløb, som [sagsøgeren] skal betale, nedsættes til 3 500 000 EUR i medfør af punkt 35 i retningslinjerne for beregning af bøder. Dette beløb udgør en nedsættelse på ca. 66,09%.«
11      I den anfægtede afgørelses artikel 1 fastslog Kommissionen, at sagsøgeren og Pierre Cardin-selskaberne havde tilsidesat artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53, idet de havde deltaget i en samlet og vedvarende overtrædelse, som dækkede hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), og som bestod i konkurrencebegrænsende aftaler eller samordnet praksis med det formål at fordreje konkurrencevilkårene på det indre marked.
12      I den anfægtede afgørelses artikel 2, stk. 1, litra b), pålagde Kommissionen i lyset af den konstaterede overtrædelse sagsøgeren en bøde på 3 500 000 EUR.
13      Ved skrivelse vedlagt den anfægtede afgørelse besvarede Kommissionen ansøgningen om bødenedsættelse (jf. præmis 8 ovenfor). I den anfægtede afgørelses artikel 3 besluttede denne institution således, at sagsøgeren kunne betale bøden i rater, forudsat at et beløb på 250 000 EUR blev betalt inden for tre måneder efter denne afgørelse. Det resterende beløb skulle betales i tre årlige rater, nemlig 750 000 EUR senest den 30. juni 2026, 1 000 000 EUR senest den 30. juni 2027 og 1 500 000 EUR senest den 30. juni 2028, herunder for hver af disse rater renter beregnet af de ubetalte beløb indtil betalingsdatoen.
14      Ifølge den anfægtede afgørelses artikel 5 var alene sagsøgeren og Pierre Cardin-selskaberne adressater for nævnte afgørelse. Afgørelsen var derimod ikke rettet til Ahlers AG.
Parternes påstande
15      Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Principalt annulleres i det væsentlige den anfægtede afgørelses artikel 2, stk. 1, litra b), og artikel 3.
–        Subsidiært nedsættes den bøde, som selskabet er blevet pålagt.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
16      Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Principalt frifindelse.
–        Subsidiært fastsættes den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt, til et beløb, som Retten måtte finde passende.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
17      Det skal indledningsvis præciseres, at sagsøgeren med sit søgsmål ikke har anfægtet Kommissionens konklusioner i den anfægtede afgørelse om, at dette selskabs adfærd udgør en tilsidesættelse af Den Europæiske Unions konkurrenceretlige regler. Selskabet har heller ikke anfægtet Kommissionens vurdering af dets manglende betalingsevne i skrivelsen vedlagt den anfægtede afgørelse (jf. præmis 8 og 13 ovenfor).
18      Med dette søgsmål har sagsøgeren nemlig alene tilsigtet annullation af den anfægtede afgørelse for så vidt angår størrelsen af den bøde, som dette selskab blev pålagt, som fastsat i denne afgørelses artikel 2, stk. 1, litra b), og artikel 3. Sagsøgeren har således nedlagt påstand om delvis annullation af den anfægtede afgørelse eller, subsidiært, om at Retten nedsætter bøden under udøvelse af sin fulde prøvelsesret, således at bøden ikke overstiger 10% af dette selskabs omsætning i det sidste regnskabsår forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.
Den principale påstand
19      Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om, at Kommissionen har begået en retlig fejl, anlagt et urigtigt skøn og tilsidesat artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, idet denne institution med urette anvendte loftet på 10% af den årlige omsætning i forbindelse med beregningen af bøden. Dette selskab har med det første klagepunkt i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen ikke tog hensyn til den omstændighed, at loftet over bøden svarende til 10% af omsætningen fandt individuel anvendelse på særskilte økonomiske enheder. Med det andet klagepunkt har selskabet gjort gældende, at Ahlers AG ikke indgik i denne samme økonomiske enhed som dette på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Med det tredje klagepunkt har nævnte selskab gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl i den anfægtede afgørelse ved at tage hensyn til den af Ahlers AG opnåede omsætning, da den beregnede den bøde, som sagsøgeren blev pålagt. Med det fjerde klagepunkt har dette selskab gjort gældende, at den retspraksis, der er omtalt i den anfægtede afgørelse, ikke understøtter Kommissionens fremgangsmåde, og med det femte klagepunkt har selskabet gjort gældende, at Kommissionens fremgangsmåde giver et upassende resultat, for så vidt som en sådan fremgangsmåde medfører en uforholdsmæssig stor bøde, som ikke kan begrundes af betragtningerne vedrørende behovet for at sikre sanktionernes effektivitet på konkurrenceområdet.
