62003CC0409_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Põllumajandus
–
Eksporditoetused
–
Määrus (EMÜ) nr 3665/87
–
Artikkel 13
–
Standardse turustuskvaliteedi mõiste
–
Spetsiaalselt hädatapetud loomade liha
–
Inimtoiduks sobiv liha
–
Inimtoiduks mõeldud liha, mis on ühenduses lubatud vaid kohalikul turul
–
Õiguskindluse põhimõte
1. Käesolev kohtuasi puudutab komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad,(2) artiklis 13 nimetatud „standardse turustuskvaliteedi” mõiste tõlgendamist.
2. Euroopa Kohtul palutakse vastata küsimusele, kas nõukogu direktiivi 64/433/EMÜ(3) tähenduses spetsiaalselt hädatapetud loomade veiseliha, mis on tunnistatud inimtoiduks sobivaks, võib käsitleda sellisena, millel on standardne turustuskvaliteet ja mille suhtes on õigus saada eksporditoetust, samas kui seda võib ühenduses turustada üksnes „kohalikul turul”. Samuti küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas standardse turustuskvaliteedi mõiste eeldab, et asjaomane toode on keskmise kvaliteediga.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
1. Veise- ja vasikalihaturu ühine korraldus
3. Ühise põllumajanduspoliitika raames on veiseliha suhtes sarnaselt paljude teiste põllumajandustoodetega kehtestatud ühine turukorraldus, mille peamine eesmärk on saavutada EÜ artiklis 33 sätestatud eesmärgid, milleks on stabiliseerida kõnealused turud ja tagada põllumajandusega tegeleva rahvastikuosa rahuldav elatustase. Selle tarvis on kolmandate riikidega sisse seatud ühtne veiseliha kaubandussüsteem, mille raames antakse muu hulgas eksporditoetusi.
4. Nende eksporditoetuste eesmärk on katta veiseliha maailmaturuhinna ja ühenduse turul makstava kõrgema hinna vahe.(4) Neid rahastatakse ühenduse eelarvest, täpsemalt Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPTAF) poolt. Nende toetuste summa on kõigile sama toodet tootvatele ühenduse tootjatele ühesugune, kuid võib erineda sõltuvalt toote sihtriigist.(5) Nimetatud toetuste eesmärk on ka tagada ühenduse osalemise rahvusvahelises veiselihakaubanduses.(6)
2. Eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad
5. Põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad on kehtestanud komisjon. Seda määrust on tihti muudetud. Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kuulus kohaldamisele määrus nr 3665/87.
6. Määruse nr 3665/87 üheksas põhjendus ütleb, et eksporditoetuse andmiseks „[peaks] toodete kvaliteet […] olema selline, neid saaks normaalsetes tingimustes turustada”.
7. Määruse nr 3665/87 artikkel 13, mida on palutud käesolevas kohtuasjas tõlgendada, sätestab:
„Toetust ei anta toodetele, mis pole veatu ja standardse turustuskvaliteediga ning inimeste tarbeks mõelduna ei välista ega piira toodete omadused ja seisukord oluliselt nende kasutamist kõnealusel eesmärgil”.
8. Pärast põhikohtuasja asjaolude asetleidmist tunnistati määrus nr 3665/87 kehtetuks ning asendati komisjoni määrusega (EÜ) nr 800/1999(7), millele eelotsusetaotluse esitanud kohus ja pooled viitavad. Määruse nr 800/1999 artikli 21 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Toetust ei anta toodetele, mis pole ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päeval veatu ja standardse turustuskvaliteediga.
Tooted peetakse esimeses lõigus sätestatud nõuetele vastavaks, kui neid saab normaalsetes tingimustes ühenduse territooriumil turustada toetusetaotluses esitatud nimetuse all ja inimeste tarbeks mõelduna ei välista ega piira toodete omadused ja seisukord oluliselt nende kasutamist kõnealusel eesmärgil.
Toodete vastavust esimeses lõigus sätestatud nõuetele kontrollitakse vastavalt ühenduses kehtivatele normidele ja tavadele […]”.
9. Määruse nr 800/1999 artikli 21 lõikega 1 rakendatakse selle 28. põhjenduses nimetatud eesmärki, mille kohaselt „[peaks] toodete kvaliteet […] olema selline, et neid saaks ühenduses tavalistel tingimustel turustada”.
10. Ühenduse õiguskorra muudatustest, mis on toimunud pärast põhikohtuasja asjaolude asetleidmist, kuid mis võivad käesolevas kohtuasjas huvi pakkuda, tuleb ära märkida ka komisjoni määrus (EÜ) nr 450/2000(8), mis puudutab kitsamalt veiseliha eksporditoetusi. Selle määruse kolmas põhjendus ütleb, et „toetused tuleks anda ainult ühenduses vabasse ringlusse lubatud toodetele” ning artikkel 1 sätestab, et kõnealust toetust antakse üksnes toodetele, millel on direktiivi 64/433 I lisa XI peatükis ette nähtud tervisemärk.
3. Ühendusesisesele veiselihaga kauplemisele rakendatavad sanitaarmeetmed
11. Ühenduse ühisturu loomiseks teatud loomaliikide liha, sh veiseliha, osas on ühendus ühtlustanud sanitaartingimusi, mida tapamajades ja lihalõikusettevõtetes, samuti ladustamisel ja transportimisel järgida tuleb.
