62003CC0398_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šis lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu attiecas uz Direktīvas 90/642/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu konkrētos augu izcelsmes produktos un uz tiem, ieskaitot augļus un dārzeņus (2), interpretāciju. Pamata prāvā Helsington hallinto-oikeus
(Helsinku Administratīvā tiesa) (Somija) izskatīja prasību, kuru bija cēlis vīnogulāju lapu importētājs pret diviem Somijas muitas pārvaldes lēmumiem. Ar šiem lēmumiem importētājam tika aizliegts ievest vīnogulāju lapas, pamatojoties uz to, ka tajās esošais pesticīdu atlieku daudzums pārsniedz noteikto maksimāli atļauto daudzumu. Iesniedzējtiesa uzdod jautājumu, vai Direktīva 90/642 ir piemērojama attiecībā uz vīnogulāju lapām.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienu tiesības
2. Direktīvas 90/642 1. panta 1. punkts ar Direktīvu 97/41/EK (3) grozītajā redakcijā ir formulēts šādi:
“Šī direktīva attiecas uz produktiem, kuri paredzēti cilvēku [pārtikai] vai, izņēmuma gadījumos, dzīvnieku [barībai] un kuri uzskaitīti I pielikumā norādītajās kopējā muitas tarifa preču pozīcijās, un kuros vai uz kuriem ir atrastas II pielikumā uzskaitīto pesticīdu atliekas.
Šo direktīvu attiecībā uz šiem pašiem produktiem piemēro arī pēc žāvēšanas, pārstrādes vai iekļaušanas jaukta sastāva pārtikā, ciktāl tajos var būt noteiktu pesticīdu atliekas.”
3. Direktīvas 3. panta 1. punkts, kas grozīts ar Direktīvu 97/41, ir formulēts šādi:
“Produkti vai, atkarībā no apstākļiem, 1. pantā minēto produktu daļas, sākot no laika, kad tie ir laisti apgrozībā, nedrīkst saturēt pesticīdu atliekas daudzumos, kas pārsniedz tos, kuri noteikti sarakstā, kas minēts II pielikumā [..].”
4. Direktīvas 5. pants ir formulēts šādi:
“Dalībvalstis nedrīkst aizliegt vai kavēt laist apgrozībā savā teritorijā produktus, kas minēti 1. pantā, pamatojoties uz to, ka tie satur pesticīdu atliekas, ja šādu atlieku daudzums produktos vai attiecīgās produktu daļās nepārsniedz maksimāli pieļaujamos daudzumus, kas noteikti 1. pantā minētajā sarakstā.”
5. Direktīvas I pielikumā ir produktu un produktu grupu saraksts, kam piemēro maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu. Šis saraksts [izveidots] tabulas veidā trijās ailēs attiecīgi ar nosaukumiem: “Grupu apzīmējums” (1. aile), “Ietvertie produkti” (2. aile) un “Produkta daļa, uz kuru attiecas maksimāli pieļaujamais atlieku daudzums” (3. aile).
6. Visiem I pielikumā norādītajiem produktiem II pielikumā ir norādīti dažādu pesticīdu atlieku atļautie maksimāli pieļaujamie daudzumi mg/kg.
7. Vīnogulāju lapas nav skaidri minētas ne I, ne II pielikumā.
8. Direktīvas I pielikuma 1. ailē tostarp ir minēta “Ogu un mazo augļu grupa”. 2. aile šajā grupā iever “Galda vīnogu un vīna vīnogu grupu”. Tāpat I pielikuma 1. ailē minēta “Lapu dārzeņu un svaigu lapu garšaugu grupa”, kurā tostarp 2. aile ietver “salātus un tiem līdzīgus garšaugus”, “spinātus” un “garšaugu zaļumus”.
9. Saskaņā ar Direktīvas II pielikumu ar Direktīvu 98/82/EK (4) un Direktīvu 2000/42/EK (5) grozītajā redakcijā hloropirifosa un fenarimola maksimāli atļautais daudzums ir attiecīgi 0,05 mg/kg un 0,02 mg/kg grupai “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi” un 0,5 mg/kg (hloropirifoss) un 0,3 mg/kg (fenarimols) galda vīnogām un vīna vīnogām.
