62022CJ0186
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 19. oktobra 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Promet – Uredba (ES) št. 1370/2007 – Javne storitve železniškega in cestnega potniškega prevoza – Področje uporabe – Člen 1(2) – Žičniške naprave – Neposredna sklenitev pogodbe o izvajanju storitev javnega prevoza med pristojnim lokalnim organom in notranjim izvajalcem – Prenos operativnega tveganja – Nadomestilo za obveznosti zagotavljanja javne službe“
V zadevi C‑186/22,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (državni svet, Italija) z odločbo z dne 7. marca 2022, ki je na Sodišče prispela 9. marca 2022, v postopku
Sad Trasporto Locale SpA
proti
Provincia autonoma di Bolzano,
ob udeležbi
Strutture Trasporto Alto Adige SpA A.G.,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi E. Regan (poročevalec), predsednik senata, Z. Csehi, M. Ilešič, I. Jarukaitis in D. Gratsias, sodniki,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,
sodni tajnik: C. Di Bella, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 30. marca 2023,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Sad Trasporto Locale SpA G. Greco in A. Sandulli, avvocati,
–
za Provincia autonoma di Bolzano L. Fadanelli, P. Mantini, P. Pignatta, L. Plancker in A. Roilo, avvocati,
–
za Strutture Trasporto Alto Adige SpA A. G. P. Mantini, avvocato,
–
za Evropsko komisijo G. Gattinara, P. Messina in F. Tomat, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(2) Uredbe (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70 (UL 2007, L 315, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2016/2338 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. decembra 2016 (UL 2016, L 354, str. 22) (v nadaljevanju: Uredba št. 1370/2007), in člena 107(1) PDEU.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Sad Trasporto Locale SpA in Provincia autonoma di Bolzano (avtonomna pokrajina Bolzano, Italija) v zvezi z neposredno sklenitvijo pogodbe z notranjim izvajalcem s podelitvijo koncesije za storitve javnega potniškega prevoza na nekaterih železniških in žičniških napravah družbi Strutture Trasporto Alto Adige SpA A. G. (v nadaljevanju: STA).
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 1370/2007
3
V uvodnih izjavah 33 in 36 Uredbe št. 1370/2007 je navedeno:
„(33)
Sodišče Evropskih skupnosti je v odstavkih 87 do 95 [sodbe z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, (C‑280/00, EU:C:2003:415),] […] odločilo, da nadomestilo za opravljanje javne službe ni korist v smislu člena [107 PDEU], če so kumulativno izpolnjeni štirje pogoji. Kadar ti pogoji niso izpolnjeni in če so izpolnjeni splošni pogoji za uporabo člena [107](1) [PDEU], je nadomestilo za opravljanje javne službe državna pomoč, za katero veljajo členi [93, 106, 107 in 108 PDEU].
[…]
(36)
[…] Vsako nadomestilo, dodeljeno v zvezi z opravljanjem storitev javnega potniškega prevoza, ki ni zajeto v tej uredbi in ki utegne vključevati državno pomoč v smislu člena [107](1) [PDEU], bi moralo biti v skladu z določbami členov [93, 106, 107 in 108 PDEU], vključno z vsemi ustreznimi razlagami [Sodišča Evropske unije], zlasti pa z odločitvijo v [sodbi z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, (C‑280/00, EU:C:2003:415)]. [Evropska k]omisija bi morala torej pri obravnavanju takšnih zadev uporabljati načela, ki so podobna načelom, določenim v tej uredbi, ali po potrebi drugo zakonodajo s področja storitev splošnega gospodarskega pomena.“
4
Člen 1 te uredbe, naslovljen „Namen in področje uporabe“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Namen te uredbe je opredeliti, kako lahko pristojni organi ob upoštevanju določb prava Skupnosti ukrepajo na področju javnega potniškega prevoza, da bi zagotovili opravljanje storitev v splošnem interesu, ki so med drugim pogostejše, varnejše, kakovostnejše in cenejše od tistih, ki bi jih zagotovil sam trg.
Zato ta uredba določa pogoje, po katerih pristojni organi, kadar nalagajo obveznosti javnih služb ali sklepajo pogodbe o izvajanju javne službe, izvajalcem javnih služb nadomestijo nastale stroške, in/ali dodelijo izključne pravice v zameno za izvajanje obveznosti javnih služb.
