62003CC0046_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Stvarno kazalo
I –	Uvod
II –	Pravni okvir
III –	Dejansko stanje
IV –	Postopek
V –	Presoja
A –	Dopustnost tožbe v skladu s členoma 230 ES in 231 ES
B –	Utemeljenost
1.	Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba prava, nepravilna razlaga in napaka pri presoji v odločbi z dne 22. novembra 2002
a)	Trditve Združenega kraljestva
b)	Trditve Komisije
c)	Pravna presoja
i)	Razmerje med uredbami
ii)	Trditev, da je bila vloga v smislu člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 vložena pravočasno
iii)	Zatrjevana neuporaba diskrecijske pravice
iv)	Zatrjevana kršitev načela sorazmernosti
v)	Zatrjevana kršitev načela pravne varnosti
vi)	Zatrjevana kršitev načel dobrega upravljanja, solidarnosti Skupnosti, regionalnega partnerstva in lojalnega sodelovanja
2.	Drugi tožbeni razlog: ravnanje Komisije
a)	Glavne trditve
b)	Pravna presoja
i)	Učinkovitost trditev
ii)	Dolžnost obveščanja, ki jo ima Komisija v skladu s členom 31(2), četrti pododstavek, Uredbe št. 1260/1999
iii)	Ravnanje Komisije v podrobnostih
3.	Tretji tožbeni razlog: pomanjkljiva obrazložitev Odločbe Komisije C(92) 1358/8
a)	Trditve Združenega kraljestva
b)	Trditve Komisije
c)	Pravna presoja
VI –	Predlog
I – Uvod
1. Združeno kraljestvo z obravnavano tožbo Sodišču predlaga, naj na eni strani v skladu s členom 230 ES in členom 231 ES razglasi za nično odločbo Komisije z dne 22. novembra 2002, da v okviru Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) preneha obveznost za znesek 11.632.600 EUR za izdatke, izkazane pri operativnem programu Manchester/Salford/Trafford 2 („MST 2“). Združeno kraljestvo v bistvu trdi, da ta odločba temelji na nepravilni razlagi člena 52(5) Uredbe (ES) št. 1260/1999(2) oziroma točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8.
2. Na drugi strani Združeno kraljestvo Sodišču predlaga, naj v primeru, da Komisija pravilno razlaga člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 in/ali točko 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8, na podlagi člena 241 ES presodi, da se te določbe ne uporabljajo za Združeno kraljestvo. Združeno kraljestvo pa je v tem delu tožbo umaknilo z dopisom z dne 23. marca 2005.
II – Pravni okvir
3. Člen 21 Uredbe (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o izvajanju Uredbe (EGS) št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in z dejavnostmi Evropske investicijske banke in drugih obstoječih finančnih instrumentov(3) ima naslov „Plačila“. Njegov odstavek 4 določa:
„Končno plačilo vsake obveznosti se izvrši, če:
– določeni organ, naveden v odstavku 1, predloži Komisiji vlogo za plačilo v šestih mesecih po koncu zadevnega leta ali po dejanskem zaključku aktivnosti,
– so poročila iz člena 25(4) predložena Komisiji,
– država članica pošlje Komisiji potrdilo, ki potrjuje posredovane podatke v vlogi za plačilo in v poročilih.“
4. Uredba št. 4253/88 je bila razveljavljena s 1. januarjem 2000, ko je začela veljati Uredba št. 1260/1999 o splošnih določbah o Strukturnih skladih.(4)
5. Člen 52 Uredbe št. 1260/1999 ima naslov „Prehodne določbe“. Njegov odstavek 5 določa:
„Obveznost za delne zneske, namenjene za aktivnosti ali programe, ki jih je odobrila Komisija pred 1. januarjem 1994, vendar zanje do 31. marca 2001 ne prejme vloge za končno plačilo, samodejno preneha najpozneje 30. septembra 2001, neupravičeno plačane zneske je treba vrniti, kar pa ne vpliva na aktivnosti ali programe, ki so bili odloženi zaradi sodnih postopkov.“
III – Dejansko stanje
6. Komisija je 6. julija 1992 na podlagi ustreznega predloga Združenega kraljestva z dne 20. septembra 1991 sprejela Odločbo C(92) 1358/8 o pomoči Skupnosti iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (v nadaljevanju: ESRR) in Evropskega socialnega sklada (v nadaljevanju: ESS) za integrirani operativni program za Manchester, Salford in Trafford v okviru podpore Skupnosti za strukturne pomoči Skupnosti glede cilja št. 2 na območju severozahodne Anglije v Združenem kraljestvu z dne 18. decembra 1991 (v nadaljevanju: Program MST2).
7. Z njo je Komisija odobrila Program MST2 za čas od 1. januarja 1992 do 31. decembra 1993 in v skladu z načrtom financiranja določila obseg sofinanciranja iz ESRR na 56,51 milijona ekujev. Poleg tega je določila, da rok za plačila Združenega kraljestva končnim upravičencem, ki jim je bilo na nacionalni ravni zaupano opravljanje nalog, poteče 31. decembra 1995, pri čemer je dopustila možnost, da ta rok podaljša na podlagi pravočasne in utemeljene prošnje.
8. V členu 6 te odločbe je bilo izrecno navedeno, da morajo biti za podporo iz strukturnih skladov izpolnjeni posebni pogoji iz točke 10 priloge k odločbi, ki je pomemben sestavni del odločbe. Kršitev teh pogojev je lahko podlaga za ustavitev podpore.
9. Točka 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 določa:
„Končno plačilo vsake prevzete obveznosti je odvisno od naslednjih kumulativnih pogojev:
– da določeni organ Komisiji predloži vlogo za plačilo v šestih mesecih po koncu zadevnega leta ali po dejanskem koncu zadevne dejavnosti; to vlogo oblikuje na podlagi izdatkov, ki jih dejansko izkažejo končni upravičenci in za katere obstajajo listinska dokazila;
– da se Komisiji predložijo ustrezna poročila, navedena v členu 25(4) Uredbe (EGS) št. 4253/88, v standardni obliki, ki se dogovori;
– da država članica Komisiji posreduje potrdilo, ki potrjuje podatke iz vloge za plačilo in iz poročil.“
10. Komisija je z Odločbo C(93) 3804 z dne 17. decembra 1993 povečala prispevek ESRR na 58,163 milijona ekujev in v tem pogledu ustrezno spremenila svojo Odločbo C(92) 1358/8.
11. Uslužbenka Government Office for the North West (pristojni regionalni organ, v nadaljevanju: GONW) je 22. decembra 1993 članom nadzornega odbora in Komisiji poslala dopis, ki mu je priložila predelane finančne razpredelnice v skladu z novo odločbo Komisije. Pri tem je pomotoma kot skupni znesek prispevka ESRR navedla 58,76 milijona ekujev.
12. Komisija je nato GONW 14. februarja 1994 po faksu poslala prepis razpredelnice, na kateri je bil skupni znesek ročno popravljen na 58,163 milijona ekujev, in ta organ zaprosila za potrditev. Ta je Komisiji 21. februarja 1994 odgovoril po faksu in potrdil, da so zneski v finančnih razpredelnicah, ki jih je Komisija poslala po faksu 14. februarja 1994, pravilni.
13. Komisija je z Odločbo C(96) 461 z dne 4. marca 1996 podaljšala rok za plačila Združenega kraljestva končnim upravičencem z 31. decembra 1995 na 31. december 1996 in ponovno ustrezno spremenila Odločbo C(92) 1358/8.
14. GONW je 11. junija 1999 Komisiji poslal osnutek končnega poročila za Program MST2. GONW je 31. julija 2000 Komisiji poslal prepis posodobljenega osnutka končnega poročila.
15. GONW je z dopisom z dne 26. februarja 2001 Komisiji sporočil, da pripravlja končne finančne razpredelnice za Program MST2. Te naj bi Komisiji po elektronski pošti poslal takoj, ko bodo pripravljene, vsekakor pa do 31. marca 2001, to pomeni do roka, po poteku katerega bi samodejno prenehala obveznost za prevzete zneske.
16. GONW je nato z dopisom z dne 15. marca 2001 Komisiji poslal končno poročilo za Program MST2 z napotkom, da bo dokaz o dejansko realiziranih izdatkih poslal po elektronski pošti takoj, ko bodo razrešena še odprta vprašanja z Manchester City Council, in sicer prav tako pred potekom roka, določenega za prenehanje obveznosti za prevzete zneske.