Det eneste anbringendes fire første klagepunkter om de fejl, som Kommissionen begik, idet den dels fandt, at sagsøgeren og Ahlers AG tilhørte en samlet økonomisk enhed med henblik på beregningen af loftet over den pålagte bøde, dels ved beregningen af nævnte loft tog hensyn til den af Ahlers AG opnåede omsætning
20      Med det eneste anbringendes fire første klagepunkter, som skal behandles samlet, har sagsøgeren i det væsentlige foreholdt Kommissionen, at den ved beregningen af loftet over den bøde, som dette selskab blev pålagt, ikke tog hensyn til den omstændighed, at Ahlers AG og sagsøgeren på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse ikke længere indgik i samme økonomiske enhed. Kommissionen begik således en retlig fejl, idet den i forbindelse med beregningen af nævnte loft tog hensyn til sagsøgerens konsoliderede omsætning og dermed til den omsætning, som Ahlers AG havde opnået, da den beregnede det loft over bøden, som er fastsat ved artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003.
21      Sagsøgeren har indledningsvis fremhævet, at det fremgår af retspraksis, at fastsættelsen af loftet over bøden på 10% af omsætningen tilsigter at undgå, at en bøde er uforholdsmæssig i forhold til den sanktionerede virksomheds betydning, hvorved der således tages sigte på at forebygge en alvorlig påvirkning af den økonomiske levedygtighed for denne, der risikerer at blive udelukket fra markedet.
22      For det første fremgår det endvidere af ordlyden af artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 – uden at Kommissionen har en skønsbeføjelse i denne henseende – at loftet over bøden på 10% af omsætningen skal beregnes individuelt for alle berørte virksomheder hvad angår den økonomiske enhed, som den fremstår på tidspunktet for vedtagelsen af den afgørelse, hvorved bøden pålægges. Med støtte i navnlig dom af 26. november 2013, Kendrion mod Kommissionen (C-50/12 P, EU:C:2013:771), og af 25. november 2020, Kommissionen mod GEA Group (C-823/18 P, EU:C:2020:955), har sagsøgeren gjort gældende, at når en økonomisk enhed, der tidligere eksisterede, er blevet ændret inden vedtagelsen af en afgørelse om pålæggelse af en bøde, skal loftet over bøden finde individuel anvendelse på hver af de økonomiske enheder og beregnes på grundlag af den omsætning, som hver enkelt af disse har opnået. Det forholder sig således i det foreliggende tilfælde, eftersom der den 15. juli 2023, dvs. inden vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, blev indledt formel insolvensbehandling, og idet Ahlers AG’s kommercielle aktiviteter samme dag blev afstået til tredjemand. Eftersom der ved fastsættelsen af nævnte loft blev taget hensyn til en urigtig omsætning, er den anfægtede afgørelse følgelig i strid med artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003.
23      For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at det følger af tysk insolvensret, at selskabet som aktionær i Ahlers AG ikke havde magt til at påvirke insolvensbehandlingen og salgsprocessen. Ifølge sagsøgeren skal kuratorerne sælge selskabets aktiver til fyldestgørelse af vedkommendes kreditorer. I det foreliggende tilfælde har sagsøgeren endvidere anført, at Ahlers AG’s kreditorer ikke var helt fyldestgjort, hvorfor der ikke var et overskydende beløb, som kunne udbetales til sagsøgeren som aktionær i Ahlers AG. Kommissionen var i øvrigt tæt knyttet til processen for salget af Ahlers AG, idet den bekræftede, at ingen hæftelse for bøden kunne tilregnes de overdragne aktiver eller erhververen heraf.
24      For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at det følger af retspraksis, at et moderselskabs salg af sit datterselskab kan bryde den økonomiske enhed, som indtil da fandtes mellem disse. Dette selskab har i denne henseende anført, at selv om salget i det foreliggende tilfælde skete ved den kombinerede afståelse af aktiver og aktier, og selv om Ahlers AG som et selskab under likvidation fortsat eksisterede juridisk, må det konstateres, at de aktiver og aktier, som sagsøgeren havde i sidstnævnte selskab, samt dets selskabsandele i de datterselskaber, der ikke var insolvente, og dermed Ahlers AG’s kommercielle aktiviteter var blevet endeligt overført til erhververen, således at nævnte selskab var blevet uigenkaldeligt frataget sine aktiver.
