62016TJ0466(01)_RES
Zadeva T‑466/16 RENV
NRW. Bank
proti
Enotnemu odboru za reševanje
Sodba Splošnega sodišča (osmi razširjeni senat) z dne 21. februarja 2024
„Ekonomska in monetarna unija – Bančna unija – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij (EMR) – Enotni sklad za reševanje (ESR) – Sklep EOR o izračunu predhodnih prispevkov za leto 2016 – Obveznost obrazložitve – Načelo prepovedi retroaktivnosti – Člen 5(1)(f) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 – Izključitev nekaterih obveznosti iz izračuna predhodnih prispevkov – Spodbujevalni krediti – Dopolnilne spodbujevalne dejavnosti – Ugovor nezakonitosti“
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Sanacija in reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij – Spodbujevalna banka – Izračun predhodnih prispevkov v enotni sklad za reševanje (ESR) – Izključitev obveznosti, povezanih s spodbujevalnimi krediti, iz izračuna – Obseg – Obveznosti, povezane z dopolnilno spodbujevalno dejavnostjo, ki se opravlja v konkurenčnem okolju in na profitni osnovi – Izključitev
(Uredba Komisije 2015/63, uvodna izjava 13 ter člena 3, točka 28, in 5(1)(f))
(Glej točke 45, 50, od 58 do 63 in 261.)
Institucije Evropske unije – Izvajanje pristojnosti – Pooblastilo Komisiji za sprejemanje delegiranih aktov – Obseg – Kompleksne presoje in ocene – Široka diskrecijska pravica – Direktiva 2014/59 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij – Določitev meril za prilagoditev predhodnih prispevkov – Sodni nadzor – Meje
(člen 290 PDEU; Uredba št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta, uvodna izjava 41; Direktiva 2014/59 Evropskega parlamenta in Sveta)
(Glej točke 90, 91, 97, 98 in 112.)
Akti institucij – Časovna veljavnost – Prepoved retroaktivnosti – Izjeme – Pogoji – Uresničitev cilja v splošnem interesu in spoštovanje legitimnega pričakovanja – Odprava sklepa Enotnega odbora za reševanje (EOR) o določitvi predhodnih prispevkov v enotni sklad za reševanje (ESR) zaradi odprave pomanjkljive obrazložitve – Sprejetje sklepa, ki začne veljati na datum začetka veljavnosti prejšnjega sklepa – Neobstoj sprememb glede zneska in izračuna navedenih prispevkov – Upoštevanje cilja prispevkov v ESR – Dopustnost
(Uredba št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 2, 67(4), 69 in 70)
(Glej točke 170, 172 in 173.)
Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Pravica do izjave – Obseg – Obvestilo Enotnega odbora za reševanje (EOR) tožeči stranki o odpravi sklepa in njegovi nadomestitvi – Dopustnost – Kršitev pravice do izjave – Neobstoj
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(a))
(Glej točki 235 in 243.)
Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR) o določitvi predhodnih prispevkov v enotni sklad za reševanje (ESR) – Obveznost EOR, da zadevne institucije obvesti o metodologiji za izračun teh prispevkov in metodologiji za določitev zneska letne ciljne ravni
(Uredba št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta, člena 69(1) in (2) ter 70(2); Uredba Sveta 2015/81, člen 4; Uredba Komisije 2015/63, člen 4(2); Direktiva 2014/59 Evropskega parlamenta in Sveta)
(Glej točke 283 in od 292 do 303.)
Povzetek
Splošno sodišče, ki je odločalo o ničnostni tožbi zoper Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR) SRB/ES/2022/23 z dne 27. aprila 2022 (v nadaljevanju: izpodbijani sklep) in je to tožbo zavrnilo, je podalo pomembna pojasnila o, prvič, izračunu predhodnih prispevkov v enotni sklad za reševanje (ESR), zlasti v zvezi z razlago in uporabo člena 5(1)(f) Delegirane uredbe 2015/63 (
1
), in drugič, obrazložitvi določitve letne ciljne ravni ESR za prispevno obdobje 2016.
NRW.Bank, tožeča stranka, je spodbujevalna banka Land Nordrhein-Westfalen (zvezna dežela Severno Porenje - Vestfalija, Nemčija).
EOR je 15. aprila 2016 sprejel sklep o predhodnih prispevkih za leto 2016 v enotni sklad za reševanje (SRB/ES/SRF/2016/06) kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij, med katerimi je bila tožeča stranka. EOR je 20. maja 2016 sprejel sklep o prilagoditvi predhodnih prispevkov v enotni sklad za reševanje za leto 2016, s katerim je dopolnil sklep EOR z dne 15. aprila 2016 o predhodnih prispevkih v enotni sklad za reševanje za leto 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13). Splošno sodišče, ki je odločalo o ničnostni tožbi tožeče stranke zoper ta sklepa (v nadaljevanju: prvotna sklepa), je s sodbo z dne 26. junija 2019, NRW.Bank/EOR (T‑466/16), (
2
) tožbo zavrglo kot nedopustno. Sodišče, ki je odločalo o pritožbi tožeče stranke, je s sodbo z dne 14. oktobra 2021, NRW.Bank/EOR (C‑662/19 P), (
3
) razveljavilo sodbo Splošnega sodišča in zadevo vrnilo v razsojanje. EOR je 27. aprila 2022 sprejel izpodbijani sklep, s katerim je odpravil in nadomestil prvotna sklepa, da bi odpravil pomanjkljivo obrazložitev teh sklepov, ki jo je ugotovil po sodbah Splošnega sodišča (
4
).
Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu, tožeča stranka je trdila, da je treba določbe člena 5(1)(f) Delegirane uredbe 2015/63 razlagati tako, da omogočajo, da se iz izračuna predhodnih prispevkov izključijo obveznosti, povezane s tako imenovanimi „dopolnilnimi spodbujevalnimi“ dejavnostmi, ki obsegajo med drugim kupovanje dolžniških vrednostnih papirjev na kapitalskem trgu (v nadaljevanju: zadevne dejavnosti). Splošno sodišče je navedlo, da so v skladu s temi določbami zadevne obveznosti lahko izključene iz izračuna predhodnega prispevka zadevne institucije le v višini zneska spodbujevalnih kreditov, ki jih zagotavlja ta institucija. Da se zadevne transakcije lahko opredelijo kot „spodbujevalni krediti“, morajo biti opravljene na nekonkurenčni in neprofitni osnovi. (
5
) Splošno sodišče je ugotovilo, da se na eni strani zadevne dejavnosti izvajajo na odprtem kapitalskem trgu, na katerem delujejo drugi udeleženci, ki opravljajo iste vrste dejavnosti in lahko kupijo iste dolžniške vrednostne papirje kot spodbujevalne banke, in to pod istimi tržnimi pogoji kot te banke. Vendar so na takem trgu spodbujevalne banke po definiciji v neposredni konkurenci s temi drugimi udeleženci na trgu, tako da za zadevne dejavnosti ni mogoče šteti, da se opravljajo na nekonkurenčni osnovi. Na drugi strani so zadevne dejavnosti namenjene ustvarjanju prihodkov in ustvarjajo prihodke, ker ustvarjajo obrestne marže za financiranje bančne dejavnosti kot take, ki jo opravljajo spodbujevalne banke. Zato za te dejavnosti ni mogoče šteti, da se opravljajo na neprofitni osnovi.
Te ugotovitve ne omaje trditev tožeče stranke, da „končni cilj“ navedenih dejavnosti ni ustvarjanje dobička, ker ji je prepovedano razdeljevanje dividend. Neprofitna narava dejavnosti (
6
) se presoja glede na naravo vsake zadevne dejavnosti, ne da bi bilo pomembno, ali je dobiček, ki ga ustvari ta dejavnost, pozneje uporabljen ali ne za financiranje spodbujevalnih dejavnosti, ki pa se izvajajo na neprofitni osnovi. Vsaka druga razlaga bi pomenila, da so zadevne dejavnosti neprofitne zgolj zato, ker jih opravlja spodbujevalna banka, kar bi pogoju, ki izhaja iz uporabe izraza „na nekonkurenčni in neprofitni osnovi“ (
7
), odvzelo njegovo vsebino.
Splošno sodišče je zato ugotovilo, da je treba člen 5(1)(f) Delegirane uredbe 2015/63 v povezavi s členom 3, točki 27 in 28, te delegirane uredbe razlagati tako, da ne omogoča izključitve obveznosti, povezanih z dopolnilnimi spodbujevalnimi dejavnostmi spodbujevalnih bank, kot je tožeča stranka, iz izračuna njihovega predhodnega prispevka.
Na drugem mestu, Splošno sodišče je poudarilo, da ima Evropska komisija v okviru prenesenega pooblastila v smislu člena 290 PDEU pri izvajanju pristojnosti, ki so ji podeljene, široko diskrecijsko pravico, zlasti kadar mora opravljati kompleksne presoje in ocene. Splošno sodišče je ugotovilo, da to velja za določitev meril, ki natančneje določajo pojem prilagoditve predhodnih prispevkov glede na profil tveganja institucij. (
8
) V teh okoliščinah se mora v zvezi z metodologijo za prilagoditev osnovnih letnih prispevkov nadzor sodišča Unije omejiti na preučitev, ali pri izvajanju diskrecijske pravice, podeljene Komisiji, ni prišlo do očitne napake ali zlorabe pooblastila, oziroma na to, ali Komisija ni očitno prekoračila meje te pravice. Splošno sodišče je menilo, da tožeča stranka ni dokazala, da je pri členu 5(1)(f) Delegirane uredbe 2015/63 prišlo do očitne napake ali zlorabe pooblastil ali da je ta člen očitno presegel meje diskrecijske pravice Komisije, ker obveznosti, povezanih z dopolnilnimi spodbujevalnimi dejavnostmi regionalnih spodbujevalnih bank, ne izključuje iz izračuna njihovega predhodnega prispevka.
Na tretjem mestu, Splošno sodišče je opozorilo, da je bil izpodbijani sklep sprejet, da bi se odpravila neobrazložitev prvotnih sklepov, ki jo je EOR ugotovil po izdaji sodb Splošnega sodišča, ne da bi ta sklep ali ti sodbi spremenili obseg obveznosti tožeče stranke, da plača predhodni prispevek za prispevno obdobje 2016, kot je bila določena v prvotnih sklepih in je obstajala za to prispevno obdobje. V teh posebnih okoliščinah, če EOR ne bi sprejel izpodbijanega sklepa z določitvijo, da učinkuje od datuma začetka veljavnosti prvega od prvotnih sklepov, izpodbijani sklep ne bi mogel učinkovati v obdobju od 15. aprila 2016 do 27. aprila 2022, v katerem bi bila tožeča stranka oproščena obveznosti plačila predhodnega prispevka za prispevno obdobje 2016, čeprav je ta obveznost zanjo veljala v skladu z Uredbo št. 806/2014. (
9
) Poleg tega bi ESR v tem obdobju ob kršitvi teh določb ostal brez sredstev iz predhodnih prispevkov tožeče stranke, kar bi ogrozilo izvajanje Direktive 2014/59, Uredbe št. 806/2014 in Delegirane uredbe 2015/63. Zato je bil namen sprejetja izpodbijanega sklepa z učinkom od 15. aprila 2016 zagotoviti sovpadanje uporabe izpodbijanega sklepa in trenutka, ko je nastala obveznost tožeče stranke za plačilo predhodnega prispevka za leto 2016, in tako preprečiti rezultat, ki bi bil v nasprotju z ureditvijo, ki se uporablja. Uresničitev takega cilja pa je zahtevala, da ta sklep začne veljati pred datumom svojega sprejetja.
Na četrtem in zadnjem mestu, Splošno sodišče je opozorilo, da morajo institucije, ki morajo plačati predhodne prispevke, imeti možnost, da ob branju sklepa o določitvi teh prispevkov razumejo vsaj glavne korake metodologije za izračun zneska letne ciljne ravni za zadevno prispevno obdobje.
Glede zadostnosti obrazložitve izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče navedlo, da se prispevno obdobje 2016 ujema s prvim letom prvotnega osemletnega obdobja. Iz izpodbijanega sklepa je razvidno, da je EOR določil letno ciljno raven v naslednjih dveh glavnih korakih. Najprej je opredelil napovedani znesek končne ciljne ravni in nato ta znesek delil z osem, da bi upošteval dejstvo, da je prvotno obdobje obsegalo osem prispevnih let. Nasprotno pa nič ne kaže, da je bil izračun letne ciljne ravni za prispevno obdobje 2016 opravljen po drugačni matematični formuli od tiste, ki je navedena v izpodbijanem sklepu, ali da je vključeval druge dodatne korake, ki niso predstavljeni v izpodbijanem sklepu. V teh okoliščinah je Splošno sodišče ugotovilo, da EOR v izpodbijanem sklepu ni pozabil predstaviti glavnih korakov metodologije za izračun zneska letne ciljne ravni za prispevno obdobje 2016.
