62024CC0131
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA JULIANE KOKOTT
prezentate la 18 septembrie 2025 (
1
)
Cauza C‑131/24
Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales ș.a.
[cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal, Austria)]
„Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 2009/147/CE – Conservarea păsărilor sălbatice – Interdicție de perturbare deliberată a păsărilor – Proiect pentru construirea unei șosele naționale susceptibil de a perturba specimene individuale din anumite specii – Măsuri de îmbunătățire a habitatelor – Dovada eficienței – Concluzii ale unui expert”
I. Introducere
1.
Articolul 5 litera (d) din Directiva păsări (
2
) prevede interdicția de perturbare deliberată a păsărilor dacă o astfel de perturbare este relevantă în contextul obiectivelor acestei directive. Din jurisprudență rezultă că această interdicție se referă și la perturbările a căror posibilitate de producere este doar acceptată (
3
). Cu toate acestea, intră perturbările sub incidența interdicției și atunci când efectele lor prejudiciabile asupra habitatului păsărilor sunt compensate prin măsuri de îmbunătățire luate în alte locuri din habitatul speciilor vizate? Cum se apreciază eficiența măsurilor de îmbunătățire anterior punerii lor în aplicare? Acestea sunt întrebările pe care Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal, Austria) le adresează Curții.
II. Cadrul juridic
A.
Directiva păsări
2.
Considerentele (3), (5) (7) și (8) ale Directivei păsări precizează obiectivul acesteia:
„(3)
Se constată o scădere, uneori chiar foarte rapidă, a efectivului dintr‑un mare număr de specii de păsări sălbatice care se găsesc în mod natural pe teritoriul european al statelor membre. Acest declin reprezintă o amenințare gravă pentru conservarea mediului natural, în special din cauza echilibrelor biologice care sunt astfel amenințate.
(4) […]
(5)
Este necesar să se asigure conservarea speciilor de păsări sălbatice care se găsesc în mod natural pe teritoriul european al statelor membre, în vederea îndeplinirii obiectivelor comunitare privind îmbunătățirea condițiilor de viață și dezvoltarea durabilă.
(6) […]
(7)
Prin conservare se urmărește protecția și gestionarea pe termen lung a resurselor naturale ca parte integrantă a patrimoniului popoarelor europene. Prin conservare se pot controla resursele naturale, precum și utilizarea acestora pe baza măsurilor necesare pentru menținerea și adaptarea pe cât este posibil a echilibrelor naturale dintre specii.
(8)
Conservarea, menținerea sau restaurarea unei diversități suficiente și a unei suprafețe suficiente pentru habitate este esențială pentru conservarea tuturor speciilor de păsări. Pentru anumite specii de păsări trebuie să se prevadă măsuri de conservare speciale în privința habitatelor acestora pentru a li se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire. Astfel de măsuri trebuie să ia în considerare și speciile migratoare și trebuie să fie coordonate în vederea stabilirii unui cadru coerent.”
3.
În considerentul (10) al Directivei păsări se precizează că este necesar printre altele ca populațiile din anumite specii de păsări să fie menținute la un „nivel satisfăcător”:
„Datorită efectivului populației, a distribuției geografice și a ratei de reproducere pe întreg teritoriul Comunității, anumite specii pot face obiectul vânătorii, ceea ce constituie un tip acceptabil de exploatare, în măsura în care se stabilesc și se respectă anumite limite, astfel de acțiuni de vânătoare trebuind să fie compatibile cu menținerea populației din speciile respective la un nivel satisfăcător.”
4.
Articolul 1 din Directiva păsări stabilește domeniul de aplicare al acesteia:
„Prezenta directivă se referă la conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre în care este aplicabil tratatul. Directiva reglementează protejarea, gestionarea și controlul asupra acestor specii și stabilește normele pentru exploatarea acestora.”
5.
Articolul 2 din Directiva păsări prevede obligația fundamentală a statelor membre de a conserva speciile de păsări:
„Statele membre iau măsurile necesare pentru a menține populația speciilor menționate la articolul 1 la un nivel care să îndeplinească condițiile ecologice, științifice și culturale, ținând seama în același timp de condițiile economice și de recreere sau pentru a adapta populația acestor specii la nivelul respectiv.”
6.
Articolul 3 din Directiva păsări prevede obligații generale pentru realizarea articolului 2:
„(1)   Ținând seama de cerințele articolului 2, statele membre iau măsurile care se impun pentru a conserva, menține sau restabili o diversitate și o suprafață pentru habitate suficientă pentru toate speciile de păsări menționate la articolul 1.
(2)   Conservarea, menținerea și restabilirea biotopurilor și a habitatelor presupun în primul rând următoarele măsuri:
(a)
crearea unor arii protejate;
(b)
întreținerea și gestionarea habitatelor situate în interiorul și în afara zonelor de protecție, conform imperativelor ecologice;
(c)
restabilirea biotopurilor distruse;
(d)
crearea de biotopuri.”
7.
Articolul 5 din Directiva păsări stabilește interdicții independente de arie:
„Fără a se aduce atingere articolelor 7 și 9, statele membre iau măsurile impuse pentru a stabili un sistem de protecție pentru toate speciile de păsări menționate la articolul 1, interzicând în special următoarele:
[…]
(d)
perturbarea deliberată a acestor păsări, în special în perioada de reproducere sau de maturizare, dacă o astfel de perturbare este relevantă în contextul obiectivelor prezentei directive”.
8.
Articolul 9 alineatul (1) din Directiva păsări permite derogări de la interdicțiile prevăzute la articolul 5:
„(1)   Statele membre pot aplica derogări de la prevederile articolelor 5-8, în cazul în care nu există altă soluție satisfăcătoare, din următoarele motive:
(a)
–
în interesul siguranței și sănătății publice;
–
în interesul securității aeriene;
–
pentru a preveni daune considerabile asupra recoltelor, șeptelului, pădurilor, pescăriilor și apelor;
–
pentru protecția florei și faunei;
(b)
în scopul cercetării și învățământului, repopulării sau reintroducerii, precum și creșterii în legătură cu aceste acțiuni;
(c)
pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase ale anumitor păsări în număr mic.”
B.
Directiva habitate
9.
Articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate (
4
) reglementează așa‑numita evaluare a efectelor potențiale asupra sitului.
„Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.”
10.
Articolul 12 alineatul (1) din Directiva habitate prevede interdicții fundamentale pentru protejarea speciilor:
„Statele membre iau măsurile necesare pentru a institui un sistem de protecție riguroasă a speciilor de animale enumerate în anexa IV litera (a) în aria lor de extindere, interzicând:
(a)
orice formă de capturare sau ucidere deliberată a specimenelor din aceste specii în natură;
(b)
perturbarea deliberată a speciilor respective, în special în timpul perioadei de reproducere, cuibărire, hibernare și migrare;
(c)
distrugerea deliberată sau culegerea ouălor din natură;
(d)
deteriorarea sau distrugerea ariilor de reproducere sau de odihnă.”
11.
