62005CJ0027_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-27/05,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg (Nemčija) z odločbo z dne 5. januarja 2005, ki je na Sodišče prispela 27. januarja 2005, v postopku
Elfering Export GmbH
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Schiemann, K. Lenaerts, E. Juhász (poročevalec) in E. Levits, sodniki,
generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 19. januarja 2006,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Elfering Export GmbH O. Wenzlaff in U. Schrömbges, Rechtsanwälte,
– za Hauptzollamt Hamburg-Jonas S. Plenter, zastopnik,
– za Komisijo Evropskih skupnosti, J. C. Schieferer, zastopnik,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 5(4) in 51(2) Uredbe Komisije (ES) št. 800/1999 z dne 15. aprila 1999 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 102, str. 11, in popravek UL L 180, str. 53, v nadaljevanju: Uredba št. 800/1999).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Elfering Export GmbH (v nadaljevanju: Elfering Export) in Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (nemški carinski organ, v nadaljevanju: Hauptzollamt) glede kazni, ki ji jo je ta naložil v zvezi z vloženo zahtevo za izvozno nadomestilo.
Pravni okvir Skupnosti
3. V četrti, dvanajsti, triinšestdeseti in štiriinšestdeseti uvodni izjavi v Uredbi št. 800/1999 je navedeno:
„ker je v skladu s to uredbo dan izvoza tisti dan, ko carinski organi sprejmejo dokument, s katerim deklarant pokaže svojo pripravljenost izvršiti izvoz proizvodov, za katere uveljavlja pravico do izvoznega nadomestila; ker je namen takšnega dokumenta, da predvsem carinske organe opozori na dejstvo, da se zadevni posel izvaja s pomočjo sredstev Skupnosti in bi carinski organi opravili ustrezne preglede; ker se ob sprejetju dokumenta proizvode preda pod carinski nadzor do njihovega dejanskega izvoza; ker ta datum služi kot referenca za določitev količine, vrste in lastnosti izvoženega proizvoda;
[…]
ker ureditev, predvidena v tej uredbi, lahko velja samo za proizvode v prostem prometu, ki so, če to pride v poštev, po poreklu iz Skupnosti; […]
[…]
ker pravila Skupnosti predvidevajo odobravanje izvoznih nadomestil samo na podlagi objektivnih kriterijev, zlasti količine, vrste in lastnosti izvoženega proizvoda ter njegove geografske destinacije; ker je glede na izkušnje treba poostriti ukrepe za boj proti nepravilnostim in predvsem proti prevaram, ki bi lahko škodljivo vplivale na proračun Skupnosti; ker je v ta namen treba predvideti povračilo preveč plačanih zneskov in kazni, da bi spodbudili izvoznike k upoštevanju pravil Skupnosti;
[…]
ker je za zagotovitev pravilnega delovanja sistema izvoznih nadomestil treba izvajati kazni ne glede na subjektivno krivdo; ker pa je kljub temu primerno, da se kazni v določenih primerih ne uporabi, zlasti v primeru očitne napake, ki jo prizna pristojni organ, in da se uporabi strožje kazni v primeru naklepa; ker so ti ukrepi potrebni in morajo biti sorazmerni, dovolj odvračilni in se morajo enotno uporabljati v vseh državah članicah“.
4. Člen 5 te uredbe določa:
„1. ‚Dan izvoza‘ je dan, ko carinski organ sprejme izvozno deklaracijo, v kateri je navedeno, da bo vložen zahtevek za nadomestilo.
2. Datum sprejetja izvozne deklaracije določa:
a) veljavno stopnjo nadomestila, če nadomestilo ni določeno vnaprej;
b) morebitne prilagoditve stopnje nadomestila, če je nadomestilo določeno vnaprej;
c) količino, vrsto in lastnosti izvoženega proizvoda.