Glede napovedanega zneska končne ciljne ravni je Splošno sodišče navedlo, da se ta znesek lahko dobi z matematično formulo, ki je navedena v izpodbijanem sklepu.
Kar zadeva način, kako je EOR določil napovedani znesek končne ciljne ravni, je EOR svojo analizo oprl na dejstvo, da mora v skladu z Uredbo št. 806/2014 ta znesek do konca prvotnega obdobja ustrezati vsaj 1 % zneska kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem v vseh državah članicah, ki sodelujejo v enotnem mehanizmu za reševanje. V zvezi s tem je EOR upošteval napovedani razvoj kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem v vseh sodelujočih državah članicah, in to od zneska teh vlog, kakršen je bil leta 2015, do konca prvotnega obdobja, to je do konca leta 2023. Poleg tega je EOR najprej opredelil 3‑odstotno letno stopnjo rasti navedenih kritih vlog med letoma 2015 in 2023, vendar je nato ta odstotni delež zmanjšal, da bi upošteval analizo faze poslovnega cikla in morebitni prociklični učinek, ki bi ga lahko imeli predhodni prispevki na finančni položaj institucij. Torej je EOR upošteval manj kot 3‑odstotno letno stopnjo rasti kritih vlog med letoma 2015 in 2023, da je določil končno ciljno raven.
Nazadnje, Splošno sodišče je poudarilo, da EOR ob določitvi letne ciljne ravni za prispevno obdobje 2016 ni imel na voljo zanesljivih podatkov o verjetnem razvoju kritih vlog institucij med letoma 2015 in 2023, ker je bila nova opredelitev kritih vlog uvedena šele eno leto prej. (
10
) Brez teh podatkov je EOR moral oceniti napovedani razvoj navedenih vlog na podlagi stopenj rasti vlog gospodinjstev in vlog nefinančnih gospodarskih družb.
V teh posebnih okoliščinah in poleg tega ob upoštevanju dejstva, da se je izpodbijani sklep nanašal na prvo prispevno obdobje po sprejetju Uredbe št. 806/2014, so institucije kot preudarni gospodarski subjekti lahko razumno pričakovale, da EOR za določitev letne ciljne ravni za to obdobje upošteva tudi napovedani znesek končne ciljne ravni, kot je naveden v obrazložitvenem memorandumu predloga Komisije, na podlagi katerega je bila sprejeta ta uredba. (
11
)
Zato je Splošno sodišče ugotovilo, da so institucije lahko razumele glavna pravila, v skladu s katerimi je EOR določil končno ciljno raven za določitev letne ciljne ravni za prispevno obdobje 2016.
(
1
)	Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 z dne 21. oktobra 2014 o dopolnitvi Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s predhodnimi prispevki v sheme za financiranje reševanja (UL 2015, L 11, str. 44).
(
2
)	Sodba z dne 26. junija 2019, NRW.Bank/EOR (T‑466/16, neobjavljena, EU:T:2019:445).
(
3
)	Sodba z dne 14. oktobra 2021, NRW.Bank/EOR (C‑662/19 P, EU:C:2021:846).
(
4
)	Sodbi z dne 28. novembra 2019, Hypo Vorarlberg Bank/EOR (T‑377/16, T‑645/16 in T‑809/16, EU:T:2019:823), in z dne 28. novembra 2019, Portigon/EOR (T‑365/16, EU:T:2019:824).
(
5
)	V skladu s členom 3, točka 28, Delegirane uredbe 2015/63 „‚spodbujevalni kredit‘ pomeni kredit, ki ga zagotovi spodbujevalna banka ali se zagotovi prek posredniške institucije na nekonkurenčni in neprofitni osnovi z namenom spodbujanja ciljev javne politike centralne ali regionalne ravni države v državi članici“.
(
6
)	Za namene uporabe člena 3, točka 28, Delegirane uredbe 2015/63.
(
7
)	Kot ga določa člen 3, točka 28, Delegirane uredbe 2015/63.
(
8
)	V skladu s členom 103(7) Direktive 2014/59 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190).
(
9
)	V skladu s členom 2, členom 67(4) ter členoma 69 in 70 Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).
(
10
)	Direktiva 2014/49/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o sistemih jamstva za vloge (UL 2014, L 173, str. 149).
(
11
)	Predlog Komisije COM(2013) 520 final z dne 10. julija 2013.