2.   Ta uredba se uporablja za nacionalno in mednarodno opravljanje storitev javnega potniškega prevoza po železnici in za ostale vrste prevoza po tirih ter za prevoz po cesti, razen za storitve, ki se opravljajo predvsem zaradi zgodovinskega ali turističnega pomena. Države članice lahko to uredbo uporabljajo za prevoz potnikov po celinskih plovnih poteh in, brez poseganja v Uredbo Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 10)], za prevoz potnikov po nacionalnih morskih vodah.
[…]“
5
Člen 2 navedene uredbe, naslovljen „Opredelitev pojmov“, v točkah (a), (e), (h), (i), (j) in (aa) določa:
„V tej uredbi:
(a)
‚javni potniški prevoz‘ pomeni storitve potniškega prevoza v splošnem gospodarskem pomenu, ki so javnosti na voljo stalno in brez diskriminacije;
[…]
(e)
‚obveznost javne službe‘ pomeni zahtevo, opredeljeno ali določeno s strani pristojnega organa, da se zagotovijo storitve javnega potniškega prevoza v splošnem interesu, ki jih izvajalec, če bi upošteval svoje poslovne interese, ne bi opravljal ali jih ne bi opravljal v istem obsegu ali pod istimi pogoji brez plačila;
[…]
(h)
‚neposredna sklenitev‘ pomeni sklenitev pogodbe o izvajanju javne službe z določenim izvajalcem javne službe brez predhodnega, za konkurenco odprtega razpisnega postopka;
(i)
‚pogodba o izvajanju javne službe‘ pomeni enega ali več pravno zavezujočih aktov, ki potrjujejo dogovor med pristojnim organom in izvajalcem javne službe, da se izvajalcu javne službe zaupa upravljanje in izvajanje storitev javnega potniškega prevoza, za katere veljajo obveznosti javne službe; pogodba je lahko glede na pravo posamezne države članice tudi odločitev, ki jo sprejme pristojni organ:
–
v obliki posamičnega zakonodajnega ali upravnega akta, ali
–
vsebuje pogoje, pod katerimi pristojni organ sam opravlja storitve ali opravljanje teh storitev zaupa notranjemu izvajalcu;
(j)
‚notranji izvajalec‘ pomeni pravno ločen subjekt, nad katerim pristojni lokalni organ ali, v primeru skupine organov, vsaj en pristojni lokalni organ izvaja nadzor, ki je podoben nadzoru, ki ga izvaja nad svojimi službami;
[…]
(aa)
‚javne storitve železniškega potniškega prevoza‘ pomenijo javni potniški prevoz po železnici brez drugih vrst potniškega prevoza po tirih, kot so podzemne železnice ali tramvaji.“
6
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Sklepanje pogodb o izvajanju javne službe“, v odstavku 2 določa:
„Pod pogojem, da nacionalno pravo tega ne prepoveduje, se lahko vsak pristojni lokalni organ – ne glede na to, ali gre za posamezen organ ali skupino organov, ki opravljajo integrirane javne storitve potniškega prevoza – odloči, da bo sam opravljal javne storitve potniškega prevoza ali da bo pogodbe o izvajanju javne službe sklenil neposredno s pravno ločenim subjektom, nad katerim pristojni lokalni organ – ali, v primeru skupine organov, vsaj en pristojni lokalni organ – izvaja nadzor, ki je primerljiv z nadzorom, ki ga izvaja nad svojimi službami.
[…]“
Uredba (EU) 2016/424
7
Člen 3 Uredbe (EU) 2016/424 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o žičniških napravah in razveljavitvi Direktive 2000/9/ES (UL 2016, L 81, str. 1), naslovljen „Opredelitev pojmov“, v točkah 1, 7 in 9 določa:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
‚žičniška naprava‘ pomeni celoten sistem na kraju obratovanja, ki ga sestavljajo infrastruktura in podsistemi, ter je načrtovana, zgrajena, montirana in dana v obratovanje, da bi z njo prevažali osebe, pri čemer jo vlečejo vrvi, nameščene vzdolž vozne trase;
[…]
7.
‚kabinska žičnica‘ pomeni žičniško napravo z vozili, obešenimi na eno ali več vrvi, ki jih tudi poganjajo;
[…]
9.
