61994TO0331_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas T‑331/94 DEP,
IPK‑München GmbH,
asukohaga München (Saksamaa), esindaja: advokaat H.‑J. Prieß,
hageja,
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindaja: J. Grunwald, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
mille esemeks on kohtukulude kindlaksmääramise taotlus, mis esitati pärast Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2001. aasta otsust kohtuasjas T‑331/94: IPK‑München vs. komisjon, EKL 2001, lk II‑779,
EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja esimees M. Jaeger, kohtunikud J. Azizi ja E. Cremona,
kohtusekretär: E. Coulon,
on andnud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
Asjaolud ja menetlus
1. Hageja esitas 13. oktoobril 1994 Esimese Astme Kohtule hagi nõudega tühistada komisjoni 3. augusti 1994. aasta otsus, millega viimane keeldub tasumast 212 000 eurot, mis vastab hagejale seoses Euroopa ökoturismi andmebaasi loomise projektiga Ecodata (edaspidi „Ecodata projekt” või „projekt”) määratud rahalise toetuse jääksummale.
2. Esimese Astme Kohus jättis 15. oktoobri 1997. aasta otsusega kohtuasjas T‑331/94: IPK vs. komisjon (EKL 1997, lk II‑1665, edaspidi „15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsus”) eelnimetatud hagi rahuldamata. Hageja esitas 22. detsembril 1997. aastal apellatsioonkaebuse 15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsuse peale. 5. oktoobri 1999. aasta otsusega kohtuasjas C‑433/97 P: IPK vs. komisjon (EKL 1999, lk I‑6795, edaspidi „5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsus”) tühistas Euroopa Kohus 15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsuse, suunas kohtuasja Esimese Astme Kohtule ja otsustas, et kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
3. 6. märtsi 2001. aasta otsusega kohtuasjas T‑331/94: IPK‑München vs. komisjon (EKL 2001: lk II‑779, edaspidi „6. märtsi 2001. aasta kohtuotsus”) rahuldas Esimese Astme Kohus hageja nõude ja otsustas, et komisjon kannab oma kohtukulud ja kõik hageja Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Kohtus tekkinud kohtukulud.
4. Euroopa Kohus jättis 29. aprilli 2004. aasta otsusega liidetud kohtuasjades C‑199/01 P ja C‑200/01 P: IPK‑München ja komisjon (EKL 2004, lk I‑4627) rahuldamata hageja ja komisjoni apellatsioonkaebused 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsuse peale ning otsustas, et kumbki pool kannab ise oma apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud.
5. Hageja teatas komisjonile 30. juuli 2004. aasta kirjas, et viimase poolt vastavalt 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsuse resolutiivosale kantavad kohtukulud küünivad 38 373,99 euroni.
6. Komisjon lükkas 22. septembri 2004. aasta kirjas hageja maksenõude tagasi põhjendusel, et asjassepuutuvaid õigusküsimusi on kohtueelses menetluses juba arutatud. Komisjon leidis, et hüvitatavad on üksnes õigusnõustamisega seotud kulud summas13 000 eurot.
7. Neil asjaoludel esitas hageja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 92 lõike 1 alusel taotluse kohtukulude kindlaksmääramiseks, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 25. oktoobril 2004.
Poolte nõuded
8. Hageja palub Esimese Astme Kohtul määrata hüvitatavate kulude summaks 38 373,99 eurot või, teise võimalusena, määrata kindlaks summa, mida kohus peab õiglaseks.
9. Komisjon palub Esimese Astme Kohtul määrata hüvitatavate kulude summaks 13 000 eurot või, teise võimalusena, määrata kindlaks summa, mida kohus peab kohaseks.
Õiguslik käsitlus
1. Poolte argumendid
Hageja argumendid
Hageja kulude üksikasjad
10. Kulud suuruses 38 373,99 eurot, mida hageja nõuab seoses kohtuasjadega, mis olid aluseks Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 1997. aasta ja 6. märtsi 2001. aasta otsusele, ja seoses kohtuasjaga, mis oli aluseks Euroopa Kohtu 5. oktoobri 1999. aasta otsusele, hõlmavad hageja sõnul järgmisi elemente.
– Menetlus Esimese Astme Kohtus kuni 15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsuseni
11. Hageja märgib, et oma õiguste kaitse eest Esimese Astme Kohtus kuni 15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsuse väljakuulutamiseni oli ta oma advokaatidega leppinud kokku tasu summas 630 000 Belgia franki (BEF) ehk 15 617,29 eurot, millele lisandusid kulud. Hageja lisab selle kinnituseks kaks arvet, mille suurus on vastavalt 315 000 Belgia franki ja 15 000 Saksa marka (DEM).