B – Valsts tiesības
10. Direktīvas noteikumi tika transponēti ar Somijas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas lēmumu Nr. 896/99. Šajā lēmumā arī nav skaidras norādes uz vīnogulāju lapām. Turklāt tajā atkārtoti minēti Direktīvas noteikumi attiecībā uz produktu grupām un tām atbilstošie maksimālie daudzumi.
III – Fakti un uzdotie jautājumi
11. 2002. gada martā sabiedrība E. Gavrielides Oy
(turpmāk tekstā – “ Gavrielides ”) gribēja ievest Somijā pildītu vīnogulāju lapu partiju un 2002. gada jūlijā – sālījumā uzglabātu vīnogulāju lapu partiju.
12. Somijas muitas laboratorija paņēma šo produktu paraugus, lai noteiktu pesticīdu atlieku daudzumu tajos. Analīzē pildītajās vīnogulāju lapās konstatēja 0,28 mg/kg hloropirifosa un sālījumā uzglabātajās vīnogulāju lapās – 0,11 mg/kg hloropirifosa un 0,14 mg/kg fenarimola.
13. Pamatojoties uz šiem pasākumiem, muitas iestāde ar 2002. gada 29. jūlija un 12. augusta lēmumiem (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”) aizliedza šo produktu importu, apgrozību, laišanu pārdošanā, kā arī šo produktu nodošanu jebkādā citā veidā. Muitas iestāde apgalvoja, ka maksimāli pieļaujamais hloropirifosa un fenarimola daudzums vīnogulāju lapās ir bijis attiecīgi 0,05 mg/kg un 0,02 mg/kg, ka maksimālais [pieļaujamais] daudzums ir noteikts ar Somijas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas lēmumu Nr. 896/99, ar kuru transponēta Direktīva 90/642, ka no vīnogulāju lapu klasificēšanas grupā “Lapu dārzeņu un svaigu lapu garšaugi” atlikušām vērtībām izriet un, tātad, uz vīnogulāju lapām attiecas prasība par maksimāli piemērojamo daudzumu svaigu lapu garšaugiem, proti, 0,05 mg/kg hloropirifosa un 0,02 mg/kg fenarimola.
14. Gavrielides
prasīja iesniedzējtiesai atcelt apstrīdētos lēmumus.
15. Atbilstoši EKL 234. pantam ar 2003. gada 22. septembra rīkojumu iesniedzējtiesa uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1. Vai 1. panta 1. punkts Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīvā 90/642/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu konkrētos augu izcelsmes produktos un uz tiem, ieskaitot augļus un dārzeņus (ar grozījumiem), ir jāinterpretē tadā nozīmē, ka šī direktīva ir attiecināma uz vīnogulāju lapām?
2. Ja tas tā ir, vai Direktīvas I pielikums ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka vīnogulāju lapas tiek klasificētas “Lapu dārzeņu un svaigu lapu garšaugu” grupā, un šīs direktīvas II pielikums – tādā nozīmē, ka vīnogulāju lapas ir jāklasificē grupā “Citi garšaugu zaļumi”?
3. Kurā produktu kategorijā un kurā grupā ir jāklasificē vīnogulāju lapas, ja tās nav klasificējamas grupā “Citi garšaugu zaļumi”?”
IV – Juridiskais vērtējums
A – Lietas dalībnieku apsvērumi
16. Somijas valdība uzskata, ka Direktīvas 90/642 pielikumos minēto produktu saraksti nav ierobežojoši. Atbilstoši tās viedoklim vīnogulāju lapas jāklasificē produktu grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi” un šajā ziņā jābūt norādei uz Komisijas priekšlikumu ar nosaukumu “(Mazāksvarīgas nozīmes) kultūru, kas nav uzskaitītas Padomes Direktīvas 90/642/EEK pielikumā, klasifikācija” (6), saskaņā ar kuru vīnogulāju lapas tiek iedalītas 107. lappusē norādītajā garšaugu grupā.
