62012CC0549
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
PEDRO CRUZ VILLALÓN
prezentate la 1 aprilie 2014 (
1
)
Cauzele C‑549/12 P și C‑54/13 P
Republica Federală Germania
împotriva
Comisiei
„Recurs — Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) — Programul operațional din cadrul obiectivului 1 (1994-1999) al landurilor Turingia și Berlin‑Est (Germania) — Reducerea contribuției financiare acordate inițial — Metodă de extrapolare — Corecții financiare nete — Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 — Regulamentul (CEE) nr. 4253/88”
1.
În contextul a două recursuri împotriva a tot atâtea hotărâri ale Tribunalului prin care au fost respinse acțiunile în nulitate formulate de Republica Federală Germania împotriva deciziilor Comisiei privind reducerea anumitor contribuții acordate din Fondul european de dezvoltare regională (FEDR), se pune problema aplicabilității în cauză a doctrinei consacrate pentru alte fonduri structurale în domeniul reducerii contribuției financiare (
2
). Concret, se pune problema dacă, în cazul FEDR, erorile administrative ale autorităților naționale constituie o „neregularitate” în sensul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (
3
) și în special dacă Comisia poate efectua corecții financiare prin intermediul metodei extrapolării.
I – Cadrul normativ
2.
Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 (
4
) al Consiliului din 24 iunie 1988 privind misiunile și eficiența fondurilor structurale, precum și coordonarea activităților proprii și operațiunile Băncii Europene de Investiții și celelalte instrumente financiare existente stabilește cadrul normativ al FEDR în vederea corectării principalelor dezechilibre regionale din cadrul Uniunii.
3.
Regulamentul nr. 4253/88 al Consiliului de aplicare a Regulamentului nr. 2052/88 stabilește la articolul 23, la rubrica „Control financiar”:
„(1)   Cu scopul de a garanta succesul acțiunilor efectuate de promotorii publici sau privați, statele membre adoptă măsurile necesare pentru:
—
verificarea periodică a faptului că acțiunile finanțate de Comunitate au fost desfășurate corect;
—
prevenirea și urmărirea neregularităților;
—
recuperarea fondurilor pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei neglijențe […]
(2)   Fără a aduce atingere controalelor efectuate de statele membre în conformitate cu actele cu putere de lege și cu actele administrative naționale […], acțiunile finanțate din fondurile structurale pot fi controlate in situ, în special prin intermediul sondajelor, de către funcționarii sau agenții Comisiei.
[…]”
4.
Articolul 24 din Regulamentul nr. 4253/88, intitulat „Reducerea, suspendarea și întreruperea contribuției”, prevede:
„(1)   Dacă realizarea unei acțiuni sau a unei măsuri pare să nu justifice nici parțial, nici în totalitate contribuția financiară care i‑a fost alocată, Comisia procedează la o verificare adecvată a cazului în cadrul parteneriatului, solicitând în special statului membru sau autorităților desemnate de acesta pentru punerea în aplicare a acțiunii să își prezinte observațiile într‑un termen stabilit.
(2)   În urma acestei examinări, Comisia poate reduce sau suspenda contribuția pentru acțiunea sau măsura în cauză, dacă examinarea confirmă existența unei neregularități și, în special, a unei modificări importante care afectează condițiile punerii în aplicare a acțiunii sau a măsurii și pentru care nu a fost obținută aprobarea Comisiei.
[…]”
5.
Conform articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95 (
5
), „[c]onstituie neregularitate orice încălcare a unei dispoziții de drept al Uniunii, ca urmare a unei acțiuni sau a unei omisiuni a unui agent economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților sau bugetele gestionate de acestea, fie prin diminuarea sau pierderea veniturilor acumulate din resurse proprii, colectate direct în numele Comunităților, fie prin cheltuieli nejustificate”.
6.
Articolul 8 din Regulamentul nr. 2064/97 (
6
) prevede:
„(1)   Până la momentul depunerii cererii de plată a soldului final și a certificatului final de cheltuieli pentru fiecare formă de intervenție, statele membre prezintă Comisiei o declarație […] întocmită de o persoană sau de un organism independent din punct de vedere funcțional față de serviciul de implementare. Această declarație sintetizează concluziile controalelor efectuate pe perioada anilor precedenți și se pronunță asupra valabilității cererii de plată a soldului final, precum și asupra legalității și corectitudinii operațiunilor înregistrate în certificatul final de cheltuieli.
(2)   În cazul în care deficiențele grave de gestiune sau control ori frecvența ridicată a neregularităților înregistrate nu permit validarea cererii de plată a soldului final și a certificatului final de cheltuieli, declarația va indica existența acestor circumstanțe și va aprecia amploarea problemei și consecințele financiare.
Într‑un astfel de caz, Comisia poate solicita un control suplimentar pentru a identifica neregulile și pentru a obține corectarea acestora într‑un termen determinat.”
II – Situația de fapt
A – Cauza C‑549/12 P
7.
La cererea guvernului german și prin Decizia C(94) 1939/5 din 5 august 1994, Comisia a aprobat programul operațional pentru landul Turingia corespunzător obiectivului 1 în Germania (Arinco nr. 94.DE.16.005), care prevedea o contribuție în valoare de 1021771000 ECU din fondurile structurale, majorată până la 1086827000 de euro prin Decizia C(99) 5087 din 29 decembrie 1999, cu o finanțare provenind din FEDR în valoare maximă de 1020719000 de euro.
8.
Pentru măsura 2.1, privind sprijinirea activităților de producție ale IMM‑urilor, Decizia C(99) 5087 a stabilit cuantumul total al cheltuielilor la 674104000 de euro, iar contribuția provenind din FEDR, la 337052000 de euro.
9.
Ministerul Economiei și Transporturilor al landului Turingia a fost desemnat ca autoritate de gestionare.
10.
Pe durata anului 2001, Comisia a efectuat o examinare sistematică a sistemelor de gestiune și control din landul Turingia.
11.
La 27 iunie 2003, în urma depunerii declarației la care se referă articolul 8 din Regulamentul 2064/97 și a solicitării plății finale a programului de către autoritățile germane, Comisia a sistat intervenția și a efectuat plata definitivă a sumei solicitate.
12.
Ulterior, pe durata anului 2003, Curtea de Conturi a efectuat mai multe vizite de control și, la 22 iunie 2004, a comunicat raportul provizoriu de control autorităților germane, care au transmis Curții de Conturi informații suplimentare prin intermediul înscrisurilor din 31 august și din 13 octombrie 2004.
13.
La 17 ianuarie 2005, Curtea de Conturi a transmis autorităților germane raportul de control efectuat. Acesta scotea în evidență existența mai multor neregularități individuale și sistemice privind operațiuni specifice, precum finanțarea unor întreprinderi care nu intrau în sfera definiției IMM‑urilor, declararea de cheltuieli neeligibile (chirii viitoare, TVA, reduceri), erori în calcularea contribuției maxime și inexistența unor documente justificative pentru anumite tipuri de cheltuieli, precum cheltuielile generale sau fondurile proprii. Raportul semnala existența unor neregularități în sistemele de gestiune și control ale intervenției. Indicele de eroare al celor 28 de proiecte din cadrul măsurii 2.1 era de 31,36 %.