17. Organ je 21. marca 2001 po elektronski pošti Komisiji poslal štiri finančne razpredelnice z napotkom, da bo Komisija na njihovi podlagi lahko končala Program MST2. Pristojni referent je hkrati zaprosil za odgovor, ali morebiti še obstajajo vprašanja, saj se zavedajo kratkih rokov.
Excelove finančne razpredelnice so:
Odobreni projekti glede na predlagatelja (dodatek 3)
Odobreni projekti glede na poglavitno področje (dodatek 4)
Najvišji zneski financiranja glede na dejavnosti (dodatek 5, razpredelnice 1A, 1B, 1C ter 3A in 3B, pri čemer sta razpredelnici 1C in 3A vsebinsko enaki)
Odobreni izdatki glede na poglavitno področje in glede na koledarsko leto (dodatek 5, razpredelnici 2A in 2B)
Pregled odobrenih in prevzetih sredstev glede na dejavnosti (prav tako dodatek 3)
Pregled prevzetih letnih deležev (dodatek 5, razpredelnica 4).
18. Iz razpredelnic dodatka 3 (Odobreni projekti glede na predlagatelja) in dodatka 4 izhaja, da je skupna višina odobrenih izdatkov za vse projekte 111.735.335 GBP. V razpredelnici 2A dodatka 5 pa je nasprotno na podlagi podatkov glede na poglavitno področje naveden skupni znesek 107.746.599 GBP, pri čemer v tej razpredelnici manjkajo podatki glede na poglavitni področji 3 in 5 v planskem letu 1996.
19. V razpredelnicah 1A in 1B dodatka 5 je finančni prispevek iz ESRR izračunan na 56,51 milijona ekujev, razpredelnici 1C in 3A pa navajata znesek 58,76 milijona ekujev.
20. Tudi v skladu z dodatkom 3 je skupni znesek 58,76 milijona ekujev. V zvezi s tem se dodatek 3 izrecno sklicuje na odločbo Komisije, sprejeto decembra 1993.
21. Zaradi nasprotujočih si podatkov v razpredelnicah o skupni višini financiranja iz ESRR sta bili v naslednjem obdobju obe strani v negotovosti glede višine odobrenih sredstev iz ESRR. GONW pa je pri tem očitno vedno izhajal iz tega, da je zavezujoči načrt financiranja tisti, ki je priložen Odločbi C(93) 3804.
22. Komisija je po elektronski pošti 8. maja 2001 povprašala po predelanih prilogah k Programu MST2. Julija in avgusta 2001 je nato med strankama sledilo dopisovanje po elektronski pošti, pri čemer je GONW Komisiji večkrat poslal popravljene zneske, in sicer 14. junija, 19. julija, 6. avgusta in 13. avgusta 2001. V tem času se Komisija ni sklicevala na to, da je rok potekel 31. marca 2001. Nasprotno je še 5. septembra 2001 po elektronski pošti zaprosila za dva dokumenta, med drugim tudi za „prepis končne izjave o izdatkih, ki zadeva Program MST2“, za katero je pristojna služba Komisije sklepala, da je bila posredovana že leta 1997.
23. Komisija je zahtevo ponovila z elektronskim sporočilom z dne 24. oktobra 2001, na podlagi katerega je nato 20. decembra 2001 in 15. januarja 2002 sledilo ponovno dopisovanje med Komisijo in GONW po elektronski pošti.
24. Komisija je 18. januarja 2002 po elektronski pošti GONW sporočila, da je treba najprej razjasniti, ali je do 31. marca 2001 prispela podpisana izjava o izdatkih. Za zadnji načrt financiranja, ki trenutno ni na voljo, pa naj bi se priskrbel prepis. Iz podatkov Komisije izhaja, da je zadnji na črt financiranja tisti, ki je bil priložen Odločbi C(93) 3804. GONW je 25. januarja 2002 po elektronski pošti odgovoril, da do tega datuma ni bila vložena končna izjava glede Programa MST2, in to utemeljil s tem, da je treba še počakati na sporočilo, na kateri odločbi Komisije mora temeljiti izjava.
25. Ne glede na to je generalni direktor generalnega direktorata „Regionalna politika“ z dopisom stalnemu predstavniku Združenega kraljestva pri Evropski uniji z dne 24. januarja 2002 zaprosil za potrditev, da do 31. marca 2001 ni bilo vloženo niti potrdilo o končni potrditvi navedenih izdatkov niti vloga za končno plačilo, kot rok za odgovor pa je določil 7. februar 2002.
26. GONW je 4. februarja 2002 s sklicem na dopis z dne 24. januarja 2002 Komisiji po elektronski pošti sporočil, da čaka na potrditev zneskov v finančnih razpredelnicah, posredovanih 13. avgusta 2001. Takoj za tem naj bi vložil potrdilo o končni potrditvi navedenih izdatkov in vlogo za končno plačilo.
27. Po tem, ko je Komisija opozorila na to, da to ne šteje za odgovor na vprašanje z dne 24. januarja 2002, je GONW še 4. februarja 2002 in s sporočilom z dne 6. februarja 2002 odgovoril, da so imeli stari programi to pomanjkljivost, da so obstajale težave v zvezi z uvrstitvijo izvirnih dokumentov in da se je zato običajno tesno sodelovalo s Komisijo. Dokler Komisija zneskov ne potrdi, naj organ ne bi mogel vložiti končne potrditve navedenih izdatkov.
28. Komisija je v elektronskem sporočilu z dne 6. februarja 2002 opozorila na to, da ne more navesti nobenih zneskov, ne da bi poznala višino realiziranih izdatkov. Zato je zaprosila za takojšnje posredovanje izvirnih podpisanih obrazcev.
29. GONW je še isti dan podpisal obrazec Komisije, ki je vseboval višino realiziranih izdatkov in vlogo za plačilo s strani Komisije, in ga posredoval Komisiji. Iz tega obrazca je izhajalo, da je skupni znesek izdatkov 111.735.335 GBP. Razpredelnica izdatkov, priložena obrazcu, vsebuje za leta od 1992 do 1995 iste zneske glede na poglavitno področje kot dodatek 5, razpredelnica 2A, ki je bil priložen k elektronski pošti z dne 21. marca 2001. Izdatki za leto 1996 pa so glede na poglavitno področje sedaj drugače opredeljeni, to pomeni, da niso zgolj dopolnjeni na podlagi podatkov, ki zadevajo poglavitni področji 3 in 5.(5)
30. Generalni direktor generalnega direktorata „Regionalna politika“ je z dopisom z dne 18. aprila 2002 stalnemu predstavniku Združenega kraljestva pri Evropski uniji med drugim sporočil, da dokument z dne 6. februarja 2002 ni bil sprejet kot vloga za plačilo, saj ni bil poslan do 31. marca 2001, torej do poteka roka, ki ga za vložitev takšnega dokumenta določa člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999. V skladu s to določbo naj bi obveznost za delne zneske samodejno prenehala. Komisija je nato določila dvomesečni rok za podajo pripomb od prejema dopisa in do takrat prekinila postopek plačila. Komisija naj bi v primeru, da pripombe v roku ne bodo podane, program končala tako, kot je bilo uvodoma navedeno, in izpeljala ustrezen postopek.
31. Stalni predstavnik Združenega kraljestva je z dopisom z dne 12. junija 2002 odgovoril, da so bili upoštevni podatki posredovani do 31. marca 2001 in da se je izhajalo iz tega, da finančne razpredelnice, posredovane 21. marca 2001, zadostujejo kot izjava o izdatkih, dokler ne bo razrešen spor s Komisijo o vprašanju, kateri je bil zadnji načrt financiranja. GONW naj bi vedno vztrajal pri tem, da je Odločba C(93) 3804 končna odločba, Komisija pa naj bi to potrdila šele 18. januarja 2002. Zakasnitev vloge naj bi bila zato neizogibna. Poleg tega naj ne bi imelo nobenega smisla vložiti vloge, ki bi temeljila na zneskih, ki jih Komisija ni potrdila v zvezi z odobritvijo končnega plačila.