17. Gavrielides
un Grieķijas valdība uzskata, ka Direktīvā 90/642 produktu uzskaitījums ir izsmeļošs. Tajā nav skaidri minētas vīnogulāju lapas, un tātad šī direktīva nav piemērojama attiecībā uz vīnogulāju lapām. Atbilstoši Grieķijas valdības viedoklim par produktu uzskaitījuma aptuveno raksturu vispirms var izdarīt secinājumus no Direktīvas preambulas, kuras divdesmitais apsvērums nosaka nākotnē paredzamos grozījumus sarakstos. Tātad uzskaitījums ir izsmeļošs. Gavrielides
apgalvo, ka tikai 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002 14. pants (7) ir piemērojams attiecībā uz vīnogulāju lapām. Ar šo noteikumu ir aizliegts laist apgrozībā produktus, kas ir bīstami veselībai. Tomēr ar attiecīgajiem produktiem var nodarīt kaitējumu veselībai tikai tad, ja tos patērē vairākus kilogramus dienā. Gavrielides
un Grieķijas valdība uzskata, ka, pat pieņemot, ka Direktīva 90/642 ir piemērojama attiecībā uz vīnogulāju lapām, jebkurā gadījumā šo produktu nevar klasificēt grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi”. Tieši pretēji – maksimāli atļautajiem daudzumiem jābūt vienādiem visām tā paša auga daļām. Šajā gadījumā maksimāli atļautajam daudzumam vīnogulāju lapām ir jābūt tādam pašam, kāds tas ir noteikts un ir spēkā attiecībā uz vīnogām.
18. Komisija uzskata, ka Direktīvā nav ietverti noteikumi, kas ir obligāti piemērojami attiecībā uz vīnogulāju lapām, un ka vēl joprojām nav tikusi veikta nekāda zinātniska izpēte, lai šīs vīnogulāju lapas varētu iekļaut šajā direktīvā. Tomēr nekas neliedz dalībvalstīm klasificēt vīnogulāju lapas starp citiem garšaugiem, ievērojot EK līguma 28. un 30. pantu. Komisijas 1999. gada priekšlikums ar nosaukumu “(Mazāksvarīgas nozīmes) kultūru, kas nav uzskaitītas Padomes Direktīvas 90/64/EEK pielikumā, klasifikācija” (8) faktiski ir tikai Komisijas ierēdņu viedokļa izpaudums. Par šo dokumentu Komisija nav balsojusi, un tātad tam nav nekāda juridiska spēka. Tomēr Komisija iebilst arī pret vīnogulāju lapu klasifikāciju ar nosaukumu “Galda vīnogas un vīna vīnogas”. Starp vīnogām un vīnogulāju lapām pastāv pārāk daudz atšķirību. Tostarp Direktīvas I pielikuma mērķis nav sasniegt pilnīgu noteikumu saskaņošanu.
B – Viedoklis
19. Iesniedzējtiesa ar saviem jautājumiem vēlas noskaidrot, vai Direktīva 90/642 attiecas uz vīnogulāju lapām, kuras tā skaidri nenosauc, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kurā produktu grupā vai pie kura produkta ir jāklasificē vīnogulāju lapas.
20. Lai atbildētu uz prejudiciālajiem jautājumiem, vispirms ir jānoskaidro, vai Direktīvas 90/642 I pielikuma 2. ailei – kurā ir uzskaitīti ar Direktīvu noteiktie produkti – piemīt izsmeļošs vai aptuvens raksturs.
21. Ja produktu uzskaitījums 2. ailē ir ierobežojošs, kā to uzskata Gavrielides
un Grieķijas valdība, Direktīva 90/642 neattiecas uz vīnogulāju lapām, jo tā tās konkrēti nenosauc. Ja produktu uzskaitījums ir tikai aptuvens, vispirms ir jāizpēta, vai vīnogulāju lapas var iekļaut kādā produktu grupā vai attiecināt uz kādu produktu, kas minēts I pielikumā.
22. Direktīvas 90/642 redakcija izslēdz jebkādu otrajā ailē esošā produktu uzskaitījuma izsmeļošu raksturu. Minētās direktīvas 1. panta 1. punkts formāli noteic, ka tas “attiecas uz produktiem, kas ietilpst grupās, kuras ir noteiktas pielikuma 1. ailē, un šo produktu piemēri (9) ir sniegti 2. ailē”. Tātad Direktīvas redakcija attiecībā uz 2. ailē minēto uzskaitījumu ir aptuvena, nevis izsmeļoša.