14.
La 19 octombrie 2006, Comisia a transmis autorităților germane primele rezultate ale examinării efectuate de aceasta cu privire la raportul Curții de Conturi, invitându‑le să formuleze observații.
15.
Prin înscrisul din 5 ianuarie 2007, autoritățile germane au răspuns Comisiei că se opun aplicării de corecții extrapolate și au prezentat documente justificative suplimentare care demonstrau eligibilitatea anumitor cheltuieli.
16.
Prin intermediul Deciziei C(2008) 1690 final din 30 aprilie 2008 („decizia atacată”), Comisia, în temeiul articolului 24 din Regulamentul nr. 4253/88, a redus cu 81425825,67 euro contribuția financiară a FEDR ca urmare a neregularităților individuale și sistemice constatate în contextul măsurii 2.1. Comisia a efectuat o extrapolare a indicelui de eroare la întreaga măsură 2.1, luând ca bază un indice de eroare de 23,88 %. Aceasta a calculat un cuantum de 1232012,70 euro pentru neregularități individuale și un cuantum de 80193812,97 euro pentru neregularități sistemice.
17.
Potrivit deciziei atacate, erorile sistemice constatate sunt următoarele:
—
acordarea de finanțare unei întreprinderi care nu este IMM;
—
beneficiar final care nu îndeplinește criteriile naționale aplicabile IMM‑urilor pentru a obține o finanțare suplimentară de 15 %;
—
cheltuieli neeligibile declarate în raport cu contracte de închiriere.
B – Cauza C‑54/13 P
18.
Prin Decizia C(94) 1973 din 5 august 1994, Comisia a aprobat programul operațional pentru Berlin‑Est, corespunzător obiectivului 1 în Germania (Arinco nr. 94.DE.16.006), care prevedea o contribuție din fondurile structurale de 743112000 de euro, majorată până la 779154000 de euro, cu o finanțare provenind din FEDR în valoare de 540886000 de euro.
19.
Ministerul economiei, tehnologiei și pentru femei al landului Berlin a fost desemnat ca autoritate de gestionare.
20.
Autoritățile germane au prezentat cererea de plată finală la 24 martie 2003.
21.
Între februarie 2004 și martie 2005, Comisia, împreună cu o societate de audit extern angajată în acest scop, au efectuat mai multe vizite de control, în contextul controalelor privind încheierea programelor cofinanțate din FEDR în perioada de programare 1994-1999.
22.
La 31 mai și la 15 decembrie, Comisia a transmis autorităților germane raportul său de audit, în care erau constatate diverse neregularități sistemice în raport cu operațiuni specifice, printre care, concret, declararea de cheltuieli neeligibile (cheltuieli nedeductibile cu produse destinate vânzării, cheltuieli generale neefectuate în mod efectiv, declarații de cheltuieli care depășeau cheltuielile efectuate), încălcări ale normelor privind achizițiile publice și lipsa documentelor justificative. Pentru cele 29 de proiecte de intervenție care au fost controlate în mod efectiv, rata de eroare a fost de 7,56 %. Dintre cele 36 de proiecte selecționate, 7 nu au putut fi controlate din cauza falimentului producătorului.
23.
După prezentarea observațiilor și a informațiilor suplimentare de către autoritățile germane, Comisia a comunicat acestora, la 26 ianuarie 2007, concluziile sale provizorii, pe care autoritățile germane le‑au contestat, invocând lipsa temeiului juridic și opunându‑se aplicării de corecții financiare forfetare și extrapolate prin prezentarea de probe suplimentare în favoarea legalității cheltuielilor.
24.
Prin Decizia C(2008) 1615 final din 29 aprilie 2008 („decizia atacată”), Comisia a redus contribuția financiară a FEDR la 12900719,52 euro. Comisia și‑a întemeiat decizia pe un procentaj de eroare de 3,63 % al celor 29 de proiecte controlate și a aplicat o corecție financiară extrapolată constând într‑o reducere de 2,68 % a contribuției financiare a FEDR la programul global.
III – Hotărârile Tribunalului
25.
Republica Federală Germania a sesizat Tribunalul cu două acțiuni, care au fost respinse prin Hotărârea din 19 septembrie 2012, Germania/Comisia (T‑265/08), și prin Hotărârea din 21 noiembrie 2012, Germania/Comisia (T‑270/08).
26.
Tribunalul a respins motivele invocate de Republica Federală Germania cu sprijinul Spaniei, al Țărilor de Jos și al Regatului Unit, care s‑au prezentat și în recurs.
27.
În primul rând, Republica Federală Germania a susținut că nu sunt îndeplinite condițiile impuse de articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 pentru reducerea contribuției. Tribunalul a reținut totuși că erorile administrative imputabile autorităților naționale pot fi calificate ca neregularități în sensul acestei dispoziții, fiind irelevantă noțiunea „neregularitate” stabilită la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul 2988/95, întrucât este vorba despre un regulament prin care se urmăresc alte obiective, care au un alt domeniu de aplicare.
28.
În al doilea rând, Republica Federală Germania a susținut că articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 nu permite aplicarea metodei extrapolării pentru calculul valorii reducerii, Tribunalul răspunzând că este vorba despre metoda cea mai adecvată pentru garantarea obiectivului urmărit de regulament, și anume să permit ă o corecție financiară suficientă pentru acoperirea tuturor pierderilor suferite de bugetul Uniunii.
29.
În al treilea rând, Republica Federală Germania reproșează faptul că Comisia și‑a întemeiat decizia pe o analiză a Curții de Conturi, în loc să efectueze ea însăși un control la fața locului cu privire la circumstanțele cazului.
30.
În al patrulea rând, Tribunalul a exclus că s‑ar aduce atingere principiilor încrederii legitime, securității juridice și cooperării prin faptul că Comisia a ținut cont de contabilizarea eronată a respectivelor întreprinderi.
31.
În ultimul rând, Tribunalul a respins susținerea conform căreia metoda extrapolării ar încălca principiul proporționalității.
32.
Împotriva hotărârilor citate, pronunțate de Tribunal, au fost formulate recursuri care se află la originea acestei proceduri în fața Curții.
IV – Recursurile
33.
Recursul C‑549/12 P se întemeiază pe două motive: 1) eroare de drept în ceea ce privește calificarea drept „neregularități” a unor erori administrative; 2) eroare de drept în aplicarea metodei extrapolării.
34.
Recursul C‑54/13 P reproduce cele două motive anterioare, adăugând alte două: 1) eroare de drept în aplicarea ilicită a corecțiilor financiare forfetare; 2) încălcarea de către Tribunal a obligației de motivare.
V – Procedura în fața Curții
A – Cauza C‑549/12 P
35.
Primul recurs a fost înregistrat la Curte la 29 noiembrie 2012.
36.