25      For det fjerde har sagsøgeren gjort gældende, at den retspraksis, der er nævnt i den anfægtede afgørelses punkt 10.3.5, bl.a. dom af 22. oktober 2020, Silver Plastics og Johannes Reifenhäuser mod Kommissionen (C-702/19 P, EU:C:2020:857), ikke finder anvendelse på det foreliggende tilfælde, eftersom denne retspraksis kun vedrører fastsættelsen af det relevante regnskabsår med henblik på beregningen af loftet over bøden. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen herved begik en fejl, idet den støttede sig på nævnte retspraksis for med urette at begrunde hensyntagen til den omsætning, som en særskilt økonomisk enhed, Ahlers AG, havde opnået, med henblik på beregningen af loftet over den bøde, som førstnævnte selskab blev pålagt. Med andre ord skulle loftet på 10% ifølge sagsøgeren have været beregnet på grundlag af dels den relevante økonomiske enhed, dels det relevante referenceår vedrørende denne økonomiske enhed. Retspraksis tillader ikke en sammenblanding af disse to fortløbende trin, idet artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 ellers tilsidesættes.
26      Kommissionen har bestridt disse argumenter.
27      Det skal fastslås, at sagsøgeren med det eneste anbringendes fire første klagepunkter i det væsentlige har anfægtet det forhold, at Kommissionen i den anfægtede afgørelse ikke beregnede loftet på 10% af den omsætning, som hver af koncernens selskaber havde opnået individuelt, men gjorde dette på grundlag af sagsøgerens konsoliderede omsætning, der omfattede den omsætning, som Ahlers AG havde opnået, selv om disse to virksomheder på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse ikke indgik i samme økonomiske enhed. Sagsøgeren har således gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl ved beregningen af loftet over den bøde, som dette selskab blev pålagt, idet den fandt, at »det foregående regnskabsår« som omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 var regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023. Denne institution skulle nemlig have taget hensyn til den omsætning, som sagsøgeren havde opnået i nævnte periode uden heri at medregne den omsætning, som Ahlers AG havde opnået.
28      I første række skal det med hensyn til sagsøgerens ansvar for den overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53, som blev sanktioneret ved den anfægtede afgørelse, bemærkes, at artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 bestemmer, at Kommissionen kan pålægge virksomheder bøder, hvis de overtræder artikel 101 TEUF, under forudsætning af, at bøden for hver af de virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen, ikke overstiger 10% af den samlede omsætning i det foregående regnskabsår.
29      Hverken artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 eller retspraksis fastsætter imidlertid, hvilken juridisk eller fysisk person Kommissionen skal holde ansvarlig for overtrædelsen og sanktionere ved pålæggelse af en bøde (jf. dom af 27.4.2017, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, C-516/15 P, EU:C:2017:314, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
30      Det fremgår af fast retspraksis, at et datterselskabs adfærd bl.a. kan tilregnes moderselskabet, når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, navnlig under hensyn til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to virksomheder. Det forholder sig således, fordi moderselskabet og datterselskabet i en sådan situation er en del af samme økonomiske enhed og derfor udgør én virksomhed i EU-konkurrencerettens forstand (jf. dom af 27.4.2017, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, C-516/15 P, EU:C:2017:314, præmis 52 og 53 og den deri nævnte retspraksis).
31      Det følger endvidere af fast retspraksis, at et moderselskab, der tilregnes sit datterselskabs ulovlige adfærd, individuelt pålægges en sanktion for overtrædelse af EU-konkurrencereglerne, som det selv anses for at have begået på grund af den bestemmende indflydelse, som det udøvede på datterselskabet, og som gjorde det muligt for det at fastlægge sidstnævntes adfærd på markedet (jf. dom af 27.4.2017, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, C-516/15 P, EU:C:2017:314, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
32      EU-konkurrenceretten bygger nemlig på princippet om personligt ansvar for den økonomiske enhed, som har begået overtrædelsen. Hvis moderselskabet således er en del af denne økonomiske enhed, anses det for at være individuelt og solidarisk ansvarligt med de andre juridiske personer, som udgør denne enhed, for overtrædelsen (jf. dom af 27.4.2017, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, C-516/15 P, EU:C:2017:314, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
33      Det følger ligeledes af retspraksis, at når der er flere fysiske eller juridiske personer, såsom et moderselskab og et datterselskab, der kan holdes ansvarlige for den pågældende virksomheds ulovlige adfærd, kan Kommissionen frit vælge, at nævnte adfærd skal tilregnes et af disse eller hver af disse på samme tid (jf. i denne retning dom af 25.10.2011, Uralita mod Kommissionen, T-349/08, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:622, præmis 58-60 og den deri nævnte retspraksis).
34      I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at Kommissionen i 474. betragtning til den anfægtede afgørelse, uden at sagsøgeren har modsagt dette, lagde til grund, at Ahlers AG og en anden virksomhed ikke selvstændigt havde fastlagt deres adfærd i sager vedrørende produkter af mærket Pierre Cardin, men i alle væsentlige henseender havde gennemført instrukser fra sagsøgeren. Ifølge Kommissionen udgjorde nævnte virksomheder en samlet økonomisk enhed med sagsøgeren med henblik på anvendelsen af artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53.