23. Lai noteiktu, vai produktu uzskaitījums ir izsmeļošs vai aptuvens, Komisija atsaucas uz Tiesas spriedumu lietā Cacchiarelli
un Stanghellini . Šajā spriedumā Tiesa ir atzinusi, ka Padomes 1976. gada 23. novembra Direktīva 76/895/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu augļos un dārzeņos un uz tiem (10) neattiecas uz kartupeļiem, jo tie nav nosaukti šīs direktīvas I pielikumā (11) . Tomēr šo pamatojumu nevar attiecināt uz šo gadījumu, jo abu direktīvu noteikumi ir atšķirīgi. Saskaņā ar Direktīvas 76/895 1. pantu “šī direktīva attiecas uz produktiem, kas paredzēti cilvēku vai izņēmuma gadījumos dzīvnieku patēriņam un kas ir uzskaitīti I pielikumā [..]”. Tālāk šīs direktīvas pielikumā nosaukti tikai atsevišķi produkti, nevis produktu grupas. Tātad atbilstoši Direktīvas 76/895 noteikumiem tās pielikumam piemīt izsmeļošs raksturs.
24. Lietā Cacchiarelli
un Stanghellini
Direktīva 90/642 ir ņemta vērā tikai no tās piemērojamības viedokļa attiecībā uz atsevišķiem pesticīdiem. Ar šo spriedumu nav atzīts, vai Direktīvā 90/642 noteiktais produktu uzskaitījums ir izsmeļošs vai aptuvens.
25. Arī sistēmiskā interpretācija liecina par Direktīvas 90/642 I pielikuma 2. ailes produktu uzskaitījuma aptuveno raksturu. Ja produktu uzskaitījums 2. ailē būtu izsmeļošs, nebūtu nekādas vajadzības to klasificēt divās atšķirīgās ailēs ar nosaukumiem “Grupu apzīmējums” un “Ietver šādus produktus”. Būtu pietiekami uzskaitīt tikai atšķirīgus produktus, kā tas tika darīts Direktīvā 76/895/EEK (12) .
26. Turklāt Direktīvas 90/642 II pielikumā vairākām produktu grupām maksimālais daudzums noteikts citiem šajā produktu grupā ietilpstošiem produktiem, piemēram, “Ogu un mazo augļu” grupā nosakot maksimālo daudzumu produktiem, kas apzīmēti kā “Citi”. Tas arī pierāda, ka uzskaitījums I pielikuma 2. ailē ir aptuvens; patiešām, ja tas būtu izsmeļošs, nebūtu nekāda iemesla noteikt maksimālo daudzumu citiem šajā produktu grupā ietilpstošajiem produktiem.
27. Grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi” 2. ailes redakcija arī aptuveni norāda tajā nosauktos produktos. Tiešām, II pielikumā runa ir par “Salātiem un tiem līdzīgiem garšaugiem” un “Citiem garšaugiem”.
28. Tātad produktu uzskaitījums Direktīvas 90/642 I pielikuma 2. ailē nav izsmeļošs, bet gan tikai aptuvens.
29. Neskatoties uz to, ka 2. ailē nav norādītas vīnogulāju lapas, Direktīvu tomēr var piemērot, ja vīnogulāju lapas var klasificēt kādā produktu grupā vai kādā produktu kategorijā. Tātad ir jāpārbauda tieši šis aspekts.
30. Pirmajā mirklī šķiet pamatoti tās klasificēt grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi”, ņemot vērā to, ka tāpat kā salāti, spināti un garšaugu zaļumi, kas minēti kā grupai raksturīgie piemēri, vīnogulāju lapas ir tādas lapas, kuras var lietot uzturā.
31. Arī no patērētāju izmantojuma un patērētā apjoma viedokļa raugoties, vīnogulāju lapas ir pilnībā salīdzināmas ar salātiem un garšaugu zaļumiem.
32. Tomēr, lai noteiktu, vai produktu var klasificēt minētajā produktu grupā, no teleoloģiskā viedokļa ir jāņem vērā arī Direktīvā noteiktie mērķi. No vienas puses, Direktīva paredz aizsargāt cilvēkus un vidi (13) . Tomēr, no otras puses, ar Direktīvu tiek noteikts, ka ir būtiski aizsargāt augus no kaitīgiem organismiem, [izmantojot] ķīmisko pesticīdu produktus, lai palielinātu lauksaimniecības produktivitāti (14) .