3. S sprejetjem izvozne deklaracije je izenačeno vsako drugo dejanje, ki ima enak pravni učinek.
4. Dokument, ki se pri izvozu uporablja kot dokazilo o izpolnjevanju pogojev za nadomestilo, mora vsebovati vse potrebne podatke za izračun nadomestila, in zlasti:
a) za proizvode:
– opis, lahko tudi poenostavljen, proizvoda v skladu z nomenklaturo za izvozna nadomestila ter tarifno oznako nomenklature za nadomestila in, če je to potrebno za izračun nadomestila, sestavo proizvodov oziroma sklicevanje nanjo,
– neto maso proizvodov ali, odvisno od primera, količino, izraženo v enoti mere, ki se uporablja za izračun nadomestila;
b) v primeru blaga se uporabljajo določbe Uredbe (ES) št. 1222/94.
[…]“
5. Člen 11 te uredbe določa:
„1. Nadomestilo se odobri samo za proizvode, ki so ne glede na carinsko situacijo glede pakiranja:
– po poreklu iz Skupnosti in so v prostem prometu v Skupnosti, ali
– v prostem prometu v Skupnosti, ali
– v prostem prometu v Skupnosti, pri čemer je v tem primeru nadomestilo omejeno na znesek plačanih uvoznih dajatev v času uvoza.
Predpisi o skupni tržni ureditvi za te proizvode določajo pogoje, ki ob upoštevanju prvega pododstavka veljajo za proizvod.
2. Če se nadomestilo odobri pod pogojem, da je proizvod po poreklu iz Skupnosti, izvozniki deklarirajo poreklo, kot je določeno v drugem in tretjem pododstavku v skladu z veljavnimi pravili Skupnosti.
Za odobritev nadomestila so proizvodi po poreklu iz Skupnosti, če so bili v celoti pridobljeni v Skupnosti ali če so bili nazadnje zadosti predelani ali obdelani v Skupnosti v skladu z določbami členov 23 ali 24 Uredbe (EGS) št. 2913/92.
Brez poseganja v odstavek 5 pa pogojev za nadomestilo ne izpolnjujejo proizvodi, ki so bili pridobljeni iz:
– materialov po poreklu v Skupnosti, in
– kmetijskih proizvodov, ki jih zajemajo uredbe iz člena 1, uvoženih iz tretjih držav in ki niso bili zadosti predelani v Skupnosti.
[…]
4. Deklaracije iz odstavkov 2 in 3 se preverjajo na isti način kot drugi podatki iz izvoznih deklaracij.
[…]“
6. Člen 51 Uredbe št. 800/1999 določa:
„1. Če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada, se za izvoz proizvodov plača nadomestilo, ki velja za dejansko izvožene proizvode, ki se zmanjša za:
a) polovico razlike med zaprošenim nadomestilom in nadomestilom, ki velja za dejanski izvoz;
b) dvakratno razliko med zaprošenim nadomestilom in veljavnim nadomestilom, če je izvoznik namerno navedel napačne podatke.
2. Šteje se, da je zaprošeno nadomestilo znesek, ki se izračuna iz podatkov, danih v skladu s členom 5 ali 26(2). Če je nadomestilo različno glede na destinacijo, se diferencialni del zaprošenega nadomestila izračuna iz podatkov o količini, teži in destinaciji, ki se zagotovijo na način iz člena 49.
3. Kazen, predvidena v točki (a) odstavka 1, se ne uporabi:
a) v primerih višje sile;
b) v izjemnih primerih, ko izvoznik na svojo lastno pobudo, takoj ko izve, da je zaprosil za previsoko nadomestilo, o tem pisno obvesti pristojni organ, razen če pristojni organ obvesti izvoznika, da namerava preveriti zahtevek, ali izvoznik na drug način izve za to namero, ali pa je pristojni organ že ugotovil, da je bilo zaprošeno nadomestilo nepravilno;
c) pri očitni napaki v zvezi z zaprošenim nadomestilom, ki jo prizna pristojni organ;
d) če je zaprošeno nadomestilo v skladu z Uredbo (ES) št. 1222/94 in zlasti s členom 3(2) te uredbe in se izračuna na podlagi povprečnih količin, ki se uporabljajo v določenem obdobju;
e) pri popravkih teže, če razlika v teži nastane zaradi načina tehtanja.