Articolul 16 alineatul (1) din Directiva habitate prevede derogări de la articolul 12:
„Statele membre pot deroga de la dispozițiile articolelor 12, 13, 14 și 15 literele (a) și (b), cu condiția ca derogarea să nu afecteze negativ menținerea populațiilor din speciile respective la un stadiu corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală și în măsura în care nu există o alternativă satisfăcătoare la derogare, în următoarele scopuri:
(a)
pentru a proteja fauna și flora sălbatică și pentru a conserva habitatele naturale;
(b)
pentru a evita daunele grave asupra recoltelor, efectivelor de animale, pădurilor, exploatațiilor piscicole, apelor și altor forme de proprietate;
(c)
în folosul sănătății și siguranței publice sau pentru alte motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic și în situații care ar avea efecte benefice de importanță majoră asupra mediului;
(d)
în scopuri educative și de cercetare, pentru repopulare sau pentru reintroducerea anumitor specii, precum și pentru operațiunile de reproducere necesare acestor scopuri, inclusiv propagarea artificială a plantelor;
(e)
pentru a permite, în condiții de strictă supraveghere, după criterii selective și la un nivel limitat, prelevarea sau deținerea de anumite specimene din speciile enumerate în anexa IV, în număr limitat, stabilit de autoritățile naționale competente.”
III. Situația de fapt și cererea de decizie preliminară
12.
După efectuarea unei evaluări a impactului asupra mediului, Niederösterreichische Landesregierung (Guvernul Landului Austria Inferioară, Austria) a autorizat la 12 noiembrie 2019 proiectul în discuție pentru construirea unei șosele. Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales, precum și alți cetățeni și asociații de protecție a mediului au formulat împotriva acestei autorizații o acțiune la Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal, Austria), prin care invocă în special încălcarea dispozițiilor Directivei păsări referitoare la protejarea speciilor. Ele susțin că diferite specii de păsări, în special specii de păsări de pădure ca ciocănitoarea de stejar (Dendrocopos medius sau Leiopicus medius), folosesc arii care sunt afectate printre altele de zgomotul de pe noua șosea.
13.
În raportul de expertiză întocmit la cererea instanței de un expert în protecția mediului se arată însă că restricțiile de construire impuse pentru anumite luni și măsurile de îmbunătățire a habitatelor din ariile situate în afara zonei de influență a emisiilor – restricții și măsuri care pot fi impuse sub forma unor obligații – vor fi benefice pentru speciile de păsări vizate.
14.
În speță, se pune în discuție în special eficiența măsurilor propuse de inițiatorul proiectului pentru îmbunătățirea pădurilor și pentru protejarea arborilor bătrâni la o distanță de cel puțin 300 m de șosea, pe o suprafață totală de 6,6 ha, în beneficiul ciocănitorii de stejar și al altor păsări de pădure.
15.
În opinia celor doi experți numiți în cadrul procedurii, dacă sunt realizate aceste măsuri propuse nu va exista nicio perturbare a speciilor vizate care să fie relevantă în contextul obiectivelor Directivei păsări. Totuși, aceste măsuri nu pot reduce efectul perturbator asupra fiecărui exemplar individual din pădurea afectată în concret de proiect. În opinia experților, măsurile propuse asigură însă habitatul speciilor respective și condițiile necesare pentru reproducerea acestora.
16.
Expertul a arătat în fața instanței de trimitere că din cunoștințele sale nu există lucrări care să pună la îndoială capacitatea măsurilor avizate de a proteja ciocănitoarea de stejar. Acesta mai învederează că nu există nici date autecologice corespunzătoare referitoare la specie. Prin urmare, nu există îndoieli suficient de întemeiate privind eficiența acestor măsuri. Lipsește însă o monitorizare amplă și bazată pe date științifice care să risipească orice îndoială și care să poată dovedi eficiența măsurilor. La întrebarea adresată de instanță, și anume dacă există un singur caz documentat în mod fiabil în care măsurile de interzicere a exploatării au împiedicat perturbarea din cauza unui proiect a ciocănitorii de stejar sau chiar au ameliorat stadiul de conservare a speciei în zona proiectului, expertul a răspuns că, în pofida unor cercetări aprofundate și a consultărilor cu colegii, nu a putut identifica niciun astfel de studiu concludent.
17.
Prin urmare, Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal, Austria) adresează Curții următoarele întrebări:
„1)
Articolul 5 din Directiva păsări trebuie interpretat în sensul că elementul constitutiv al perturbării deliberate prevăzute la litera (d) a acestui articol nu este îndeplinit în cazul în care, deși este posibilă perturbarea unor exemplare izolate din anumite specii, prin luarea în timp util și într‑o formă adecvată a unor măsuri se evită orice impact asupra obiectivului prevăzut la articolul 2 din directivă?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: trebuie exclusă orice îndoială științifică în ceea ce privește eficiența măsurilor menționate, în sensul că aprecierea de specialitate bine fundamentată a unui expert numit de instanță este suficientă în această privință sau, dimpotrivă, trebuie să existe o documentație științifică obiectivă care să ateste o experiență practică pozitivă în privința acestor măsuri?”
18.
Umweltorganisation VIRUS – Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales, susținută de Bürgerinitiative „Nein zur Spange Wörth”, Niederösterreichische Landesregierung, societatea Autobahnen- und Schnellstraßen‑Finanzierungs‑Aktiengesellschaft (ASFINAG), orașul Sankt Pölten, Republica Austria, Republica Cehă, Regatul Suediei și Comisia Europeană au depus observații scrise.
19.
În temeiul articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Curtea a decis să nu organizeze o ședință de audiere a pledoariilor întrucât consideră că este suficient informată pentru a se pronunța.
20.
Curtea a suspendat însă procedura la 19 noiembrie 2024 până la pronunțarea Hotărârii din 1 august 2025, Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609).
IV. Apreciere juridică
21.
Premisa celor două întrebări este că atât construirea, cât și exploatarea șoselei în discuție ar perturba în special ciocănitoarea de stejar, dar și alte specii de păsări de pădure. Așadar, instanța de trimitere solicită să se clarifice dacă interdicția de perturbare de la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări se opune proiectului.
22.
Potrivit articolului 5 litera (d) din Directiva păsări, statele membre sunt obligate să interzică perturbarea deliberată a speciilor de păsări din Europa, în special în perioada de reproducere sau de maturizare, dacă o astfel de perturbare este relevantă în contextul obiectivelor acestei directive.
23.
Această interdicție completează celelalte interdicții prevăzute la articolul 5 literele (a)-(c) din Directiva păsări, referitoare în special la omorârea sau capturarea deliberată a acestor specii, precum și la distrugerea sau producerea de daune în mod deliberat asupra cuiburilor sau ouălor acestor specii. Curtea a decis recent că interdicțiile se aplică nu numai activităților umane al căror obiectiv este să afecteze păsările, ci și activităților prin desfășurarea cărora se acceptă această afectare, chiar dacă nu au în mod vădit un asemenea obiectiv (
5
).
24.
Pentru a evita aplicarea interdicției de perturbare, la o distanță de cel puțin 300 m de șosea și pe o suprafață totală de 6,6 ha din zona în care se execută proiectul trebuie puse în aplicare măsuri în beneficiul ciocănitorii de stejar și al altor păsări de pădure. Printre altele este necesar să se păstreze anumiți arbori bătrâni, care, în lipsa măsurilor, ar fi probabil doborâți.
25.