‚vzpenjača‘ pomeni žičniško napravo, pri kateri se vozila vlečejo z eno ali več vrvmi po progi, ki je lahko na tleh ali podprta s fiksnimi konstrukcijami.“
Italijansko pravo
8
Decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (zakonska uredba št. 50 – zakonik o javnih naročilih) z dne 18. aprila 2016 (GURI št. 91 z dne 19. aprila 2016 – redni dodatek št. 10) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, v členu 192(2) določa:
„Za namene notranje oddaje naročila, katerega predmet so storitve, ki so na voljo na trgu v sistemu konkurence, naročniki predhodno ocenijo finančno utemeljenost ponudbe, ki so jo predložili notranji subjekti, ob upoštevanju predmeta in vrednosti izpolnitvenega ravnanja, ter v obrazložitvi oddaje naročila utemeljijo razloge, zaradi katerih storitev niso poiskali na trgu, ter navedejo koristi, ki jih izbrana oblika upravljanja prinaša skupnosti, tudi z vidika ciljev univerzalnosti in družbenih pravil, učinkovitosti, ekonomičnosti in kakovosti storitev ter optimalne uporabe javnih sredstev.“
9
Člen 34(20) decreto-legge n. 179/2012 – Ulteriori misure urgenti per la crescita del Paese (uredba-zakon št. 179 o drugih nujnih ukrepih za rast države) z dne 18. oktobra 2012 (GURI št. 245 z dne 19. oktobra 2012 – redni dodatek št. 194), ki je bila z legge n. 221 (zakon št. 221) z dne 17. decembra 2012 (GURI št. 294 z dne 18. decembra 2012 – redni dodatek št. 208) s spremembami preoblikovana v zakon, določa:
„Za lokalne javne storitve gospodarskega pomena se zaradi zagotavljanja spoštovanja prava Evropske unije, enakosti gospodarskih subjektov in ekonomičnosti upravljanja ter zagotavljanja ustreznih informacij zadevnim subjektom pogodba o opravljanju storitev dodeli na podlagi poročila, sestavljenega v ta namen in objavljenega na spletnem mestu subjekta, ki odda zadevno naročilo; to poročilo vsebuje obrazložitev take oddaje naročila in navedbo razlogov, zaradi katerih so pogoji, določeni v pravu Unije za izbrano obliko oddaje naročila, izpolnjeni, v njem pa se tudi opredelijo natančna vsebina obveznosti javne službe in univerzalne storitve, pri čemer se navedejo finančna nadomestila, če je to potrebno.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
10
Tožena stranka v postopku v glavni stvari, avtonomna pokrajina Bolzano, je z odločbama z dne 30. decembra 1991 in 15. junija 2001, katerih učinki so bili večkrat podaljšani, nazadnje do 19. marca 2021, tožeči stranki v postopku v glavni stvari, družbi Sad Trasporto Locale SpA, zaupala upravljanje storitev lokalnega javnega prevoza v navedeni pokrajini, vključno s fiksnimi napravami vzpenjače, kabinske žičnice in tramvaja.
11
Tožena stranka v postopku v glavni stvari je z odločbo št. 243 z dne 16. marca 2021 izvedla notranjo sklenitev pogodbe v skladu s členom 5(2) Uredbe št. 1370/2007 za zgoraj navedene storitve javnega prevoza z družbo STA, katere edina delničarka je in ki je od nje torej pravno ločena, vendar ki v glavnem svoje dejavnosti izvaja skupaj z njo in deluje izključno na ozemlju avtonomne pokrajine Bolzano, in sicer za obdobje od 19. maja 2021 do 31. aprila 2030.
12
Prevoz z vzpenjačo in s tramvajem prestavlja večji del prevoznih storitev, katerih upravljanje je bilo tako dodeljeno, prevoz s kabinsko žičnico pa predstavlja 47 % celotne storitve, neposredno dodeljene družbi STA.
13
Tožena stranka v postopku v glavni stvari je s to odločbo št. 243 odobrila pogodbo o izvajanju javne službe, ki določa plačilo pogodbene pristojbine družbi STA, ki ga mora izvesti tožena stranka v postopku v glavni stvari, ter ekonomski in finančni načrt v zvezi z njenim razmerjem z družbo STA, iz katerega izhaja, da se tarifni prihodki dodelijo toženi stranki v postopku v glavni stvari, medtem ko se morebitni prihodki iz drugih gospodarskih dejavnosti, ki so glede na opravljanje zadevne storitve pomožne, dodelijo družbi STA.