12. Kokkulepitud 630 000 Belgia franki võimaldas hageja väitel tasuda järgmiste teenuste eest: hagiavalduse projekt (60 lk), repliigi projekt (80 lk), kohtuistungi ettevalmistamine (sealhulgas vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele, kohtuistungi ettekande kontrollimine ja kohtukõne projekt), kohtuistungil osalemine ja kirjavahetus esindatava ja Esimese Astme Kohtuga.
13. Peale selle lisab hageja kaks arvet, milles on üksikasjalikult välja toodud kõnesolevas menetluses kantud kulud. 26. oktoobri 1995. aasta arve sisaldab järgmisi kulusid: pangakulud (745 BEF), postikulud (1087 BEF), sõidukulud Luxembourgi (13. oktoober 1994 ja 18. aprill 1995) (9074 BEF), andmebaasides teostatud uurimise kulud (455 BEF) ja telekommunikatsioonikulud (9094 BEF). 14. juuli 1997. aasta arve sisaldab järgmisi kulusid: koopiate tegemise kulud (379 BEF), kullerteenuse kulud (661 BEF), faksikulud (1026 BEF), sõidukulud (H.‑J. Prieß, sõit Luxembourgi 24. ja 25. juunil 1997) (33 032 BEF).
14. Hageja leiab seega, et Esimese Astme Kohtu menetluses kuni kohtuotsuse väljakuulutamiseni 15. oktoobril 1997 kantud kaitsega seotud kulude ja tasude kogusumma on 685 553 BEF ehk 16 994,41 eurot.
– Menetlus Euroopa Kohtus kuni 5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsuseni
15. Hageja märgib, et oma õiguste kaitse eest Euroopa Kohtu apellatsioonimenetluses, mis päädis 5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsusega, oli ta oma advokaatidega leppinud kokku tasu summas 307 500 BEF ehk 7 622,73 eurot, millele lisandusid kulud.
16. Hageja sõnul katab 307 500 Belgia frangi suurune makse tema advokaatide tasu apellatsioonkaebuse projekti eest ning kirjavahetuse eest hageja ja Euroopa Kohtuga.
17. Lisaks esitab hageja 31. detsembri 1999. aasta arves selle menetlusega seoses kantud kulude üksikasjad. Arve sisaldab järgmisi kulusid: pangakulud (560 BEF), koopiate tegemise kulud (5140 BEF), postikulud (81 BEF), telekommunikatsioonikulud (2441 BEF), taksokulud (440 BEF) ja sõidukulud (hr Andrade, sõit Luxembourgi 22. detsembril 1997) (3399 Belgia franki). Hageja täpsustab oma hagiavalduses, et hr Andrade’i sõidukulud tekkisid seoses apellatsioonkaebuse esitamisega Euroopa Kohtusse.
18. Hageja hinnangul maksis ta seoses esimese Euroopa Kohtule esitatud apellatsioonkaebusega, mis viis 5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsuseni, tasudeks ja kuludeks kokku 319 561 BEF ehk 7921,71 eurot.
– Menetluse jätkumine Esimese Astme Kohtus kuni 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsuseni
19. Hageja täpsustab, et advokaaditasud tema õiguste kaitse eest menetluse jätkumisel Esimese Astme Kohtus kuni 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsuseni arvutati töötundide alusel. Ta märgib, et selle menetlusega tegelesid kolm advokaati. Nende kolme advokaadi tasud on hageja väitel kokku 10 535 eurot. Tasude üksikasjad on alljärgnevad.
20. H.‑J. Prieß’i tasude kogusumma oli 9360 eurot, s.t 20,8 tundi tunnitasuga 450 eurot. Tundide arv jaguneb järgmiselt: 0,5 tundi dokumentide uurimiseks ja telefonikõnedeks; 0,5 tundi dokumentide uurimiseks, õiguslikuks analüüsiks ja asutusesiseseks aruteluks; 9,5 tundi tööreisiks Berliin‑Luxembourg ja kohtuistungi ettevalmistamiseks; 10 tundi kohtuistungiks Esimese Astme Kohtus ja tööreisiks Luxembourg‑Berliin ja 0,3 tundi dokumentide uurimiseks, õiguslikuks analüüsiks ja telefonikõnedeks.