12. Põhikohtuasja suhtes vastavad asjakohased meetmed on sätestatud direktiivis 64/433. Spetsiaalse hädatapmise mõiste on määratletud nimetatud direktiivi artikli 2 punktis n järgmiselt: „tapmine, mida nõuab veterinaararst pärast toimunud õnnetust või tõsiste füsioloogiliste ja funktsionaalsete probleemide esinemisel”. Lisaks täpsustab see säte, et spetsiaalne hädatapmine võib toimuda väljaspool tapamaja, kui veterinaararsti arvates on looma võimatu transportida või põhjustaks see loomale tarbetuid kannatusi.
13. Direktiivi 64/433 artikli 6 lõike 1 punkti e kohaselt tagavad liikmesriigid selle, et spetsiaalselt hädatapetud loomi on lubatud inimtoiduks tarbida üksnes kohalikul turul ja ainult siis, kui on täidetud selles sättes loetletud tingimused. Eelkõige tuleb loom pärast kohapeal ja veterinaararsti juuresolekul teostatud tapmist, veretustamist ja võimalikku lahkamist transportida võimalikult kiiresti tapamajja, mis on tunnustatud, ning loomaga peab olema kaasas veterinaararsti sertifikaat, millega määrati hädatapmine ning mis on koostatud ühenduse tasandil kehtestatud eeskirjade kohaselt. Seejärel peab looma rümp läbima tapajärgse kontrolli, mille teostab riiklik veterinaararst direktiivis 64/433 sätestatud nõuete kohaselt, ning vajadusel bakterioloogilise uuringu, et selle võiks tervenisti või osaliselt inimtoiduks sobivaks tunnistada. Mõistet „kohalik turg” ei ole määratletud.
14. Direktiivi 64/433 artikli 6 lõike 1 punkt h sätestab, et liha tuleb märgistada riikliku templiga, mida ei saa segi ajada ühenduse templiga.
B. Siseriiklik õigus
15. Fleischhygienegesetz’i (Saksa seadus liha hügieeninõuete kohta)(9) artikkel 13 näeb ette, et loomi, kes tapetakse eripõhjusel või kes eritavad patogeene, võib tappa vaid eritapamajades, nn kinnistes tapamajades, ning nimetatud viisil tapetud loomadest saadud liha võib toiduainena turustada vaid eelmainitud tapamajade müügipunktides, millel on vastav luba ja mille suhtes teostab järelevalvet pädev ametiasutus. Selline liha peab olema vastavalt märgistatud.
16. Fleischhygieneverordnung (Saksa määrus liha hügieeninõuete kohta)(10), mis kehtestab eespool nimetatud seaduse rakendamise üksikasjalikud eeskirjad, näeb ette, et kinnistest tapamajadest saadud liha võib turustada üksnes juhul, kui see on saadud loomast, mis on läbinud tervisekontrolli ning mis on tunnistatud inimtoiduks sobivaks. Samuti võib sellist liha müüa üksnes lõpptarbijale.
17. Need sätted on kehtestatud direktiivi 64/433 ülevõtmiseks.
II. Põhikohtuasja asjaolud
18. 1997. aasta novembris esitas Société d’Exportation des Produits Agricoles(11) Saksa pädevale haldusasutusele ekspordideklaratsiooni 222 kasti nn kinnisest tapamajast saadud külmutatud veiseliha kohta. Pädev veterinaararst oli sellisel viisil SEPA poolt eksporditud liha tunnistanud inimtoiduks sobivaks.
19. Pädev haldusasutus ja hilisemas astmes Finanzgericht otsustasid, et SEPA-l ei ole õigust selle liha eest eksporditoetust saada, kuna see liha ei olnud veatu ja standardse turustuskvaliteediga määruse nr 3665/87 artikli 13 tähenduses. Nimetatud ametiasutused põhjendasid otsust sellega, et Saksa õigusnormide kohaselt ei tohi asjaomast liha kogu ühenduses turustada, vaid üksnes Saksamaal ja seda arvukate piirangutega.
20. Hageja esitas Finanzgerichti otsuse vastu Bundesfinanzhofile hagi.
III. Eelotsuse küsimused
21. Eelotsusetaotluses märgib Bundesfinanzhof kõigepealt, et inimtoiduks mõeldud tooted ei pea olema üksnes veatu kvaliteediga, vaid ka standardse turustuskvaliteediga. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates tähendab standardse turustuskvaliteedi mõiste Euroopa Kohtu praktika(12) kohaselt ning arvestades määruse nr 3665/87 üheksanda põhjenduse ja määruse nr 800/1999 artikli 21 sõnastust, seda et asjaomast toodet saab normaalsetes tingimustes ühenduse territooriumil turustada toetusetaotluses esitatud nimetuse all. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et sellest lähtuvalt on tema ees kaks järgmist küsimust.
22. Esiteks näib talle kaheldav, et standardse turustuskvaliteedi mõiste kohaldamisalast on välistatud tooted, millele on seatud teatud piirangud, nagu kontrollmeetmed või müügipiirang teatud turustamiskohtades.
23. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole loomade hädatapmise teel saadud liha käsitlevate ühenduse õiguse ja Saksa õiguse sätete eesmärk keelata nimetatud liha turustamine, mistõttu ei saa tuletada sellest ekspordikeeldu juhul, kui liha on tunnistatud inimtoiduks sobivaks. Sellist keeldu ei tulene ka direktiivi 64/433 artiklist 6, mis näeb ette, et spetsiaalselt hädatapetud loomi on lubatud inimtoiduks tarbida üksnes kohalikul turul ja selles sätestatud tingimustel. Õigupoolest ei ole nimetatud direktiivi eesmärgiks reguleerida ühendusevälist kaubavahetust ning see ei anna ühtegi põhjust kohaldada kaubandusele kolmandate riikidega ühenduse raames kehtestatud turustuspiiranguid.