32. Komisija z dopisom z dne 22. novembra 2002, ki je hkrati predmet spora v tem postopku (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), prereka, da bi bila zamuda pri vložitvi vloge neizogibna. Končna vloga in izjava o izdatkih naj bi bili odvisni od tega, za kakšne obveznosti se je zavezala država. Teh obveznosti naj tudi ne bi bilo mogoče naknadno spremeniti. Z utemeljitvijo, ki zadeva načrt financiranja, naj se ne bi bilo mogoče strinjati. S tem, ko je GONW vztrajno zatrjeval, da je Odločba C(93) 3804 končna, naj bi nasprotoval svojemu stališču, ki ga je zavzel v dodatku 5, razpredelnica 3A, končnega poročila. Zato naj noben od predstavljenih argumentov ne bi mogel v primeru prepozne vloge preprečiti nastopa pravne posledice iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999. Pristojni službi generalnega direktorata naj bi bilo sporočeno, da obveznost za končno plačilo v višini 11.632.600 EUR preneha. Poleg tega naj bi bilo treba zahtevati vrnitev 9.272.767,82 EUR.
33. GONW je z dopisom z dne 6. decembra 2002 Komisijo med drugim opozoril na to, da bi ta potem v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999 morala poskrbeti, da bi obveznosti prenehale do 30. septembra 2001. Komisija naj bi se tu sama zapletla v protislovja.
IV – Postopek
34. Tožba je bila 31. januarja 2003 vpisana v register sodnega tajništva Sodišča. Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 25. marca 2003 Svetu dovolil intervencijo v podporo predlogom Komisije.
35. Združeno kraljestvo Sodišču predlaga, naj:
1. v skladu s členoma 230 ES in 231 ES razglasi za nične te akte:
a) odločbo Komisije, ki je zajeta v dopisu z dne 22. novembra 2002, da preneha obveznost za znesek 11.632.600 EUR;
b) naknadno odločbo o prenehanju obveznosti za ta znesek, ki je bila sprejeta dne, ki Združenemu kraljestvu ni znan, v decembru 2002 ali januarju 2003;
c) vse akte, sprejete na podlagi teh odločb, skupaj z aktom o prenehanju obveznosti za ta znesek;
d) odločbo Komisije, ki je zajeta v dopisu z dne 22. novembra 2002 in vsebuje sklep o povrnitvi zneska 9.272.767 EUR, ki je bil že plačan Združenemu kraljestvu za Program MST2, in
e) vse akte, sprejete na podlagi te odločbe;
2. na podlagi člena 231 ES razglasi, da so ti akti neveljavni;
3. na podlagi člena 241 ES razglasi, da se v primeru, da je razlaga člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 in/ali točke 10 priloge k Odločbi Komisije C(92) 1358/8 pravilna, te določbe ne uporabljajo za Združeno kraljestvo;
4. Komisiji naloži plačilo stroškov.
36. Potem ko je Komisija 13. marca 2003 odločila, da ne bo več zahtevala povrnitve zneska v višini 9.272.767,82 EUR, je Združeno kraljestvo tožbo v tem delu (predloga pod točko 1(d) in (e)) umaknilo. Združeno kraljestvo je z dopisom z dne 23. marca 2005, ki je bil pomotoma datiran s 23. marcem 2004, umaknilo predlog pod točko 3.
37. Komisija Sodišču predlaga, naj:
– tožbo deloma zavrže kot nedopustno, v preostalem pa zavrne kot neutemeljeno;
– podredno, tožbo v celoti zavrne kot neutemeljeno;
– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
38. Svet Sodišču predlaga, naj:
– predlog Združenega kraljestva v skladu s členom 241 ES razglasi za nedopustnega, podredno za neutemeljenega;
– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
39. Ker je Združeno kraljestvo z dopisom z dne 23. marca 2005 umaknilo predlog v skladu s členom 241 ES, ni treba ugotavljati, ali je bil zadevni predlog dopusten ali ne. Navedb Sveta in Komisije v zvezi s tem tako ne bom pobliže obravnavala. Njuni predlogi v zvezi s tem so tako brezpredmetni.
V – Presoja
A – Dopustnost tožbe v skladu s členoma 230 ES in 231 ES
40. Komisija izpodbija dopustnost predlogov Združenega kraljestva, s katerimi to uveljavlja ugotovitev ničnosti vseh odločb in aktov, skupaj s samim prenehanjem obveznosti, ki so bili sprejeti po dopisu z dne 22. novembra 2002. To utemeljuje s tem, da gre pri tem zgolj za neizogibne posledice dopisa z dne 22. novembra 2002.
41. Glede na dopustnost tožbenih predlogov je torej najprej treba razjasniti predmet tožbe. V skladu s členom 230 ES so predmet ničnostne tožbe lahko vsi akti Komisije, razen priporočil in mnenj. Iz tega izhaja, da je neki akt lahko le tedaj predmet tožbe, če ustvarja pravne učinke, to pomeni, če je glede na vsebino namenjen temu, da zavezujoče ureja konkretne položaje.(6)
42. V obravnavanem primeru se zastavlja vprašanje, ali – ne glede na sporočilo državi članici, da niso izpolnjeni pogoji za to, da ne bi prišlo do samodejnega prenehanja obveznosti v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999 – kot dopusten predmet tožbe pride v poštev prenehanje obveznosti samo v obliki internega navodila.
43. V zvezi s tem je treba opozoriti, da prenehanje prevzete obveznosti pomeni „drugo plat“ prevzema obveznosti. Pri prevzemu obveznosti gre za sklep o tem, da se financira določen program ali projekt. Ta sklep je namenjen izvrševanju proračuna, pri čemer je treba razlikovati med – internim(7) – prevzemom obveznosti in – navzven usmerjeno – odločbo o vlogi za plačilo. Zaradi prenehanja obveznosti ne obstaja več možnost, da bi se zadevna sredstva izplačala brez ponovnega prevzema obveznosti. Zato si je treba zapomniti, da je odločba Komisije, ki določa, da so izpolnjeni pogoji za samodejno prenehanje obveznosti, akt navzven, medtem ko je samo prenehanje prevzetih obveznosti interni postopek – in kot takšen neizpodbojen.
44. Komisija je na prenehanje obveznosti za končno plačilo odobrenih dejavnosti ESRR prvič opozorila v dopisu z dne 18. aprila 2002. S tem, ko je Združenemu kraljestvu določila dvomesečni rok za predložitev pripomb, do poteka katerega naj bi postopek miroval, pa je hkrati jasno dala vedeti, da pri tem še ne gre za zavezujočo odločitev.
45. Komisija je nato z dopisom z dne 22. novembra 2002 potrdila svoj namen v zvezi s prenehanjem obveznosti z dne 18. aprila 2002 in sporočila, da je pristojni interni službi medtem že naročila, da obveznost za končno plačilo preneha.
46. S tem ta odločba ustvarja pravne učinke navzven, saj Združenemu kraljestvu zavezujoče sporoča, da končni znesek v višini 11.632.600 EUR ne bo več izplačan.
47. Ta odločba Komisije je torej predmet tožbe. S tem so vse nadaljnje odločbe in akti, ki to odločbo potrjujejo, zgolj dejanska posledica, ne da bi imeli samostojno normativno vsebino.(8)
48. Predloga pod točko 1(b) in (c) sta zato nedopustna.
49. V preostalem je tožba dopustna.
B – Utemeljenost
50. Tožba Združenega kraljestva za razglasitev ničnosti odločbe z dne 22. novembra 2002 temelji na treh tožbenih razlogih. S prvim tožbenim razlogom Komisiji očita, da je v izpodbijani odločbi napačno uporabila pravo in da ta odločba vsebuje nepravilno razlago in napako pri presoji. Združeno kraljestvo z drugim tožbenim razlogom graja ravnanje Komisije. Ta naj bi zaradi svoje nedejavnosti pri tožeči stranki vzbudila zaupanje, da je postopek v zvezi z vložitvijo vloge potekal v pravilni obliki in na pravilen način. S tretjim tožbenim razlogom očita, da je izpodbijana odločba pomanjkljivo obrazložena.
1. Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba prava, nepravilna razlaga in napaka pri presoji v odločbi z dne 22. novembra 2002
a) Trditve Združenega kraljestva
51. Združeno kraljestvo v okviru prvega tožbenega razloga navaja, da je ugotovitev Komisije, da naj bi Združeno kraljestvo prekršilo pogoje iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, protipravna zaradi napačne uporabe prava, nepravilne razlage in napake pri presoji.
52. Svoje stališče utemeljuje s tem, da člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 ne predpisuje določene oblike za vložitev vloge. Člen 52(5) naj zlasti ne bi določal, da bi morale države članice potrditi podatke. Pogojev iz točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 naj v tem primeru ne bi bilo mogoče uporabiti, saj naj bi veljale izključno določbe Uredbe št. 1260/1999, tako da tudi ni nujna uporaba standardnega obrazca ESRR.