În cadrul primului aspect al primului motiv de recurs, Republica Federală Germania reproșează Tribunalului că a comis o eroare de drept prin faptul că a apreciat că erorile administrative imputabile autorităților naționale pot fi calificate drept neregularități în sensul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88. Potrivit Republicii Federale Germania, noțiunea „neregularități” trebuie interpretată în conformitate cu articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95. Neprocedând astfel, Tribunalul a încălcat atât această dispoziție, cât și principiul atribuirii competențelor prevăzut la articolul 5 alineatul (2) TUE și la articolul 7 TFUE.
37.
La rândul său, Comisia a răspuns că, în contextul gestiunii partajate în domeniul fondurilor structurale, articolul 23 din Regulamentul nr. 4253/88 reglementează corecțiile financiare aplicate beneficiarilor, pe de o parte, și statelor membre, pe de altă parte, fără ca în cel de al doilea caz să se interpreteze coroborat Regulamentul nr. 4253/88 și Regulamentul nr. 2988/95.
38.
În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv de recurs, Republica Federală Germania a susținut că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că încălcările dreptului național și erorile care nu au impact asupra bugetului Uniunii pot constitui, în temeiul articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95, neregularități în sensul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88.
39.
Comisia invocă faptul că noțiunea „neregularitate” cuprinde toate tipurile de încălcări ale normelor aplicabile și care pot implica un risc pentru bugetul Uniunii, fiind evident că nelegalitatea cheltuielilor reprezintă un astfel de risc.
40.
Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Republica Federală Germania reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept atunci când a recunoscut Comisiei dreptul de a efectua corecții financiare prin extrapolare și când a confirmat modalitățile de executare a extrapolării, stabilite de Comisie în prezenta cauză.
41.
Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv de recurs, Republica Federală Germania, cu sprijinul Regatului Spaniei și al Republicii Franceze, susține că hotărârea atacată a încălcat articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 – al cărui conținut (spre deosebire de prevederile exprese ale legislației aplicabile următoarei perioade de programare (
7
)) este aplicabil doar în cazul acțiunilor sau al măsurilor pentru care neregularitatea a fost constatată în mod efectiv – și principiul atribuirii competențelor.
42.
La rândul său, Comisia susține că, în acord cu orientările privind corecțiile financiare nete pe care le‑a adoptat pentru a determina modalitățile de aplicare ale articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, atunci când, în cadrul unui control, se constată existența unui risc general pentru toate programele operaționale, trebuie să aibă posibilitatea de a efectua o corecție prin extrapolare cu scopul de evita ca din bugetul Uniunii să se suporte cheltuieli care nu au fost realizate în conformitate cu legislația aplicabilă.
43.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs, Republica Federală Germania, cu sprijinul Regatului Spaniei, susține că, în orice caz, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a statuat că Comisia a efectuat în mod corect, în speță, corecția prin extrapolare. În primul rând, deoarece contabilizarea eronată a proiectelor individuale, în lipsa unui prejudiciu adus bugetului Uniunii, nu poate justifica o corecție financiară prin extrapolare care ar fi contrară principiului proporționalității. În al doilea rând, deoarece Tribunalul a considerat întemeiată calificarea drept sistemice dată de Comisie anumitor neregularități, în ciuda faptului că opinia Curții de Conturi a fost contrară.
44.
Comisia a răspuns că era autorizată să efectueze o corecție prin extrapolare în cazul unei contabilizări incorecte a cheltuielilor care implică un risc de prejudiciu pentru bugetul Uniunii și că a calificat neregularitățile drept sistemice în temeiul punctului 5 din orientările privind corecțiile financiare, fără a fi ținută de argumentele juridice ale Curții de Conturi. În plus, în opinia sa, extrapolarea este proporțională, întrucât transpune pentru restul programului operațional rata de eroare identificată într‑un eșantion reprezentativ.
B – Cauza C‑54/13 P
45.
Al doilea recurs a fost înregistrat la Curte la 31 ianuarie 2013.
46.
Primele două motive ale acestui recurs coincid în mod substanțial cu motivele invocate în cauza C‑549/12.
47.
În particular, Republica Federală Germania reproșează Tribunalului că a confirmat neregularitățile sistemice stabilite de Comisie, în condițiile în care aceasta a reținut săvârșirea de erori privind normele referitoare la achizițiile publice, care puteau afecta doar anumite părți ale programului operațional, precum și săvârșirea de erori referitoare la situații excepționale și îndoielnice.
48.
În plus, Republica Federală Germania contestă corectitudinea aprecierii Tribunalului conform căreia Comisia a optat pentru o procedură de eșantionare adecvată, a cărei rată de eroare stabilită nu ar fi reprezentativă.
49.
Pe de altă parte, Republica Federală Germania susține că o extrapolare a erorilor nereprezentative și a erorilor cuantificabile prin taxe forfetare contravine principiului proporționalității, deoarece corecția financiară ar depăși compensarea pierderilor financiare suferite efectiv de bugetul Uniunii.
50.
Față de cele menționate anterior, Comisia se apără, susținând că neregularitățile identificate erau de natură sistemică, întrucât permiteau constatarea unei insuficiențe a sistemelor de gestiune și control. Pe de altă parte, eșantionul s‑a realizat în conformitate cu o tehnică recunoscută la nivel internațional. În orice caz, în opinia sa, extrapolarea în sine ar reprezenta o metodă proporțională pentru evaluarea și cuantificarea riscului unei intervenții.
51.
Al treilea motiv de recurs se întemeiază pe încălcarea articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 prin aplicarea corecțiilor financiare forfetare.
52.
În acest sens, Comisia susține că stabilirea taxei forfetare este adecvată pentru neregularitățile care nu au o valoare specifică, astfel cum este cazul în speță, și proporțională, ținând seama de gravitatea operațiunilor.
53.
În final, al patrulea motiv de recurs se întemeiază pe încălcarea de către Tribunal a obligației de motivare, întrucât nu a analizat argumentele referitoare la nelegalitatea corecțiilor financiare forfetare, aspect contestat de Comisie.
54.
La 9 ianuarie 2014 a avut loc ședința publică în prezentele recursuri, la care au participat Republica Federală Germania, Regatul Spaniei și Comisia.
VI – Apreciere
55.
Fără a aduce atingere analizei fiecăruia dintre motivele de recurs invocate de Republica Federală Germania, ne vom axa în principal pe cel de al doilea motiv, prin care se ridică problema aplicabilității metodei extrapolării pentru efectuarea corecțiilor financiare în cazul identificării de neregularități în acțiunile finanțate de FEDR.
A – Primul motiv de recurs, comun ambelor recursuri
56.
Republica Federală Germania susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a reținut că articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 autorizează Comisia să efectueze corecții financiare ca rezultat al unor erori administrative.
57.
În conformitate cu abordarea Comisiei, se impune să începem prin a aminti că, în plus față de obligațiile generale care rezultă din principiile cooperării loiale și autonomiei procesuale a statelor membre, atunci când acestea din urmă aplică dispoziții comunitare în privința unor fonduri sau programe financiare proprii Uniunii intervine de asemenea răspunderea reciprocă a Comisiei și a statelor membre cu privire la execuția bugetului comunitar, care este reglementată la articolul 247 CE (actualul articol 317 TFUE), în Regulamentul nr. 1605/2002 („Regulamentul financiar”) (
8
), în Regulamentul nr. 2342/2002 („Regulamentul privind modalitățile de execuție”) (
9
) și, în speță, în regulamentele privind fondurile structurale.
58.
În temeiul considerațiilor precedente, Republica Federală Germania a primit din partea Uniunii o contribuție financiară pe care era obligată să o gestioneze în numele Uniunii, garantând faptul că utilizarea sa este conformă legislației aplicabile.
59.
În ceea ce privește acest tip de gestiune partajată a contribuțiilor financiare ale Uniunii, Curtea a creat o jurisprudență constantă în domeniul fondurilor structurale, în special pentru Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și pentru Fondul Social European (FES) (
10
). În opinia noastră, care coincide cu cea a Comisiei sub acest aspect, această jurisprudență este aplicabilă în egală măsură și FEDR, care este tot un fond structural și ale cărui contribuții pentru statele membre pot face doar obiectul unui control indirect și neexhaustiv din partea Comisiei.
60.
Potrivit acestei jurisprudențe, astfel cum remarcă Comisia, doar „cheltuielile efectuate în conformitate cu dispozițiile comunitare sunt suportate din bugetul comunitar” (
11
). Desigur, trimiterea la „norme comunitare” poate conduce la ideea susținută de Republica Federală Germania, conform căreia nu se poate lua în considerare încălcarea normelor naționale. Nu suntem de acord cu această susținere.
61.
Fiind vorba despre gestiunea partajată a fondurilor Uniunii, este inevitabil că legislația comunitară – axată pe disciplina globală privind condițiile de distribuire și de gestiune a subvențiilor finanțate de Uniune – se completează cu reglementările naționale, care, concretizând acea disciplină generală, permit stabilirea exactă a beneficiarilor respectivelor subvenții.
62.
În acest sens, legislația comunitară și cea națională constituie un întreg, raportat la articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, care, făcând referire la o „neregularitate […] care afectează condițiile de punere în aplicare a acțiunii sau măsurii” (
12
), nu poate să implice decât ansamblul dispozițiilor care definesc integral conținutul și domeniul de aplicare ale acestor condiții.
63.
În acest fel anticipăm opinia noastră cu privire la întrebarea formulată de guvernul german în legătură cu dispoziția în care trebuie identificată noțiunea „neregularitate”, care prezintă interes în prezenta cauză. Opinia noastră este în acord cu susținerile Comisiei.
64.
Astfel, Republica Federală Germania susține că trebuie luată în considerare noțiunea „neregularitate” prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95 privind protecția intereselor financiare comunitare, în temeiul căruia constituie „neregularitate orice încălcare a unei dispoziții de drept comunitar ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni a unui agent economic care prejudiciază sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților […]”.
65.
Considerăm că această dispoziție, dat fiind caracterul său de normă generală privind protecția tuturor intereselor financiare ale Uniunii, își pierde aplicabilitatea în fața dispoziției prevăzute la articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, care are caracter de normă specială, prin care se asigură protecția intereselor financiare ale Uniunii în domeniul specific al fondurilor structurale.
66.
În consecință, nu se poate susține că Comisia poate doar înlătura sau reduce contribuția, în cazul în care neregularitatea semnalată este imputabilă unui agent economic, după cum prevede articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95, fiind astfel excluse neregularitățile imputabile administrației naționale responsabile cu gestionarea contribuției comunitare.
67.
În acest sens, Curtea a declarat că „articolul 24 din Regulamentul nr. 4253/88 nu operează nicio distincție de ordin cantitativ sau calitativ în ceea ce privește neregularitățile care pot genera reducerea contribuției” (
13
). Afirmația menționată, deși a fost făcută în cadrul răspunsului la observația privind caracterul tehnic al neregularităților semnalate în cauza respectivă, ar putea fi extinsă pentru situația în care se face referire la calitatea publică a subiectului căruia i se impută neregularitatea, astfel cum este cazul în speță.
68.
Aceasta se datorează faptului că, astfel cum amintește Comisia, conform Hotărârii din 24 ianuarie 2002, Conserve Italia/Comisia (
14
), „articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 […] constituie temeiul juridic pentru orice cerere de restituire adresată Comisiei”. Așadar, se impune o interpretare largă a noțiunii „neregularitate” în sensul dispoziției menționate, în caz contrar fiind afectat în mod considerabil efectul său util, deoarece nu s‑ar putea corecta neregularitățile imputabile gestionarului public național, de care trebuie să se țină cont în mod obligatoriu în contextul gestiunii partajate, care este specifică fondurilor structurale.
69.
Considerăm că Tribunalul a procedat corect reținând, la punctul 40 din prima hotărâre atacată, că faptul că „autoritățile naționale au un rol central în punerea în aplicare a fondurilor structurale pledează în favoarea unei interpretări largi a noțiunii «neregularitate» […], [întrucât] o eroare comisă de acestea trebuie considerată «neregularitate» în sensul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, în lumina principiilor bunei gestiuni financiare, care figurează la articolul 274 CE, și cooperării loiale, care figurează la articolul 10 CE, care nu permit imunitatea statelor membre, dat fiind că articolul 24 din Regulamentul nr. 4253/88 este singura dispoziție care permite reducerea cuantumului unei contribuții în cazul în care intervenția nu s‑a derulat astfel cum s‑a prevăzut inițial […]” (
15
).
70.
În final, nu suntem de acord nici cu susținerea conform căreia sunt relevante doar neregularitățile care cauzează un prejudiciu bugetului Uniunii.
71.
O dată în plus, aceasta reprezintă o condiție prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/95, iar nu la articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, care se aplică cu prioritate în speță și conform căruia neregularitățile relevante sunt acelea care afectează „condițiile de punere în aplicare a acțiunii sau măsurii și pentru care nu a fost solicitată aprobarea Comisiei”. Este evident că interesul legiuitorului de a asigura punerea în aplicare corectă a acțiunilor și a măsurilor de finanțare este justificat în cele din urmă de interesul său privind evitarea oricăror pierderi pentru bugetele comunitare. Cu toate acestea, fără a ajunge la o asemenea extremă, este la fel de evident că orice neregularitate, chiar dacă nu provoacă astfel de pierderi în mod direct, scoate în evidență o neregulă în gestionarea fondurilor publice care, în sine, constituie un risc pentru reîntregirea bugetului. Acest aspect este independent de faptul că articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4235/88 urmărește în primul rând chiar buna gestiune a fondurilor Uniunii; așadar, în opinia noastră, este irelevant dacă neregularitățile identificate provoacă sau nu provoacă un prejudiciu economic imediat.
72.
Ca urmare a celor expuse, considerăm că primul motiv al ambelor recursuri trebuie respins.
B – Al doilea motiv de recurs, comun ambelor recursuri
73.
Republica Federală Germania apreciază că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept recunoscând competența Comisiei de realizare a corecțiilor financiare prin extrapolare și confirmând extrapolarea realizată efectiv în speță.
1. Cu privire la legalitatea utilizării metodei extrapolării în domeniul de aplicare specific FEDR
74.
Argumentul guvernului german, împărtășit de guvernul spaniol și de cel francez, are în esență caracter literal, întrucât se întemeiază pe faptul că articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 face referire în mod expres la „existența unei neregularități și, în special, la existența unei modificări importante care afectează condițiile de punere în aplicare a acțiunii sau a măsurii” (
16
). Rezultă astfel că reducerea sau suspendarea contribuției intervine doar dacă s‑a constatat în mod efectiv o neregularitate sau o modificare concretă, fiind, așadar, exclusă posibilitatea de a aplica extrapolarea cu privire la acțiunile sau măsurile care nu au făcut obiectul examinării.
75.
Această abordare este exact cea susținută de avocatul general La Pergola în concluziile prezentate în cauza C‑443/97, Comisia/Spania (
17
), conform căruia „«modul de redactare»[ (
18
) ] a articolului 24 nu permite includerea neîndeplinirii obligațiilor la care face trimitere articolul 23 alineatul (1) în domeniul de aplicare al noțiunii «neregularitate», astfel încât să se justifice reducerile nete” (
19
).
76.
Aspectelor expuse anterior li se adaugă faptul că, spre deosebire de articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, Regulamentul nr. 1260/99, aplicabil în perioada 2000-2006, autoriza în mod expres Comisia, prin articolul 39 alineatul (3) litera (b), să „efectueze corecțiile financiare necesare” dacă sunt dovedite „insuficiențe grave în sistemele de gestiune sau de control, care pot conduce la neregularități sistematice” [alineatul (2) litera (c) din aceeași dispoziție]. Conform celor prevăzute în continuare la alineatul respectiv, corecțiile constau în „anularea, integral sau parțial, a contribuției fondurilor la intervenția în cauză”, iar suma acestora se va stabili „în conformitate cu principiul proporționalității, cu natura neregulii sau a modificării, precum și cu gradul și cu implicațiile financiare ale deficiențelor constatate în sistemele de gestiune și control ale statelor membre”.
77.
În definitiv, în opinia guvernului german, atât modul de redactare a articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, cât și legislația aplicabilă ulterior în materie indică faptul că dispoziția respectivă împiedică utilizarea metodei extrapolării.
78.
Aceste motive pot fi combătute astfel: în primul rând, articolul 24 din Regulamentul nr. 4253/88 trebuie interpretat raportat la articolul precedent. În al doilea rând, modificarea ulterioară a legislației aplicabile în materie nu este determinantă pentru interpretarea pe care o efectuăm în speță.
a) Sistemul articolelor 23 și 24 din Regulamentul nr. 4253/88
79.
În opinia noastră, articolele 23 și 24 din Regulamentul nr. 4253/88 au sens doar dacă sunt interpretate ca un sistem articulat, chiar în jurul noțiunii „neregularitate”. Prima dintre cele două dispoziții impune statelor membre, la alineatul (1), obligația de a adopta măsurile necesare pentru a verifica dacă acțiunile finanțate de Uniune au fost realizate corect, pentru a preveni și a urmări neregularitățile și, dacă este cazul, pentru a recupera fondurile pierdute ca urmare a abuzului sau a neglijenței (
20
). Este vorba de fapt despre crearea unui sistem de control financiar capabil să asigure eficiența fondurilor comunitare.
80.
Dacă statele membre nu îndeplinesc în mod corespunzător această obligație, fie prin nestabilirea unui sistem adecvat de control, fie prin aplicarea acestuia în mod incorect într‑un caz determinat, săvârșesc o neregularitate evidentă. În primul caz, răspunsul dreptului Uniunii ar trebui să se concretizeze într‑o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor (
21
), în timp ce în al doilea caz, calea relevantă nu poate consta, în opinia noastră, decât în suspendarea sau reducerea contribuției, prevăzută la articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88.
81.
Într‑adevăr, prezența anumitor deficiențe în sistemul de control stabilit de un stat membru constituie unul dintre cazurile care pot ridica, în mod legitim, un dubiu cu privire la justificarea unei contribuții financiare concrete, alocate de Uniune. La astfel de cazuri se referă articolul 24 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88, făcând trimitere la situația în care „punerea în aplicare a unei acțiuni sau măsuri nu pare să justifice decât o parte din contribuția financiară atribuită”. În temeiul acestui aspect, dispoziția obligă Comisia să „examineze în mod corespunzător cazul, în cadrul cooperării, solicitând, în special, statului membru […] să [prezinte] observațiile sale într‑un termen determinat”.
82.
Ca urmare a acestei examinări și în temeiul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88, „Comisia va putea reduce sau suspenda contribuția pentru acțiunea sau măsura în cauză, dacă prin examinare se confirmă existența unei neregularități și, în special, a unei modificări importante care afectează condițiile de punere în aplicare a acțiunii sau a măsurii”. În opinia noastră, o neregularitate în cadrul sistemului de control al contribuției financiare a Uniunii afectează în mod semnificativ condițiile de punere în aplicare a acțiunii sau a măsurii care beneficiază de respectiva contribuție. O astfel de neregularitate se referă probabil, în modul cel mai direct, la aceste condiții.
83.
Astfel, nu avem motive să susținem că abaterile constând în încălcarea obligațiilor prevăzute la articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88 nu pot fi incluse în abaterile care justifică o eliminare sau o reducere a contribuției în conformitate cu articolul 24 alineatul (2) din același regulament. După cum vom arăta mai jos, această împrejurare justifică utilizarea metodei extrapolării, deoarece, prin natura lor, neregulile unui sistem de control pot afecta un set de acțiuni supuse acestui sistem și, odată identificate drept deficiențe sistemice, pot fi corectate doar dacă au efect asupra tuturor acțiunilor respective.
b) Legislația ulterioară și relevanța sa privind interpretarea articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88
84.
Într‑adevăr, astfel cum susține guvernul german, legislația aplicabilă în perioada 2000-2006 autorizează în mod expres Comisia să „efectueze corecțiile financiare necesare” dacă sunt dovedite „insuficiențe grave în sistemele de gestiune sau de control, care pot conduce la neregularități sistematice” [articolul 39 alineatul (2) litera (c) și alineatul (3) litera (b) din Regulamentul nr. 1260/99]. În orice caz, acest lucru nu înseamnă că în temeiul legislației anterioare nu era posibil să se procedeze în același mod, chiar dacă doar în virtutea unei autorizări care ar trebui considerată drept implicită, conform sistemului constituit din articolele 23 și 24 din Regulamentul nr. 4253/88 (
22
).
85.
Astfel a apreciat și Curtea atunci când a concluzionat că orientările stabilite în documentul Comisiei din 15 octombrie 1997, intitulat „Corecții financiare nete în cadrul aplicării articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88” (
23
) și aplicate în prezentele cauze, indică „liniile generale pe baza cărora Comisia preconizează să adopte ulterior, în temeiul articolului 24 […], decizii individuale a căror legalitate va putea fi contestată de statul membru în cauză în fața Curții de Justiție” (
24
). Punctele 5 și 6 din documentul respectiv se referă explicit la corecțiile financiare aplicate în caz de abateri, care evidențiază deficiențe sistemice de gestiune, control sau audit. Dată fiind însăși natura deficiențelor pe care le reflectă, riscul prezentat de astfel de neregularități poate fi cuantificat doar în conformitate cu metoda extrapolării.
86.
Acestui aspect nu i se opune faptul că Comisia, departe de a interpreta competența care îi este atribuită prin articolul 24 alienatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88, își arogă o competență pe care dispoziția în realitate nu o neagă, întrucât, astfel cum reține Curtea atunci când se referă la orientările cuprinse în documentul „Corecții financiare […]”, „nimic nu se opune adoptării de către Comisie, în scopul asumării depline a competenței menționate la alineatul anterior[ (
25
) ], a unor orientări interne cu privire la corecțiile financiare în cadrul aplicării articolului 24 din Regulamentul de coordonare și încredințării în sarcina serviciilor vizate a aplicării acestora” (
26
).
87.
În plus, diferențele dintre modelul aplicabil perioadei 2000-2006 și cel care ne preocupă aici nu sunt atât de importante, în măsura în care se referă la unul dintre aspectele cele mai sensibile ale acestei probleme, și anume posibilitățile statelor membre de a‑și apăra drepturile și interesele.
88.
Astfel, Republica Federală Germania este îndreptățită să susțină că sistemul instituit de Regulamentul nr. 1260/99 garantează statului membru posibilitatea de a prezenta observații și de a organiza întâlniri cu Comisia atunci când nu este de acord cu argumentele acesteia, obligând ambele părți să facă eforturi pentru a ajunge la un acord „în spiritul cooperării bazate pe parteneriat” [articolul 39 alineatul (2) al doilea paragraf]. Or, această garanție nu este exclusă din articolul 24 din Regulamentul nr. 4253/88, care, la alineatul (1), se referă la un caz de examinare adecvată a situației, de către Comisie, „în cadrul cooperării” și pe baza observațiilor prezentate de statul membru. Astfel au stat lucrurile în cele două cazuri care fac obiectul acestui litigiu, fără a se putea susține, nici cu cel mai mic temei, vreo suspiciune cu privire la imposibilitatea autorităților naționale de a se apăra în raport cu procedura derulată de Comisie.
89.
La cele expuse anterior trebuie adăugat că, în procedura derulată, Comisia s‑a ghidat după orientările stabilite în „corecțiile financiare nete” menționate deja, care sunt de domeniu public și cu privire la care Curtea a declarat că „contribuie la asigurarea faptului că, atunci când Comisia adoptă decizii privind aplicarea acestei dispoziții, statele membre sau autoritățile desemnate de acestea beneficiază, în situații comparabile, de tratament identic […] [și] pot consolida transparența deciziilor individuale adresate statelor membre” (
27
). Orientările indică, în consecință, astfel cum am arătat anterior, „liniile generale pe baza cărora Comisia preconizează să adopte ulterior, în temeiul articolului 24 […], decizii individuale a căror legalitate va putea fi contestată de statul membru în cauză în fața Curții de Justiție” (
28
), astfel încât, în cele din urmă, dreptul la o cale de atac efectivă al statului membru în cauză nu este afectat.
90.
Prin urmare, în opinia noastră, Tribunalul nu a greșit statuând că „pierderile financiare suferite de bugetul Uniunii […] trebuie corectate în integralitatea lor, întrucât orice neexecutare ar constitui o încălcare a principiului bunei gestiuni financiare, căruia trebuie să i se conformeze Comisia și statele membre în temeiul articolului 274 CE. Astfel, Comisia trebuie să poată reduce contribuția într‑o măsură care să reflecte dimensiunea neregularității pe care a stabilit‑o în cadrul procedurii în contradictoriu în temeiul articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88” (
29
).
91.
Tribunalul nu a greșit nici atunci când a statuat că, întrucât reducerea trebuia să reflecte dimensiunea sistemică a neregularităților identificate și având în vedere că „Comisia nu dispune de informații cu privire la toate controalele efectuate de statul membru […], utilizarea metodei extrapolării reprezintă mijlocul cel mai adecvat pentru a garanta obiectivele urmărite de articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88” (
30
).
92.
Într‑adevăr, în măsura în care Comisia nu efectuează ea însăși controlul financiar al contribuțiilor și nici nu dispune de toate informațiile referitoare la totalitatea controalelor efectuate de autoritățile naționale, dar, cu toate acestea, este obligată să vegheze asupra integrității resurselor bugetare ale Uniunii, este evident că poate îndeplini această obligație doar dacă folosește o metodă precum cea a extrapolării, care permite proiecția asupra totalității ajutoarelor a rezultatelor obținute ca urmare a controalelor selective care trebuie efectuate de Comisie. Cu alte cuvinte, naturii parțiale și selective a controalelor efectuate de Comisie trebuie să îi corespundă o metodă de corecție de aceeași natură. Bineînțeles, astfel cum vom arăta în continuare, această metodă trebuie aplicată cu garanțiile corespunzătoare în ceea ce privește fiabilitatea proiecției rezultatelor obținute în legătură cu totalitatea contribuțiilor.
93.
În continuare, trebuie să se stabilească dacă, în cazul admiterii în principiu a oportunității metodei extrapolării pentru realizarea corecțiilor financiare privind FEDR, aplicarea sa în speță a fost realizată în mod legal.
2. Cu privire la aplicarea metodei extrapolării în cazurile aflate în litigiu
94.
Republică Federală Germania susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat justificate corecțiile financiare aplicate în fiecare caz prin metoda extrapolării.
a) Cauza C‑549/12
95.
Referitor la hotărârea atacată în cauza C‑549/12, autoritățile germane susțin că Comisia, în lipsa unui prejudiciu adus bugetului Uniunii, ar fi trebuit să excludă contabilizarea eronată a proiectelor individuale, a căror extrapolare ar provoca o supracompensare în favoarea Uniunii și ar fi contrară principiului proporționalității. Pe de altă parte, guvernul german este de părere că Comisia nu ar fi trebuit să ignore, în lipsa unei motivări exprese și circumstanțiate, poziția Curții de Conturi cu privire la caracterul nesistemic al anumitor abateri.
96.
Ca o primă critică, se constată că, astfel cum se explică la punctele 51-53 din hotărârea atacată, cele cinci proiecte a căror contabilizare, conform guvernului german, nu a produs niciun prejudiciu bugetului Uniunii ar fi trebuit să poată fi subvenționate în temeiul măsurii 1.1, dar în realitate au fost subvenționate, în mod nelegal, în temeiul măsurii 2.1, astfel că expirase termenul în care era posibilă modificarea alocării proiectelor uneia sau alteia dintre măsuri.
97.