24. Kõne all oleva liha, mis on tunnistatud inimtoiduks sobivaks, väljajätmine toodete hulgast, mille eest makstakse eksporditoetusi, ei sobi kokku ka Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt sõltub toote standardne turustuskvaliteet asjaomaste kaupade turustamise võimalikkusest. Samuti ei vastaks selline väljajätmine ühenduse huvidele, kuna see liha on turustatav ühenduse turu ühes osas.
25. Teiseks kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, et standardse turustuskvaliteedi mõiste eeldab teatud keskmist kvaliteeti ning jätab välja madalama kvaliteediga tooted, mida saab toetusetaotluses esitatud nimetuse all siiski turustada. Nimetatud kohus märgib selle kohta, et eksporditoetusi käsitlevad normid sätestavad põhimõtteliselt ühtse toetusemäära, mille juures kauba kvaliteeti ei arvestata. Siiski märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohus keeldus eespool nimetatud kohtuotsuses Prantsusmaa v . komisjon omistamast standardset turustuskvaliteeti varjatud puudusega kaubale, ilma et oleks tõendatud, et selle puuduse tõttu ei saaks seda kaupa turustada.
26. Neil kaalutlustel otsustas Bundesfinanzhof kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas mõiste „standardne turustuskvaliteet” määruse nr 3665/87 [...] artiklis 13 tähendab, et asjaomase kauba tootmisele ja turustamisele kohaldatakse vaid üldkehtivaid õigussätteid, mida kohaldatakse kõigile seda tüüpi kaupadele, ja kas see välistab seega eksporditoetuste andmise kaubale, millele kohaldatakse eelkõige tootmise, käitlemise või turustamise osas eripiiranguid, nagu näiteks ettekirjutus teostada hügieeni erikontroll või turustamiskohtade piiramine?
2. Kas mõiste „standardne turustuskvaliteet” määruse nr 3665/87 artiklis 13 tähendab eksporditud kauba keskmist kvaliteeti ja välistab seeläbi eksporditoetuste andmise madalama kvaliteediga kauba eest, millega samas tavapäraselt kaubeldakse toetusetaotluses esitatud nimetuse all? Kas see on nii ka juhul, kui kauba madalam kvaliteet ei mõjuta kuidagi äritehingu tegemist?”
IV. Hinnang
A. Esimene eelotsuse küsimus
27. Esimese eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada selliselt, et inimtoiduks sobiv liha ei ole standardse turustuskvaliteediga ja ei anna õigust eksporditoetusele, kui selle turustamine inimtoiduks on ühenduse sees piiratud kohaliku turuga, kuna see liha pärineb direktiivi 64/433 tähenduses spetsiaalselt hädatapetud loomalt.
28. Komisjon leiab, et sellist liha ei saa pidada veatu ja standardse turustuskvaliteediga tooteks, kuna see on ühenduses lubatud inimtoiduks üksnes kohalikul turul ja sellel peab olema erimärgistus, mis näitab ära liha päritolu. Ta leiab, et selline piirang ei tulene pelgalt madalamast hügieeninõuete tasemest. Komisjoni väitel on see piirang kehtestatud kõnealuse liha võimaliku ohtlikkuse tõttu, mis tulenevalt selle tootmise tingimustest võib olla kõrgendatud. Ühenduse seadusandja on piiranud selle turustamise kohaliku turuga ettevaatuse tõttu, vältimaks, et sellist liha transporditakse pikkadel vahemaadel ning tarbitakse liiga pika aja pärast. Komisjon leiab, et kuigi direktiivi 64/433 artikkel 6, mis käsitleb üksnes ühendusesisest kaubavahetust, ei keela sellise liha eksportimist, oleks siiski vastuoluline lubada sellise liha müüki kolmandates riikides eksporditoetuse toel.
29. Samuti väidab komisjon, et sellist liha ei saa turustada „normaalsetes tingimustes” määruse nr 3665/87 üheksanda põhjenduse tähenduses, mis kordab eespool viidatud kohtuotsuse Muras põhjendusi. Ta märgib selle kohta, et määruse nr 800/1999 artikkel 21 üksnes kordab seda kohtupraktikat, muutmata eksporditoetuste andmise tingimusi.
30. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole sellist küsimust küsinud, leiab komisjon lisaks, et spetsiaalselt hädatapetud loomade liha puhul ei ole täidetud ka määruse nr 3665/87 artikli 13 teine tingimus, mille kohaselt inimeste tarbeks mõelduna ei ole selle kasutamine kõnealusel eesmärgil välistatud ega piiratud. Ta märgib, et nimetatud liha müügi piiramine kohaliku turuga ja vastava erimärgistusega kujutavad endast olulist piirangut selle inimtoiduks kasutamisele.
31. Hauptzollamt Hamburg-Jonas on komisjoniga samal seisukohal ning väidab lisaks, et määruse nr 3665/87 artikli 13 eesmärgiks on ka vähendada ühenduse turul olevaid veiseliha ülejääke. Seega ei ole tema väitel põhjust anda eksporditoetust lihale, mida saab müüa üksnes kohalikul turul.
32. Kuigi komisjoni ja Hauptzollamt Hamburg-Jonase seisukohavõtud võivad näida õigena, ei saa ma järelemõelnuna soovitada Euroopa Kohtul nendega nõustuda. Sarnaselt Kreeka valitsuse ja SEPA-ga leian ma, et määruse nr 3665/87 artikkel 13 sellises sõnastuses ei välista, et lihal, mille inimtoiduks turustamine on ühenduses piiratud kohaliku turuga, võib olla „standardse turustuskvaliteediga” nimetatud artikli tähenduses ja anda õiguse saada eksporditoetust. Enne analüüsi aluseks olevate põhjenduste esitamist pean vajalikuks meenutada eeldust, millel Euroopa Kohtule esitatud küsimus põhineb.