4. Če je rezultat zmanjšanj iz točke (a) in (b) odstavka 1 negativen znesek, izvoznik plača ta negativen znesek.
5. Če pristojni organi ugotovijo, da je bil zaprošen nepravilen znesek in da izvozni posel ni bil izveden in se zato nadomestilo ne more zmanjšati, izvoznik plača kazen iz točke (a) ali (b) odstavka 1, ki bi veljala, če bi bil izvoz izvršen. Če je stopnja nadomestila različna glede na destinacijo, se za izračun zaprošenega nadomestila in veljavnega nadomestila uporabi najnižja pozitivna stopnja ali, če je ta višja, stopnja, ki se dobi iz kazalcev glede na destinacijo v skladu s členom 24(2) ali 26(4), razen če je navedena obvezna destinacija.
6. Plačila po odstavkih 4 in 5 se izvršijo v 30 dneh po prejemu zahtevka za plačilo. Če se ta rok ne upošteva, izvoznik plača obresti po obrestni meri iz člena 52(1) za obdobje, ki se začne 30 dni po datumu prejema zahtevka za plačilo in konča na dan pred dnem plačila zahtevanega zneska.
7. Kazni se ne uporabljajo, kadar je zahtevani znesek višji od veljavnega nadomestila v skladu s členi 4(2), 18(3), 35(2) in/ali 50.
8. Kazni se uporabijo brez poseganja v morebitne druge kazni, ki jih določajo nacionalni predpisi.
9. Države članice lahko kazni ne izrečejo, če znesek na izvozno deklaracijo znaša 60 EUR ali manj.
10. Če proizvod v izvozni deklaraciji ali plačilni deklaraciji ni zajet v dovoljenju, se nadomestilo ne odobri in se odstavek 1 ne uporablja.
11. Če je bilo nadomestilo določeno vnaprej, izračun kazni temelji na stopnjah nadomestil, ki veljajo na dan vložitve zahtevka za dovoljenje, pri čemer se ne upoštevajo izgube nadomestila v skladu s členom 4(1) ali znižanja nadomestila v skladu s členom 4(2) ali 18(3). Po potrebi se te stopnje popravi na dan sprejetja izvozne deklaracije ali plačilne deklaracije.“
7. Člen 33 Uredbe Sveta št. 1254/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso (UL L 160, str. 21) določa:
„[…]
Nadomestila se dodeljujejo samo na zahtevo in po predložitvi ustreznega izvoznega dovoljenja.
[…]
Nadomestilo se plača proti dokazilu:
– da proizvodi izvirajo iz Skupnosti,
– da so bili proizvodi izvoženi iz Skupnosti in
[…]
Brez poseganja v prvo alineo odstavka 9 se pri izvozu proizvodov, ki so uvoženi iz tretjih držav in ponovno izvoženi vanje, nadomestilo ne odobri, razen če se odobri izjemno odstopanje v skladu s postopkom iz člena 43.
[…]“
Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8. Družba Elfering Export je z izvozno deklaracijo z dne 30. avgusta 2000 pri Hauptzollamt Münster – Zollamt Coesfeld – deklarirala, da namerava v Rusijo izvoziti 6090,50 kilogramov zamrznjenega govejega mesa in zanj vložila zahtevo za izvozno nadomestilo. V izvozni deklaraciji je predložila podatke, po katerih naj bi bilo poreklo zadevnega blaga, za katero je bila vložena zahteva za nadomestilo, Nemčija.
9. Hauptzol je z odločbo z dne 24. januarja 2001 zavrnil dodelitev zahtevanih nadomestil, ker izvoženo blago ni bilo „primerne tržne kakovosti“ v smislu člena 21(1) Uredbe št. 800/1999. Dejansko so bile pri pregledu v laboratoriju in ustanovi za carinsko usposabljanje Oberfinanzdirektion Hamburg (regionalna direkcija za finance Hambourg) na vzetih vzorcih deklariranega blaga ugotovljene opekline od zamrzovanja.