33. Nosakot maksimālo pesticīdu atlieku daudzumu, tika meklēts kompromiss starp šiem abiem pretrunīgajiem Direktīvas mērķiem, kas bija obligātā maksimālā daudzuma noteikšana tik zemā līmenī, kādu to attaisno laba lauksaimniecības prakse (15) . Norādītais maksimālais daudzums ir tāds daudzums, kas “atspoguļo minimālo adekvātai cīņai [pret kaitēkļiem] vajadzīgo pesticīdu daudzuma izmantošanu un kas piemērots tādā veidā, ka atlieku daudzums ir iespējami vismazākais un ir toksikoloģiski pieņemams” (16) .
34. Tātad, nosakot maksimālo daudzumu, ir ņemts vērā pesticīdu minimālais daudzums, kā arī katras produktu grupas vai katra produkta vajadzības, lai sasniegtu adekvātu ražīgumu. Vajadzīgā pesticīdu deva ir mainīga atkarībā no dārzeņu šķirnēm. Tas it īpaši izskaidro, kāpēc līdzīgām šķirnēm – piemēram, jāņogām un avenēm – kas ir ļoti līdzīgas izskata un patērēšanas veida ziņā, tiek noteikts dažāds maksimālais daudzums.
35. Lai produktu klasificētu kādā grupā, vispirms ir jāņem vērā katra auga īpašās vajadzības cīņā pret kaitēkļiem. Iekļaušana produktu grupā ir iespējama tikai tad, ja starp šķirnēm pastāv tāda līdzība, ka var uzskatīt, ka šīs šķirnes līdzīgi apdraud kaitīgie organismi un nezāles un ka tātad tām, lai sasniegtu adekvātu ražīguma līmeni, ir līdzīga vajadzība pēc pesticīdiem. Savukārt līdzība, kas ir ierobežota ar patēriņa veidu un daudzumu, tāda, kāda tā ir vīnogulāju lapām un salātiem vai garšaugu zaļumiem, nav pietiekama, lai šos augus klasificētu vienā grupā.
36. Šie apsvērumi mudina neklasificēt vīnogulāju lapas “Lapu dārzeņu un svaigu lapu garšaugu” grupā. Gan no dārzeņu šķirnes, gan no to kultūras viedokļa, vīnogulāju lapas ir pārāk atšķirīgas no salātiem vai garšaugu zaļumiem, tāpēc maksimālie daudzumi, kas īpaši noteikti salātiem un garšaugu zaļumiem atkarībā no to vajadzības pēc pesticīdiem, bez zinātniska pamatojuma nevar tikt piemēroti vīnogulāju lapām. Direktīvas 90/642 apsvērumos ir īpaši atgādināts, ka ir vajadzīga ilgstoša tehniska pārbaude obligāto maksimālo daudzumu noteikšanai. (17)
37. Arī Somijas valdības minētais Komisijas priekšlikums ar nosaukumu “(Mazāksvarīgas nozīmes) kultūru, kas nav uzskaitītas Padomes Direktīvas 90/642 pielikumā, klasifikācija” (18) neļauj izdarīt citādu secinājumu. Šajā dokumentā ierosināti klasifikācijas varianti produktiem, kas nav nepārprotami nosaukti Direktīvas 90/642 I pielikumā. 107. lappusē ir ierosināts klasificēt vīnogulāju lapas kā garšaugus produktu grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi”. Šis Komisijas priekšlikums ir daļa no daudz plašāka dokumenta ar nosaukumu “Vadlīnijas par informācijas iegūšanu par Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū A pielikuma A daļas, 6. punktā un II pielikuma A daļas 8. punktā minēto atlieku daudzumu” (19) . Tomēr šī dokumenta ievadā ir precizēts, ka apskatāmajā dokumentā ir izteikts tikai Komisijas dienestu viedoklis. To nevar uzskatīt par tādu dokumentu, kas rada tiesiskas sekas. Turklāt Komisija to atgādināja šajā lietā sniegtajos rakstveida apsvērumos. Tātad Komisijas priekšlikumu var uzskatīt par ne vairāk kā ekspertu slēdzienu par garšaugu zaļumu un vīnogulāju lapu pielīdzināšanu. Tomēr šo dokumentu nevar kvalificēt kā ekspertu slēdzienu, jo tajā nav norādīts, kādā veidā un vajadzības gadījumā, pamatojoties uz kādu izpēti, Komisija ir nonākusi pie ierosinātās klasifikācijas.