21. C. Pitschas’i tasude kogusumma oli 650 eurot, s.t kaks tundi tunnitasuga 325 eurot. Kahest tunnist üks kulus memo kirjutamiseks uute asjaolude vastuvõetavuse kohta kohtuasja suunamisel Esimese Astme Kohtule ja üks tund asutusesiseseks koosolekuks H.‑J. Prieß’iga, mis puudutas eelkõige istungit Esimese Astme Kohtus.
22. A. C. Muneri tasude kogusumma oli 525 eurot, s.t viis tundi tunnitasuga 105 eurot. Sellest tööajast kulus 2,5 tundi uute asjaolude esitamist puudutava memo koostamiseks ja 2,5 tundi kohtupraktika uurimiseks, mis puudutab uute asjaolude esitamist kirjaliku menetluses juhul, kui kohtuasi suunatakse Esimese Astme Kohtule.
23. Hageja täpsustab, et tunnitasud vastavad tavapärastele turutingimustele, millest lähtuvad ühenduse õiguse asjadele spetsialiseerunud partnerid ja lepingulised advokaadid, ja advokaaditasud vastavad täpselt töömahule ajavahemikul 5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsusest kuni 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsuseni.
24. Advokaaditasudele summas 10 535 eurot liideti sõidukulud 1066,61 eurot ja käibemaks. Kulude kogusumma seoses Esimese Astme Kohtus menetluse jätkumisega kuni 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsuseni on seega 13 457,87 eurot.
Hageja kulude tõendamine
25. Hageja leiab, et 38 373,99 eurot on täies ulatuses hüvitatavad vastavalt kulude kindlaksmääramise valdkonnas kohaldatavale kohtupraktikale (Euroopa Kohtu 4. veebruari 2004. aasta määrus kohtuasjas C‑77/99 DEP: komisjon vs. Oder‑Plan Architektur jt, EKL 2004, lk I‑1267, punkt 18)
26. Selles osas märgib hageja esiteks, et kõnealuste menetlustega tõstatati väga olulisi ühenduse õiguse küsimusi. Kõnealused menetlused puudutavad ühelt poolt küsimust, kas komisjon võib keelduda toetuse ühe lubatud osamakse tegemisest põhjendusega, et vaidlusalust projekti ei viidud rahuldavalt ellu, kui projekti elluviimise hilinemise põhjustas komisjoni ametnike sekkumine; ja teiselt poolt küsimust selle kohta, kellel lasub sellisel juhul kohustus tõendada ühenduse asutuse sekkumise toimumist (või selle puudumist). Hageja sõnul sisaldasid Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu otsused olulisi, neid küsimusi selgitavaid elemente.
27. Teiseks leiab hageja, et kõnealused menetlused, mis kestsid vähemalt seitse aastat, olid väga töömahukad keerukuse tõttu, mille põhjustasid ühenduse kohtutele esitatud arvukad ja äärmiselt komplekssed fakti- ja õigusküsimused.
28. Selles osas väidab hageja, et tal tuli üksikasjalikult tõlgendada toetuse eraldamise ja väljamaksmise tingimusi. Lisaks rõhutab ta, et tal tuli ühelt poolt üksikasjalikult kindlaks teha mitmete komisjoni ettevõttepoliitika, kaubanduse, turismi ja sotsiaalmajanduse peadirektoraadi ametnike konkreetne käitumine ja, teiselt poolt, sellist käitumist õigesti määratleda ja hinnata ühenduse õiguse üldpõhimõtete kontekstis ning selgitada neist põhimõtetest välja tõendamiskoormise suhtes rakendatavad eeskirjad.
29. Lisaks vaidlustab hageja komisjoni seisukoha, mille kohaselt ta oli teadlik kohtuvaidluse põhielementidest juba kohtueelsest haldusmenetlusest saadik. Hageja väitel ei olnud kohtumenetluste käigus tõstatatud sisulised küsimused hageja ja komisjoni vahelise kohtueelse arutelu esemeks. Hageja viitab eelkõige oma 28. detsembri 1993. aasta kirjale. Tema väitel nähtub sellest kirjast, et ta ei maininud küsimusi, mis olid aluseks komisjoni keeldumisele maksta välja toetuse teine osamakse, kusjuures see keeldumine oli tühistamishagi esemeks (6. märtsi 2001. aasta kohtuotsus, punkt 35 jj). Hageja sõnul on komisjon seda tunnistanud, põhjendades 28. oktoobri 1994. aasta taotlust pikendada kostja vastuse esitamise tähtaega käsitlemist vajavate lisade mahuga ja vajadusega konsulteerida asjaomaste teenistustega. Seega leiab hageja, et haldusmenetlus ei vähendanud kuidagi tema advokaatide töömahtu.