14
Tožena stranka v postopku v glavni stvari je z odločbo št. 244, sprejeto istega dne kot navedena odločba št. 243, tožeči stranki v postopku v glavni stvari naložila, naj nadaljuje opravljanje prevoznih storitev, dokler ne bo za to pooblaščena družba STA.
15
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je s tožbo, vloženo pri Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa del Trentino Alto Adige, Sezione autonoma di Bolzano (deželno upravno sodišče za Trentinsko ‑ Zgornje Poadižje, samostojni oddelek v Bolzanu, Italija), predlagala odpravo odločb št. 243 in 244 ter povezanih aktov, vključno s poročilom o notranji oddaji, zadevno pogodbo o opravljanju storitev ter ustreznim ekonomskim in finančnim načrtom.
16
V zvezi s tem je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari navedla, da so te odločbe nezakonite, ker se člen 5, od (2) do (6), Uredbe št. 1370/2007 ne uporablja za pogodbe o izvajanju javne službe iz postopka v glavni stvari, saj se ta določba nanaša le na koncesijske pogodbe za javni železniški potniški prevoz oziroma prevoz drugih vrst po tirih in po cesti. Predmet spora o glavni stvari pa naj bi bila pogodba o opravljanju storitev, ki po eni strani nima oblike koncesije in se po drugi strani nanaša na storitev prevoza s kabinsko žičnico. Zato naj bi bilo treba o tem sporu odločiti v skladu z zakonikom o javnih naročilih, zlasti njegovim členom 192(2), ki notranjo sklenitev pogojuje z obstojem posebnih pogojev – med drugim s podrobno obrazložitvijo glede nemožnosti izvedbe javnega razpisa in prikaza prednosti, ki bi jih skupnost imela od take sklenitve – ki naj v obravnavanem primeru ne bi bili izpolnjeni.
17
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je med postopkom s sklicevanjem na uvodno izjavo 33 Uredbe št. 1370/2007 izpostavila vprašanje združljivosti nadomestila, dodeljenega v okviru pogodbe o izvajanju javne službe iz postopka v glavni stvari, z določbami Pogodbe DEU o državnih pomočeh, pri čemer je med drugim trdila, da raven nadomestila, dodeljenega družbi STA, ni bila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, imelo pri izpolnjevanju svojih obveznosti službe.
18
Ker je Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa del Trentino Alto Adige, Sezione autonoma di Bolzano (deželno upravno sodišče za Trentinsko ‑ Zgornje Poadižje, samostojni oddelek v Bolzanu, Italija) tožbo tožeče stranke v postopku v glavni stvari zavrnilo, je ta pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), ki je predložitveno sodišče, vložila predlog za spremembo prvostopenjske sodbe. To sodišče dvomi o razlagi določb Uredbe št. 1370/2007 in Pogodbe DEU o državnih pomočeh.
19
Natančneje, predložitveno sodišče se sprašuje, prvič, ali prevoz s kabinsko žičnico spada na področje uporabe te uredbe, kot je opredeljeno v njenem členu 1(2), in drugič, ali je bila za presojo, ali nadomestilo, določeno s pogodbo o izvajanju storitev javnega potniškega prevoza iz postopka v glavni stvari, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, za katero velja obveznost predhodne priglasitve iz člena 108(3) PDEU, metodologija, na podlagi katere je bilo mogoče izračunati to nadomestilo, skladna s četrtim pogojem, določenim v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415).
20
V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 1(2) [Uredbe 1370/2007] razlagati tako, da nasprotuje uporabi te uredbe za izvajanje nacionalnih in mednarodnih storitev multimodalnega potniškega prevoza, pri katerih je za namen sklenitve pogodbe o izvajanju javne službe prevoz po eni strani enotne narave in se zagotavlja s tramvajem, vzpenjačo in kabinsko žičnico, po drugi strani pa prevoz s tirnimi vozili obsega več kot 50 % storitve, ki je v celoti in enotno zaupana v izvajanje upravljavcu?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: [a]li je treba člen 5(1) in (2) [Uredbe št. 1370/2007] razlagati tako, da se tudi za neposredno sklenitev pogodbe o izvajanju javne službe, ki obsega potniški prevoz s tramvajem, z notranjim izvajalcem zahteva preverjanje pravne oblike sklenitve pogodbe, posledica česar bi bila izključitev aktov, ki niso v obliki koncesijske pogodbe za storitve, s področja uporabe člena 5(2) te uredbe?