10. Z odločbo z dne 20. marca 2001 je Hauptzollamt Elfering Export naložil kazen v znesku 1910,41 DEM na podlagi člena 51(1)(a) Uredbe št. 800/1999, ker je ta družba zahtevala višje nadomestilo od tistega, ki ji je pripadalo.
11. Po neuspešnem postopku z ugovorom je Elfering Export 13. marca 2003 vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se Hauptzollamt naloži, da ji dodeli nadomestilo, in naj se odločba z dne 20. marca 2001, s katero ji je bila naložena kazen, razveljavi.
12. Hauptzollamt je med postopkom navajal, da dejstvo, da Elfering Export ni dokazala, da je blago, ki je predmet zahteve za izvozno nadomestilo, po poreklu iz Skupnosti, prav tako pomeni oviro za dodelitev tega nadomestila. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče z odločbo z dne 20. decembra 2004 odločilo zadevo razdružiti.
13. V okviru prve zadeve je bila tožba, s katero je bilo zahtevano, naj se Hauptzollamt naloži, da mora dodeliti izvozno nadomestilo, zavrnjena. Predložitveno sodišče je v svoji sodbi z dne 20. decembra 2004 presodilo, da, dejstvo, da so bile ugotovljene opekline od zamrzovanja na vzetih vzorcih deklariranega blaga, ne pomeni ovire za zahtevo za nadomestilo, kolikor ta ugotovitev v obravnavani zadevi ne pomeni, da ne gre za blago „primerne tržne kakovosti“, nasprotno pa je pritožbo treba zavrniti zato, ker Elfering Export ni dokazala, da so proizvodi, ki jih je izvozila, po poreklu iz Skupnosti.
14. Glede druge zadeve, ki še vedno poteka pred predložitvenim sodiščem, je Elfering Export predlagala, naj se navedena odločba o sankciji razveljavi, medtem ko Hauptzollamt predlaga, naj se tožba zavrne.
15. Meneč, da je za rešitev spora, o katerem odloča, potrebna razlaga prava Skupnosti, je Finanzgericht Hamburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali spada izjava v izvozni deklaraciji o poreklu iz Skupnosti proizvoda, za katerega se zahteva nadomestilo, med podatke, na podlagi katerih se lahko izreče kazen v skladu s členom 51(2) v povezavi s členom 5(4) Uredbe (ES) št 800/1999?“
Vprašanje za predhodno odločanje
16. Iz besedila člena 11 Uredbe št. 800/1999 in člena 33(9) Uredbe št. 1254/1999 je razvidno, da je v sektorju govejega in telečjega mesa poreklo iz Skupnosti materialni pogoj za izvozno nadomestilo.
17. Tako je mogoče sklepati tudi iz sistematične analize Uredbe št. 800/1999, saj je njen člen 11 v poglavju I naslova II v tej uredbi, naslovljen „Pravica do nadomestila“. V tem poglavju so opredeljeni materialni pogoji za pravico do nadomestila.
18. Da bi bil ta materialni pogoj izpolnjen, je treba poreklo iz Skupnosti deklarirati in dokazati. Na podlagi člena 33(9) Uredbe št. 1254/1999 se nadomestilo plača, če je izkazano, da so proizvodi po poreklu iz Skupnosti. Kot je Sodišče že ugotovilo v zvezi s členom 13 Uredbe Sveta (EGS) št. 805/68 z dne 27. junija 1968 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso (UL L 148, str. 24), kot je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1633/98 z dne 20 julija 1998 (UL L 210, str. 17), okoliščine pa so glede uporabe Uredbe št 1254/1999 podobne, ta v skladu z osemintrideseto uvodno izjavo in členom 49, konsolidira in razveljavlja Uredbo št. 805/68, kot je bila spremenjena, ni nobenega dvoma, da mora ta dokaz predložiti izvoznik (glej v tem smislu sodbo z dne 1. decembra 2005 v zadevi Fleisch-Winter, C-309/04, ZOdl., str. I-10349, točka 26).
19. Postopek preverjanja izvoznih deklaracij s strani nacionalnih upravnih organov, ki je predviden v členu 11(4) Uredbe št. 800/1999, izvoznika ne odvezuje dolžnosti, da dokaže, da so proizvodi po poreklu iz Skupnosti. Nasprotno, ravno ta postopek običajno pokaže, da je treba od izvoznika zahtevati tovrstno dokazilo.