33. Kõigepealt on vastavalt määruse nr 3665/87 artikli 13 sõnastusele kindel, et eksporditoetust saab anda üksnes tootele, mis on veatu kvaliteediga, st inimtoiduks sobiv. Mis puudutab käesoleval juhul liha, mille kohta esitas SEPA ekspordideklaratsiooni, siis ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt edastatud andmetest selgelt, et pädev veterinaararst oli tunnistanud kõnealuse liha inimtoiduks sobivaks. See eeldus leiab kinnitust analüüsitava eelotsuse küsimuse sisus, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib üksnes seda, kas sellisel lihal on „standardne turustuskvaliteet”, leides seega kindlalt, et see on määruse nr 3665/87 alusel eksporditoetuse andmiseks „veatu”.
34. Järgnevalt tundub mulle oluline rõhutada, et spetsiaalselt hädatapetud loomade liha saab tunnistada inimtoiduks sobivaks üksnes teatud tingimustel, mis on loetletud direktiivi 64/433 artikli 6 punktis e, mis ühtlustab tingimused, mille täitmisel saab tunnistada liha inimtoiduks sobivaks kõigis liikmesriikides. Liha ohutuse osas tarbija tervisele ei ole ühenduse seadusandja näinud ette kohalikele tarbijatele mõeldud liha suhtes madalamaid nõudeid kui kogu ühenduse piires tarbimiseks mõeldud lihale. Nii täpsustab direktiivi 64/433 artikli 6 lõike 1 punkt e, et tervisekontroll, mille läbimisel võib spetsiaalselt hädatapetud looma liha tunnistada inimtoiduks sobivaks, tuleb läbi viia vastavalt nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti A alapunktile d, st samadel tingimustel, mis on nõutavad normaalsetes tingimustes tapamajas, mis on tunnustatud, tapetud loomade puhul ja mille liha võib turustada kogu ühenduse piires.
35. Nagu komisjon oma märkustes nimetab, ei ole kõnealuse liha hügieeninõuete tase vaatamata sellele, et see on ühenduses inimtoiduks lubatud ainult kohalikul turul, madalam kui normaalsetes tingimustes ja tapamajas, mis on tunnustatud, tapetud loomade liha, mis on samuti tunnistatud inimtoiduks sobivaks vastavalt direktiivi 64/433 artikli 3 lõike 1 punkti A alapunktis d ette nähtud kontrollile, et seda võiks turustada kõigis liikmesriikides.
36. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnang, mille kohaselt tuleb kõnealust liha käsitleda selliselt, et see on veatu kvaliteediga, põhineb põhikohtuasja asjaolude hindamisel, mis kuulub tema enda pädevusse. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb tõepoolest, et EÜ artiklis 234 sätestatud menetluse raames, mis põhineb siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel jaotusel, kuulub niisuguste põhikohtuasja asjaolude hindamine, mille suhtes tuleb ühenduse õigust tõlgendada, siseriikliku kohtu pädevusse.(13) Samamoodi kuulub pädevate siseriiklike ametiasutuste ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu iseseisva hindamispädevuse alla küsimus, kas vaidlusaluse liha, mida SEPA eksportis Gaboni ja Komooridele, külmutamise meetod on selline, mis väldib selle kõiki hügieeninõuete rikkumisi kuni sihtriikide turule jõudmiseni, mis selle liha ohtlikkuse tõttu võivad selle tootmise tingimuste tõttu esineda.
37. Seetõttu leian, et esimest eelotsuse küsimust tuleb uurida lähtuvalt eeldusest, mille kohaselt on kindel, et kõnealune liha on tunnistatud inimtarbimiseks sobivaks, et seda on lubatud inimtoiduks tarbida liikmesriigi kohalikul turul ning et eelotsusetaotluse esitanud kohus on leidnud, et see on kolmandasse riiki eksportimiseks veatu kvaliteediga ja annab õiguse saada eksporditoetust vastavalt määrusele nr 3665/87.
38. Sellest lähtuvalt on käesoleva kohtuasja küsimus selles, kas selline liha võib olla „standardse turustuskvaliteediga” määruse nr 3665/87 artikli 13 tähenduses. Teisiti öelduna on küsimus selles, kas asjaolu, et nimetatud liha võib ühenduses inimtoiduks mõelduna turustada vaid kohalikul turul ning et see liha peab olema märgistatud viitega selle päritolule, on piisav välistamaks seda, et see liha võib olla „standardse turustuskvaliteediga” nimetatud sätte tähenduses, nagu väidavad komisjon ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas.
39. Nagu märgivad kõik menetlusse astujad ja eelotsusetaotluse esitanud kohus, on kõigepealt vaja täpsustada, et selline välistamine ei saa tuleneda direktiivi 64/433 artikli 6 lõike 1 punktist e, mille kohaselt võib spetsiaalselt hädatapetud loomade liha inimtoiduks mõelduna turustada vaid kohalikul turul, kuna nimetatud direktiivi esemeks ei ole ühtlustada värske liha kaubandust ühenduse ja kolmandate riikide vahel. Selline välistamine võib põhineda üksnes määruse nr 3665/87 artikli 13 normidel. Sarnaselt Kreeka valitsuse ja SEPA-ga leian ma, et sellele artiklile sellisel kujul tuginedes ei saa nõustuda komisjoni ja Hauptzollamt Hamburg-Jonase tõlgendusega ilma, et rikutaks õiguskindluse põhimõtet.