38. Tātad vīnogulāju lapas nevar klasificēt produktu grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi”.
39. Pieņemot, ka Direktīva varētu būt piemērojama, ir apsverama arī vīnogulāju lapu klasifikācija produktu grupā “Ogas un mazie augļi” ar nosaukumu “Galda vīnogas un vīna vīnogas”, kā to ierosina Gavrielides
un Grieķijas valdība.
40. Šo viedokli apstiprina fakts, ka vīnogulāju lapas un vīnogas ir viena auga daļas. Tātad ir iespējams, ka abiem produktiem ir identiskas vajadzības attiecībā uz pesticīdu daudzumu, kāds vajadzīgs augstai produktivitātei.
41. Tomēr vispirms šī klasifikācija ir pretrunā ar redakciju. [Vīnogulāju] lapas acīmredzami nav ogas vai vīnogas.
42. Savukārt Komisijas arguments, ka ir jānodala vīnogulāju lapas, galda vīnogas un vīna vīnogas, pamatojoties uz to, ka Direktīvas 90/642 I pielikuma 3. tabulā, kurā minētas produkta daļas, uz kurām attiecas maksimālie daudzumi, nav paredzēti vīnogu kāti un tātad arī lapas, nav pārliecinošs. 3. tabulā nav paredzētas tādas produkta daļas kā kāti, par kurām var pieņemt, ka tās nav paredzētas lietošanai uzturā, jo lielais pesticīdu daudzums šajās daļās neatstāj ietekmi uz cilvēka organismu un tātad tas pārbaudēs nav jāņem vērā.
43. Tomēr, lai noteiktu, vai uz vīnogulāju lapām attiecas tādas pašas prasības par pesticīdu maksimālo daudzumu kā uz galda vīnogām un vīna vīnogām, vispirms ir jāņem vērā fakts, ka Direktīva paredz, cik vien plaši iespējams, aizsargāt cilvēku veselību un vidi (20) . Nepastāvot zinātniskam novērtējumam, nav iespējams noteikt, vai šis mērķis ļauj klasificēt vīnogulāju lapas pie galda vīnogām vai vīna vīnogām, kas matemātiski nozīmē nosacīti augstāku pesticīdu līmeni. Ražas novākšanas laiks lapām un vīnogām var būt atšķirīgs, un kultūrai, kura nosaka lapu novākšanu, var būt vajadzība pēc mazākiem pesticīdu daudzumiem nekā kultūrai, kas attiecas uz vīnogu ražas novākšanu. Šīs neskaidrības ir jāizkliedē ar Kopienas mēroga zinātniskas izpētes palīdzību, un, grozot Direktīvu, vīnogulāju lapas ir jāiekļauj pielikumā. Nav iespējama vienkārši uz teksta interpretāciju balstīta klasifikācija bez zinātniska pamatojuma. Tātad vīnogulāju lapas nevar klasificēt produktu grupā “Galda vīnogas un vīna vīnogas”.
44. Noslēgumā ir jākonstatē, ka Direktīvas 90/642 I pielikumā [esošais] produktu uzskaitījums, protams, nav izsmeļošs. Tomēr iepriekš izvirzīto iemeslu dēļ vīnogulāju lapas nevar klasificēt ne produktu grupā “Lapu dārzeņi un svaigu lapu garšaugi”, ne produktu grupā “Ogas un mazie augļi” (apakšgrupā “Galda vīnogas un vīna vīnogas”). Neviena cita produktu grupa nav jāņem vērā. Tātad uz vīnogulāju lapām neattiecas Direktīvas piemērošanas joma.
45. Protams, pašreizējās Direktīvas 90/642 interpretācijas rezultāts ir tāds, ka minētās direktīvas piemērošanas joma neļauj saskaņot visus pastāvošos augu produktus. Tātad var iebilst, ka šī interpretācija ir pretrunā ar citu Direktīvas mērķi – nodrošināt preču brīvu apriti Kopienā (21) . Tomēr iepriekšējie apsvērumi liecina par to, ka ar šo interpretāciju, kas ievēro citus Direktīvas mērķus, tiek sasniegts visu tās mērķu līdzsvars.