Există un interes major ca prin astfel de măsuri să se evite aplicarea interdicțiilor prevăzute la articolul 5 din Directiva păsări. Astfel cum arătam recent, aplicarea consecventă a acestor interdicții ar restrânge considerabil activitățile umane (
6
). Prin urmare, este îndoielnic dacă ele sunt compatibile cu libertatea de a desfășura o activitate comercială și cu protecția proprietății, consacrate la articolul 16 și, respectiv, 17 din cartă (
7
). În schimb, dacă aplicarea interdicțiilor ar putea fi evitată prin măsuri de îmbunătățire a habitatelor din alte locuri, așa cum se prevede expres în prezent referitor la anumite proiecte pentru utilizarea energiei din surse regenerabile (
8
), acest conflict ar fi dezamorsat.
26.
După cum vom demonstra în cele ce urmează, măsurile în discuție pot fi avute în vedere numai pentru că articolul 5 litera (d) din Directiva păsări presupune ca perturbarea să fie relevantă în contextul obiectivelor Directivei păsări (secțiunea A de mai jos). Celelalte interdicții nu sunt însoțite de o asemenea condiție. După aceea, pentru a răspunde la a doua întrebare, vom analiza modul în care trebuie apreciată eficiența unor astfel de măsuri (secțiunea B de mai jos).
A.
Prima întrebare – interdicția de perturbare și măsurile compensatorii
27.
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă aplicarea interdicției de perturbare prevăzute la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări poate fi evitată prin măsuri de îmbunătățire a habitatului din alte locuri al speciei de păsări vizate.
28.
Instanța de trimitere pune în special problema dacă Hotărârea People over Wind (
9
) se opune luării în considerare a acestor măsuri (punctul 1 de mai jos). Această hotărâre privește preevaluarea în vederea stabilirii necesității unei evaluări formale a impactului asupra ariilor protejate în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate. Măsurile compensatorii trebuie însă încadrate în structura normativă a articolului 5 litera (d) din Directiva păsări (punctul 2 de mai jos).
1. Hotărârea People over Wind
29.
Deși Hotărârea People over Wind a privit luarea în considerare a măsurilor de evitare sau de reducere a impactului în domeniul protecției naturii, la o privire mai atentă aceasta nu are nicio relevanță pentru interpretarea interdicției de perturbare.
30.
În cauza respectivă, s‑a pus problema preevaluării în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate pentru a se stabili dacă este necesară efectuarea unei verificări formale a efectelor unui proiect asupra integrității ariei protejate în discuție. Potrivit acestei dispoziții, orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă.
31.
Potrivit Hotărârii People over Wind, în cadrul preevaluării efectuate în scopul de a stabili dacă o asemenea evaluare este într‑adevăr necesară, nu trebuiau luate în considerare măsurile care urmăresc evitarea sau reducerea efectelor prejudiciabile ale planului sau proiectului respectiv asupra sitului vizat (
10
). Eficiența unor asemenea măsuri se examinează astfel în cadrul evaluării formale, care este diferită calitativ de preevaluare și implică garanții mai extinse (
11
).
32.
Cererea de decizie preliminară și diferiți participanți la prezenta procedură subliniază în mod corect faptul că această argumentație nu poate fi aplicată în speță întrucât interdicția de perturbare prevăzută la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări nu prevede – spre deosebire de articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate – o preevaluare și în niciun caz o procedură formală de evaluare pentru protecția ariei, în care să trebuiască evaluat impactul unei perturbări.
2. Încadrarea în structura normativă a interdicției de perturbare
33.
Luarea în considerare a măsurilor de îmbunătățire a habitatului din alte locuri al speciilor vizate trebuie însă încadrată în structura normativă a interdicției de perturbare prevăzute la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări, interdicție care privește perturbările relevante în contextul obiectivelor directivei. Așa fiind, este necesar să se analizeze în primul rând măsurile de reducere sau evitare a perturbărilor [litera a) de mai jos], apoi importanța măsurilor compensatorii pentru menținerea populației de păsări la un nivel satisfăcător [litera b) de mai jos] și la sfârșit situația specială în care, datorită măsurilor compensatorii, perturbarea nu împiedică readucerea la un nivel satisfăcător a populației dintr‑o specie [litera c) de mai jos].
a) Măsuri de reducere sau evitare a perturbărilor
34.
În cazul în care măsurile luate evită perturbarea păsărilor din cauza proiectului, interdicția de perturbare de la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări nu este aplicabilă întrucât perturbarea nu există. În schimb, în cazul în care aceste măsuri nu evită perturbarea, dar cel puțin o reduc, este posibil ca perturbarea să nu fie relevantă în contextul obiectivelor Directivei păsări. În consecință, în examinarea chestiunii dacă interdicția de perturbare se opune unui proiect este necesar să se țină seama de astfel de măsuri (
12
).
35.
Același scop îl are și luarea în considerare a măsurilor de evitare sau de reducere a prejudiciilor din cadrul evaluării formale menționate deja, prevăzute la articolul 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate. Această evaluare urmărește să demonstreze dacă un proiect afectează sau nu aria protejată în sine. În cazul în care proiectul include măsuri de protecție care urmăresc evitarea sau reducerea eventualelor efecte prejudiciabile ale proiectului pentru aria protejată, aceste măsuri trebuie desigur să fie luate în considerare în cadrul evaluării (
13
).
36.
Astfel, pot exista măsuri cu ajutorul cărora să se evite sau să se reducă perturbările în discuție în litigiul principal. Potrivit informațiilor disponibile, acestea nu au însă decât o importanță redusă. În această privință, se propun numai restricții ale perioadelor de construcție, prin care să se evite perturbarea păsărilor în perioadele deosebit de delicate din cauza activităților de construcție.
37.
În plus, este posibilă instalarea unor paravane de protecție care să reducă zgomotul generat de folosirea șoselei sau perturbările optice, precum și pericolul de coliziune a păsărilor cu vehiculele. Sunt de asemenea posibile și restricții ale exploatării, de exemplu o interdicție de circulație sau cel puțin o limitare a vitezei în perioada de reproducere și de maturizare menționată la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări. Cererea de decizie preliminară nu cuprinde însă date referitoare la astfel de măsuri extinse pentru evitarea sau reducerea perturbării.
b) Măsuri compensatorii
38.
Măsurile care îmbunătățesc habitatul din alte locuri al speciilor vizate nu sunt în schimb măsuri pentru evitarea sau reducerea perturbărilor (
14
). Acestea nu sunt în mod vădit apte nici să evite perturbarea anumitor păsări, nici să reducă efectul unei asemenea perturbări asupra acestor păsări, fapt recunoscut și de instanța de trimitere.
39.
Astfel de măsuri constituie în schimb o încercare de a compensa efectele perturbării. Se acceptă că zgomotul face mai puțin atractivă o parte din habitatul speciilor vizate sau că alungă complet specia din ariile respective. În schimb, sunt îmbunătățite alte zone, astfel încât în cele din urmă se creează în mod ideal un habitat cel puțin la fel de potrivit, care poate fi folosit în mod corespunzător de speciile vizate, chiar dacă, poate, nu și de specimenele respective.
40.
Întrucât măsurile compensatorii nu înlătură perturbarea, acestea pot evita aplicarea interdicției de perturbare numai dacă perturbarea nu este, datorită măsurilor luate, relevantă în contextul obiectivelor directivei, așa cum prevede articolul 5 litera (d) din Directiva păsări.
41.
În considerentele (3), (5), (7) și (8), precum și la articolul 2 coroborat cu al zecelea considerent al Directivei păsări se precizează că aceste obiective constau în a menține sau a adapta populația tuturor speciilor de păsări de pe teritoriul european la un nivel satisfăcător (
15
).