40. See põhimõte kujutab endast teatavasti ühenduse õiguse aluspõhimõtet.(14) See nõuab, et ühenduse õigusnormid oleksid kindlad ja nende kohaldamine õigussubjektidele ootuspärane. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb samuti, et kindluse ja ootuspärasuse nõuet tuleb eriti rangelt täita sätete puhul, mis toovad kaasa rahalised kohustused, nagu käesolevas asjas.(15)
41. Euroopa Kohus on seda põhimõtet korduvalt kohaldanud ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas, lahendades hagisid, mis on esitatud komisjoni otsuste vastu, millega keeldutakse EPATF-i tagatisosakonna aruannete kontrollimise ja heakskiitmise raames kandmast liikmesriigi poolt tehtud kulutusi. Euroopa Kohus on lugenud selle põhimõttega vastuolus olevaks komisjoni otsuse, mis põhines sättel, millest asjaomased isikud ei olnud piisava aja jooksul teadlikud. Nii otsustas Euroopa Kohus, et kuna kalandussektoris eksporditoetuste andmise hetkel ei saanud liikmesriik olla teadlik ega kindlalt ette näha õigusnormi, mis kehtestati alles pärast toetuste andmist ja kehtestas kalapüügikvoodid tagasiulatuvalt, siis ei saanud komisjon tugineda nende sätete rikkumisele ja keelduda asjaomaste toetuste hüvitamisest EPATF-i poolt.(16) Sarnaselt otsustas Euroopa Kohus vasikate kohta makstava lisatasu süsteemi rakendamisega seoses, et kui komisjon on otsustanud siduda ettevõtjate poolt lisatasu saamiseks esitatud taotluste mõistliku aja jooksul rahuldamise nõude rikkumise rahaliste tagajärgedega, siis tuleb see tähtaeg õigeaegselt kõigile liikmesriikidele teatavaks teha.(17)
42. Euroopa Kohus on ka leidnud, et selle põhimõttega on vastuolus see, kui kohaldamisele kuuluva ühenduse õiguse tekstis sisalduvat mõistet tõlgendatakse viisil, mis ei arvesta sõnade tavalist tähendust ning mis seetõttu ei ole siduv. Nii tõusetus näiteks kohtuasjas Taani v . komisjon(18) küsimus, kuidas tuleks tõlgendada õigusnormi, mis sätestab veise- ja vasikalihakonservide eksporditoetused vastavalt liha sisaldusele, välja arvatud rups ja rasv. Euroopa Kohus leidis, et mõistet „liha” ja „rasv” definitsiooni puudumisel ühenduse õiguses ja kohaldamisele kuuluvas tekstist selgelt nähtuva vastupidise märke puudumise korral tuleb liha mõistele anda sellele tavakeeles omistatud tähendus.(19) Sellest järeldas ta, et mõistet „liha” ei saa tõlgendada selliselt, et sellest on välja arvatud mis tahes rasva kogused, mis võivad lihaskoes esineda, kuid mida ei saa kasutatud tükist füüsiliselt eristada ja mis ei ole palja silmaga nähtav.(20) Kohus täpsustas, et asjaolu, et hilisema tekstiga anti asjaolude asetleidmise ajal jõus olnud sättele teistsugune ulatus, ei või nimetatud sätte tõlgendust mõjutada.(21)
43. Sellisel viisil on õiguskindluse põhimõtet kohaldatud muu hulgas ka seoses komisjoni määruse (EMÜ) nr 859/89(22) artikliga 9, mis käsitles pakkumismenetluse teel veiseliha ostusüsteemi ja mille esimene lõik nägi ette, et „pakkuja” kohustub täitma kõiki asjaomase ostuga seotud sätteid ning mille teine lõik nägi ette, et huvitatud isikud võivad esitada iga kategooria ja iga pakkumismenetluse kohta vaid ühe pakkumise. Euroopa Kohus leidis, et õiguskindluse põhimõttest lähtuvalt ei toeta see artikkel tõlgendust, mille kohaselt saavad sõnade „huvitatud isik” ja „pakkuja” erineva tähenduse tõttu esitada viimased ainult ühe pakkumise iga pakkumismenetluse kohta, kuna nad kuuluvad samasse gruppi.(23) Euroopa Kohus täpsustas, et selline tõlgendus tähendaks sellise hilisema teksti tagasiulatuvat kohaldamist, millega kehtestati ühenduse õiguses sätted pakkujate vaheliste suhete kohta.(24)
44. Leian, et seda kohtupraktikat tuleb käesolevas kohtuasjas kohaldada järgmistel põhjustel.
45. Kui meenutada määruse nr 3665/87 artikli 13 sõnastust, siis olen tõdenud, et see sätestab üksnes selle, et toetust ei anta toodetele, mis pole veatu ja standardse turustuskvaliteediga ning inimeste tarbeks mõelduna ei välista ega piira toodete omadused ja seisukord oluliselt nende kasutamist kõnealusel eesmärgil.