Desigur, la punctul 52 din hotărârea atacată se statuează că „existența acestor neregularități este suficientă pentru a impune o corecție financiară, fără a fi necesar ca bugetul comunitar să sufere un prejudiciu financiar precis”. Aceasta nu înseamnă neapărat că Tribunalul a reținut că în acest caz nu s‑a produs un prejudiciu precis. De fapt, la punctul 50 se arată că un anumit proiect (Tralag Landmaschinen) a beneficiat în mod nelegal de o finanțare suplimentară de 15 %. Și celelalte patru programe ar fi putut fi eligibile dacă ar fi fost alocate măsurii 1.1, însă nu erau eligibile în cadrul măsurii 2.1, în temeiul căreia au făcut, cu toate acestea, obiectul subvenției. Această neregulă a presupus subvenționarea unor proiecte care, fiind eligibile în abstract, ar fi fost eligibile și în concret doar dacă erau îndeplinite anumite condiții impuse de Uniune și pe care statul membru era obligat să le respecte. În opinia noastră, aceasta echivalează cu un prejudiciu evident adus bugetului comunitar, din care au fost subvenționate proiecte care nu respectau condițiile stabilite în acest scop.
98.
În orice caz, chiar dacă s‑ar admite că proiectele invocate de guvernul german nu au produs un prejudiciu financiar precis, nu înseamnă că acestea nu pot face obiectul extrapolării. Obiectul extrapolării nu este efectul financiar al unei neregularități, astfel cum susține Republica Federală Germania, ci neregularitatea însăși. Este posibil ca proiectele respective să nu fi produs un prejudiciu financiar precis, însă în cadrul tuturor a fost săvârșită o gravă neregularitate, și anume faptul că nu era vorba despre IMM‑uri, nerespectându‑se astfel una dintre condițiile principale de eligibilitate.
99.
Prin urmare, suntem de acord cu Tribunalul în ceea ce privește punctul 66 din hotărârea atacată, în care concluzionează că „contabilizările eronate cu privire la întreprinderi care nu au calitatea de IMM‑uri sunt de natură sistemică în măsura în care reflectă o gestiune, un control sau un audit defectuos, care s‑a manifestat în mai multe rânduri și care se regăsește cu o mare probabilitate într‑o întreagă serie de cazuri similare [ (
31
) ]. Comisia a calificat, așadar, în mod întemeiat contabilizările eronate referitoare la întreprinderi care nu aveau calitatea de IMM‑uri drept neregularități sistemice”.
100.
În această privință, se reține de asemenea că Comisia nu era ținută de poziția Curții de Conturi, întrucât, în conformitate cu punctul 65 din hotărârea Tribunalului, „din modul de redactare a articolului 24 din Regulamentul nr. 4253/88 nu reiese că, în exercitarea prerogativelor sale conferite de acest articol, Comisia este ținută de observațiile organului de control. Dimpotrivă, Comisiei îi revine sarcina de a oferi o evaluare proprie a neregularităților constatate. Astfel, decizia atacată reflectă aprecierea Comisiei, iar nu pe cea a Curții de Conturi”.
101.
În plus, Republica Federală Germania nu pune la îndoială, în mod strict, rigoarea auditului efectuat de Comisie, ci doar reprezentativitatea eșantionului utilizat, din care, în opinia sa, ar fi trebuit eliminate neregularitățile identificate în proiectele care, tot în opinia sa, nu au produs niciun prejudiciu bugetului Uniunii. Prin această circumstanță, pe care, la fel ca Tribunalul, o considerăm irelevantă, guvernul german nu aduce atingere caracterului întemeiat al unui audit care, luând în considerare un eșantion suficient de reprezentativ, a stabilit o neregularitate care trebuie calificată, în mod rezonabil, ca sistemică și, ca atare, trebuie extrapolată la totalitatea proiectelor eligibile. Exact în măsura în care a fost extrapolată o neregularitate identificată, prin luarea în considerare a unui eșantion suficient de reprezentativ, este evident că, prin natura acestuia, rezultatul extrapolării nu poate fi decât proporțional.
b) Cauza C‑54/13
102.
În ceea ce privește hotărârea care face obiectul cauzei C‑54/13, Republica Federală Germania invocă faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a reținut că au fost considerate neregularități sistemice anumite erori privind cazuri extrem de concrete și de îndoielnice, precum și atunci când a acceptat utilizarea procedurii de eșantionare necorespunzătoare, toate acestea cu încălcarea principiului proporționalității prin supracompensarea pierderilor financiare suferite în mod efectiv de Uniune.
103.
În acest sens, apreciem că este necesar să indicăm faptul că limitele proprii ale recursului nu permit Curții să reconsidere analiza stării de fapt realizată de Tribunal dacă recurenta invocă în acest sens exclusiv dezacordul său (
32
).
104.
Cazurile pe care guvernul german le califică drept îndoielnice (proiectele nr. 8 și nr. 20) nu sunt privite astfel de Comisie, și nici de Tribunal, care, în orice caz, le‑a analizat împreună cu alte cazuri pentru a concluziona, motivat, că acestea acreditau un ansamblu de neregularități sistemice care puteau fi extrapolate. În aceste circumstanțe, nu considerăm că recursul reprezintă un remediu adecvat pentru o simplă contestare de către o parte.
105.
În ceea ce privește oportunitatea procedurii de eșantionare utilizate în cauză, Comisia, după ce a reiterat că, având în vedere caracterul partajat al gestiunii fondurilor, Uniunea nu poate să efectueze decât controale punctuale, folosindu‑se de tehnica sondajului, arată că în cauza de față a fost utilizată o metodă recunoscută internațional, și anume, metoda MUS („monetary unit sampling”), care, prin aplicarea sa la o selecție de 36 de operațiuni (reprezentative pentru 32,3 % din cheltuielile declarate în cadrul intervenției în cauză), oferă un eșantion suficient de reprezentativ pentru a permite o extrapolare adecvată raportat la alte operațiuni cofinanțate.
106.
La punctele 113-115 din hotărârea atacată, Tribunalul și‑a însușit abordarea Comisiei, subliniind, în plus, că metoda în cauză a fost elaborată ex ante pentru auditurile de închidere a programelor cofinanțate din FEDR în perioada de programare 1994-1999 și a fost aplicată în toate auditurile efectuate în toate statele membre, astfel încât să asigure acestora un tratament similar.
107.
În opinia noastră, Curtea nu trebuie să revizuiască această apreciere motivată și rezonabilă a Tribunalului.
C – Al treilea motiv de recurs din cauza C‑54/13 P
108.
Prin intermediul acestui motiv, Republica Federală Germania susține, o dată în plus, că articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 permite aplicarea de corecții doar în cazul neregularităților precise și specifice, ceea ce exclude corecțiile forfetare, care sunt imprecise și bazate pe potențiale neregularități.
109.
Cu toate acestea, cert este că, astfel cum susține Comisia, orientările interne din 15 octombrie 1997 se referă în mod expres, la punctul 7, la corecțiile forfetare drept metodă necesară pentru corectarea „[a]numitor tipuri de neregularități care nu au o valoare financiară specifică”. În orice caz, și pentru argumentele expuse în favoarea respingerii motivelor precedente, considerăm că nu este întemeiată nici susținerea bazată pe premisa conform căreia articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 permite doar corectarea neregularităților concrete.
110.
În ceea ce privește, în final, presupusul caracter disproporționat al corecțiilor aplicate de Comisie, apreciem că Tribunalul, în argumentele sale, prezentate la punctele 128-134 din hotărârea atacată, nu săvârșește nicio eroare de drept care ar putea fi supusă revizuirii în cadrul recursului.