53. Člen 54 Uredbe št. 1260/1999 je s 1. januarjem 2000 razveljavil Uredbo št. 4253/88, tako da ta v trenutku, ki je upošteven za obravnavano zadevo, ni več veljala. S tem naj bi hkrati prenehala veljati tudi točka 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8. Uredba št. 1260/1999 naj bi uvedla popolnoma novo pravno ureditev.
Britanska vlada je na obravnavi opozorila na domnevno protislovje v pravnem pojmovanju Komisije in Sveta: medtem ko se Komisija med drugim opira na člen 21(4) Uredbe št. 4253/88, Svet predlaga, naj se uporabi člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 v povezavi z njenim členom 32(4).
54. Iz dopisov, ki sta si jih izmenjala GONW in Komisija, naj bi jasno izhajal namen Združenega kraljestva, da tudi brez uporabe standardnega obrazca vloži vlogo za končno plačilo. Navsezadnje naj bi bili posredovani vsi podatki, ki jih zahteva tudi standardni obrazec.
55. Komisija naj bi do 31. marca 2001 prejela ustrezno vlogo. Ta naj bi bila vsebovana v dokumentih, posredovanih 26. februarja, 15. marca in 21. marca 2001, ki naj bi hkrati vsebovali vse podatke, ki jih je Komisija potrebovala za sprejetje končne odločbe o Programu MST2. Končno poročilo naj bi bilo posredovano 15. marca 2001, zanj pa naj ne bi bila več potrebna odobritev s strani države, saj naj bi bil regionalni organ pooblaščen, da sam poda zavezujoče podatke. Izjava o izdatkih naj bi bila po elektronski pošti posredovana pravočasno, 21. marca 2001.
56. Napačna navedba skupnih izdatkov v višini 107.766.705 GBP namesto 111.735.335 GBP naj ne bi imela učinka, saj naj bi pravilni znesek izhajal iz priloge 4. Toda celo v primeru uporabe tega napačnega zneska naj bi bilo Združeno kraljestvo upravičeno do končnega plačila, saj bi tudi na podlagi prvega navedenega zneska lahko bilo odobreno končno plačilo.
57. Poleg tega naj bi razlaga Komisije kršila načelo pravne varnosti, saj naj člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 glede na besedilo ne bi določal nobenih zahtev glede oblike vloge. Drastična sankcija, ki jo določa člen 52(5), naj bi se lahko uporabila le v primerih, ko je nedvomno kršena jasna in enoznačna določba.
58. Nazadnje naj bi bilo zaradi drastične sankcije kršeno tudi načelo sorazmernosti iz člena 5 ES. Dobro delovanje sklada naj namreč v nobenem trenutku ne bi bilo ogroženo.
59. Vsekakor naj pogoji iz točke 10 priloge ne bi bili nujni. Komisija naj bi tu imela široko možnost diskrecijskega odločanja, kar naj bi ponazarjal tudi člen 6 Odločbe C(92) 1358/8. V skladu z njim naj neupoštevanje pogojev za vložitev vloge ne bi samodejno vodilo k določeni sankciji.
60. Enako naj bi točka 10 priloge dol očala, da naj bi se oblika poročil, ki jih je treba vložiti, določila z dogovorom. Iz tega naj bi izhajalo, da gre za prožne postopkovne predpise. Komisija naj bi zato pri izjavi v dopisu z dne 22. novembra 2002, da v zvezi z zatrjevano kršitvijo pogojev iz točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 nima diskrecijske pravice, napačno uporabila pravo.
61. Komisija naj bi poleg tega kršila načela zakonitosti, solidarnosti Skupnosti, regionalnega partnerstva in lojalnega sodelovanja v skladu s členom 10 ES.
b) Trditve Komisije
62. Komisija nasprotno meni, da je smisel in namen člena 52(5), da ima Komisija do 31. marca 2001 na razpolago vse dokumente, ki jih potrebuje za dokončanje programa. Do tega datuma bi torej morali biti Komisiji predloženi vsi potrebni dokumenti v uporabni obliki. Nepotrjena izjava o izdatkih, ki je bila poslana kot Excelova datoteka po elektronski pošti, naj v nobenih okoliščinah ne bi mogla biti priznana kot dopustna vloga za plačilo, in sicer ne samo zato, ker ni bil uporabljen običajni obrazec, ampak tudi, ker mora biti tak dokument v skladu s členom 21(4) Uredbe št. 4253/88 podpisan in potrjen.
63. Če bi Komisija take dokumente priznala kot zavezujoče, bi kršila člen 274 ES, v skladu s katerim je dolžna odgovorno upravljati s financami Skupnosti.
64. Čeprav je bila Uredba št. 4253/88 razveljavljena s členom 54 Uredbe št. 1260/1999, naj bi to veljalo brez poseganja v določbe člena 52(1) Uredbe št. 1260/1999. V skladu s tem za programe iz programskega obdobja od leta 1989 do leta 1993 ter od leta 1994 do leta 1999 še naprej velja zakonodaja, ki je veljala tudi 31. decembra 1999. Zato naj bi bilo mogoče člen 21(4) Uredbe št. 4253/88 še naprej uporabljati za Program MST2.
65. Razlaga Komisije naj tudi ne bi bila v nasprotju z načelom pravne varnosti. Točka 10 priloge k Odločbi Komisije C(92) 1358/8 naj bi jasno določala pogoje za izvršitev končnega plačila. Člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 naj bi določal rok, do katerega mora biti vložena vloga za plačilo za programe, ki so bili odobreni pred 1. januarjem 1994. Poleg tega naj bi ta določba natančno določala tudi pravno posledico samodejnega prenehanja obveznosti.
66. Tudi načelo sorazmernosti naj ne bi bilo kršeno. Pravočasna vložitev vloge naj bi bila pomembna obveznost za pravilno delovanje strukturnih skladov. Kršitev tega naj bi bila v nasprotju z obveznostjo Komisije iz člena 274 ES. Člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 naj Komisiji tudi ne bi priznaval diskrecijske pravice, saj določa nujno pravno posledico.
67. Komisija naj bi sicer v skladu s členom 6 Odločbe C(92) 1358/8 imela diskrecijsko pravico, da spremeni določbe odločbe. S tem pa naj hkrati ne bi imela diskrecijske pravice, da spremeni nadrejeno določbo.
68. Očitek, da naj bi Komisija s svojo razlago kršila načela dobrega upravljanja, solidarnosti Skupnosti, regionalnega partnerstva in lojalnega sodelovanja v skladu s členom 10 ES, naj ne bi izpolnjeval pogojev iz člena 21 Statuta Sodišča in člena 38(1)(c) Poslovnika Sodišča, saj naj bi Združeno kraljestvo le naštevalo načela, ne da bi utemeljilo, na kakšen način naj bi bila kršena.
c) Pravna presoja
69. Najprej je treba razjasniti pravno vprašanje, ali in v kolikšni meri je treba člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 razlagati tako, da je za namene Programa MST2 nadomestil določbe člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 ter na podlagi te uredbe sprejeto Odločbo C(92) 1358/8, skupaj z njeno prilogo, glede na tu sporno obliko in vsebino vloge za končno plačilo pomoči, ki jo financira Skupnost.
70. V primeru zavrnitve takšne razlage bi bilo treba preučiti, v kolikšni meri so bili dokumenti, ki jih je posredovalo Združeno kraljestvo, sposobni preprečiti nastop pravne posledice samodejnega prenehanja obveznosti iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, tudi ne glede na morebitno upoštevanje procesnih in materialnih zahtev iz določb člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 oziroma ustrezne točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8, ki se v skladu s takšno hipotezo uporabljajo še naprej.
i) Razmerje med uredbami
71. V skladu s členom 54 Uredbe št. 1260/1999 sta bili z njeno uveljavitvijo razveljavljeni uredbi št. 2052/88 in št. 4253/88. To pa izrecno velja brez poseganja v člen 52(1) Uredbe št. 1260/1999.
72. Člen 52 v skladu s svojim naslovom vsebuje „prehodne določbe“ in v odstavku 1 določa, da Uredba št. 1260/1999 zlasti ne vpliva na nadaljevanje pomoči, ki je bila odobrena na podlagi sedaj že razveljavljenih uredb. Člen 52(2) omogoča na primer odobritev novih pomoči na podlagi razveljavljenih uredb, če so bile vloge predložene na tej podlagi.