35      Det skal således for det første fastslås, at sagsøgeren deltog i den overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53, som er omtalt i den anfægtede afgørelse (jf. præmis 2 ovenfor), og for det andet at dette selskab i hele overtrædelsesperioden og ligeledes i en del af det regnskabsår, som Kommissionen tog hensyn til med henblik på beregningen af den bøde, som selskabet blev pålagt, nemlig fra den 1. december 2022 til den 15. juli 2023, var moderselskab i Ahlers-koncernen og som følge heraf indirekte ejede størstedelen af selskabskapitalen i Ahlers AG (jf. præmis 3 og 9 ovenfor).
36      Sagsøgeren har i denne henseende ikke anfægtet, at indledningen af den formelle insolvensbehandling vedrørende Ahlers AG og afståelsen af dennes kommercielle aktiviteter til tredjemand den 15. juli 2023 (jf. præmis 6 ovenfor) ikke fjerner selskabets ansvar for den overtrædelse, der blev konstateret og sanktioneret ved den anfægtede afgørelse.
37      Uafhængigt af indledningen af en insolvensbehandling og den afståelse af de kommercielle aktiviteter, som fulgte heraf, og som bevirkede, at sagsøgeren og Ahlers AG ikke længere udgjorde samme økonomiske enhed på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, har sagsøgeren nemlig ikke anfægtet den omstændighed, at Kommissionen i den anfægtede afgørelse fandt sagsøgeren ansvarlig for den konstaterede overtrædelse uden imidlertid at fastslå, at dette selskab var solidarisk ansvarlig med Ahlers AG.
38      Kommissionen fastslog således i den anfægtede afgørelses artikel 1, at sagsøgeren og to andre selskaber, nemlig Pierre Cardin-selskaberne, havde tilsidesat artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53, og fandt dermed sagsøgeren ansvarlig for overtrædelsen uden imidlertid at inkludere Ahlers AG i denne konstatering af ansvar. Det skal endvidere fastslås, at sagsøgeren med dette søgsmål hverken har anfægtet sit eget ansvar eller den pågældende overtrædelse og dermed ikke har nedlagt påstand om annullation af den anfægtede afgørelses artikel 1 eller har anfægtet den omstændighed, at Ahlers AG ikke omtales i nævnte artikel i den anfægtede afgørelse og ikke var adressat for denne afgørelse (jf. præmis 17 og 18 ovenfor).
39      I anden række skal det for det første afklares, om Kommissionen i den anfægtede afgørelse som »det [relevante] foregående regnskabsår« som omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 med føje tog hensyn til regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023, og, for det andet, om Kommissionen ved beregningen af loftet over bøden alene skulle have taget hensyn til sagsøgerens omsætning i denne periode eller, som den gjorde i den anfægtede afgørelse, ligeledes til Ahlers AG’s omsætning.
40      Det skal i denne henseende fastslås, at Kommissionen i 515. betragtning til den anfægtede afgørelse anførte, at sagsøgeren, Ahlers AG og en anden virksomhed i overtrædelsesperioden udgjorde en samlet økonomisk enhed, og at Ahlers AG i regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023 havde opnået den største del af sagsøgerens omsætning. Kommissionen fandt, at med henblik på anvendelsen af loftet på 10% af omsætningen kunne en hensyntagen til Ahlers AG’s omsætning indtil den 15. juli 2023, da sidstnævntes kommercielle aktiviteter blev afstået til tredjemand, sikre bødens forholdsmæssighed i lyset af sagsøgerens økonomiske situation i overtrædelsesperioden. I denne forbindelse har Kommissionen desuden anført, at den lavere omsætning, som andre virksomheder end Ahlers AG opnåede, dvs., i det væsentlige sagsøgeren fra den 16. juli 2023, efter at Ahlers AG’s kommercielle aktiviteter blev afstået til tredjemand, udgjorde sagsøgerens økonomiske situation i de øvrige måneder i regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023, men ikke afspejlede sidstnævntes økonomiske situation i hele det nævnte regnskabsår eller i overtrædelsesperioden. Kommissionen har ligeledes anført, at hvis Ahlers AG’s årlige omsætning i 2023 var blevet udelukket fra beregningen af bøden, ville dette have foranlediget den til at fastsætte bøden til et uforholdsmæssigt lavt niveau og til således at fratage denne bøde enhver afskrækkende virkning.