42.
Potrivit articolului 2 din Directiva păsări, acest nivel trebuie să îndeplinească condițiile ecologice, științifice și culturale, ținând seama în același timp de condițiile economice și de recreere. Statele membre nu pot însă să pună în balanță acești factori pentru a determina care este nivelul satisfăcător al unei populații. Dimpotrivă, potrivit articolului 1 din directivă, scopul acesteia este conservarea tuturor speciilor de păsări care se găsesc în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre. Prin urmare, similar cu cazul stadiului de conservare a speciilor, care este o noțiune fundamentală a Directivei habitate (
16
), este important dacă specia se menține pe termen lung ca element viabil al habitatelor sale naturale. În această privință, sunt relevante condițiile ecologice și științifice referitoare la specia respectivă. În special este necesar să existe în permanență un habitat suficient de mare, iar aria de răspândire ar trebui cel puțin să rămână stabilă. Condițiile culturale, științifice și recreative pot fi avute în vedere numai după ce și dacă s‑a asigurat menținerea speciei pe termen lung.
43.
Datorită legăturii sale cu aceste obiective, interdicția se opune, așadar, perturbărilor care ar reduce populația unei specii de păsări atât de drastic încât să nu mai aibă un nivel satisfăcător sau care ar reduce și mai mult o populație al cărei nivel este deja nesatisfăcător.
44.
Pentru cazurile în care se preconizează o astfel de perturbare, articolul 5 litera (d) din Directiva păsări nu mai prevede luarea în considerare a unor măsuri compensatorii (
17
). Chiar dacă o măsură compensatorie crește populația speciei, perturbarea continuă să o reducă. Norma nu indică posibilitatea de a compensa între ele cele două efecte.
45.
În plus, eficiența măsurilor compensatorii în cazul protejării speciilor este prin natura sa considerabil de incertă. Acest lucru este ilustrat de cea de a doua întrebare preliminară. Din cauza acestor îndoieli referitoare la eficiența măsurilor compensatorii, Curtea respinge cu regularitate posibilitatea luării lor în considerare în cadrul aprecierii impactului asupra ariilor protejate (
18
).
46.
În schimb, niciun alt argument care este important în discuția referitoare la măsurile compensatorii pentru protecția ariilor nu poate fi aplicat, la prima vedere, în cazul interdicției perturbărilor.
47.
În cazul protecției ariilor, măsurile compensatorii sunt reglementate ca o condiție pentru aplicarea derogărilor de la protecția ariilor în sensul articolului 6 alineatul (4) din Directiva habitate, sub formă de măsuri necesare pentru protejarea coerenței sistemului ariilor de conservare (Natura 2000). La acest alineat, legiuitorul le‑a combinat însă cu alte cerințe, în special cu o evaluare alternativă și cu constatarea unor motive cruciale de interes public major. Aceste cerințe suplimentare ar fi eludate dacă în cadrul articolului 6 alineatul (3) ar fi avute în vedere măsuri compensatorii (
19
).
48.
În schimb, potrivit articolului 9 din Directiva păsări, derogările de la interdicția de perturbare nu sunt condiționate de luarea măsurilor compensatorii. Prin urmare, nu ar exista riscul de eludare a dispoziției derogatorii.
49.
Cu toate acestea, luarea în considerare a măsurilor compensatorii în cazul interdicției de perturbare ar putea avea ca efect la o privire mai atentă o eludare chiar mai gravă.
50.
Astfel, în conformitate cu articolul 3 din Directiva păsări statele membre nu sunt doar obligate, independent de perturbare, să conserve și să mențină o diversitate și o suprafață pentru habitate suficiente pentru toate păsările. Dimpotrivă, ele trebuie și să restabilească aceste habitate sau să le creeze, în cazul în care nu sunt suficiente (
20
). Regulamentul privind restaurarea naturii (
21
) precizează aceste obligații și prevede termene generoase pentru luarea măsurilor pe care le prevede. Acest lucru nu modifică însă nicidecum obligația fundamentală prevăzută la articolul 3 din Directiva păsări care există de peste 40 de ani și pe care Austria trebuie să o respecte de la momentul aderării (
22
).
51.
Prin urmare, dacă caracterul suficient al populației din specia respectivă depinde într‑adevăr de habitatele sale – singurul caz în care măsurile de îmbunătățire a habitatelor ar putea să influențeze pozitiv o populație insuficientă – statele membre sunt obligate în orice caz, în conformitate cu articolul 3 din Directiva păsări, să restabilească sau să creeze habitatele necesare ale speciei.
52.
În consecință, statele membre nu pot să permită ca situația unei populații insuficiente să se înrăutățească și mai mult doar pentru că înrăutățirea este corelată cu măsuri de îmbunătățire, măsuri care nu ar fi însă îndestulătoare pentru obținerea unei populații suficiente.
53.
Dimpotrivă, efectul măsurilor compensatorii poate fi avut în vedere în principiu pentru aprecierea unei perturbări numai pentru a asigura că populația speciei respective are un nivel satisfăcător în pofida perturbării. În acest caz, este irelevant dacă acest rezultat se datorează măsurilor compensatorii sau măsurilor prevăzute la articolul 3 din Directiva păsări.
c) Potențial de restabilire
54.
La fel ca în cazul interdicțiilor de natură similară prevăzute pentru protejarea speciilor de Directiva habitate, și acest rezultat trebuie însă nuanțat, în sensul că perturbarea poate fi permisă prin excepție atunci când populația este insuficientă, cu condiția să nu împiedice restabilirea unei populații suficiente.
55.
În cazul protejării speciilor în temeiul Directivei habitate, menținerea unui stadiu corespunzător de conservare a populațiilor din speciile de faună respective în aria lor de extindere naturală este o condiție pentru admisibilitatea derogărilor prevăzute la articolul 16 alineatul (1) din Directiva habitate de la interdicțiile stabilite la articolul 12 din această directivă (
23
). Condiția respectivă trebuie înțeleasă în același sens ca cerința, analizată în speță, de a asigura o populație suficientă a speciilor de păsări perturbate.
56.
Din acest fapt s‑ar putea desprinde concluzia că derogările prevăzute la articolul 16 alineatul (1) din Directiva habitate sunt permise numai dacă există un stadiu corespunzător de conservare. Prin excepție, Curtea admite însă aplicarea derogărilor și în cazul stadiilor necorespunzătoare de conservare, cu condiția să nu împiedice readucerea la un stadiu de conservare corespunzător (
24
).
57.
Această constatare a privit o situație în care, deși populația din specia respectivă a fost prea mică pentru a se reține un stadiu corespunzător de conservare, aceasta a crescut considerabil în anii anteriori (
25
). Prin urmare, previziunea că stadiul necorespunzător de conservare a speciei va continua să se îmbunătățească în pofida uciderii unor specimene individuale, astfel încât era posibil să se restabilească un stadiu corespunzător de conservare, a părut plauzibilă. În cazul unei asemenea previziuni favorabile nu este necesar, pentru îndeplinirea obiectivului Directivei habitate de a crea un stadiu corespunzător de conservare, ca un stat membru să fie obligat, în pofida motivelor cruciale de interes public major care justifică impactul, să aștepte până când se ajunge la un stadiu corespunzător de conservare. Prin urmare, Curtea a decis că o derogare pentru specia respectivă poate fi neutră chiar dacă ar avea ca efect pierderea unor specimene individuale.