111.
În opinia noastră, se impune, în consecință, respingerea acestui motiv.
D – Al patrulea motiv de recurs din cauza C‑54/13 P
112.
Republica Federală Germania susține, în final, că Tribunalul nu a motivat respingerea argumentelor cu privire la nelegalitatea corecțiilor financiare forfetare.
113.
După cum a susținut Comisia, răspunsul la ambele întrebări se găsește la punctele 95-108 și 128-134 din hotărârea atacată.
114.
Astfel, după ce explică, la punctul 84 din hotărâre, că autoritățile germane au susținut că, în acest caz, nu era oportună utilizarea de corecții financiare forfetare și extrapolarea lor, Tribunalul reține, la punctul 96, că articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4253/88 conferă Comisiei „o putere de reducere și o marjă largă de manevră […], fără a menționa limite în ceea ce privește metodele pe care […] le poate utiliza pentru a stabili cuantumul reducerii”. Această referire la libertatea de alegere a metodelor implică faptul că, pentru Tribunal, dispoziția respectivă conține temeiul juridic relevant pentru utilizarea de către Comisie a metodei folosite în mod concret în cauza în litigiu.
115.
Desigur, în continuare, la punctele 97-108, Tribunalul se oprește asupra examinării metodei extrapolării. Dar aceasta nu înseamnă că a exclus chestiunea privind metoda corecțiilor forfetare. Chiar din contră, se referă la acestea la punctele 128-134.
116.
În acest context, este evident, în opinia noastră, că problema dezbătută nu se referea la legalitatea metodei forfetare, cât la disproporția dintre efectele acesteia în acest caz. Problema a fost soluționată de Tribunal în termeni care pot sau nu pot fi agreați, dar care nu pot fi considerați nemotivați. Astfel, în opinia noastră, și acest motiv trebuie respins.
VII – Cheltuieli de judecată
117.
În conformitate cu articolul 138 alineatul (1) și cu articolul 140 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, aplicabile procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din același regulament, propunem Curții să oblige Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată și ca Regatul Spaniei și Republica Franceză să suporte propriile cheltuieli de judecată.
VIII – Concluzie
118.
În temeiul considerațiilor prezentate, propunem Curții:
1)
să respingă recursurile;
2)
să oblige Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată;
3)
să dispună ca Regatul Spaniei și Republica Franceză să suporte propriile cheltuieli de judecată.
(
1
)	Limba originală: spaniola.
(
2
)	Cu titlu de exemplu, Hotărârea din 6 octombrie 1993, Italia/Comisia, C‑55/91 (Rec., p. I‑4813), Hotărârea din 30 noiembrie 2000, HMIL, C‑436/98 (Rec., p. I‑10555), și Hotărârea din 4 martie 2004, Germania/Comisia, C‑344/01 (Rec., p. I‑2081).
(
3
)	Regulamentul Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, p. 1).
(
4
)	JO L 185, p. 9.
(
5
)	Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).
(
6
)	Regulamentul (CE) nr. 2064/97 al Comisiei din 15 octombrie 1997 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului privind controlul financiar de către statele membre al operațiunilor cofinanțate prin Fondurile Structurale (JO L 290, p. 1).
(
7
)	Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind Fondurile Structurale (JO L 161, p. 1).
(
8
)	Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind Regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).
(
9
)	Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002, de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1605/2002 (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3).
(
10
)	În general, Hotărârea din 15 septembrie 2005, Irlanda/Comisia, C‑199/03 (Rec., p. I‑8027).
(
11
)	Hotărârea Irlanda/Comisia, citată anterior, punctul 26, cu trimitere la Hotărârea din 6 octombrie 1993, Italia/Comisia, citată anterior, punctul 67. Curtea a apreciat că acest principiu, inițial recunoscut în raport cu FEOGA, este aplicabil și FES.
(
12
)	Sublinierea noastră.
(
13
)	Hotărârea Irlanda/Comisia, citată anterior, punctul 30.
(
14
)	Cauza C‑500/99 P (Rec., p. I‑867, punctul 88).
(
15
)	În același sens este și punctul 28 din a doua hotărâre atacată în acest litigiu.
(
16
)	Sublinierea noastră.
(
17
)	Concluzii prezentate la 28 octombrie 1999 (Hotărârea din 6 aprilie 2000, Rec., p. I‑2415, punctele 18-24).
(
18
)	Subliniere în original.
(
19
)	Concluziile avocatului general La Pergola, punctul 21.
(
20
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 21 decembrie 2011, Chambre de Commerce et d’Industrie de l’Indre (C-465/10, Rep., p. I-14081, punctul 35).
(
21
)	Astfel cum reiese din Ordonanța Curții din 11 iulie 1996, An Taisce și WWF UK/Comisia (C-325/94 P, Rec., p. I-3727, punctul 22).
(
22
)	În Hotărârea din 22 ianuarie 2004, COPPI (C-271/01, Rec., p. I-1029, punctul 41), Curtea a reținut că, deși articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88 „nu prevede în mod expres revocarea de către un stat membru a contribuției financiare din partea FEOGA […], această dispoziție ar fi lipsită de efect util dacă statul membru nu ar putea adopta el însuși astfel de măsuri”. Motivul care justifică această competență implicită a statelor membre acordată în temeiul articolului 23 alineatul (1) asigură de asemenea în opinia noastră, o competență similară acordată Comisiei în temeiul articolului 24 alineatul (1) în ceea ce privește neregularitățile care nu au fost corectate de statele membre anterior articolului 23 alineatul (1) din același Regulament.
(
23
)	C(97) 3151 final – II.
(
24
)	Hotărârea Spania/Comisia, citată anterior, punctul 33.
(
25
)	Cu alte cuvinte, competența prin care, în temeiul articolului 24 alineatul (1), Comisia poate „reduce sau poate suspenda contribuția pentru acțiunea sau pentru măsura în cauză, dacă verificarea menționată la alineatul 1 confirmă existența unei neregularități sau a unei modificări importante care afectează natura sau condițiile de punere în aplicare a acțiunii sau a măsurii și pentru care nu a fost solicitată aprobarea Comisiei”. Hotărârea Spania/Comisia, citată anterior, punctul 30.
(
26
)	Hotărârea Spania/Comisia, citată anterior, punctul 31.
(
27
)	Hotărârea Spania/Comisia, citată anterior, punctul 32.
(
28
)	Hotărârea Spania/Comisia, citată anterior, punctul 33.
(
29
)	Hotărârea atacată în cauza C‑549/12, punctul 91; în același sens, punctul 101 din Hotărârea atacată în cauza C‑54/13.
(
30
)	Hotărârea atacată în cauza C‑549/12, punctul 95; în același sens, punctul 106 din Hotărârea atacată în cauza C‑54/13.
(
31
)	Sublinierea noastră.
(
32
)	A se vedea în acest sens în special Hotărârea din 6 noiembrie 2012, Éditions Odile Jacob/Comisia, C‑551/10 P, punctul 85.