20. Ker je obveznost izvoznika, da dokaže, da so proizvodi po poreklu iz Skupnosti, jasna in nedvoumna, je treba preučiti, ali se zaradi neizpolnitve te obveznosti izreče kazen iz člena 51 Uredbe št. 800/1999.
21. Ni sporno, da je Elfering Export navedla, da so proizvodi, ki so predmet zahteve za nadomestilo, po poreklu iz Nemčije, in da je predložitveno sodišče z ločeno odločbo že odločilo, da Elfering Export ni dokazala, da je poreklo zadevnih proizvodov v tej državi ali Skupnosti.
22. Na podlagi člena 51(1) Uredbe št. 800/1999 se izvozniku izreče kazen, če je „zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada“. V skladu z odstavkom 2 tega člena „[se] šteje, da je zaprošeno nadomestilo znesek, ki se izračuna iz podatkov, danih v skladu s členom 5 ali 26(2)“.
23. Ena od glavnih trditev Elfering Export je, da se člen 51(2) Uredbe št. 800/1999 sklicuje le na člen 5 iste uredbe – člen 26 za zadevo v postopku v glavni stvari ni upošteven –, in ne na člen 11, ki določa obveznosti glede porekla proizvoda, ki je predmet zahteve za nadomestilo. Zagovarja tezo, da edino neresnične navedbe, naštete v členu 5(4)(a) navedene uredbe, oziroma le neresnične navedbe v podatkih, ki se nanašajo na fizične lastnosti proizvoda, lahko povzročijo izrek sankcije, ne pa tudi napačni podatki glede porekla proizvoda.
24. S to trditvijo se ni mogoče strinjati.
25. Najprej je treba ugotoviti, tako kot sta to ugotovila predložitveno sodišče in Komisija Evropskih skupnosti, da podatki v členu 5(4)(a) Uredbe št. 800/1999 niso našteti izčrpno. Navedeno je Sodišče že ugotovilo glede Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1), pri kateri gre za podobne okoliščine, kot pri uporabi Uredbe št. 800/1999, ki je nadomestila in razveljavila Uredbo št. 3665/87 (glej zgoraj navedeno sodbo Fleisch-Winter, točka 29).
26. Člen 5(4)(a) Uredbe št. 800/1999 zahteva, naj izvoznik predloži vse potrebne podatke za izračun zneska izvoznega nadomestila in izraz „zlasti“ pomeni, da je zakonodajalec Skupnosti le za primer navedel nekatere od teh podatkov. Vsebine izraza „vse podatke“ ni mogoče omejiti na fizične lastnosti proizvoda, temveč mora obsegati vse podatke, ki se nanašajo na pogoje za dodelitev izvoznega nadomestila.
27. Kot je to pravilno poudarila Komisija, podatki iz te določbe ne služijo izključno za matematični izračun natančnega zneska nadomestila, temveč predvsem za to, da se ugotovi, ali obstaja pravica do tega nadomestila. Tako je treba člen 51(1) Uredbe št. 800/1999, v skladu s katerim se izreče kazen, če je „izvoznik zahteval višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada“, razlagati tako, da se šteje, da je ta izvoznik zahteval višje nadomestilo od veljavnega, ne samo če je razlika, ki ni dolgovana, posledica upoštevanja podatkov, ki jih je predložil, temveč tudi če se izkaže, da pravica do nadomestila ni podana, ko torej znesek nadomestila znaša nič.
28. Prav tako je treba poudariti tudi to, da se v skladu s členom 11(4) Uredbe št. 800/1999 deklaracije iz odstavkov 2 in 3 tega člena, zlasti izjava o poreklu iz Skupnosti, preverijo v enakih okoliščinah kot drugi elementi izvozne deklaracije. Ta določba potrjuje, da za izjavo o poreklu iz Skupnosti velja enak pravni režim kot za te elemente in da posledično za neizpolnitev dolžnosti obvestitve o tem, da prihaja zadevni proizvod po poreklu iz Skupnosti, velja enak režim kazni, kot so tiste, ki veljajo za neizpolnitev te dolžnosti glede enega od elementov, navedenih v členu 5(4) te Uredbe.