3.
Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, se še sprašuje: [a]li je treba člen 5(1)(b) in (2) Direktive 2014/23/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL 2014, L 94, str. 1)] razlagati tako, da je treba izključiti prenos operativnega tveganja, povezanega z upravljanjem storitev, na izbranega ponudnika, če pogodba, ki je predmet oddaje naročila: (a) temelji na bruto stroških, pri čemer je do prihodkov upravičen naročnik; (b) določa v korist upravljavca, kot prihodke iz upravljanja, zgolj nadomestilo, ki ga plača [naročnik], sorazmerno z obsegom opravljene storitve (torej z izključitvijo tveganja povpraševanja); (c) določa, da naročnik nosi operativno tveganje povpraševanja (za zmanjšanje nadomestila zaradi zmanjšanja obsega storitve več kot do vnaprej določene meje), normativno tveganje (zaradi spremembe zakonodaje ali predpisov ter za zamudo pri izdaji dovoljenj in/ali potrdil s strani pristojnih subjektov), finančno tveganje (zaradi neplačila ali zamude pri plačilu nadomestil in zaradi tega, ker nadomestila niso bila prilagojena) ter tveganje zaradi višje sile (zaradi nepredvidljivih sprememb pogojev opravljanja storitve); in (d) prenese na naročnika operativno tveganje ponudbe (zaradi spreminjanja stroškov dejavnikov, na katere izvajalec nima vpliva – energija, surovine, materiali), tveganje zaradi industrijskih razmerij (ki izhaja iz spreminjanja stroškov zaposlenih v smislu kolektivnih pogodb), upravno tveganje (ki izhaja iz negativne dinamike stroškov poslovanja zaradi napačnih napovedi) ter družbeno in okoljsko tveganje (ki izhaja iz nesreč pri izvajanju na opremi, ki se uporablja za izvajanje storitve)?
4.
Nazadnje, sprašuje se: [a]li je treba, nazadnje, [člen] 107(1) in [člen] 108(3) PDEU razlagati tako, da v okviru neposredne sklenitve pogodbe o izvajanju javne službe za potniški prevoz, ki jo pristojni organ na lokalni ravni dodeli notranjemu izvajalcu, nadomestilo za obveznost zagotavljanja javne storitve – izračunano na podlagi stroškov upravljanja, ki so, čeprav so povezani s predvidljivimi potrebami storitve, po eni strani sestavljeni z upoštevanjem preteklih stroškov storitve, ki jo je opravljal dosedanji upravljavec, ki je bil izbrani ponudnik koncesije za storitve, ki je bila podaljšana za več kot deset let, po drugi strani pa povezani s stroški ali nadomestili, ki se prav tako nanašajo na prejšnje naročilo oziroma vsekakor na standardne tržne parametre, ki veljajo za vse izvajalce v tem sektorju – pomeni državno pomoč, za katero se uporablja postopek predhodnega preizkusa iz člena 108(3) PDEU?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
21
Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 1(2) Uredbe št. 1370/2007 razlagati tako, da nasprotuje uporabi te uredbe za mešano pogodbo o izvajanju javnih storitev multimodalnega potniškega prevoza, ki vključuje prevoz s tramvajem, vzpenjačo in kabinsko žičnico, in sicer tudi v okoliščinah, v katerih železniški prevoz predstavlja večino prevoznih storitev, katerih upravljanje je bilo dodeljeno.
22
Najprej je treba opozoriti, prvič, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga določbe prava Unije ne sme povzročiti, da se jasnemu in natančnemu besedilu te določbe odvzame ves polni učinek. Če torej pomen določbe prava Unije nedvoumno izhaja iz njenega besedila, Sodišče od tega besedila ne more odstopati (glej v tem smislu sodbo z dne 20. septembra 2022, VD in SR, C‑339/20 in C‑397/20, EU:C:2022:703, točka 71 in navedena sodna praksa).
23
Drugič, člen 9 Uredbe št. 1370/2007 za nadomestila, izplačana v skladu s to uredbo, določa oprostitev obveznosti predhodne priglasitve iz člena 108(3) PDEU. Zato je treba določbe navedene uredbe in pogoje, ki so v njej navedeni, kot omilitev splošnega pravila o obveznosti priglasitve razlagati ozko (glej v tem smislu sodbi z dne 21. julija 2016, Dilly’s Wellnesshotel, C‑493/14, EU:C:2016:577, točka 37, in z dne 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, točka 60).