58.
Totuși, în cazul în care se derogă de la interdicția de ucidere prevăzută la articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva habitate și este suficient să existe posibilitatea de restabilire a unui stadiu corespunzător de conservare, atunci este a fortiori necesar ca în ceea ce privește interzicerea perturbărilor păsărilor în sensul articolului 5 litera (d) din Directiva păsări să se respecte obiectivele acestei directive, pentru ca perturbarea să nu împiedice restabilirea unui nivel satisfăcător.
59.
Astfel, perturbările au efecte prejudiciabile vădit mai reduse decât uciderile. Totodată, perturbările sunt prin natura lor mult mai frecvente decât uciderile. În plus, interdicțiile prevăzute de Directiva păsări se aplică în cazul tuturor păsărilor, ceea ce înseamnă că au un domeniu de aplicare mult mai larg decât interdicțiile stabilite de Directiva habitate care se aplică câtorva specii rare. Așa fiind, interdicția de perturbare prevăzută la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări poate să restrângă mult mai mult activitățile umane decât interdicția de ucidere de la articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva habitate.
60.
În cadrul examinării interdicției de perturbare, măsurile compensatorii pentru îmbunătățirea habitatului din alte locuri al speciilor vizate poate corobora, așadar, previziunea că perturbarea nu va împiedica menținerea sau cel puțin restabilirea unei populații satisfăcătoare. Fiind vorba despre o previziune, în acest context pot fi avute în vedere atât măsuri compensatorii ce au fost deja puse în aplicare, cât și măsuri care urmează să fie puse în aplicare. Este adevărat că, prin natura lor, măsurile compensatorii nu pot fi realizate direct la locul perturbării, întrucât perturbarea afectează acolo calitatea habitatului. Totuși, ele trebuie să aibă o strânsă legătură geografică cu perturbarea, întrucât, în caz contrar, s-ar putea aștepta ca populația speciilor vizate să nu poată fi menținută sau restabilită, cel puțin la nivel local.
3. Răspunsul la prima întrebare
61.
Prin urmare, la prima întrebare trebuie să se răspundă că perturbarea păsărilor care are ca efect reducerea populației păsărilor perturbate este compatibilă cu articolul 5 litera (d) din Directiva păsări numai dacă această populație se menține, în pofida perturbării, la un nivel satisfăcător sau dacă se poate considera că perturbarea nu va împiedica restabilirea unui nivel satisfăcător. Pentru a aprecia această chestiune, statele membre pot avea în vedere efectele măsurilor luate în alte locuri în scopul îmbunătățirii habitatelor speciei.
B.
A doua întrebare – aprecierea eficienței măsurilor compensatorii
62.
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă trebuie exclusă orice îndoială științifică în ceea ce privește eficiența măsurilor luate în alte locuri pentru îmbunătățirea habitatului speciilor vizate, în sensul că aprecierea de specialitate bine fundamentată a unui expert numit de instanță este suficientă în această privință sau, dimpotrivă, trebuie să existe o documentație științifică obiectivă referitoare la o experiență practică pozitivă în privința acestor măsuri.
63.
La o privire mai atentă, documentația științifică obiectivă ar impune două studii complexe. În primul rând, ar trebui identificate efectele prejudiciabile ale perturbării pentru populația speciilor vizate. În al doilea rând, ar fi necesar să se stabilească efectele benefice ale măsurilor compensatorii pentru aceste populații. Ambele analize ar necesita o comparație pe termen lung în habitatele forestiere a situației anterioare și posterioare măsurii respective. Astfel, în special, efectul de menținere a arborilor bătrâni și a celor uscați depinde inerent de trecerea timpului. Efectul de perturbare al proiectului se modifică de asemenea în timp. În plus, evoluția celor două obiecte analizate trebuie izolată de alți factori precum condițiile meteorologice, hrana disponibilă sau bolile.
64.
Chiar dacă ar exista astfel de studii pentru situații similare, ar subzista îndoiala – astfel cum subliniază Niederösterreichische Landesregierung, orașul Sankt Pölten și ASFINAG – dacă rezultatele lor ar putea fi aplicate prin analogie.
65.
Prin urmare, nu este surprinzător că expertul nu a putut identifica niciun studiu care să clarifice definitiv eficiența măsurilor compensatorii în discuție. Există doar studii care au o anumită valoare orientativă (
26
).
66.
În cele ce urmează, trebuie să se clarifice modul de apreciere a eficienței măsurilor compensatorii. În acest scop, este necesar să se analizeze mai întâi premisa de la care pornește instanța de trimitere, și anume că trebuie exclusă orice îndoială științifică în ceea ce privește eficiența măsurilor compensatorii (punctul 1 de mai jos), iar apoi criteriile generale prevăzute de dreptul Uniunii pentru aprecierea chestiunilor științifice complexe (punctul 2 de mai jos).
1. Excluderea îndoielilor științifice?
67.
Instanța de trimitere deduce din jurisprudența Curții că trebuie exclusă orice îndoială științifică rezonabilă sau orice îndoială rezonabilă din punct de vedere științific a eficienței măsurilor compensatorii.
68.
Nici articol 5 litera (d), nici altă dispoziție a Directivei păsări și nici jurisprudența nu indică faptul că acest criteriu se aplică în cazul interdicției de perturbare. Curtea analizează însă diferite alte dispoziții prin aplicarea unei interpretări deosebit de stricte a principiului precauției consacrat la articolul 191 alineatul (2) TFUE în lumina acestui criteriu (
27
). Așa fiind, este necesar să se examineze mai detaliat dacă acest criteriu restrictiv se aplică și în cazul aprecierii măsurilor compensatorii corelate cu interdicția de perturbare.
69.
Vom demonstra totuși că nici jurisprudența privind derogarea prevăzută la articolul 16 din Directiva habitate [litera a) de mai jos], nici jurisprudența referitoare la autorizarea proiectelor în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) a doua teză din această directivă [litera b) de mai jos] și nici jurisprudența privind articolul 14 din directivă [litera c) de mai jos] nu se poate aplica prin analogie în cazul articolului 5 litera (d) din Directiva păsări.
a) Jurisprudența privind articolul 16 din Directiva habitate
70.
În primul rând, s‑ar putea crede că aplicarea prin analogie a jurisprudenței privind articolul 16 din Directiva habitate este posibilă. Potrivit acestui articol, menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a speciei vizate este condiția pentru aplicarea unei derogări de la interdicțiile instituite pentru protejarea speciilor la articolul 12 din această directivă (
28
). Statul membru se va abține să prevadă o astfel de derogare în cazul în care examinarea celor mai bune date științifice disponibile lasă să subziste o incertitudine referitoare la aspectul dacă o asemenea derogare va dăuna sau nu menținerii sau readucerii [la] un stadiu de conservare corespunzător a populațiilor unei specii amenințate cu dispariția (
29
).
71.
Este acest lucru valabil și pentru aplicarea interdicției de perturbare de la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări? Interdicția se opune unui proiect în cazul în care examinarea celor mai bune date științifice disponibile lasă să subziste o incertitudine referitoare la aspectul dacă astfel de măsuri compensatorii vor dăuna sau nu menținerii sau readucerii la un stadiu de conservare corespunzător a speciilor de păsări vizate?
72.
Condiția menținerii sau readucerii la un stadiu corespunzător de conservare care trebuie îndeplinită pentru aplicarea articolului 16 din Directiva habitate are o funcție similară condiției prevăzute la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări, și anume ca populația din specia de păsări vizată să se mențină la un nivel satisfăcător în pofida perturbării sau de a se putea considera că perturbarea nu va împiedica restabilirea în viitor a unui nivel satisfăcător. Cât timp această condiție este îndeplinită, dacă este cazul datorită măsurilor compensatorii, în opinia noastră interdicția de perturbare nu se aplică.
73.
Articolul 16 din Directiva habitate reprezintă însă o derogare de la interdicțiile prevăzute la articolul 12 și trebuie, prin urmare, interpretat în mod restrictiv (
30
). Curtea impune în general această interpretare, temându‑se că, în caz contrar, s‑ar eroda dispozițiile de la care se poate deroga (
31
). Criteriul restrictiv de examinare corespunde acestei logici, deoarece impune să se excludă orice incertitudine înainte de aplicarea derogării.
74.
În schimb, impactul asupra populațiilor din speciile de păsări vizate sau a potențialului de restabilire a nivelului satisfăcător al acestora constituie condiția pentru aplicarea interdicției de perturbare de la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări. Prin urmare, jurisprudența privind articolul 16 nu poate fi aplicată în mod direct prin analogie.
b) Jurisprudența referitoare la articolul 6 alineatul (3) a doua teză din Directiva habitate
75.
Curtea nu interpretează însă numai derogările în lumina sensului restrâns pe care îl dă principiului precauției. Dimpotrivă, această interpretarea își are originea în interpretarea articolului 6 alineatul (3) a doua teză din Directiva habitate la care se referă și instanța de trimitere. Potrivit acestei dispoziții, autoritățile naționale competente aprobă un plan sau proiect doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra respectivului sit Natura 2000 în sine.
76.
Referitor la această dispoziție, Curtea a statuat că planurile și proiectele care pot afecta o arie de conservare pot fi autorizate numai dacă nu există nicio îndoială rezonabilă din punct de vedere științific că nu produc efecte prejudiciabile asupra integrității sitului (
32
).
77.
Spre deosebire de articolul 6 alineatul (3) a doua teză din Directiva habitate, interdicția de perturbare prevăzută la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări este însă formulată de așa manieră încât, pentru a fi permise perturbări, este necesar ca acestea să nu fie relevante în contextul obiectivelor directivei. În schimb, pentru aplicarea interdicției de perturbare este necesar să se constate că perturbarea este relevantă (
33
). Prin urmare, nici jurisprudența referitoare la articolul 6 alineatul (3) a doua teză nu este aplicabilă în mod direct.
c) Jurisprudența privind articolul 14 din Directiva habitate
78.
Jurisprudența privind articolul 14 alineatul (1) din Directiva habitate se apropie cel mai mult de articolul 5 litera (d) din Directiva păsări. Potrivit articolului 14 alineatul (1), statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că prelevarea din natură și exploatarea anumitor specimene din speciile de faună și floră sălbatică de interes comunitar nu afectează negativ menținerea lor la un stadiu corespunzător de conservare.
79.
Curtea a interpretat această dispoziție în sensul că dacă examinarea celor mai bune date științifice disponibile lasă să subziste o incertitudine referitoare la aspectul dacă exploatarea unei specii de interes comunitar este compatibilă cu menținerea acesteia într‑un stadiu corespunzător de conservare, statul membru în cauză trebuie să se abțină să autorizeze o astfel de prelevare sau exploatare (
34
).
80.
Articolul 14 alineatul (1) din Directiva habitate și articolul 5 litera (d) din Directiva păsări sunt formulate asemănător, deoarece prevăd că este necesar să se constate că prelevarea sau exploatarea, pe de o parte, ori perturbarea, pe de altă parte, este compatibilă cu stadiul corespunzător de conservare sau, respectiv, cu un nivel satisfăcător al populației.
81.
Între speciile protejate în fiecare caz există însă diferențe clare. Articolul 14 alineatul (1) din Directiva habitate protejează speciile de interes comunitar care, potrivit articolului 1 litera (g) din această directivă, au nevoie de o protecție strictă. În schimb, interdicția de perturbare de la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări se aplică tuturor păsărilor, indiferent de gradul lor de periclitare sau de nevoia lor de protecție.
82.
Totodată, interdicția unei perturbări a păsărilor a cărei posibilitate de producere este doar acceptată (
35
) este prin natura sa mult mai cuprinzătoare în raport cu restricțiile de prelevare sau exploatare a speciilor care au nevoie de o protecție strictă. Perturbarea păsărilor este foarte des acceptată, în timp ce prelevarea sau exploatarea speciilor care au nevoie de protecție, deci a speciilor ce sunt de regulă mai rare, se întâmplă mult mai rar și se întemeiază pe o decizie conștientă.
83.
Ca urmare a acestor diferențe este justificat ca articolul 14 din Directiva habitate să aibă un domeniu de aplicare extins, ceea ce nu este însă cazul articolului 5 litera (d) din Directiva păsări.
d) Concluzie intermediară
84.
Din cele ce precedă conchidem că interdicția de perturbare prevăzută la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări nu se aplică imediat ce se constată, în urma unei examinări a celor mai bune date științifice disponibile, că subzistă o incertitudine sau o îndoială rezonabilă în privința posibilității de menținere sau de readucere a speciilor de păsări vizate la un nivel satisfăcător. Dimpotrivă, înainte de aplicarea interdicției este necesar să se constate că perturbarea afectează nivelul satisfăcător al speciilor de păsări vizate sau împiedică readucerea lor la un nivel satisfăcător.
2. Criteriile prevăzute de dreptul Uniunii pentru aprecierile științifice complexe
85.
Aprecierile științifice complexe necesare pentru aplicarea interdicției de perturbare de la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări ar trebui realizate pe baza criteriilor obișnuite.
86.
În această privință, dată fiind inexistența în dreptul Uniunii a unei dispoziții referitoare la examinarea interdicției de perturbare, este necesar să se evoce în primul rând principiul autonomiei procedurale a statelor membre – astfel cum arată și orașul Sankt Pölten. Întrucât se aplică și în legătură cu chestiuni referitoare la probe (
36
), acest principiu este aplicabil în ceea ce privește eficiența măsurilor compensatorii. Prin urmare, modul de examinare a acestei eficiențe trebuie reglementat în principiu de statele membre.
87.
Totuși, reglementările din statele membre trebuie să îndeplinească dubla condiție de a nu fi mai puțin favorabile decât cele aplicabile unor situații similare supuse dreptului intern (principiul echivalenței) și de a nu face imposibilă în practică sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de dreptul Uniunii (principiul efectivității) (
37
).
88.
În raport cu interdicția de perturbare, principiul efectivității înseamnă în primul rând că dovada relevanței în contextul obiectivelor directivei nu trebuie să fie nerezonabil de dificilă.
89.
În ceea ce privește principiul echivalenței, diferiți participanți la procedură subliniază faptul că opiniile fundamentate științific ale experților judiciari sunt adesea avute în vedere de instanțele austriece.
90.
În plus, trebuie respectate și alte principii ale dreptului Uniunii, de exemplu principiul bunei administrări și principiul amintit deja al precauției.
91.
Obligația statelor membre de a respecta principiul bunei administrări atunci când aplică dreptul Uniunii nu decurge din articolul 41 din cartă (
38
), ci din statutul său de principiu general al dreptului Uniunii (
39
). Acesta impune unei autorități administrative printre altele să efectueze o examinare diligentă și imparțială a tuturor aspectelor relevante astfel încât să se asigure că dispune, la momentul adoptării deciziei sale, de cele mai complete și fiabile elemente posibil în acest scop (
40
).
92.
În plus, măsurile luate pe baza principiului precauției – așadar, în special, aplicarea dispozițiilor dreptului Uniunii privind mediul – impun, de regulă, o evaluare globală a riscurilor respective, întemeiată pe cele mai fiabile date științifice disponibile și pe cele mai recente rezultate ale cercetării internaționale (
41
). De asemenea Curtea impune pe bună dreptate această obligație și în domeniul protecției naturii (
42
) și în special pentru dovedirea condițiilor pentru derogarea de la norma de protecție a Directivei păsări (
43
), fără însă a se întemeia în mod expres pe aceste principii.
93.
În fine, constatările respective trebuie de asemenea să fie fundamentate corespunzător. Această obligație rezultă tot din dreptul la bună administrare (
44
) și este prevăzută în plus la articolul 6 alineatul (9) din Convenția de la Aarhus (
45
) pentru deciziile adoptate în temeiul dreptului mediului la care este obligatorie participarea publicului în temeiul articolului 6 din respectiva convenție. Eficiența controlului jurisdicțional al deciziilor și protecția jurisdicțională efectivă presupun ca instanța sesizată și justițiabilii să fie înștiințați de motivele unei decizii fie în cuprinsul deciziei înseși, fie la cerere printr‑o comunicare ulterioară (
46
).
94.
Prin urmare, la cea de a doua întrebare trebuie să se răspundă că aprecierile complexe care sunt necesare în procedura jurisdicțională pentru aplicarea interdicției de perturbare prevăzute la articolul 5 litera (d) din Directiva păsări pot fi întemeiate pe concluzii fundamentate ale experților, iar acestea din urmă trebuie să se bazeze la rândul lor pe cele mai fiabile date științifice disponibile și pe cele mai recente rezultate ale cercetării internaționale.
V. Concluzie
95.
Prin urmare, propunem Curții să răspundă la cererea de decizie preliminară după cum urmează:
1)
Perturbarea păsărilor care are ca efect reducerea populației păsărilor perturbate este compatibilă cu articolul 5 litera (d) din Directiva 2009/147/CE privind conservarea păsărilor sălbatice numai dacă această populație se menține, în pofida perturbării, la un nivel satisfăcător sau dacă se poate considera că perturbarea nu va împiedica restabilirea unui nivel satisfăcător. Pentru a aprecia această chestiune, statele membre pot avea în vedere efectele măsurilor luate în alte locuri în scopul îmbunătățirii habitatelor speciei.
2)
Aprecierile complexe care sunt necesare în procedura jurisdicțională pentru aplicarea interdicției de perturbare prevăzute la articolul 5 litera (d) din Directiva 2009/147 pot fi întemeiate pe concluzii fundamentate ale experților, iar acestea din urmă trebuie să se bazeze la rândul lor pe cele mai fiabile date științifice disponibile și pe cele mai recente rezultate ale cercetării internaționale.
(
1
)	Limba originală: germana.
(
2
)	Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO 2010, L 20, p. 7.)
(
3
)	Hotărârea din 1 august 2025, Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, punctul 49).
(
4
)	Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17/UE a Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 193).
(
5
)	Hotărârea din 1 august 2025, Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, punctul 49).
(
6
)	Concluziile noastre prezentate în cauza Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:67, punctele 39, 40 și 47).
(
7
)	Concluziile noastre prezentate în cauza Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:67, punctele 92-101).
(
8
)	Mai întâi, articolul 6 din Regulamentul (UE) 2022/2577 al Consiliului din 22 decembrie 2022 de stabilire a unui cadru pentru accelerarea implementării energiei din surse regenerabile (JO 2022, L 335, p. 36), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2024/223 al Consiliului din 22 decembrie 2023 (JO L, 2024/223), și ulterior articolul 15c alineatul (1), articolul 15e alineatele (2) și (4), precum și articolul 16a alineatul (5) din Directiva (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile (JO 2018, L 328, p. 82), astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2023/2413 a Parlamentului European și a Consiliului din 18 octombrie 2023 de modificare a Directivei (UE) 2018/2001, a Regulamentului (UE) 2018/1999 și a Directivei 98/70/CE în ceea ce privește promovarea energiei din surse regenerabile și de abrogare a Directivei (UE) 2015/652 a Consiliului (JO L, 2023/2413).
(
9
)	Hotărârea din 12 aprilie 2018, People Over Wind și Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244).
(
10
)	Hotărârea din 12 aprilie 2018, People Over Wind și Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244, punctul 40).
(
11
)	Hotărârea din 12 aprilie 2018, People Over Wind și Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244, punctele 37-39).
(
12
)	Astfel înțelegem Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctele 255 și 259).
(
13
)	Hotărârea din 15 mai 2014, Briels ș.a. (C‑521/12, EU:C:2014:330, punctul 28), și Hotărârea din 25 iulie 2018, Grace și Sweetman (C‑164/17, EU:C:2018:593, punctul 51).
(
14
)	Cu privire la protecția ariei a se vedea Hotărârea din 7 noiembrie 2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment ș.a. (C‑293/17 și C‑294/17, EU:C:2018:882, punctul 125). Hotărârea anterioară din 26 aprilie 2017, Comisia/Germania (Moorburg) (C‑142/16, EU:C:2017:301, punctul 38), este însă ambiguă în această privință.
(
15
)	Hotărârea din 1 august 2025, Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, punctul 51).
(
16
)	A se vedea articolul 1 litera (i) din Directiva habitate, precum și Concluziile noastre prezentate în cauza Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2024:1029, în special punctele 43-46).
(
17
)	A se vedea în același sens, referitor la protecția ariilor în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, Hotărârea din 21 iulie 2016, Orleans ș.a. (C‑387/15 și C‑388/15, EU:C:2016:583, punctul 57).
(
18
)	Hotărârea din 15 mai 2014, Briels ș.a. (C‑521/12, EU:C:2014:330, punctul 32), Hotărârea din 21 iulie 2016, Orleans ș.a. (C‑387/15 și C‑388/15, EU:C:2016:583, punctul 55), Hotărârea din 26 aprilie 2017, Comisia/Germania (Moorburg) (C‑142/16, EU:C:2017:301, punctele 37 și 38), Hotărârea din 25 iulie 2018, Grace și Sweetman (C‑164/17, EU:C:2018:593, punctele 51-53), precum și Hotărârea din 7 noiembrie 2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment ș.a. (C‑293/17 și C‑294/17, EU:C:2018:882, punctul 126).
(
19
)	Hotărârea din 15 mai 2014, Briels ș.a. (C‑521/12, EU:C:2014:330, punctele 33-38), și Hotărârea din 21 iulie 2016, Orleans ș.a. (C‑387/15 și C‑388/15, EU:C:2016:583, punctele 60-63).
(
20
)	A se vedea Hotărârea din 13 iunie 2002, Comisia/Irlanda (Potârnichea polară) (C‑117/00, EU:C:2002:366, punctele 15-21).