73. Zakonodajalec Skupnosti je s temi prehodnimi določbami določil, da se pomoči, ki so bile že odobrene v skladu z njihovo prvotno pravno podlago, nadaljujejo, in da se v določenih primerih nove pomoči lahko presojajo in odobrijo po stari zakonodaji. Upoštevna pravna podlaga tu obravnavanega Programa MST2 so Uredba št. 2052/88 in Uredba o izvajanju št. 4253/88 ter Odločba C(92) 1358/8, ki je bila spremenjena z odločbama C(93) 3804 in C(96) 461.
74. Zato se zdi, da ni pravilno stališče Združenega kraljestva, da so bile te določbe nadomeščene z Uredbo št. 1260/1999. Odprto pa ostaja vprašanje razmerja med Uredbo št. 1260/1999 in prvotno pravno podlago Programa MST2. Nadaljevanje že odobrenih pomoči v skladu z njihovo prvotno pravno podlago namreč načelno ne nasprotuje samodejnemu prenehanju obveznosti v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999, ki se nedvomno tudi uporablja za Program MST2. Vprašanje je torej, na katere pogoje je treba v podrobnostih vezati pravno posledico, ki jo določa ta določba.
75. Institut samodejnega prenehanja obveznosti v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999 je novost, ki jo pozna ta uredba v primerjavi z Uredbo št. 4253/88. Zadnja je poznala zgolj zmanjšanje, odložitev ali preklic prispevka, če je Komisija preučila in ugotovila, da je šlo za nepravilnost ali znatno spremembo narave ali pogojev za izvajanje dejavnosti ali ukrepa, česar Komisija ni odobrila.(9) Vsekakor ni sporno, da te pravne posledice na koncu sankcionirajo ravnanje končnega upravičenca finančnega prispevka Skupnosti,(10) medtem ko se tu obravnavano prenehanje obveznosti nanaša (le) na ravnanje države članice.
76. Normodajni cilj tega na novo uvedenega prenehanja prevzetih obveznosti je, da se za zagotavljanje dobrega upravljanja sredstev Skupnosti izboljša napovedovanje in izvrševanje izdatkov.(11)
77. Po eni strani je s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999, ne glede na rok šestih mesecev po koncu zadevnega leta ali po dejanskem koncu dejavnosti, ki ga določa člen 21(4) Uredbe št. 4253/88, rok za vložitev vloge za končno plačilo podaljšan do 31. marca 2001. Po drugi strani je prvič določena pravna posledica samodejnega prenehanja prevzetih obveznosti v primeru zamude roka.
78. Sedaj je treba razjasniti, ali je mogoče pravno posledico iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 – v povezavi z rokom za vložitev „vloge za končno plačilo“ – kot sankcijo vezati na neupoštevanje zahtev iz člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 oziroma glede tega iz enake točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8.(12)
79. Zoper takšno domnevo nedvomno govori to, da se člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 izrecno ne sklicuje na zahteve iz člena 21(4) Uredbe št. 4253/88. Združeno kraljestvo v zvezi s tem opozarja na sodbo z dne 26. maja 1982 v zadevi Nemčija proti Komisiji(13), v skladu s katero „načelo pravne varnosti zahteva, da je določba, ki vsebuje prekluzivni rok, zlasti tedaj, če lahko povzroči, da država članica izgubi finančno pomoč, ki je bila že odobrena in zaradi katere je država že porabila znatna sredstva, nedvoumna in jasna, zato da lahko države članice ob poznavanju celotnega pravnega položaja ocenijo, kakšnen pomen ima zanje upoštevanje tega roka.“ Ta sodna praksa je pomembna zato, ker je rok iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 glede na pravno posledico samodejnega prenehanja prevzetih obveznosti prekluzivni rok, katerega prekoračitev je za zadevno državo članico povezana z izgubo sredstev.
80. Samodejno prenehanje obveznosti v skladu s členom 52(5) dejansko pomeni znatno zaostritev sankcije v primerjavi s prejšnjim pravnim položajem,(14) tako da glede na navedeno sodno prakso verjetno ni sprejemljiva takšna razlaga člena 21(4) Uredbe št. 4253/88, da je bil ta člen s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999 spremenjen tako, da je bila dodana nova pravna posledica, vezana na prekluzivni rok.
81. Iz tega pa ne more izhajati, da se v zvezi s podatki, ki jih mora posredovati država članica pri vložitvi vloge za končno plačilo v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999, ne bi smele postavljati nikakršne zahteve. To izhaja že iz zgoraj navedenega cilja te prehodne določbe.(15) Čeprav Komisija ni mogla zahtevati izpolnitve posameznih pogojev iz člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 oziroma točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 v okviru člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, ji vendarle ni mogoče odrekati pravice, da zahteva pravilnost in zanesljivost podatkov, ki jih je Združeno kraljestvo posredovalo pred 31. marcem 2001, ko je potekel rok.(16) To pravico je treba Komisiji priznati še zlasti zato, ker namen, ki mu očitno sledi institut samodejnega prenehanja obveznosti, nazadnje v sekundarno pravo prenaša načelo primarnega prava o dobrem finančnem poslovodenju iz člena 274 ES.
Razlagi pojma vloge za končno plačilo iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, ki ne upošteva drugih določb Uredbe št. 1260/1999 in Uredbe št. 4253/88, nasprotuje tudi dejstvo, da je bila bistvena normativna vsebina člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 prevzeta prek člena 32(4) Uredbe št. 1260/1999. Ne glede na časovno veljavnost obeh določb iz tega prevzema jasno izhaja, da Uredba št. 1260/1999 ni spremenila oblike, vsebine in funkcije vloge za končno plačilo, tako da člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 vsekakor ni mogoče razlagati brez ustreznega upoštevanja drugih določb Uredbe št. 4253/88 ali Uredbe št. 1260/1999, kot so na obravnavi zatrjevali zastopniki britanske vlade.
V zvezi s tem ni treba podrobneje obravnavati, ali je stališče Sveta, da je treba člen 52(5) razlagati v povezavi s členom 32(4) Uredbe št. 1260/1999, združljivo s pravnim pojmovanjem Komisije ali ne.
82. Iz vsega navedenega torej izhaja, da je treba člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 razlagati tako, da neupoštevanje zahtev iz člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 samo po sebi ne povzroči samodejnega prenehanja obveznosti, da pa ima Komisija – glede na neoblično vložene podatke o izvršenih izdatkih – pravico presoje, ali je takšne podatke mogoče šteti kot vlogo za končno plačilo za namene člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999.
83. Komisija je torej svojo izpodbijano odločbo utemeljila z nepravilno razlago člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, kolikor je tam predvideno sankcijo samodejnega prenehanja obveznosti vezala na neupoštevanje pogojev, navedenih v členu 21(4) Uredbe št. 4253/88 oziroma v točki 10 priloge k Odločbi Komisije C(92) 1358/8.
84. V obravnavanem primeru se v skladu z navedenim, v nasprotju s pravnim pojmovanjem Komisije, zdi, da je brezpredmetno, da Združeno kraljestvo ni uporabilo obrazca, ki ga je izdala Komisija in ki se običajno uporabi za vložitev vloge za plačilo iz sklada ter za predložitev izjave, ki potrjuje podatke o izdatkih.
85. Ta nepravilna razlaga člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 bi sicer lahko bila nepomembna, če je Komisija glede na okoliščine obravnavanega primera lahko upravičeno domnevala, da Združeno kraljestvo ni pravočasno vložilo vloge v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999.
ii) Trditev, da je bila vloga v smislu člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 vložena pravočasno
Končno poročilo
86. GONW je končno poročilo o Programu MST2 v Excelovem dokumentu Komisiji poslal 15. marca 2001 po elektronski pošti. Združeno kraljestvo pa do 31. marca 2001 ni potrdilo teh podatkov.
87. Ni se mogoče strinjati z mnenjem Združenega kraljestva, da državi članici ni bilo treba potrditi podatkov, ker naj bi bil navedeni organ pooblaščen za to, da samostojno sporoči podatke Komisiji.