24
Besedilo člena 1(2) Uredbe št. 1370/2007, v katerem je opredeljeno njeno področje uporabe, določa, da se ta uredba uporablja za nacionalno in mednarodno opravljanje storitev javnega potniškega prevoza po železnici in za ostale vrste prevoza po tirih ter za prevoz po cesti, razen za storitve, ki se opravljajo predvsem zaradi zgodovinskega ali turističnega pomena. V njem je prav tako pojasnjeno, da lahko države članice to uredbo uporabljajo za javni prevoz potnikov po celinskih plovnih poteh.
25
Ugotoviti pa je treba, prvič, da v Uredbi št. 1370/2007 izraz „potniški prevoz po železnici in ostale vrste prevoza po tirih“ ni opredeljen. Vendar odločitev zakonodajalca za uporabo tega izraza glede na njegov običajni pomen v vsakdanjem jeziku kaže na to, da je nameraval zajeti načine prevoza, za katere je značilno premikanje vozil po cesti, ki jo tvori ena sama tirnica ali več vzporednih tirnic.
26
Zato se navedeni izraz ne uporablja za način prevoza, kot je kabinska žičnica. Kabinska žičnica je v členu 3, točka 7, Uredbe 2016/424 namreč opredeljena kot žičniška naprava z vozili, obešenimi na eno ali več vrvi, ki jih tudi poganjajo.
27
Drugič, iz istega razloga tudi ta način prevoza ne spada med prevoz po cesti ali prevoz po celinskih plovnih poteh, ki sta prav tako navedena v členu 1(2) Uredbe št. 1370/2007.
28
Tretjič, Uredba št. 1370/2007 ne vsebuje nobene določbe o uporabi te uredbe za mešane pogodbe, ki vključujejo druge načine prevoza od tistih iz člena 1(2) te uredbe, in sicer tudi v okoliščinah, v katerih železniški prevoz predstavlja več kot 50 % zadevne pogodbe.
29
Četrtič, navesti je treba, da člen 1(2) Uredbe št. 1370/2007 določa možnost, da države članice to uredbo uporabijo za javni potniški prevoz po celinskih plovnih poteh. Ker je torej možnost razširitve področja uporabe navedene uredbe izrecno določena v njenem členu 1(2), ne da bi bil v tej določbi omenjen prevoz s kabinsko žičnico, je treba šteti, da taka možnost za to prevozno sredstvo ne more veljati.
30
Iz razlogov, navedenih v točki 23 te sodbe, pa je treba člen 1(2) te uredbe, ki določa njeno področje uporabe, razlagati ozko.
31
Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(2) Uredbe št. 1370/2007 razlagati tako, da se ta uredba ne uporablja za mešano pogodbo o izvajanju javnih storitev multimodalnega potniškega prevoza, ki vključuje prevoz s tramvajem, vzpenjačo in kabinsko žičnico, niti v okoliščinah, v katerih železniški prevoz predstavlja večino prevoznih storitev, katerih upravljanje je bilo dodeljeno.
Drugo in tretje vprašanje
32
Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo in tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
Četrto vprašanje
33
Predložitveno sodišče želi s četrtim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da nadomestilo za obveznosti javne službe – ki se plača notranjemu izvajalcu v okviru neposredne sklenitve pogodbe o izvajanju storitev javnega potniškega prevoza s pristojnim lokalnim organom in ki je bilo izračunano na podlagi stroškov poslovanja, prvič, določenih ob upoštevanju prejšnjih stroškov storitve, ki jo opravlja odhajajoči izvajalec, in drugič, povezanih s stroški ali protidajatvami, ki se prav tako nanašajo na prejšnjo sklenitev oziroma vsekakor na standardne tržne parametre, ki veljajo za vse izvajalce v zadevnem sektorju – pomeni „državno pomoč“ v smislu navedene določbe.
34
To vprašanje se postavlja, kot je razvidno iz pojasnil predložitvenega sodišča, v okoliščinah, v katerih naj bi bil sistem nadomestil, ki jih je treba plačati novemu izvajalcu, določen zlasti na podlagi enotnih sektorskih referenčnih parametrov in primerjave s stroški, ki izhajajo iz ekonomskega in finančnega načrta v zvezi s simuliranim javnim razpisom, ki temelji na izkazu poslovnega izida odhajajočega izvajalca za nekatera prejšnja leta.