46. Seega ei näe määruse nr 3665/87 artikkel 13 ette seda, et ka eksporditoetuste andmisele on seatud tingimus, et lisaks sellele, et asjaomane toode peab olema veatu ja standardse turustuskvaliteediga, peab saama seda inimtoiduks mõelduna turustada kogu ühenduses.(25)
47. Samuti on minu hinnangul raske tuletada sellist nõuet väljendist „standardne turustuskvaliteet”. Sõnad „standardne” ( loyale ) ja „turustus-” ( marchande ) tähendavad prantsuse keeles vastavalt „mis vastab seadusele” ja „mis sobib turustamiseks”. Kaubandussuhetes käibel olev väljend „standardne turustuskvaliteet” tähendab, et müüdaval asjal on need omadused, mida nõuavad seadus ja kaubandustavad.(26) Nagu väidab SEPA, puudutavad need omadussõnad asjaomase toote olemuse omadusi ega sisalda eritingimust selles osas, mis puudutab geograafilist ulatust, milles seda võib turustada. Selle väljendi uurimine enamikus määruse nr 3665/87 teistes keeleversioonides ei andnud selle tähenduse kohta teistsugust tulemust.(27)
48. Erinevalt komisjonist ei leia ma, et ka määruse nr 3665/87 artiklis 13 sätestatud teist tingimust, mille kohaselt ei tohi inimeste tarbeks mõelduna „välistada ega piirata toodete omadused ja seisukord oluliselt nende kasutamist kõnealusel eesmärgil”, tuleb tingimata mõista selliselt, et toodete ühenduses turustamise piiramine kohaliku turuga ja nende päritolule viitava erimärgi all kujutab endast nende toodete kasutamise olulist piirangut. Seda tingimust võib mõista ka selliselt, et see määratleb pelgalt viisid, kuidas neid tooteid võib inimtoiduks tarvitada, puudutamata seejuures nende turustamise geograafilist ulatust.
49. Määruse nr 3665/87 üheksas põhjendus, millel iseenesest ei ole normatiivset iseloomu, kuid milles väljendub ühenduse seadusandja tahe, mida ta on soovinud selle määruse artiklis 13 rakendada ning mida saab seega nimetatud artikli tõlgendamisel arvesse võtta, ei anna siiski määravaid viiteid lahendust vajava küsimuse jaoks. See ütleb pelgalt, et „tooted [peavad olema] kvaliteediga, millega neid saab normaalsetes tingimustes turustada”, täpsustamata seejuures, mida tuleb mõiste „normaalsed tingimused” all mõista.
50. Ma ei näe määruse nr 3665/87 ülesehituses ega eesmärkides midagi sellist, mis veenaks mind komisjoni ja Hauptzollamt Hamburg-Jonase esitatud tõlgenduse põhjendatuses. Mis puudutab täpsemalt määruse eesmärke, siis võib menetlusse astujatega nõustuda, et osas, milles eksporditoetusi finantseeritakse ühenduse eelarvest, tuleks neid anda toodetele, mis seda „enim väärivad” ja mis on tunnistatud kogu ühenduses turustamiseks sobivaks. Siiski räägib selle argumendi vastu asjaolu, nagu märgib Bundesfinanzhof, et spetsiaalselt hädatapetud loomade liha konkureerib kohalikul turul lihaga, mida võib turustada kogu ühenduse piires, nii et selle kolmandatesse riikidesse eksportimise rahastamine võib aidata kaasa ühenduse turu stabiliseerimise eesmärgile, mida järgib eksporditoetuste süsteem.
51. Seetõttu leian neist kaalutlustest lähtudes, et ettevõtjad ei saa määruse nr 3665/87 artiklit 13 sellisel kujul mõista nii, et liha eksporditoetuste andmisele kehtib tingimus, mille kohaselt peab see liha olema inimtoiduks mõelduna turustatav kogu ühenduse ulatuses.
52. Samadel põhjustel ei usu ma, et määruse nr 800/1999 artiklit 21 tuleb osas, milles see näeb sõnaselgelt ette, et veatu ja standardse turustuskvaliteediga on sellised tooted, mida „saab normaalsetes tingimustes ühenduse territooriumil turustada”, käsitleda pelgalt määruse nr 3665/87 artikli 13 selgitusena. Kui nimetatud artiklit 21 tuleb mõista selliselt, nagu väidavad menetlusse astujad ja nagu ka mina kaldun arvama, et see näeb sõnaselgelt ette, et tooteid, mis annavad õiguse saada eksporditoetust, peab olema võimalik kogu ühenduses turustada, siis lisaks see minu arvates tingimuse, mida määruses nr 3665/87 ei leidu. Seda täiendavat tingimust ei saa seega enne määruse nr 800/1999 jõustumist aset leidnud asjaolude suhtes tagasiulatuvalt kohaldada.
53. Leian, et minu analüüsi määruse nr 3665/87 artikli 13 kohta kinnitab ka määrus nr 450/2000, millega kehtestatakse veiselihasektori eksporditoetused ja mille kolmas põhjendus ütleb, et „toetused tuleks anda ainult ühenduses vabasse ringlusse lubatud toodetele” ja mille artikliga 1 muudetakse seetõttu määrust (EÜ) nr 2698/1999(28) . Asjaolu, et määrus nr 450/2000 osutus vajalikuks, nagu komisjon kohtuistungil selgitas, varasemate õigusnormide, eelkõige määruse nr 3665/87 artikli 21 erinevate tõlgenduste tõttu, näitab selgelt, et määruse nr 3665/87 artikkel 13 ei olnud piisavalt selge ja täpne, et õigussubjektid mõistaksid seda nii, et see seab eksporditoetuste andmisele tingimuse, et asjaomaseid tooteid saab inimtoiduks mõelduna turustada kogu ühenduse piires.
54. Seetõttu leian, et toetada tuleb sellist määruse nr 3665/87 artikli 13 tõlgendust, mis on õiguskindluse põhimõttega kõige enam kooskõlas.
55. Neist kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 3665/87 artiklit 13 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole välistatud, et inimtoiduks sobiv liha võib olla standardse turustuskvaliteediga ja anda õiguse saada eksporditoetust, kui selle turustamine inimtoiduks mõelduna on ühenduses piiratud kohaliku turuga, kuna see pärineb spetsiaalselt hädatapetud loomalt direktiivi 64/433 tähenduses.
B. Teine eelotsuse küsimus
56. Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määrus nr 3665/87 seab eksporditoetuse andmise tingimuseks ainult selle, et kõnealune liha vastab täpselt eksporditoetuse taotluses esitatud nimetusele või kas on ka nõutav, et nimetatud liha oleks keskmise kvaliteediga selle mõiste subjektiivses või kaubanduslikus tähenduses.
57. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seega sisuliselt, kas määruse nr 3665/87 artiklis 13 toodud standardse turustuskvaliteedi mõistet tuleb tõlgendada selliselt, et eksporditav kaup peab olema keskmise kvaliteediga, nii et eksporditoetuse andmine on välistatud, kui kaup on madalama kvaliteediga, isegi kui seda võib toetusetaotluses esitatud nimetuse all müüa.
58. Sarnaselt kõigi menetlusse astujatega leian, et määruse nr 3665/87 artiklis 13 nimetatud standardse turustuskvaliteedi mõiste ei nõua, et asjaomane toode peab olema keskmise kvaliteediga selle kaubanduslikus tähenduses. Nagu Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Muras otsustas, on väljend „veatu ja standardne turustuskvaliteet” üldine ja objektiivne tingimus toetuse andmiseks olenemata sellest, millised tüübi ja kvaliteedi nõuded on esitatud iga toote toetussumma kehtestavates määrustes.(29)
59. Sellel mõistel määruse nr 3665/87 artiklis 13 sätestatuna ei ole selles osas teistsugust sisu. Nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, nõuab see, et toodet saaks müüa tavalistes kaubandustingimustes ja eksporditoetuste taotluses esitatud nimetuse all. See ei nõua, et asjaomase kauba kvaliteet oleks teatud tasemel selle mõiste subjektiivses või kaubanduslikus tähenduses. Selline analüüs on kooskõlas ka eksporditoetuste süsteemiga, mis veiseliha puhul kehtestab ühtsed toetusemäärad kaupadele, mis on määratletud lähtuvalt nende rubriigist või alamrubriigist nomenklatuuris, nn kombineeritud nomenklatuuris, mis on koostatud kaupade liigitamiseks ühise tollitariifistiku jaoks(30) .
60. Vastupidiselt eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlustele on Euroopa Kohus minu hinnangul võtnud sellele analüüsile vastupidise seisukoha eespool viidatud kohtuotsuses Prantsusmaa v . komisjon. Selles kohtuasjas vaidlustas Prantsuse valitsus komisjoni otsuse jätta EPATF-i rahastamise alt välja juustutootja Bel’i poolt Saudi-Araabiasse eksporditud 76 500 kilogrammi sulatatud juustu. Nimetatud valitsus väitis, et kõnealune juust jõudis sihtriiki kohale ning alles turustamise etapis leidis importija, et juustu koostis oli liiga pehme, arvestades toote tavalisi müügi- ja kvaliteedistandardeid, ning otsustas selle müügilt kõrvaldada.
61. Euroopa Kohus leidis, et komisjoni otsus oli põhjendatud, kuna ekspordipäeval oli tootel varjatud puudus, mistõttu ei olnud see veatu ja standardse turustuskvaliteediga määruse nr 3665/87 artikli 13 tähenduses.(31) Ta lisas, et vastupidise lahenduse korral peaksid ametkonnad vastutama tootja lepinguliste kohustuse rikkumise eest tarnida nõuetele vastav toode.
62. Selles kohtuasjas ei olnud seega eksporditoetusest ilma jätmise põhjuseks mitte asjaolu, et asjaomane toode oli tavalisest kaubanduslikust kvaliteedist madalama kvaliteediga, vaid asjaolu, et sellel oli ekspordipäeval varjatud puudus, mistõttu ei saanud seda eesmärgipäraselt tarvitada.
63. Neil asjaoludel teen ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 3665/87 artiklis 13 toodud veatu ja standardse turustuskvaliteedi mõistet tuleb tõlgendada selliselt, et eksporditav kaup ei pea olema keskmise kvaliteediga, nii et eksporditoetuse andmine oleks välistatud, kui kaup on madalama kvaliteediga, isegi kui seda võib toetusetaotluses esitatud nimetuse all müüa.
V. Ettepanek
64. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesfinanzhofi esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artiklit 13 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole välistatud, et inimtoiduks sobiv liha võib olla standardse turustuskvaliteediga ja anda õiguse saada eksporditoetust, kui selle turustamine inimtoiduks mõelduna on ühenduses piiratud kohaliku turuga, kuna see pärineb spetsiaalselt hädatapetud loomalt nõukogu 26. juuni 1964. aasta direktiivi 64/433/EMÜ ühendusesisest värske lihaga kauplemist mõjutavate tervishoiuprobleemide kohta (viimati muudetud nõukogu 22. juuni 1995. aasta direktiiviga 95/23/EÜ).
2. Määruse nr 3665/87 artiklis 13 toodud mõistet veatu ja standardne turustuskvaliteet” tuleb tõlgendada selliselt, et eksporditav kaup ei pea olema keskmise kvaliteediga, nii et eksporditoetuse andmine oleks välistatud, kui kaup on madalama kvaliteediga, isegi kui seda võib toetusetaotluses esitatud nimetuse all müüa.
(1) .
(2)
–	EÜT L 351, lk 1.