41      Hvad angår den omsætning, der skulle tages hensyn til ved beregningen af loftet over den bøde, som sagsøgeren blev pålagt, følger det endvidere af retspraksis, at den øvre grænse for bødens størrelse fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, hvis indhold er omtalt i præmis 28 ovenfor, har til formål at undgå, at der pålægges bøder, som virksomhederne under hensyn til deres størrelse – således som denne, ganske vist omtrentligt og ufuldstændigt, fremgår af deres samlede omsætning – kan forudses ikke at være i stand til at betale. Der er således tale om en grænse, der finder ensartet anvendelse på samtlige virksomheder, og som er fastsat under hensyn til den enkelte virksomheds størrelse, med det formål at undgå bøder på et urimeligt og uforholdsmæssigt niveau (jf. dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
42      Dette formål skal imidlertid kombineres med ønsket om at give bøden en tilstrækkeligt afskrækkende karakter, hvilket kan begrunde, at der tages hensyn til den omhandlede virksomheds størrelse og økonomiske styrke, dvs. de samlede ressourcer for ophavsmanden til overtrædelsen (jf. dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis).
43      Det er således den virkning, der tilstræbes over for den omhandlede virksomhed, der kan begrunde, at der tages hensyn til denne virksomheds størrelse og samlede ressourcer med henblik på at give bøden en tilstrækkeligt afskrækkende virkning, idet sanktionen ikke bør være ubetydelig i forhold til bl.a. virksomhedens økonomiske kapacitet (jf. dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 50 og den deri nævnte retspraksis). Når det drejer sig om at vurdere de økonomiske ressourcer for en virksomhed, der pålægges ansvaret for en overtrædelse af de EU-retlige konkurrenceregler, forekommer det således berettiget at tage hensyn til omsætningen for samtlige de selskaber, over for hvilke den omhandlede virksomhed har mulighed for at udøve en bestemmende indflydelse (jf. dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis). Som Kommissionen har gjort gældende, er denne institution ved beregningen af bøden desuden ikke forpligtet til at tage hensyn til, at en virksomhed befinder sig i en skrøbelig økonomisk situation, da anerkendelsen af en sådan forpligtelse ville medføre en uberettiget konkurrencemæssig fordel for de virksomheder, der er mindst tilpasset til markedsforholdene (jf. i denne retning dom af 28.6.2005, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P – C-208/02 P og C-213/02 P, EU:C:2005:408, præmis 327 og den deri nævnte retspraksis).
44      Kommissionen skal således ved fastlæggelsen af »det foregående regnskabsår« som omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 i hvert enkelt tilfælde, og henset til sammenhængen og de formål, der forfølges med bødeordningen i forordning nr. 1/2003, vurdere den tilsigtede virkning på den pågældende virksomhed, særligt henset til en omsætning, der afspejler virksomhedens reelle økonomiske situation i den periode, hvor overtrædelsen blev begået (jf. dom af 22.10.2020, Silver Plastics og Johannes Reifenhäuser mod Kommissionen, C-702/19 P, EU:C:2020:857, præmis 102 og den deri nævnte retspraksis).
45      For det første skal det i det foreliggende tilfælde hvad angår »det [relevante] foregående regnskabsår« som omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, og fastlæggelsen heraf til perioden fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023 (det første tilfælde, der er omtalt i præmis 39 ovenfor), præciseres, at Kommissionen i fodnote 827 i den anfægtede afgørelse anførte, at denne referenceperiode svarede til regnskabsåret for Ahlers AG og sagsøgeren, hvilket sidstnævnte i øvrigt ikke har anfægtet.
46      Eftersom den anfægtede afgørelse blev vedtaget den 28. november 2024, skal det fastslås, at Kommissionen i 511. betragtning til den anfægtede afgørelse korrekt anførte, at »det foregående regnskabsår« som omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 varede fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023. Sagsøgeren har i øvrigt selv bekræftet, at der i det foreliggende tilfælde ikke er rejst tvivl om Kommissionens valg om at tage hensyn til dette år som referenceår med henblik på anvendelsen af loftet på 10% af omsætningen.
47      For det andet skal det med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen ved beregningen af loftet over bøden alene skulle have taget hensyn til sagsøgerens omsætning, eller, som den gjorde i den anfægtede afgørelse, ligeledes Ahlers AG’s omsætning (det andet tilfælde, der er nævnt i præmis 39 ovenfor), fastslås, at sagsøgeren ikke har anfægtet størrelsen af den omsætning, der blev lagt til grund i den anfægtede afgørelse, men alene den omstændighed, at Kommissionen ved beregningen af loftet over bøden tog hensyn til sagsøgerens konsoliderede omsætning, hvilket omfattede den omsætning, som Ahlers AG havde opnået fra den 1. december 2022 til den 15. juli 2023, og ikke udelukkende støttede sig på sagsøgerens omsætning.