35
Najprej je treba opozoriti, da je – kot je razvidno iz uvodne izjave 36 Uredbe št. 1370/2007, kadar se dodeli nadomestilo za opravljanje storitev javnega potniškega prevoza, ki ne spada na področje uporabe te uredbe – treba preučiti, ali to nadomestilo pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, pri čemer v tem primeru za navedeno nadomestilo velja obveznost priglasitve iz člena 108(3) PDEU.
36
Iz ustaljene sodne prakse Sodišča pa izhaja, da se za državne pomoči štejejo intervencije v kateri koli obliki, ki lahko neposredno ali posredno dajejo prednost podjetjem ali ki jih je treba razumeti kot dajanje gospodarske prednosti, ki je podjetje, ki je prejemnik pomoči, v običajnih tržnih razmerah, torej brez državne intervencije, ne bi prejelo (glej v tem smislu sodbo z dne 27. januarja 2022, Sātiņi‑S, C‑238/20, EU:C:2022:57, točka 41 in navedena sodna praksa).
37
Vendar v skladu s sodbo z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), nadomestila za opravljanje javne službe ni mogoče opredeliti kot državno pomoč, če so kumulativno izpolnjeni štirje pogoji. Prvič, podjetje, ki prejema nadomestilo, ki pomeni protidajatev za storitve, opravljene za izvajanje obveznosti javne službe, mora dejansko izvajati obveznosti javne službe, te obveznosti pa morajo biti jasno opredeljene. Drugič, parametri, na podlagi katerih se to nadomestilo izračuna, morajo biti predhodno določeni na nepristranski in pregleden način. Tretjič, navedeno nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je potrebno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali z izpolnjevanjem obveznosti javne službe, ob upoštevanju pri tem nastalih prihodkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti. Zato, četrtič, če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, je treba to nadomestilo določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s sredstvi, potrebnimi za izpolnitev zahtev javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti, ob upoštevanju pri tem nastalih prihodkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja navedenih obveznosti (glej v tem smislu sodbo z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, točke 89, 90, 92 in 93).
38
Natančneje, predložitveno sodišče želi s četrtim vprašanjem izvedeti, ali izračun nadomestila, dodeljenega v okviru pogodbe o izvajanju storitev javnega potniškega prevoza, izpolnjuje četrti pogoj, na katerega je bilo opozorjeno v prejšnji točki te sodbe, če se ta izračun opravi ob upoštevanju stroškov in protidajatev odhajajočega izvajalca ter standardnih tržnih parametrov, ki veljajo za vse izvajalce v zadevnem sektorju. Predložitveno sodišče namreč dvomi, da so ta merila ustrezna podlaga za izračun stroškov povprečnega, dobro vodenega podjetja, ki je ustrezno opremljeno s sredstvi, potrebnimi za izpolnitev zahtev javne službe.
39
Prvič, v zvezi s „standardnimi tržnimi parametri“ je treba navesti, da je eden od možnih pristopov pri presoji, ali je ta četrti pogoj izpolnjen, lahko izračun nadomestila, ki ga je treba dodeliti podjetju, s katerim je bila sklenjena pogodba o izvajanju javne službe, glede na povprečje stroškov, nastalih podjetjem, ki že več let na trgu, odprtem za konkurenco, ponujajo storitev, ki je z vseh vidikov primerljiva z javno službo iz postopka v glavni stvari, prihodkov v zvezi z izvajanjem obveznosti javne službe, ki jih navedena podjetja prejemajo, in po potrebi dobička, ki ga ustvarjajo zaradi te storitve. Domnevati je namreč mogoče, da tak izračun lahko pripelje do določitve stroškov, ki bi jih v zvezi s tem imelo povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s sredstvi, potrebnimi za izpolnitev zahtev javne službe, ob upoštevanju pri tem nastalih prihodkov in razumnega dobička, ki ga je to podjetje lahko pričakovalo na podlagi izvajanja take dejavnosti.
40
Vendar se je treba za to, da bi bil tak pristop upošteven, najprej prepričati, da je število tako upoštevanih podjetij, ki delujejo na trgu, dovolj veliko, tako da je glede na to, da poseben položaj nekega podjetja ne sme biti predmet nesorazmernega tehtanja, tako povprečje mogoče šteti za statistično zanesljivo in torej reprezentativno za standard, določen s četrtim pogojem, navedenim v sodbi z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415).