88. Tako tretja alinea člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 kot tudi ustrezna določba tretje alinee točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 izrecno zahtevata, da država članica Komisiji pošlje potrdilo, ki potrjuje posredovane podatke. Pogoje iz prve in druge alinee pa morajo nasprotno izpolniti navedeni nacionalni organi.(17)
89. To razlikovanje ustreza tudi smislu in namenu predpisa. Država članica in Komisija delujeta v fazi programskega načrtovanja, po koncu te faze, to pomeni po sprejetju okvira podpore Skupnosti, pa država članica izvajanje programov zaupa nacionalnemu organu.(18) Takšno ravnanje je utemeljeno s tem, da lahko ti organi na kraju samem znatno lažje upravljajo programe. Država članica pa ostane pristojna za nadzor nad izvajanjem programa.(19)
90. Čeprav v skladu s tu zastopanim pravnim pojmovanjem neupoštevanje zahtev iz tretje alinee člena 21(4) Uredbe št. 4253/88 oziroma tretje alinee točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 samo po sebi ne sproži pravne posledice iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, vendarle velja, da posredovanje nepotrjenega končnega poročila s strani lokalnega organa ne daje dovolj zanesljivega jamstva. Iz takšnega poročila zlasti ne izhaja, da država članica prevzema odgovornost za – stvarno in računsko – pravilnost predloženih podatkov. V tem smislu manjka pravno zavezujoča izjava države članice, da potrjuje posredovane podatke, ki je v tej zvezi nujna ne glede na zgoraj navedene zahteve, ki niso neposredno uporabne.(20)
91. Navedba, da je država članica pooblastila nacionalni organ, ne utemeljuje drugačnega sklepa. Nacionalni predpis ne more enostransko spremeniti ali celo razveljaviti obveznosti, ki jo določa pravo Skupnosti.
Izjava o izdatkih
92. GONW je prav tako pravočasno, to je 21. marca 2001, posredoval izjavo o izdatkih v obliki razpredelnice. Podatki o izkazanih izdatkih pa so bili protislovni in pomanjkljivi glede na podatke v spisu.
93. Na enem mestu je naveden skupni znesek izdatkov v višini 111.735.335 GBP, na drugem mestu pa v višini 107.746.599 GBP. Znesek v višini 111.735.335 GBP, ki je očitno pravilen, je bil sicer naveden v dodatku 4 elektronske pošte, ki jo je GONW poslal 21. marca 2001. Ta znesek pa se ni skladal s podatkom v razpredelnici 2A dodatka 5, tako da je nastala določena negotovost.
94. Čeprav bi – kot je ugovarjala tožeča stranka – oba zneska upravičevala izplačilo, ostaja negotovost glede tega, ali sta nasprotujoča si zneska za vezujoča. Izjava, da se izdatki vsaj držijo določenega okvira, ne zadostuje za to, da bi se podatki po potrebi potrdili na podlagi dokazil, ki jih je treba posredovati.
95. Komisija je sicer v skladu s členom 274 ES zavezana k dobremu finančnemu poslovodenju. Zato mora pri odločitvi o plačilu pomoči iz skladov čimbolj natančno preveriti podatke, da bi preprečila zlorabo. Tega pa ne more storiti, če so ji predloženi le negotovi podatki o izdatkih, ki jih konec koncev tudi ni mogoče natančno pripisati določeni pomoči.
96. Nesporno je tudi, da so bili zadevni vprašljivi podatki popravljeni šele po poteku roka, in sicer 14. junija, 19. julija ter 6. in 13. avgusta 2001, torej vsekakor prepozno. Smisel in namen prekluzivnega roka iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 terjata, da so do poteka tega roka Komisiji predloženi vsi podatki, ki jih potrebuje za odločitev. Možnost naknadnega popravka, ki jo zagovarja Združeno kraljestvo, se zdi nezdružljiva s ciljem te določbe.
Vmesni sklep
97. Iz zgornjih preudarkov je mogoče sklepati, da Komisija ni očitno napačno uporabila svoje pravice do preizkusa podatkov v okviru vloge za plačilo iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999.
98. Čeprav je treba Združenemu kraljestvu pritrditi, da posredovanje deloma nepravilnih zneskov in izjav samo zase ne more sprožiti pravne posledice iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 – in sicer predvsem zato, ker za namen hitrega in gospodarnega dokončanja pomoči s plačilom morebitnih končnih zneskov zadostuje, da se drugačni – pravilni – zneski po
poteku roka ne upoštevajo več, če bi bilo to v breme proračuna Skupnosti –, je na tem mestu treba ugotoviti, da je bilo v obravnavanem primeru posredovanje takšnih nepravilnih podatkov povezano še s tem, da ni bilo potrjeno končno poročilo. Komisija se s tem pri tolikšnem tveganju ni mogla zadovoljiti.
99. Glede na navedeno je Komisija upravičeno ugotovila, da se ne more šteti, da je država članica vložila pravočasno vlogo za končno plačilo v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999, če podatki v njej ne zadostijo – implicitnim, a nujnim – zahtevam glede zanesljivosti podatkov v vlogi za plačilo in če do poteka zadevnega roka niso potrjeni. V skladu s tem je izpodbijana odločba, vsaj v tem pogledu, pravno utemeljena.(21)
iii) Zatrjevana neuporaba diskrecijske pravice
100. Člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 je kogentna določba, ki Komisiji ne daje diskrecijske pravice. Ureja obvezno prenehanje prevzetih obveznosti, če do 31. marca 2001 ni bila vložena ustrezna vloga za končno plačilo. Odločba Komisije, ki to pravno posledico uporabi v konkretnem primeru, zato ni protizakonita na podlagi napake pri presoji.(22)
101. Združeno kraljestvo sicer upravičeno opozarja na to, da člen 6 Odločbe C(92) 1358/8, v skladu s katerim ima lahko neupoštevanje pogojev vloge za plačilo za posledico odložitev pomoči, Komisiji v tem pogledu priznava diskrecijsko pravico.
102. Kot je bilo že predstavljeno,(23) je institut samodejnega prenehanja obveznosti novost člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999. To določbo je treba spričo drastičnosti te pravne posledice razlagati avtonomno. Zato je na tem mestu nepomembno, ali je v skladu z Uredbo št. 4253/88 ali Odločbo C(92) 1358/8, ki na njej temelji, v kakšni drugi zvezi obstajala možnost diskrecijskega odločanja ali ne.
103. Zato ni sporno, da Komisija pri uporabi samodejnega prenehanja prevzetih obveznosti v skladu s členom 52(5) Uredbe št. 1260/1999 ni mogla odločati po prostem preudarku, če je po preizkusu posredovanih dokumentov ugotovila, da ni bila vložena vloga za končno plačilo.
iv) Zatrjevana kršitev načela sorazmernosti
104. Odločba Komisije ni v nasprotju z načelom sorazmernosti iz člena 5 ES, ki v skladu sodno prakso Sodišča zahteva, da so ukrepi institucij Skupnosti primerni za dosego zastavljenega cilja in da ne presegajo tistega, kar je za to potrebno.(24)
105. Strogo upoštevanje roka iz člena 52(5) je potrebno zaradi vzdrževanja zmožnosti delovanja in gospodarnega upravljanja strukturnih skladov v skladu s členom 274 ES. Zaradi okoliščine, da je izvajanje dejavnosti strukturnih skladov decentralizirano prek držav članic, lahko Komisija zgolj v primeru, če so vloge za plačilo vložene v primernem času, razume izkazane izdatke, ki na koncu upravičujejo izplačila v okviru prevzetih obveznosti.
106. Dobro delovanje skladov zahteva tudi, da prepozne bistvene dopolnitve ali popravki, ki zadevajo vloge za plačilo v smislu člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999, ne morejo več preprečiti prenehanja obveznosti, saj bi bilo drugače upravljanje s sredstvi ohromljeno zaradi zgolj težko razumljivih vlog.
v) Zatrjevana kršitev načela pravne varnosti
107. Trditev Združenega kraljestva, da je razlaga Komisije v zvezi s členom 52(5) v nasprotju z načelom pravne varnosti, je neutemeljena.
108. Člen 52(5) Uredbe št. 1260/1999 za potek roka za vložitev vloge za končno plačilo jasno določa 31. marec 2001, kot pravno posledico neupoštevanja tega roka pa samodejno prenehanje prevzetih obveznosti.
109. Združeno kraljestvo je glede na podatke v spisu – tudi na ravni GONW – vedelo, katere podatke je treba posredovati v okviru ustrezne vloge za končno plačilo. GONW je sam večkrat jasno poudaril, da se zaveda roka. Očitno je tudi poskušal pravočasno pripraviti končno poročilo skupaj z izjavami. V zvezi s tem naj spomnim na dopise z dne 26. februarja ter 15. in 21. marca 2001, v katerih GONW za potek roka izrecno omenja datum 31. marec 2001 oziroma navaja, da se zaveda, da je treba upoštevati zelo kratke roke.
vi) Zatrjevana kršitev načel dobrega upravljanja, solidarnosti Skupnosti, regionalnega partnerstva in lojalnega sodelovanja
110. Trditev Združenega kraljestva, da je Komisija z razlago in uporabo predpisov kršila načela dobrega upravljanja, solidarnosti Skupnosti, regionalnega partnerstva in lojalnega sodelovanja v skladu s členom 10 ES, je treba zavrniti kot neutemeljeno. Združeno kraljestvo ni predstavilo zatrjevanih kršitev. Člen 21 Statuta Sodišča in člen 38(1)(c) Poslovnika Sodišča pa zahtevata vsaj kratko predstavitev tožbenih razlogov. Za to je potrebno, da so tudi zatrjevane kršitve predstavljene na jasen in razumljiv način.
111. Prvi tožbeni razlog je zato treba zavrniti kot neutemeljen.
2. Drugi tožbeni razlog: ravnanje Komisije
a) Glavne trditve
112. Združeno kraljestvo v okviru drugega tožbenega razloga v bistvu navaja, da je Komisija prepozno ugovarjala zoper način vložitve vloge, saj Združenemu kraljestvu ni pred potekom roka sporočila, da vloga ne izpolnjuje pogojev iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999.
113. Komisija bi tudi morala sporočiti Združenemu kraljestvu, da oblika vloge po njenem mnenju ni v skladu z veljavnimi zahtevami.
114. Ker se Komisija do poletja 2001 ni odzvala na dokumente, posredovane 15. in 21. marca 2001, naj bi tožeča stranka lahko upravičeno pričakovala, da so izpolnjeni vsi pogoji v zvezi z vlogo za končno plačilo.
115. Komisija temu v dejanskem smislu ugovarja, da njene službe v nobenem trenutku niso dajale vtisa, da bi dokumenti, vloženi do poteka roka, zadoščali za dokončanje programa. Poleg tega ugotavlja, da je njeno lastno ravnanje v zvezi s samodejnim prenehanjem obveznosti vsekakor neupoštevno.
b) Pravna presoja
i) Učinkovitost trditev
116. Ta tožbeni razlog je treba zavrniti kot neučinkovit. Tudi v primeru, da bi bile trditve pravilne, namreč ne more povzročiti ničnosti izpodbijane odločbe.
117. Kot je Sodišče ugotovilo v sodbi z dne 21. septembra 2000 v zadevi C-46/98 P(25), učinkovitost tožbenega razloga v okviru ničnostne tožbe označuje njegovo sposobnost, da v primeru, če so zadevne trditve resnične, privede do razglasitve ničnosti, ki jo zahteva tožeča stranka.
118. Čeprav bi obstajala ustrezna dolžnost obveščanja in bi Komisija prekršila to dolžnost, iz tega ne izhaja nujno, da je Združeno kraljestvo pravočasno vložilo ustrezno vlogo za končno plačilo.
ii) Dolžnost obveščanja, ki jo ima Komisija v skladu s členom 31(2), četrti pododstavek, Uredbe št. 1260/1999
119. Zaradi celovitosti bom obravnavala še dolžnost obveščanja, ki jo ima Komisija in ki je izrecno določena v členu 31(2), četrti pododstavek, Uredbe št. 1260/1999, v skladu s katerim Komisija v vsakem primeru pravočasno obvesti državo članico in plačilni organ, kadarkoli obstaja tveganje pri uporabi samodejnega prenehanja prevzete obveznosti, predvidenega v drugem pododstavku.
120. Te določbe ni mogoče uporabiti v primeru tu obravnavanega programa. V skladu s prehodnimi določbami iz člena 52 Uredbe št. 1260/1999 ta uredba ne vpliva na pomoči, ki so bile odobrene še na podlagi Uredbe št. 2052/88 in njene Uredbe o izvajanju št. 4253/88. Dolžnost Komisije, da v skladu s členom 31(2), četrti pododstavek, Uredbe št. 1260/1999 opozori na nevarnost morebitnega prenehanja prevzetih obveznosti, tako velja le za prihodnje programe.
121. S tem pa prehodna določba člena 52 Uredbe št. 1260/1999 Združenega kraljestva ne postavlja v slabši položaj, saj člen 52(5) nazadnje za vložitev vlog za končno plačilo določa znatno podaljšanje roka v primerjavi s prvotnim rokom iz člena 21(4) Uredbe št. 4253/88.
iii) Ravnanje Komisije v podrobnostih
122. Zaradi celovitosti bom v nadaljevanju obravnavala še očitke v zvezi z ravnanjem Komisije.
123. Čeprav ravnanje Komisije ni vzor jasnosti, saj je zlasti po poteku roka še zastavljala vprašanja glede nasprotujočih si podatkov države članice oziroma GONW in ji očitno tudi sami ni bilo več vse jasno glede končnega načrta financiranja, to v ničemer ne spreminja dejstva, da je bilo Združeno kraljestvo načelno odgovorno za to, da Komisija na ključni dan razpolaga z vsemi zanesljivimi podatki glede izdatkov, ki jih potrebuje za končno odločitev.
124. Komisija poleg tega nikoli ni podcenjevala ali naklepno zamolčala posledice samodejnega prenehanja prevzetih obveznosti. Nasprotno je že 31. julija 2000 opozorila na to, da želi končati Program MST2. S tem je prvič posredno pozvala Združeno kraljestvo, naj začne ukrepati.
125. Nazadnje iz pravne podlage ne izhaja morebitna obveznost Komisije, da v posameznem primeru potrdi potek roka. Kaj takega tudi ne izhaja iz člena 10 ES, v skladu s katerim so tudi institucije Skupnosti dolžne lojalno sodelovati z državami članicami.(26) Nelojalno ravnanje ni utemeljeno, če Komisija v primeru, ko se je država članica očitno zavedala obveznosti, da mora upoštevati rok, ne opozori na potek roka.(27)
126. Poleg tega je glede na nastanek morebitnega upravičenega pričakovanja treba upoštevati, da izpodbijana odločba Komisije temelji na uredbi Sveta, tako da ravnanja Komisije zato nikakor ni mogoče šteti za odstopanje od lastnih procesnih zahtev.
3. Tretji tožbeni razlog: pomanjkljiva obrazložitev Odločbe Komisije C(92) 1358/8
a) Trditve Združenega kraljestva
127. Združeno kraljestvo v okviru tretjega tožbenega razloga očita, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve iz člena 253 ES, saj naj odločba z dne 22. novembra 2002 ne bi vsebovala temeljnih pravnih in dejanskih razlogov, ki so potrebni za to, da bi bila obrazložitev razumljiva.
128. Zlasti naj ne bi bilo obrazloženo, zakaj podatki, posredovani februarja in marca 2001, niso zadoščali za vlogo v smislu člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999. Poleg tega naj Komisija ne bi razložila, zakaj naj zaradi zatrjevane neizpolnitve pogojev, ki bi jih bilo treba izpolniti do poteka roka, ne bi bilo mogoče končati programa. Izjava Komisije, da „se pristojni referenti ne strinjajo z argumentom, ki zadeva končni načrt financiranja“, naj bi bila povsem nezadostna in nerazumljiva.
b) Trditve Komisije
129. Komisija nasprotno meni, da je odločba primerno obrazložena, saj izpolnjuje pogoje iz člena 253 ES. Dopis z dne 22. novembra 2002 naj bi bilo treba brati v kontekstu dopisovanja z Združenim kraljestvom, zlasti skupaj z dopisi z dne 24. januarja, 18. aprila in 12. junija 2002. V njih naj bi bilo vedno izraženo stališče Komisije, da do 31. marca 2001 ni bila vložena vloga za končno plačilo.
130. Tudi Združeno kraljestvo naj bi v svojem dopisu z dne 12. junija 2002 na koncu priznalo, da do 31. marca 2001 ni bila vložena nobena uradna vloga. Zato naj bi poznalo razloge izpodbijane odločbe, čeprav glede njih ni bilo soglasja.
c) Pravna presoja
131. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora obrazložitev akta, kot jo zahteva člen 253 ES, jasno in nedvoumno podati sklepanje organa Skupnosti, ki je akt izdal, tako da se lahko zainteresirane stranke zaradi uresničevanja svojih pravic seznanijo z razlogi sprejetega ukrepa in da lahko sodišče Skupnosti opravi nadzor. Obseg obveznosti obrazložitve je odvisen od vrste zadevnega akta in okoliščin, v katerih je bil sprejet, ter od vseh predpisov zadevnega področja.(28)
132. Obrazložitev odločbe o preklicu prispevka Skupnosti mora zaradi resnih posledic, ki jih ima ta odločba za končnega upravičenca, zlasti jasno vsebovati razloge, ki utemeljujejo odločbo.(29)
133. V obravnavani zadevi sicer ne gre za preklic prispevka Skupnosti. Vendar pa gre tudi tu za naknadno odpoved prvotno odobrene ugodnosti, namreč za končno plačilo prevzetih obveznosti ESRR za Program MST2.
134. Komisija je v izpodbijanem dopisu z dne 22. novembra 2002 v bistvu navedla, da je odločba o prenehanju prevzetih obveznosti morala biti sprejeta, saj do 31. marca 2001 ni bila vložena vloga za plačilo, ki je eden od pogojev člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999.
135. Okoliščine, v katerih je bila sprejeta odločba, potrjujejo, da ta obrazložitev zadostuje. Obveznost obrazložitve terja manj izčrpne navedbe vedno takrat, kadar so naslovniku odločbe že poznani njena pravna podlaga in njeni pogoji.(30) Združeno kraljestvo je – kot je bilo že navedeno(31) – že pred potekom roka pojasnilo, da se zaveda kratkih rokov iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999. Zato je mogoče domnevati, da je bilo Združenemu kraljestvu – ne glede na med strankama sporno nadaljnjo veljavo pogojev iz točke 10 priloge k Odločbi C(92) 1358/8 – jasno, da bo posledica neupoštevanja roka iz člena 52(5) Uredbe št. 1260/1999 prenehanje prevzetih obveznosti.
136. V dolgotrajnem dopisovanju med strankama, zlasti v dopisih z dne 24. januarja ter 18. aprila in 12. junija 2002, so bili tudi obravnavani nasprotujoči si pogledi in Združenemu kraljestvu predstavljeni razlogi za prenehanje prevzetih obveznosti.
137. Iz vsega navedenega izhaja, da je Komisija glede na dejanske okoliščine obravnavanega primera svojo odločbo z dne 22. novembra 2002 obrazložila zadostno.
138. Tretji tožbeni razlog je zato treba zavrniti kot neutemeljen.
VI – Predlog
139. Na podlagi zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj:
– tožbo Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska v celoti zavrne;
– Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska naloži plačilo stroškov.
(1) .
(2)
–	Uredba Sveta (ES) št. 1260/1999 z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o Strukturnih skladih (UL L 161, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1260/1999).
(3)
–	UL L 374, str. 1 (v nadaljevanju: Uredba št. 4253/88).
(4)
–	Glej člen 54 Uredbe št. 1260/1999.
(5)
–	Glej točko 18 zgoraj.
(6)
–	Glej tudi sodbo z dne 9. decembra 2004 v zadevi Komisija proti Greencore Group (C-123/03 P, ZOdl., str. I-11647, točka 44): „Ukrepi, ki ustvarjajo zavezujoče pravne posledice, [imajo] bistven pomen za položaj tožeče stranke, s tem ko drugače kvalificirajo njen položaj, akte oziroma odločitve, zoper katere je v skladu s členom 230 ES predvidena ničnostna tožba.“
(7)
–	Glej sodbo z dne 25. februarja 1988 v zadevi Parti écologiste „Les Verts“ proti Parlamentu (190/84, Recueil, str. 1017, točka 7 in naslednja): „[Obravnavana tožba] [...] zadeva dejanja v zvezi s prevzemom obveznosti [...] Takšna dejanja ustvarjajo pravne učinke zgolj na internem upravnem področju in ne utemeljujejo pravic ali obveznosti tretjih. Zato ne gre za odločbe, ki posegajo v položaj.“
(8)
–	Sodba z dne 10. decembra 1980 v zadevi Grasselli proti Komisiji (23/80, Recueil, str. 3709) in sodba Komisija proti Greencore (navedena v opombi 6), točka 39.
(9)
–	Glej člen 24(2) Uredbe št. 4253/88.
(10)
–	K morebiti s tem povezanimi problemi zakonitosti dejanj državnih organov glej Nehl, Europäisches Verwaltungsverfahren und Gemeinschaftsverfassung, Berlin 2002.
(11)
–	V skladu z uvodno izjavo 44 je za dosego tega namena potrebno, da je posledica kakršne koli zamude pri finančnem izvajanju samodejno prenehanje prevzetih obveznosti.
(12)
–	Pravočasna vložitev vloge za končno plačilo, predložitev podrobnega poročila, predložitev potrdila, ki potrjuje posredovane podatke.
(13)
–	Zadeva 44/81 (Recueil, str. 1855, točka 16).
(14)
–	Glej točko 75 zgoraj.
(15)
–	Glej točko 76 zgoraj.
(16)
– 	Opozoriti je treba na to, da je Sodišče v sodbi z dne 5. oktobra 1999 v zadevi Nizozemska proti Komisiji (C-84/96, Recueil, str. I-6547, točka 57) že razlagalo pojem vloge za končno plačilo – čeprav v povezavi z drugo pravno podlago – in v tem smislu ugotovilo, da – ne glede na vprašanje morebitne potrditve zadevnih podatkov – „morajo vloge za končno plačilo držav članic vsebovati vsaj tiste podatke, ki Komisiji omogočajo dokončen zaključek zadevnih projektov in plačilo zahtevanih zneskov“.
(17)
–	Predpis torej loči med tistimi pogoji, ki jih mora izpolniti nacionalni organ, in tistimi pogoji, ki jih mora izpolniti država članica.
(18)
–	Člena 10 in 14 Uredbe št. 4253/88.
(19)
–	Člen 23 Uredbe št. 4253/88.
(20)
–	Glej tudi uvodno izjavo 43 Uredbe št. 1260/1999: „[...][Z]agotoviti [bi bilo treba] dobro finančno poslovodenje, tako da se zagotovi, da so izdatki primerno utemeljeni in potrjeni [...]“
(21)
–	Opozoriti je treba na to, da v skladu s sodno prakso Sodišča (sodba z dne 6. novembra 1990 v zadevi Italija proti Komisiji (C-86/89, Recueil, str. I‑3891, točka 20)) za pravno veljavnost neke odločbe zadošča, da so dobro obrazloženi njeni glavni razlogi. Pomanjkljivosti, ki morda izhajajo iz drugih delov obrazložitve, ne vplivajo na zakonitost te odločbe.
(22)
–	Glede neobstoja diskrecijske pravice pri samodejnem prenehanju prevzetih obveznosti glej že sodbo v zadevi C-84/96 (navedena v opombi 16).
(23)
–	Glej točko 75 zgoraj.
(24)
–	Glej le sodbo z dne 18. septembra 1986 v zadevi Komisija proti Nemčiji, „Kakovostno vino“ (116/82, Recueil, str. 2519, točka 21).
(25)
–	European Fertilizer Manufacturers Association (EFMA) proti Svetu in Komisiji (Recueil, str. I‑7079, točka 38).
(26)
–	Glej sodbo z dne 10. februarja 1983 v zadevi Luksemburg proti Parlamentu (230/81, Recueil, str. 255) in sklep z dne 13. julija 1990 v zadevi Zwartveld (2/88‑IMM, Recueil, str. I‑3365).
(27)
–	Glej tudi točko 109 zgoraj.
(28)
–	Sodba z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi (C-350/88, Recueil, str. I‑395, točka 15 in naslednja).
(29)
–	V tem smislu glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 3. februarja 2000 v združenih zadevah CEMR proti Komisiji (T-46/98 in T-151/98, Recueil, str. II‑167, točka 48).
(30)
–	V tem smislu je treba opozoriti na sodno prakso Sodišča glede potrditve obračunov EKUJS, v skladu s katero je pri obsegu obveznosti obrazložitve sodelovanje države članice pri pripravi odločbe pomembno. Glej na primer sodbo z dne 14. januarja 1981 v zadevi Nemčija proti Komisiji (819/79, Recueil, str. 21, točke od 19 do 21).
(31)  –	Glej točko 109 zgoraj.