48      Det skal desuden bemærkes, som Kommissionen anførte i 511. og 512. betragtning til den anfægtede afgørelse, uden at sagsøgeren har modsagt dette, at i perioden fra den 1. december 2022 til den 15. juli 2023, da Ahlers AG’s kommercielle aktiviteter blev afstået til tredjemand, indgik den omsætning, som Ahlers AG opnåede, i sagsøgerens konsoliderede omsætning.
49      De gældende regler om regnskabsmæssig konsolidering i EU-retten har i denne henseende til formål at give et pålideligt billede af aktivmassen, den økonomiske situation samt resultaterne for samtlige de selskaber, der indgår i koncernen. Artikel 22, stk. 1, litra a)-c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/34/EU af 26. juni 2013 om årsregnskaber, konsoliderede regnskaber og tilhørende beretninger for visse virksomhedsformer, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/43/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 78/660/EØF og 83/349/EØF (EUT 2013, L 182, s. 19) pålægger således pligten til at udarbejde regnskaber for ethvert moderselskab, der bl.a. besidder flertallet af stemmerettighederne i en dattervirksomhed, har ret til at udnævne eller afsætte et flertal af medlemmerne i en sådan virksomheds ledelses- eller tilsynsorganer, eller som har ret til at udøve en »bestemmende indflydelse« over en sådan virksomhed, en pligt til at udarbejde (jf. analogt dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 54).
50      Det følger heraf, at Kommissionen, når den har ført tilstrækkeligt bevis for, at et selskab, der står i spidsen for en koncern, som i det foreliggende tilfælde bør pålægges ansvaret for en overtrædelse, med henblik på at vurdere dette selskabs økonomiske kapacitet kan tage hensyn til dets konsoliderede regnskaber, i det omfang disse kan anses for at udgøre et relevant forhold for vurderingen (dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 55).
51      Det skal endvidere bemærkes, at det følger af retspraksis, at hvis det lægges til grund, at en virksomhed, som har tilsidesat EU-konkurrencereglerne, gennem overdragelse til tredjemand af en afdeling af sine aktiviteter før vedtagelsen af afgørelsen om at pålægge virksomheden en bøde i betydeligt omfang kan indskrænke det loft, som denne bøde ikke må overstige, ville den effektive virkning af de i forordning nr. 1/2003 omhandlede sanktioner blive bragt i alvorlig fare (dom af 22.10.2020, Silver Plastics og Johannes Reifenhäuser mod Kommissionen, C-702/19 P, EU:C:2020:857, præmis 104).
52      Eftersom den omsætning, der er opnået i det foregående regnskabsår som omhandlet i artikel 23, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1/2003, i medfør af den retspraksis, der er nævnt i præmis 44 ovenfor, skal afspejle den reelle økonomiske situation, hvori virksomheden befandt sig i den periode, hvor overtrædelsen blev begået, kan Kommissionen i det foreliggende tilfælde ikke forholdes, at den tog hensyn til sagsøgerens konsoliderede omsætning som moderselskab, hvilket således omfattede omsætningen for dets datterselskab, Ahlers AG, fra den 1. december 2022 til den 15. juli 2023. Sagsøgeren har nemlig ikke anfægtet, at selskabet i overtrædelsesperioden og indtil denne dato udgjorde en økonomisk enhed med Ahlers AG, over hvilket det udøvede en bestemmende indflydelse.
53      Det skal desuden bemærkes, at hvis Kommissionen under omstændighederne i den foreliggende sag, og som det er anført i præmis 40 ovenfor, havde beregnet bøden alene på grundlag af sagsøgerens omsætning, ville dette beløb have været latterligt i forhold til overtrædelsens grovhed, dens varighed og den ulovlige fortjeneste, som denne overtrædelse skabte under hele varigheden heraf.
54      Det skal i denne henseende under alle omstændigheder fastslås, at Kommissionen, som den selv har gjort gældende, endda kunne have lagt regnskabsåret fra den 1. december 2021 til den 30. november 2022 til grund som referenceperiode med henblik på beregningen af loftet over den bøde, som sagsøgeren blev pålagt, hvilket ville have været mere ugunstigt for dette selskab. Kommissionen kunne nemlig frit finde, at dette regnskabsår, som det er nævnt i præmis 44 ovenfor, var det, der bedst afspejlede virksomhedens reelle økonomiske situation i overtrædelsesperioden, eftersom dette regnskabsår var det sidste hele regnskabsår, hvori Ahlers AG og sagsøgeren udgjorde samme økonomiske enhed, som det var tilfældet i hele overtrædelsesperioden.