46. Tāpat ir jāatzīst, ka Direktīvas 90/642 nepiemērojamība nenozīmē visa veida valsts tiesiskā regulējuma spēkā esamību, bet gan tikai tā, kas ir saderīgs ar Kopienu tiesībām vispār un it īpaši ar EKL 28. un 30. pantu. Savukārt Regulas Nr. 178/2002 (22) iespējami atbilstīgie noteikumi, it īpaši tās 14. pants, šajā gadījumā nav piemērojami, jo atbilstoši Regulas 65. pantam tie stājās spēkā tikai 2005. gada 1. janvārī.
47. Atbilstoši EKL 28. pantam dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību. Atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai jebkuri dalībvalstu tirdzniecības noteikumi, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami var traucēt Kopienas iekšējo tirdzniecību, ir jāuzskata par pasākumiem ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību (23) . Arī administratīvā prakse var ietvert šādu pasākumu (24) . Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu neļauj konstatēt, vai Somijā pastāv vispārēja administratīva prakse attiecībā uz nosacījumiem par vīnogulāju lapu ievešanas atļauju. Tomēr ar individuāliem administratīviem aktiem nevar pārkāpt EKL 28. pantu, ar kuru tiek piešķirtas individuālas tiesības, kuru tiesiskā aizsardzība nevar būt atkarīga no valsts tiesību normas individuālā vai vispārējā rakstura (25) . Tie administratīvie lēmumi, par kuriem šajā gadījumā pastāv strīds un ar kuriem uz vīnogulāju lapu ievešanu attiecās prasība par noteikta atlieku daudzuma ievērošanu, traucē Kopienas iekšējo tirdzniecību un tātad ir jāuzskata par pasākumu, kam ir kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīga iedarbība.
48. Tomēr atbilstoši EKL 30. pantam, ar EKL 28. pantu aizliegtie ierobežojumi var tikt pamatoti, tostarp ar cilvēku veselības aizsardzību. Atbilstoši Tiesas judikatūrai dalībvalstīm ir jāizlemj, kādā līmenī tās paredz nodrošināt personu veselības un dzīvības aizsardzību. Tomēr tām ir jāņem vērā prasība par preču brīvu apriti (26) . Spriedumā lietā Heijn, kas arī ir par valsts tiesību normām par pesticīdu atliekām pārtikā, Tiesa arī ir atstājusi dalībvalstīm plašu rīcības brīvību un nospriedusi, ka, izstrādājot valsts tiesību normas, var ņemt vērā klimatiskos apstākļus, iedzīvotāju parasti lietotās pārtikas sastāvu, kā arī iedzīvotāju veselības stāvokli (27) .
49. Saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru, īstenojot savu diskrecionāro varu attiecībā uz veselības aizsardzību, dalībvalstīm tāpat ir jāievēro samērīguma princips, uz ko balstās EKL 30. panta otrais teikums. Valsts pasākumiem ir jāaprobežojas ar to, kas ir nepieciešams sabiedrības veselības aizsardzības nodrošināšanai; tiem ir jābūt samērīgiem ar sasniedzamajiem mērķiem, kurus nevarētu sasniegt ar Kopienas iekšējo tirdzniecību mazākā mērā ierobežojošiem pasākumiem (28) .
50. Tātad iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, kāds ir cilvēku veselības aizsardzībai vajadzīgais pesticīdu atlieku maksimālais daudzums vīnogulāju lapās. Šajā sakarā tai ir jāpārbauda arī tas, vai un cik lielā mērā pesticīdu izmantošana ir vajadzīga vīnogulāju lapu kultivēšanai (29) .
V – Secinājumi
51. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Helsington hallinto-oikeus
uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
“Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīva 90/642/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu konkrētos augu izcelsmes produktos un uz tiem, ieskaitot augļus un dārzeņus (ar grozījumiem), vīnogulāju lapām nav piemērojama.”
(1) .
(2)
–	Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīva 90/642/EEK (OV L 350, 71. lpp.), kas vairākkārt grozīta, pēdējo reizi ar Komisijas 2004. gada 26. aprīļa Direktīvu 2004/61/EK (OV L 127, 81. lpp.).
(3)
–	Padomes 1997. gada 25. jūnija Direktīva, ar ko groza Direktīvu 76/895/EEK, Direktīvu 86/362/EEK, Direktīvu 86/363/EEK un Direktīvu 90/642/EEK attiecībā uz pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu attiecīgi augļos un dārzeņos, labībā, dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos un dažos augu izcelsmes produktos, to skaitā augļos un dārzeņos (OV L 184, 33. lpp.).
(4)
–	Komisijas 1998. gada 27. oktobra Direktīva, ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvai 86/362/EEK, Direktīvai 86/363/EEK un Direktīvai 90/642/EEK attiecībā uz pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu labībā, dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos un dažos augu izcelsmes produktos, to skaitā augļos un dārzeņos (OV L 290, 25. lpp.).
(5)
– 	Komisijas 2000. gada 22. jūnija Direktīva 2000/42/EK, ar ko groza pielikumus Padomes Direktīvai 86/362/EEK, Direktīvai 86/363/EEK un Direktīvai 90/642/EEK attiecībā uz pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu labībā, dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktos un dažos augu izcelsmes produktos, to skaitā augļos un dārzeņos (OV L 158, 51. lpp.).
(6)
–	Komisija, Lauksaimniecības ĢD VI B II‑1, B pielikums, 1997. gada 22. jūlija dokuments 7029/VI/95 ( http://europa.eu.int/comm/food/resources/publications_en.htm ).
(7)
–	Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.).
(8)
–	Skat. 6. piezīmi.
(9)
–	Secinājumu autore vārdu “piemēri” norādījusi slīprakstā.
(10)
–	OV L 340, 26. lpp.
(11)
–	Tiesas 1995. gada 23. februāra spriedums apvienotajās lietās C‑54/94 un C‑74/94 ( Recueil, I‑391. lpp., 11. punkts).
(12)
–	Skat. 10. piezīmi.
(13)
–	Direktīvas 90/642 sestais apsvērums.
(14)
–	Direktīvas 90/642 trešais un ceturtais apsvērums.
(15)
–	Direktīvas 90/642 ceturtais apsvērums.
(16)
–	Padomes 1994. gada 23. jūnija Direktīvas 94/30/EK, ar ko groza Direktīvas 90/642/EEK II pielikumu (OV L 189, 70. lpp.), trešais apsvērums.
(17)
–	Direktīvas 90/642 trīspadsmitais apsvērums.
(18)
–	Skat. 6. piezīmi.
(19)
–	Komisija, Lauksaimniecības ĢD VI B II‑1, B pielikums, 1999. gada 10. jūnija dokuments 1607/VI/97, rev . 2 ( http://europa.eu.int/comm/food/resources/publications_en.htm ).
(20)
–	Direktīvas 90/642 sestais apsvērums.
(21)
–	Direktīvas 90/642 vienpadsmitais apsvērums.
(22)
–	Minēta 7. piezīmē.
(23)
–	It īpaši skat. Tiesas 1974. gada 11. jūlija spriedumu lietā 8/74 Dassonville
( Recueil, 837. lpp., 5. punkts).
(24)
–	It īpaši skat. Tiesas 1985. gada 9. maija spriedumu lietā 21/84 Komisija/Francija ( Recueil, 1355. lpp., 13. punkts).
(25)
–	Attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību skat. Tiesas 1999. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑224/97 Ciola
( Recueil, I‑2517. lpp., 32. punkts).
(26)
–	Skat. Tiesas 1996. gada 27. jūnija spriedumu lietā C‑293/94 Brandsma
( Recueil, I‑3159. lpp., 11. punkts) un Tiesas 1998. gada 17. septembra spriedumu lietā C‑400/96 Harpegnies
( Recueil, I‑5121. lpp., 33. punkts).
(27)
–	Tiesas 1984. gada 19. septembra spriedums lietā 94/83 ( Recueil, 3263. lpp., 16. punkts).
(28)
–	Skat. Tiesas 1983. gada 14. jūlija spriedumu lietā 174/82 Sandoz ( Recueil, 2445. lpp., 18. punkts), Tiesas 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑192/01 Komisija/Dānija ( Recueil, I‑9693. lpp., 45. punkts), Tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑387/99 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑3751. lpp., 71. punkts) un Tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑150/00 Komisija/Austrija ( Recueil, I‑3887. lpp., 88. punkts).
(29)
–	Skat. Tiesas spriedumu lietā Heijn
(27. piezīmē minētais spriedums, 15. punkts) un Tiesas 1986. gada 13. marta spriedumu lietā 54/85 Mirepoix ( Recueil, 1067. lpp., 14. punkts).