(3)
–	Nõukogu 26. juuni 1964. aasta direktiiv ühendusesisest värske lihaga kauplemist mõjutavate tervishoiuprobleemide kohta (EÜT 1964, 121, lk 2012; ELT eriväljaanne 03/01, lk 34), muudetud ja konsolideeritud nõukogu 29. juuli 1991. aasta direktiiviga 91/497/EMÜ, millega muudetakse ja konsolideeritakse direktiivi 64/433 ühendusesisest värske lihaga kauplemist mõjutavate tervishoiuprobleemide kohta, laiendades seda värske liha tootmisele ja turustamisele (EÜT L 268, lk 69; ELT eriväljaanne 03/12, lk 72) ning muudetud ja konsolideeritud nõukogu 22. juuni 1995. aasta direktiiviga 95/23/EÜ (EÜT L 243, lk 7; ELT eriväljaanne 03/18, lk 224; edaspidi „direktiiv 64/433”).
(4)
–	Nõukogu 27. juuni 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 805/68, mis käsitleb veise- ja vasikalihaturu ühist korraldust (EÜT L 148, lk 24) artikkel 18.
(5)
–	Idem.
(6)
–	Määruse nr 805/68 kümnes põhjendus.
(7)
–	15. aprilli 1999. aasta määrus, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 102, lk 11; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129).
(8)
–	28. veebruari 2000. aasta määrus, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2698/1999, millega määratakse kindlaks veise- ja vasikaliha eksporditoetused (EÜT L 55, lk 24).
(9)
–	19. jaanuari 1996. aasta seadus ( BGBl.  I, lk 59).
(10)
–	BGBl . 1997 I, lk 1138.
(11)
–	Edaspidi „SEPA”.
(12)
–	Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab 9. oktoobri 1973. aasta otsusele kohtuasjas 12/73: Muras (EKL 1973, lk 963) ja 19. novembri 1998. aasta otsusele kohtuasjas C-235/97: Prantsusmaa v . komisjon (EKL 1998, lk I-7555).
(13)
–	Vt eelkõige 15. novembri 1979. aasta otsus kohtuasjas 36/79: Denkavit Futtermittel (EKL 1979, lk 3439, punkt 12) ja 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-326/00: IKA (EKL 2003, lk I-1703, punkt 27).
(14)
–	Vt nt 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-354/95: National Farmers’ Union jt (EKL 1997, lk I-4559, punkt 57) ja 16. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-177/96: Banque Indosuez jt (EKL 1997, lk I-5659, punkt 27).
(15)
–	15. detsembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 326/85: Madalmaad v . komisjon (EKL 1987, lk 5091, punkt 24) ja 13. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C-30/89: komisjon v . Prantsusmaa (EKL 1990, lk I-691, punkt 23). Vt hiljutise kohaldamise kohta 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-236/02: Slob (EKL 2004, lk I-1861, punkt 37).
(16)
–	15. detsembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 237/86: Madalmaad v . komisjon (EKL 1987, lk 5251, punktid 19 ja 20).
(17)
–	27. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C-10/88: Itaalia v . komisjon (EKL 1990, lk I-1229).
(18)
–	27. jaanuari 1988. aasta otsus kohtuasjas 349/85 (EKL 1988, lk 169).
(19)
–	Vt punktid 9–13.
(20)
–	Punkt 14.
(21)
–	Punkt 15.
(22)
–	29. märtsi 1989. aasta määrus veiseliha- ja vasikalihaturul sekkumise meetmete üksikasjalike rakenduseeskirjade kohta (EÜT L 91, lk 5).
(23)
–	Vt 1. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-209/96: Ühendkuningriik v . komisjon (EKL 1998, lk I‑5655, punktid 35 ja 36).
(24)
–	Ibidem, punkt 37.
(25)
–	Määruse nr 3665/87 artikli 13 sõnastus erineb seega komisjoni 21. detsembri 1967. aasta määruse nr 1041/67/EMÜ, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühtsesse hinnasüsteemi kuuluvatele toodetele eksporditoetuste andmise kohta (EÜT 1967, 314, lk 9), artikli 6 sõnastusest, mis sätestas, et „eksporditoetust antakse ainult toodetele, mis on ühendusesiseses kaupade vabas liikumises, veatu ja standardse turustuskvaliteediga […]” (kohtujuristi kursiiv). Seetõttu leian, et nimetatud artikli 6 tõlgendust eespool viidatud kohtuotsuses Muras, milles otsustati, et toode, mida ei saa „ühenduse territooriumil normaalsetes tingimustes turustada”, ei täida kvaliteedinõudeid, mis on eksporditoetuse saamiseks vajalikud (punkt 12), ei saa minu arvates selles konkreetses küsimuses määruse nr 3665/87 artiklile 13 üle kanda.
(26)
–	Cornu, G., Vocabulaire juridique, Presses universitaires de France, juuli 1998, lk 508.
(27)
–	See väljend on järgmine: „fair marketable quality” inglise keeles, „handelsüblisher Qualität” saksa keeles, „leale e mercantile” itaalia keeles, „cabal y comercial” hispaania keeles, „handelskwaliteit” hollandi keeles.
(28)
–	Komisjoni 17. detsembri 1999. aasta määrus, millega määratakse kindlaks veise- ja vasikaliha eksporditoetused (EÜT L 326, lk 49).
(29)
–	Punkt 12.
(30)
–	Vt veiseliha osas nõukogu 22. detsembri 1987. aasta määrus (EMÜ) nr 3905/87, millega muudetakse määrust nr 805/68 (EÜT L 370, lk 7).
(31)
–	Eespool viidatud kohtuotsus Prantsusmaa v . komisjon (punkt 79).