55      Derudover skal sagsøgerens argumenter, herunder argumenterne fremført i retsmødet, hvorefter beregningen af loftet over den bøde, som dette selskab blev pålagt ved den anfægtede afgørelse, i det foreliggende tilfælde er i strid med Domstolens praksis, som den følger af bl.a. dom af 26. november 2013, Kendrion mod Kommissionen (C-50/12 P, EU:C:2013:771), og af 25. november 2020, Kommissionen mod GEA Group (C-823/18 P, EU:C:2020:955), forkastes.
56      I præmis 53, 57 og 58 i dom af 26. november 2013, Kendrion mod Kommissionen (C-50/12 P, EU:C:2013:771), fastslog Domstolen nemlig, at i det tilfælde, hvor et moderselskab og dets datterselskab ikke længere udgjorde en virksomhed som omhandlet i artikel 101 TEUF forstand på tidspunktet for vedtagelsen af en afgørelse, der pålagde dem en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, havde hvert af disse selskaber ret til individuelt at få anvendt loftet på 10% af omsætningen, og at moderselskabet under disse omstændigheder ikke kunne hævde at være omfattet af det loft, der gjaldt for selskabets tidligere datterselskab. Domstolen forkastede således argumentet om, at det følger af begrebet solidarisk ansvar, at et moderselskab ikke kan pålægges at betale en større bøde end den, som dets datterselskab er blevet pålagt.
57      På samme måde bemærkede Domstolen i præmis 75, 77, 79 og 80 i dom af 25. november 2020, Kommissionen mod GEA Group (C-823/18 P, EU:C:2020:955), med støtte i den retspraksis, der følger af dom af 26. november 2013, Kendrion mod Kommissionen (C-50/12 P, EU:C:2013:771), indledningsvis, at når to særskilte juridiske personer, såsom et moderselskab og dettes datterselskab, ikke længere udgør en virksomhed som omhandlet i artikel 101 TEUF på tidspunktet for vedtagelsen af en afgørelse, der pålægger dem en bøde, har de ret til individuelt at få anvendt loftet på 10% af omsætningen. Domstolen tiltrådte dernæst den beregning af nævnte loft for hver af disse to juridiske personer, som Kommissionen havde foretaget særskilt på grundlag af den omsætning, som var opnået i det regnskabsår, der gik forud for vedtagelsen af den omtvistede afgørelse i nævnte sag, og hvoraf fremgik, at moderselskabet var eneansvarlig for en del af den pålagte bøde.
58      I den foreliggende sag er det ud over Pierre Cardin-selskaberne derimod udelukkende moderselskabet, dvs. sagsøgeren, som er blevet anset for at have overtrådt artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (jf. præmis 11 ovenfor). Kun sagsøgeren som moderselskab, og ikke Ahlers AG som tidligere datterselskab, har i den anfægtede afgørelse således været genstand for en bøde for overtrædelse af EU-konkurrencereglerne og været adressat for denne afgørelse (jf. præmis 12 og 14 ovenfor).
59      Det følger dermed af det ovenfor anførte, at sagsøgeren ikke kan gøre gældende, at Kommissionen med henblik på at beregne den omsætning, der blev opnået fra den 1. december 2022 til den 15. juli 2023, alene skulle have taget hensyn til den omsætning, som dette selskab havde opnået i denne periode, uden at tage hensyn til den omsætning, som dets datterselskab, Ahlers AG, havde opnået.
60      Det følger heraf, at Kommissionen ikke begik en fejl ved med henblik på beregningen af loftet over den bøde, som sagsøgeren blev pålagt, at tage hensyn til dette selskabs konsoliderede omsætning i regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023, hvilket i overensstemmelse med den retspraksis, der er omtalt i præmis 44 ovenfor, følgelig omfattede den omsætning, som Ahlers AG havde opnået indtil den 15. juli 2023, da de kommercielle aktiviteter heri blev afstået til tredjemand (jf. præmis 6 ovenfor). Denne omsætning afspejlede nemlig sagsøgerens reelle økonomiske situation i overtrædelsesperioden.
61      Det eneste anbringendes første, andet, tredje og fjerde klagepunkt skal dermed forkastes.
Det eneste anbringendes femte klagepunkt om, at bøden er uforholdsmæssig
62      Med det eneste anbringendes femte klagepunkt har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionens fremgangsmåde i den anfægtede afgørelse førte til en uforholdsmæssig bøde, som ikke kan begrundes af betragtninger vedrørende behovet for at sikre sanktionernes effektivitet på konkurrenceområdet.
63      For det første har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen fastsatte en maksimal bøde på ca. 10,4 mio. EUR for regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023, selv om dette selskab havde en omsætning på ca. 3,7 mio. EUR, hvilket begrundede en maksimal bøde på mindre end 400 000 EUR. Det er sagsøgerens opfattelse, at den af Kommissionen fastsatte maksimale bøde overstiger 10% af selskabets omsætning og er uforholdsmæssig i forhold til dets størrelse som berørt virksomhed på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.
64      For det andet kan dette resultat ifølge sagsøgeren ikke begrundes af betragtninger vedrørende effektiviteten af sanktionerne på området for konkurrencebegrænsende praksis. Sagsøgeren har gjort gældende, at der i retspraksis om det relevante referenceår for anvendelsen af loftet på 10% bl.a. tages sigte på at sikre effektiviteten af de sanktioner, der pålægges på området for konkurrencebegrænsende praksis, dvs. at undgå, at de berørte virksomheder vilkårligt kan nedsætte bødens maksimale beløb ved f.eks. en forsætlig omstrukturering eller salg af aktiver til tredjemand. Sagsøgeren har anført, at der i det foreliggende tilfælde ikke er et sådant problem med effektiviteten, eftersom Ahlers AG’s insolvens
skyldtes forskellige faktorer, der ikke hidrørte fra disse virksomheder, samt ugunstige markedsvilkår, og idet salget og overdragelsen af Ahlers AG’s kommercielle aktiviteter til tredjemand desuden var en normal konsekvens af insolvensbehandlingen.
65      Kommissionen har bestridt disse argumenter.
66      Det skal i denne henseende fastslås, at sagsøgeren med det femte klagepunkt i det væsentlige har anfægtet den forholdsmæssige karakter af den bøde, som selskabet er blevet pålagt, idet det i denne forbindelse blot har gjort gældende, at loftet over denne bøde med urette blev beregnet på grundlag den konsoliderede omsætning, som nævnte selskab havde opnået i regnskabsåret fra den 1. december 2022 til den 30. november 2023 som moderselskab for Ahlers AG indtil den 15. juli 2023, da sidstnævnte selskabs kommercielle aktiviteter blev afstået til tredjemand.
67      Det skal fastslås, at det femte klagepunkt på denne baggrund skal forkastes af de grunde, der allerede er anført i præmis 27-61 ovenfor.
68      Det eneste anbringendes femte klagepunkt skal således forkastes, og dermed forkastes dette anbringende i det hele.
Den subsidiære påstand
69      Med hensyn til sagsøgerens anden, subsidiære påstand (jf. præmis 15 ovenfor) om nedsættelse af bøden skal det bemærkes, at det følger af retspraksis, at den fulde prøvelsesret, der er tillagt Unionens retsinstanser ved artikel 31 i forordning nr. 1/2003, i henhold til artikel 261 TEUF giver Unionens retsinstanser beføjelse til ud over en simpel legalitetskontrol af sanktionen at anlægge deres egen vurdering i stedet for Kommissionens og derfor ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde (jf. dom af 11.7.2019, Silver Plastics og Johannes Reifenhäuser mod Kommissionen, T-582/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:497, præmis 361 og den deri nævnte retspraksis).
70      Udøvelsen af den fulde prøvelsesret svarer endvidere ikke til en kontrol af egen drift, og proceduren er kontradiktorisk. Det er principielt op til sagsøgeren at gøre anbringender gældende til prøvelse af den anfægtede afgørelse og fremlægge bevismateriale til støtte for disse anbringender (jf. dom af 11.7.2019, Silver Plastics og Johannes Reifenhäuser mod Kommissionen, T-582/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:497, præmis 362 og den deri nævnte retspraksis).
71      I det foreliggende tilfælde skal det fastslås, at sagsøgeren med hensyn til bødens størrelse blot subsidiært har nedlagt påstand om nedsættelse heraf i forbindelse med den anden påstand (jf. præmis 15 ovenfor) uden imidlertid at fremføre nogen specifik argumentation til støtte for denne påstand. På denne baggrund er ingen af de klagepunkter, der er fremført til støtte for den principale påstand velbegrundede, og sagsøgeren har ikke opfyldt kravet som anført i den retspraksis, der er omtalt i præmis 70 ovenfor, og fremsat anbringender og fremlagt bevismateriale til støtte for sin påstand.
72      Kommissionen skal derfor frifindes for den påstand om nedsættelse af bøden, som sagsøgeren har nedlagt med sin anden påstand.
73      Kommissionen skal derfor frifindes i det hele.
Sagsomkostninger
74      I henhold til artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Sagsøgeren har tabt sagen og pålægges derfor at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling):
1)      Europa-Kommissionen frifindes.
2)      Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG betaler sagsomkostningerne.
Kowalik-Bańczyk
da Silva Passos
Cassagnabère
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 6. maj 2026.
Underskrifter
*      Processprog: engelsk.