(
21
)	Regulamentul (UE) 2024/1991 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 iunie 2024 privind restaurarea naturii și de modificare a Regulamentului (UE) 2022/869 (JO 2024, L 1991).
(
22
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 23 martie 2006, Comisia/Austria (C‑209/04, EU:C:2006:195, punctul 43).
(
23
)	Hotărârea din 10 mai 2007, Comisia/Austria (Transpunerea Directivei habitate în landuri) (C‑508/04, EU:C:2007:274, punctul 115).
(
24
)	Hotărârea din 14 iunie 2007, Comisia/Finlanda (Vânătoare de lupi) (C‑342/05, EU:C:2007:341, punctul 29), și Hotărârea din 10 octombrie 2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, punctul 68).
(
25
)	A se vedea Hotărârea din 14 iunie 2007, Comisia/Finlanda (Vânătoare de lupi) (C‑342/05, EU:C:2007:341, punctul 26), și Concluziile noastre prezentate în cauza Comisia/Finlanda (Vânătoare de lupi) (C‑342/05, EU:C:2006:752, punctul 44).
(
26
)	A se vedea de exemplu Michalek, K. G., Auer, J. A., Großberger, H., Schmalzer, A., & Winkler, H. (2001), „Die Einflüsse von Lebensraum, Witterung und Waldbewirtschaftung auf die Brutdichte von Bunt‑und Mittelspecht (Picoides major und P. medius) im Wienerwald”, Abhandlungen und Berichte aus dem Museum Heineanum, 5, p. 31-58, sau Mollet, P., Zbinden, N., și Schmid, H. (2009), „Steigende Bestandszahlen bei Spechten und anderen Vogelarten dank Zunahme von Totholz?”| An increase in the population of woodpeckers and other bird species thanks to an increase in the quantities of deadwood?, Schweizerische Zeitschrift für Forstwesen, 160(11), p. 334-340.
(
27
)	Pe lângă hotărârile referitoare la Directiva habitate, analizate în cele ce urmează, a se vedea în legătură cu materia deșeurilor Hotărârea din 24 octombrie 2019, Prato Nevoso Termo Energy (C‑212/18, EU:C:2019:898, punctul 58), iar cu privire la Directiva 2010/75/UE din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (JO 2010, L 334, p. 17) Hotărârea din 9 martie 2023, Sdruzhenie Za Zemyata – dostap do pravosadie ș.a. (C‑375/21, EU:C:2023:173, punctul 53). A se vedea în această privință Sobotta, C. (2020), „Recent applications of the precautionary principle in the jurisprudence of the CJEU – a new yardstick in EU environmental decision making?”, ERA Forum, vol. 21, p. 723.
(
28
)	A se vedea punctele 55-57 de mai sus.
(
29
)	Hotărârea din 10 octombrie 2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, punctele 66, 68 și 69).
(
30
)	Hotărârea din 20 octombrie 2005, Comisia/Regatul Unit (Transpunerea directivei habitate) (C‑6/04, EU:C:2005:626, punctul 111), și Hotărârea din 10 octombrie 2019, Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, punctul 30). A se vedea și Concluziile noastre prezentate în cauza ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, punctul 66).
(
31
)	Hotărârea din 12 iulie 1962, Acciaierie Ferriere e Fonderie di Modena/Hohe Behörde (16/61, EU:C:1962:29, p. 610 [p. 575 din versiunea în limba franceză]), Hotărârea din 14 decembrie 1962, Comisia/Luxemburg și Belgia (2/62 și 3/62, EU:C:1962:45, p. 884 [p. 830 din versiunea în limba franceză]), și Hotărârea din 30 aprilie 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano (C‑178/22, EU:C:2024:371, punctul 48).
(
32
)	Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punctele 58 și 59), Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctul 117), și Hotărârea din 15 iunie 2023, Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, punctul 38).
(
33
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauza ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, punctul 67) și Concluziile noastre prezentate în cauza PAN Europe/Comisia (C‑316/24 P, EU:C:2025:422, punctele 117 și 128).
(
34
)	Hotărârea din 29 iulie 2024, ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, punctul 72), și Hotărârea din 12 iunie 2025, Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2025:429, punctul 42).
(
35
)	Hotărârea din 1 august 2025, Voore Mets și Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, punctul 49).
(
36
)	Hotărârea din 21 iunie 2017, W ș.a. (C‑621/15, EU:C:2017:484, punctul 25), și Hotărârea din 6 octombrie 2020, La Quadrature du Net ș.a. (C‑511/18, C‑512/18 și C‑520/18, EU:C:2020:791, punctele 222 și 223).
(
37
)	Hotărârea din 16 decembrie 1976, Rewe‑Zentralfinanz și Rewe‑Zentral (33/76, EU:C:1976:188, punctul 5), Hotărârea din 15 aprilie 2008, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, punctele 44 și 46), și Hotărârea din 19 decembrie 2019, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, punctul 33).
(
38
)	Hotărârea din 17 iulie 2014, YS ș.a. (C‑141/12 și C‑372/12, EU:C:2014:2081, punctul 67), și Hotărârea din 17 decembrie 2015, WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, punctul 83).
(
39
)	Hotărârea din 8 mai 2014, N. (C‑604/12 EU:C:2014:302, punctele 49 și 50), Hotărârea din 14 mai 2020, Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, punctul 43), și Hotărârea din 22 septembrie 2022, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság ș.a. (C‑159/21, EU:C:2022:708, punctul 35).
(
40
)	Hotărârea din 14 mai 2020, Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, punctul 44), și Hotărârea din 21 octombrie 2021, CHEP Equipment Pooling (C‑396/20, EU:C:2021:867, punctul 48).
(
41
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 28 ianuarie 2010, Comisia/Franța (C‑333/08, EU:C:2010:44, punctul 92), Hotărârea din 1 octombrie 2019, Blaise ș.a. (C‑616/17, EU:C:2019:800, punctul 46, a se vedea și punctele 93 și 94), precum și Hotărârea din 9 noiembrie 2023, Global Silicones Council ș.a./Comisia (C‑558/21 P, EU:C:2023:839, punctul 66).
(
42
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punctul 54), și Hotărârea din 12 iunie 2025, Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2025:429, punctul 42).
(
43
)	Hotărârea din 23 aprilie 2020, Comisia/Finlanda (Vânătoarea de primăvară a eiderului mascul) (C‑217/19, EU:C:2020:291, punctul 70), și Hotărârea din 17 martie 2021, One Voice și Ligue pour la protection des oiseaux (C‑900/19, EU:C:2021:211, punctul 30).
(
44
)	Hotărârea din 8 mai 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, punctul 57), Hotărârea din 24 noiembrie 2020, Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 și C‑226/19, EU:C:2020:951, punctul 34), și Hotărârea din 24 februarie 2022, SC Cridar Cons (C‑582/20, EU:C:2022:114, punctul 54).
(
45
)	Convenția privind accesul la informații, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în probleme de mediu din 1998 (JO 2005, L 124, p. 4, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 204), aprobată prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (JO 2005, L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).
(
46
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 15 octombrie 1987, Heylens ș.a. (222/86
EU:C:1987:442, punctul 15), și Hotărârea din 30 aprilie 2009, Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:279, punctul 59). A se vedea și Concluziile noastre prezentate în cauza Holohan ș.a. (C‑461/17, EU:C:2018:649, punctul 65).