29. Torej se Elfering Export napačno sklicuje na zahtevo po „tržno primerni kakovosti“ iz člena 21 Uredbe št. 800/1999, ko trdi, da nespoštovanje te prav tako ne implicira izreka kazni. Dejansko imata ta zahteva in zahteva, naj se dokaže skupnostno poreklo proizvoda, podobno vlogo v sistemu Uredbe št. 800/1999, njuno nespoštovanje pa ima običajno enake posledice glede pravice do nadomestila in glede uporabe kazni.
30. V zgoraj navedeni sodbi Fleisch-Winter je Sodišče že obravnavalo skupaj vprašanji pravice do nadomestila in sankcije zaradi „primerne tržne kakovosti“ in prišlo do sklepov, ki veljajo za obe vprašanji. Čeprav Sodišče v tej sodbi ni odločalo o tem, ali je podana konkretna pravica do nadomestila ali utemeljenosti naložene kazni, je treba to sodbo razlagati tako, da se izvozniku, ki nima pravice do nadomestila zaradi nespoštovanja zahteve po „primerni tržni kakovosti“, izreče kazen, razen v primerih oprostitev, ki jih določa skupnostna ureditev.
31. Končno je za presojo obsega zadevne določbe cilj Uredbe št. 800/1999 bistvenega pomena. Na podlagi triinšestdesete uvodne izjave te Uredbe, je namen teh določb boj proti nepravilnostim in predvsem proti prevaram v škodo proračuna Skupnosti; kazni pa izvoznike spodbujajo k spoštovanju ureditve Skupnosti.
32. Poudariti je treba, da imajo pravila glede kazni namen zagotoviti spoštovanje ureditve Skupnosti na splošno in ne le njenega dela ali specifičnih določb.
33. Kazni, ki jih je treba izreči zaradi nekrivdnega ravnanja izvoznika oziroma če je podan njegov naklep, so opredeljene v členu 51(1) Uredbe št. 800/1999. To pomeni, da se s trditvijo, po kateri se za neizpolnitve izvoznika glede zahtev prava Skupnosti, ki niso izrecno določene v členu 5(4)(a) Uredbe št. 800/1999, ki pa izvirajo iz členov 11 (neobstoj skupnostnega porekla) ali 21 (ni podana primerna tržna kakovost) te uredbe, ne uporabi člen 51 te uredbe, ni mogoče strinjati, saj bi to privedlo do nesprejemljivega rezultata, da bi se izvoznik, čeprav je bilo njegovo ravnanje namerno, izognil kazni.
34. V navedenih okoliščinah bi teza, po kateri se le za nepravilne navedbe podatkov, ki so izrecno navedeni v členu 5(4)(a) Uredbe št. 800/1999, naloži kazen, medtem ko nespoštovanje materialnih pogojev, določenih v poglavju I naslova II te uredbe, nima take posledice, kršila namen te uredbe in resno škodila učinkovitosti skupne kmetijske politike. Če sledimo tej tezi, bi ne le nepravilnosti, temveč tudi prevare, ostale v pravu Skupnosti brez sankcij.
35. Glede na prej navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je izjava o skupnostnem poreklu proizvoda, ki je predmet zahteve za nadomestilo, vsebovana v obrazcu izvozne deklaracije, sestavni del podatkov, ki jih je treba predložiti, pod grožnjo sankcije na podlagi povezanih določb členov 51(2) in 5(4) Uredbe št. 800/1999.
Stroški
36. Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Izjava o Skupnostnem poreklu proizvoda, ki je predmet zahteve za nadomestilo, vsebovana v obrazcu izvozne deklaracije, je sestavni del podatkov, ki jih je treba predložiti, pod grožnjo sankcije na podlagi povezanih določb členov 51(2) in 5(4) Uredbe Komisije (ES) št. 800/1999 z dne 15. aprila 1999 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode.