Lieta T‑215/15
Mykola Yanovych Azarov
pret
Eiropas Savienības Padomi
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā – Līdzekļu iesaldēšana – To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz īpašumu – Tiesības veikt saimniecisku darbību – Samērīgums – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Labas pārvaldības princips – Acīmredzama kļūda vērtējumā
Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 7. jūlija spriedums
1.      Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Piemērošanas joma – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Lēmums, kas iekļaujas ieinteresētajai personai zināmos apstākļos, ļaujot tai saprast attiecībā uz to noteiktā pasākuma apjomu – Īsa pamatojuma pieļaujamība – Robežas – Pamatojums, ko nedrīkst veidot vispārīgs un uz stereotipiem balstīts formulējums
(LESD 296. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts; Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/143; Padomes Regula 2015/357)
2.      Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Lēmums par līdzekļu iesaldēšanu – Tiesības uz aizstāvību – Apsūdzības elementu paziņošana – Vēlāks lēmums, ar kuru prasītāja vārds tiek paturēts to personu sarakstā, kurām tiek piemēroti šie pasākumi – Šī lēmuma pamatošana uz jaunu informāciju, kas nav tikusi iekļauta sākotnējā lēmumā – Tiesību tikt uzklausītam pārkāpums – Neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts; Padomes Lēmums 2014/119/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumiem (KĀDP) 2015/143 un (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula Nr. 208/2014, kurā grozījumi izdarīti ar Regulām 2015/138 un 2015/357)
3.      Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Tiesību uz īpašumu ierobežojums – Samērīguma principa pārkāpums – Neesamība
(LES 21. panta 2. punkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts un 52. panta 1. punkts; Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula 2015/357)
4.      Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Tiesību uz īpašumu un tiesību brīvi veikt saimniecisko darbību ierobežošana – Samērīguma principa pārkāpums – Neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pants; Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula 2015/357)
5.      Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Valsts līdzekļu nelikumīga piesavināšanās – Jēdziens – Valsts līdzekļu vai aktīvu nelikumīgas piesavināšanās fakti, kas var apdraudēt Ukrainas institucionālos vai juridiskos pamatus un tiesiskuma ievērošanu šajā valstī
(Padomes Lēmuma 2014/119/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu (KĀDP) 2015/143, 1. panta 1. punkts)
6.      Eiropas Savienība – Iestāžu aktu tiesiskuma pārbaude tiesā – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā – Pārbaudes apjoms – Pierādījums par pasākuma pamatotību – Savienības kompetentās iestādes pienākums apstrīdēšanas gadījumā pierādīt to motīvu pamatotību, kas izvirzīti pret attiecīgajām personām vai vienībām
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula 2015/357)
7.      Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Šo pasākumu raksturs – Tikai un vienīgi drošības pasākumi – Krimināltiesiskā rakstura neesamība
(LES 21. panta 2. punkta b) apakšpunkts; Padomes Lēmuma 2014/119/KĀDP 1. un 2. apsvērums)
8.      Eiropas Savienība – Iestāžu aktu tiesiskuma pārbaude tiesā – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Pārbaudes apjoms – Pierādījums par pasākuma pamatotību – Padomes pienākums sistemātiski pārbaudīt pierādījumus, ko iesniegušas trešās valsts iestādes – Neesamība – Padomes pienākums veikt papildu pārbaudes gadījumā, ja valsts iestāžu iesniegtie pierādījumi ir nepietiekami vai nesaskanīgi
(LES 6. panta 1. punkta pirmā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts; Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula 2015/357)
9.      Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Personu, kas ir iesaistītas valsts līdzekļu nelikumīgā piesavināšanās, līdzekļu iesaldēšana – Lēmuma tiesiskuma vērtējums, ņemot vērā tā pieņemšanas brīdī pieejamo informāciju
(LESD 263. pants; Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula 2015/357)
10.    Eiropas Savienība – Iestāžu aktu tiesiskuma pārbaude tiesā – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā – Pārbaudes apjoms – Pierādījums par pasākuma pamatotību – Savienības kompetentās iestādes pienākums apstrīdēšanas gadījumā pierādīt to motīvu pamatotību, kas izvirzīti pret attiecīgajām personām vai vienībām – Minētās kompetentās iestādes novērtējuma brīvības apmērs
(Padomes lēmums (KĀDP) 2015/364; Padomes Regula 2015/357)
1.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pamatojumam, kas prasīts LESD 296. pantā un Hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ir jābūt atbilstošam attiecīgā akta būtībai un kontekstam, kādā tas ticis pieņemts. Tam skaidri un neapšaubāmi jāparāda tās iestādes argumentācija, kas ir pieņēmusi attiecīgo aktu, tādā veidā, kas ieinteresētajām personām sniegtu iespēju iepazīties ar veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai – veikt pārbaudi. Prasība sniegt pamatojumu ir jāizvērtē atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem.
Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktu un tiesību apstākļi, jo jautājums par to, vai akta pamatojums atbilst LESD 296. pantā un Hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteiktajām prasībām, ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu juridisko noteikumu, kas regulē attiecīgo jomu, kopumu. Tādējādi, pirmkārt, nelabvēlīgs akts ir pietiekami pamatots, ja tas ir pieņemts attiecīgajai personai zināmos apstākļos, kas ļauj tai izprast pret to noteiktā pasākuma apmēru. Otrkārt, lēmuma pamatojuma precizitātes pakāpei ir jābūt samērīgai ar materiālajām iespējām un tehniskajiem nosacījumiem vai termiņu, kurā tas jāsniedz. It īpaši līdzekļu iesaldēšanas pasākuma pamatojums principā nevar sastāvēt tikai no vispārīga un uz stereotipiem balstīta formulējuma. Ievērojot iepriekš minētos ierobežojumus, ar šādu pasākumu, gluži pretēji, ir jānorāda uz īpašajiem un konkrētajiem iemesliem, kuru dēļ Padome uzskata, ka attiecīgais tiesiskais regulējums ir piemērojams attiecīgajai personai.
(skat. 39.–41. punktu)
2.      Pamattiesības uz tiesību uz aizstāvību ievērošanu procedūrā pirms ierobežojoša pasākuma noteikšanas ir tieši paredzētas Eiropas Savienības Hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā.
Nākamā lēmuma par līdzekļu iesaldēšanu gadījumā, ar kuru sarakstā tiek paturēts personas vārds vai vienības nosaukums, kas jau ir iekļauts to personu un vienību, kuru līdzekļi ir iesaldēti, sarakstā, pirms šāda lēmuma pieņemšanas principā ir jāpaziņo apsūdzības pamatā esošā informācija, kā arī attiecīgajai personai vai vienībai ir jādod iespēja tikt uzklausītām.
Šīs tiesības tikt iepriekš uzklausītam ir jāievēro, tiklīdz Padome ir konstatējusi jaunus pierādījumus pret personu, pret ko ir noteikti ierobežojoši pasākumi un kuras vārds ir paturēts attiecīgajā sarakstā.
(skat. 56.–58. punktu)
3.      Līdzekļu iesaldēšanas pasākums neapstrīdami nozīmē tiesību uz īpašumu ierobežojumu.
Tomēr Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktā aizsargātās tiesības uz īpašumu nav absolūta prerogatīva, un līdz ar to tām var tikt piemēroti ierobežojumi, ievērojot Hartas 52. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus.
Kā izriet no minētā Hartas 52. panta 1. punkta, šo tiesību ierobežojumam, lai tas būtu atbilstošs Savienības tiesībām, ir jāatbilst trīs nosacījumiem.
Pirmkārt, ierobežojumam ir jābūt “noteiktam tiesību aktos”. Citiem vārdiem sakot, attiecīgajam pasākumam ir jābūt ar juridisko pamatu. Otrkārt, tam ir jāatbilst vispārējas nozīmes mērķim, ko atzinusi Savienība. Starp šiem mērķiem ietilpst tie, kas ir noteikti saistībā ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku un kas ir minēti LES 21. panta 2. punktā. Treškārt, ierobežojums nedrīkst būt pārmērīgs. Pirmām kārtām, tam ir jābūt nepieciešamam un samērīgam ar noteikto mērķi. Otrām kārtām, nedrīkst tikt aizskarts attiecīgo tiesību vai brīvības “būtiskais saturs”, proti, būtība.
Attiecībā uz samērīguma principu ir jāatgādina, ka samērīguma princips, kas ir vispārējs Savienības tiesību princips, prasa, lai Savienības iestāžu tiesību akti nepārsniegtu to, kas ir atbilstošs un vajadzīgs, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā izvirzītos mērķus. Tādējādi, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais un tā radītās neērtības nedrīkst būt nesamērīgas ar sasniedzamajiem mērķiem.
Neērtības, ko rada ierobežojošie pasākumi, nav nesamērīgas salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem, jo, pirmkārt, šiem pasākumiem pēc to būtības ir pagaidu un atgriezenisks raksturs un tādējādi tie neapdraud tiesību uz īpašumu “būtisko saturu” un, otrkārt, no tiem var atkāpties, lai apmierinātu attiecīgo personu pamatvajadzības, segtu tiesāšanās izmaksas vai arī ārkārtas izdevumus.
(skat. 76., 78.–80., 84. un 85. punktu)
4.      Lai gan ierobežojošais pasākums var izraisīt ievērojamas negatīvas sekas un atstāt ievērojamu ietekmi uz attiecīgās personas profesionālo karjeru, tomēr ar to tiek vienīgi iesaldēti viņa līdzekļi un tikai uz pagaidu laiku. Esot apveltītam ar šādu ietekmi, pasākuma tūlītējais mērķis nav likt šķēršļus tam, ka attiecīgā persona veic rūpnieciskas vai komerciālas darbības peļņas gūšanai Savienībā.
Attiecībā uz darījumdarbības brīvību Tiesa ir lēmusi, ka, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. panta tekstu, šī brīvība var tikt pakļauta plaša mēroga valsts varas iejaukšanās pasākumiem, kuri vispārējās interesēs var radīt ierobežojumus saimnieciskās darbības īstenošanai.
(skat. 91. un 92. punktu)
5.      Ar iekļaušanas kritēriju, kas ir paredzēts Lēmuma 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā 1. panta 1. punktā, kā tas ir precizēts ar Lēmumu 2015/143, ir noteikts, ka ierobežojošos pasākumus nosaka pret personām, kas ir “identificētas kā atbildīgās” par valsts līdzekļu piesavināšanās faktiem, tas ietver arī personas, “saistībā ar kurām Ukrainas iestādes veic izmeklēšanu” par Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos. Šis kritērijs ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nevis abstrakti attiecas uz jebkādu valsts līdzekļu piesavināšanās faktu, bet gan uz valsts līdzekļu vai aktīvu piesavināšanās faktiem, kas var apdraudēt tiesiskuma ievērošanu Ukrainā.
(skat. 133. punktu)
6.      Lai gan Padomei ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz vispārējiem kritērijiem, kuri jāņem vērā, nosakot ierobežojošus pasākumus, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte nozīmē, ka, pārbaudot, vai iemesli, kuri ir pamatā lēmumam par konkrētas personas uzvārda iekļaušanu vai atstāšanu to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, ir tiesiski, Savienības tiesai ir jāpārliecinās, ka šis lēmums, kam attiecībā uz šo personu ir individuāla piemērojamība, ir balstīts uz pietiekami pārliecinošiem faktiem. Tas nozīmē, ka ir jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, kas ir minētā lēmuma pamatā, tādēļ pārbaudē tiesā nav jāizvērtē tikai norādīto iemeslu abstrakta ticamība, bet arī tas, vai ir pamatoti šie apsvērumi vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šā paša lēmuma pamatojumam pietiekami konkrēti.
Turklāt, ja attiecīgā persona vai vienība iesniedz apsvērumus par pamatojuma izklāstu, kompetentajai Savienības iestādei ir pienākums, ņemot vērā šos apsvērumus un tiem pievienotos iespējamos attaisnojošos pierādījumus, rūpīgi un objektīvi izvērtēt izvirzītā pamatojuma pamatotību.
(skat. 136. un 137. punktu)
7.      Lai novērtētu pierādījumu, kādi var tikt prasīti no Padomes, raksturu, veidu un intensitāti, ir jāņem vērā ierobežojošo pasākumu raksturs un specifiskā piemērošanas joma, kā arī to mērķis.
Kā izriet no Lēmuma 2014/119 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, 1. un 2. apsvēruma, tas iekļaujas plašākā Savienības atbalsta Ukrainas iestādēm politikas kontekstā, kas ir domāta, lai stabilizētu politisko situāciju Ukrainā. Tātad šī politika atbilst kopējā ārpolitika un drošības politikas mērķiem, kuri ir it īpaši definēti LES 21. panta 2. punkta b) apakšpunktā, atbilstoši kuram Savienība īsteno starptautisko sadarbību, lai konsolidētu un atbalstītu demokrātiju, tiesiskumu, cilvēktiesības un starptautisko tiesību principus.
Šādā veidā attiecīgo ierobežojošo pasākumu mērķis nav noteikt sodus par sodāmu rīcību, ko esot izdarījušas personas, kam tie ir piemērojami, ne arī tās atturēt no šādu darbību veikšanas. Šo pasākumu mērķis ir vienīgi atvieglot Ukrainas iestādēm spēju konstatēt izdarīto valsts līdzekļu piesavināšanos un saglabāt iespēju šīm iestādēm atgūt šo piesavināšanos rezultātā iegūtos aktīvus, šiem pasākumiem ir vienīgi pagaidu raksturs. Tātad Padomes noteiktie ierobežojošie pasākumi šajā lietā, balstoties uz kompetenci, kas tai ir piešķirta ar LES 21. un 29. pantu, nav krimināltiesiska rakstura.
(skat. 138., 139., 141. un 142. punktu)
8.      Padomei, ja tā balstās uz trešās valsts iestāžu sniegtiem pierādījumiem, lai noteiktu ierobežojošus pasākumus pret personām, kas ir tās valstspiederīgās un pret kurām ir uzsākti tiesas procesi, nav pienākuma sistemātiski uzsākt pašai savas izmeklēšanas vai veikt pārbaudes papildu precizējumu iegūšanai.
Turklāt saistībā ar apstrīdētajos aktos paredzēto sadarbību Padomei principā nav jāpārbauda un pašai nav jāveic novērtējums par to pierādījumu precizitāti un atbilstību, uz kuriem pamatojas Ukrainas iestādes, lai virzītu kriminālprocesus attiecībā uz prasītāju par faktiem, kuri ir kvalificējami kā valsts līdzekļu piesavināšanās. Pieņemot apstrīdētos aktus, Padomes mērķis nav pašai piemērot sodu par valsts līdzekļu piesavināšanos, par ko Ukrainas iestādes veic izmeklēšanu, bet gan saglabāt iespēju šīm iestādēm konstatēt minētās piesavināšanās, vienlaikus atgūstot aktīvus. Tātad šīm iestādēm saistībā ar minētajiem procesiem ir pienākums pārbaudīt pierādījumus, uz ko tās balstās, un attiecīgajā gadījumā izdarīt secinājumus attiecībā uz šo procesu iznākumu.
Šo interpretāciju apstiprina judikatūra, no kuras izriet, ka Padomei nav jāpārbauda pret attiecīgo personu vērstās izmeklēšanas pamatotība, bet vienīgi ir jāpārbauda lēmuma par līdzekļu iesaldēšanu pamatotība attiecībā pret šīm izmeklēšanām.