41
Dalje, pri takem izračunu je mogoče upoštevati le podjetja, ki lahko takoj izpolnijo zadevne obveznosti javne službe in za katera je zato mogoče šteti, da so ustrezno opremljena s sredstvi, potrebnimi za izpolnitev zahtev javne službe.
42
Nazadnje, čeprav mora biti storitev, ki jo ta podjetja ponujajo, primerljiva z zadevno javno službo v okviru sklenitve pogodbe o izvajanju javne storitve multimodalnega potniškega prevoza, taka zahteva ne izključuje, da se stroški, ki jih ima povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s potrebnimi sredstvi za vsakega od elementov te storitve multimodalnega prevoza, najprej izračunajo ločeno in se nato seštejejo, če se po potrebi ustrezno upoštevajo morebitni jasno opredeljivi sinergijski učinki, ki izhajajo iz celostnega upravljanja teh elementov.
43
Zato bo moralo predložitveno sodišče ob upoštevanju teh elementov ugotoviti, ali standardni tržni parametri, uporabljeni v obravnavani zadevi, ustrezajo tej metodologiji.
44
Drugič, v zvezi z vprašanjem, ali je mogoče upoštevati stroške storitve, ki jo opravlja odhajajoči izvajalec, je treba poudariti, da merilo „povprečnega, dobro vodenega podjetja, ki je ustrezno opremljeno s potrebnimi sredstvi“, samo po sebi ne izključuje izračuna, ki temelji na prejšnjih stroških storitve, ki jo je opravljal odhajajoči izvajalec, ali stroških v zvezi s prejšnjo sklenitvijo, vendar le, če je odhajajočega izvajalca glede na metode računovodske in finančne analize, ki se za to običajno uporabljajo, mogoče šteti za povprečno in dobro vodeno podjetje.
45
Zato je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da nadomestilo za obveznosti javne službe – ki se plača notranjemu izvajalcu v okviru neposredne sklenitve pogodbe o izvajanju storitev javnega potniškega prevoza s pristojnim lokalnim organom in ki je bilo izračunano na podlagi stroškov poslovanja, prvič, določenih ob upoštevanju prejšnjih stroškov storitve, ki jo opravlja odhajajoči izvajalec, in drugič, povezanih s stroški ali protidajatvami, ki se prav tako nanašajo na prejšnjo sklenitev oziroma vsekakor na standardne tržne parametre, ki veljajo za vse izvajalce v zadevnem sektorju – ne pomeni „državne pomoči“ v smislu navedene določbe, če uporaba takih elementov pripelje do določitve stroškov, ki odražajo stroške, ki bi jih pri izpolnjevanju teh obveznosti imelo povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s sredstvi, potrebnimi za izpolnitev zahtev javne službe.
Stroški
46
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Člen 1(2) Uredbe (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in (EGS) št. 1107/70, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2016/2338 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. decembra 2016,
je treba razlagati tako, da
se ta uredba ne uporablja za mešano pogodbo o izvajanju javnih storitev multimodalnega potniškega prevoza, ki vključuje prevoz s tramvajem, vzpenjačo in kabinsko žičnico, niti v okoliščinah, v katerih železniški prevoz predstavlja večino prevoznih storitev, katerih upravljanje je bilo dodeljeno.
2.
Člen 107(1) PDEU
je treba razlagati tako, da
nadomestilo za obveznosti javne službe – ki se plača notranjemu izvajalcu v okviru neposredne sklenitve pogodbe o izvajanju storitev javnega potniškega prevoza s pristojnim lokalnim organom in ki je bilo izračunano na podlagi stroškov poslovanja, prvič, določenih ob upoštevanju prejšnjih stroškov storitve, ki jo opravlja odhajajoči izvajalec, in drugič, povezanih s stroški ali protidajatvami, ki se prav tako nanašajo na prejšnjo sklenitev oziroma vsekakor na standardne tržne parametre, ki veljajo za vse izvajalce v zadevnem sektorju – ne pomeni „državne pomoči“ v smislu navedene določbe, če uporaba takih elementov pripelje do določitve stroškov, ki odražajo stroške, ki bi jih pri izpolnjevanju teh obveznosti imelo povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s sredstvi, potrebnimi za izpolnitev zahtev javne službe.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.