Ir tiesa, ka Padome nevar jebkurā gadījumā apstiprināt Ukrainas iestāžu konstatējumus. Šāda rīcība nebūtu atbilstoša labas pārvaldības principam, ne arī, vispārīgi ņemot, Savienības iestādēm noteiktajam pienākumam ievērot pamattiesības, tām piemērojot Savienības tiesības, saskaņā ar LES 6. panta 1. punkta pirmo daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punktu, tos piemērojot kopā. Tomēr Padomei atkarībā no lietas apstākļiem ir jāveic novērtējums par nepieciešamību veikt papildu pārbaudes, it īpaši lūgt Ukrainas iestādēm paziņot papildu pierādījumu elementus, ja tie, kuri jau ir iesniegti, izrādās nepietiekami vai nesaskanīgi. Nevar tikt izslēgts, ka Padomes rīcībā nonākušie pierādījumi, ko ir iesniegušas vai nu pašas Ukrainas iestādes, vai kas ir iesniegti citā veidā, nenoved pie tā, ka iestādei rodas šaubas par šo iestāžu jau iesniegto pierādījumu pietiekamo raksturu. Turklāt saistībā ar iespēju, kāda ir jāpiešķir attiecīgajām personām, iesniegt apsvērumus attiecībā uz pamatojumu, kādu Padome ir iecerējusi noteikt, lai paturētu viņu vārdu attiecīgajā sarakstā, šīs personas var iesniegt tādus pierādījumus, attiecīgā gadījumā attaisnojošus pierādījumus, kuri prasa Padomei veikt papildu pārbaudes. It īpaši, ja Padomei nav jāaizstāj Ukrainas tiesu iestāžu veiktais novērtējums ar savu novērtējumu par kriminālprocesu pamatotību, nevar tikt izslēgts, tostarp atbilstoši prasītāja apsvērumiem, ka šai iestādei rastos pienākums lūgt Ukrainas iestādēm skaidrojumus par pierādījumiem, uz kuriem šie procesi tiek balstīti.
(skat. 143. un 145.–148. punktu)
9.      Lēmums par līdzekļu iesaldēšanu ir jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kāda varēja būt Padomes rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī. Savienības tiesību akta likumība tiek novērtēta, ņemot vērā tiesību un faktiskos apstākļus, kas pastāvēja datumā, kurā šis tiesību akts tika pieņemts.
(skat. 162. punktu)
10.    Ja Padomes acīmredzamā politiskā izvēle, kas izpaužas kā sadarbība ar jaunajām Ukrainas iestādēm, kuras tā uzskata par uzticību pelnījušām, lai tostarp ļautu tām atgūt, iespējams, piesavinātos valsts līdzekļus, “lai nostiprinātu un atbalstītu tiesiskumu” Ukrainā, būtu pakļauta nosacījumam, ka, neraugoties uz faktu, ka šī valsts ir Eiropas Padomes dalībvalsts un ir ratificējusi Eiropas Cilvēktiesību konvenciju, Ukrainas valsts, nekavējoties pēc režīma maiņas, garantē tādu pamattiesību aizsardzības līmeni, kas atbilst Savienībā un tās dalībvalstīs garantētajam līmenim, tad būtībā tiktu aizskarta Padomei piešķirtā plašā rīcības brīvība attiecībā uz to vispārējo kritēriju definēšanu, ar ko tiek noteikts to personu loks, kam var tikt piemēroti ierobežojoši pasākumi šo jauno iestāžu atbalstam.
Īstenojot šo plašo rīcības brīvību, Padomei tātad ir jābūt brīvai uzskatīt, ka pēc režīma maiņas Ukrainas iestādes ir pelnījušas atbalstu, ciktāl tās uzlabo demokrātiju un tiesiskuma ievērošanu Ukrainā salīdzinājumā ar stāvokli, kāds tur bija pārsvarā iepriekš, un ka iespējas nostiprināt un atbalstīt tiesiskumu izpaužas kā līdzekļu iesaldēšana personām, kas ir identificētas kā atbildīgās par Ukrainas valstij piederošo līdzekļu piesavināšanos, un šajā jēdzienā pēc 2015. gada janvāra notikumiem tiek iekļautas arī personas, par kurām Ukrainas iestādes veic izmeklēšanu par valsts līdzekļu piesavināšanos vai līdzdalību šādās piesavināšanās darbībās un par pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu vai līdzdalību šādā ļaunprātīgā izmantošanā.
Līdz ar to tikai tad, ja Padomes politiskā izvēle atbalstīt jauno Ukrainas režīmu, ieskaitot sadarbību, no kuras izriet ierobežojošie pasākumi šajā lietā, izrādītos acīmredzami kļūdaina, tostarp tādēļ, ka šajā valstī pēc režīma maiņas tiek izdarīti sistemātiski pamattiesību pārkāpumi, iespējamai atbilstības neesamībai starp pamattiesību aizsardzību Ukrainā un to, kāda pastāv Savienībā, varētu būt ietekme uz šo pasākumu paturēšanu spēkā attiecībā pret prasītāju.
(skat. 173.–175. punktu)