30. Hageja vaidlustab samuti väite, nagu saaks asjaolust, et ta esitas komisjonile 41 832 Saksa marga suuruse õigusnõustamise kulude arve projekti kuludena, tuletada, et advokaadid olid puutunud kokku vaidluse kõigi peamiste asjaoludega. Hageja leiab – nagu on märgitud ka 13. oktoobri 1994. aasta hagiavalduses –, et nimetatud kulud tekkisid nõustamise eest Ecodata projekti raames toimunud läbirääkimistel komisjoni poolt nõutud kolme lepingupartneriga ning takistades asjaomase peadirektoraadi teatud ametnike õigusvastaseid katseid sekkuda projekti ja konsortsiumi moodustamisse. Hageja sõnul ei ole nendel konsultatsioonidel mingit seost vaidlustega Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Kohtus, sest need ei puudutanud toetuse teise osamakse väljamaksmisest keeldumist.
31. Kolmandaks leiab hageja, et vaidluse käigus tõstatatud keerukate küsimuste tõttu tekkinud konkreetne töömaht nõudis juba üksnes tõhususe huvides, et kohati tegeleks vaidluse erinevate aspektidega mitu advokaati, kes on hageja poolt volitatud advokaadibüroo liikmed. Hageja viitab selles osas väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt tuleb peaasjalikult lähtuda töötundide koguarvust, mis oli objektiivselt vajalik menetluse jaoks ühenduse kohtus, sõltumata advokaatide hulgast, kelle vahel osutatud teenused jagati (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 15. juuli 1998. aasta määrus kohtuasjas T‑115/94 DEP: Opel Austria vs. nõukogu, EKL 1998, lk II‑2739, punkt 29, ja 10. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑80/97 DEP, EKL 2002, lk II‑1, punkt 31).
32. Neljandaks leiab hageja, et nõutud summat õigustab vaidluse suur majanduslik tähtsus tema jaoks. Hageja märgib, et toetuse teine osamakse moodustab enam kui 20% projekti üldisest rahastamisest, millest ta ise pidi tagama 47%. Seetõttu oleks tühistamishagi rahuldamata jätmine põhjustanud hagejale raskeid rahalisi tagajärgi, nagu sedastas ka Esimese Astme Kohus oma 15. oktoobri 1997. aasta otsuse punktis 51.
33. Selleks, et põhjendada kohtuvaidluse majanduslikku tähtsust enda jaoks, mainib hageja samuti selle kohtuasja mõju tema äritegevusele. Hageja sõnul käsitleti kohtuvaidluses eelkõige tema töö kvaliteeti ja (põhjendamatuid) väiteid salakokkuleppe kohta. See võis hageja sõnul tema äritegevust oluliselt kahjustada.
Kostja argumendid
34. Kostja leiab, et hageja hagiavalduses esitatud argumendid ei toeta 38 373,99 euro hüvitamise taotlust, mis oleks kooskõlas kohtupraktika kriteeriumidega.
35. Esiteks, mis puudutab kohtuvaidluse tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt, leiab kostja, et käesolev kohtuasi puudutab toetuskava, mida ei viidud ellu eeskirjade kohaselt, ehk teisisõnu kuulub see peaasjalikult konkreetse juhtumi asjaoludele keskendunud kohtuasjade kategooriasse, kuhu juba ammu kuuluvad paljud kohtuasjad.
36. Teiseks, käesoleva kohtuasja keerukuse osas leiab kostja, et see puudutas pigem kohtueelset haldusmenetlust, milles hageja advokaadid osalesid – vastavalt menetlusdokumentidele – juba otsustaval määral ning mille käigus nad said teavet, mida jäi üle vaid menetluses kasutada. Kostja arvates olid kohtueelse menetluse raskused enam faktilist kui õiguslikku laadi, arvestades et hageja ei soovinud esiteks rikkuda häid suhteid vastutava üksuse juhataja Tzoanosega, kes hiljem leiti olevat seotud korruptsiooniga ja vabastati ametist, ja teiseks püüdis hageja jätta muljet, et ta nõustus üksuse juhataja väidetava mõjuga. Komisjoni ametnike projektiga seonduva tegeliku käitumise põhjalikku uurimist ja analüüsi ei alustatud kostja väitel mitte alles kohtumenetluse käigus, vaid juba palju varem, mistõttu esitati komisjonile arve õigusnõustamise kulude eest summas 41 832 Saksa marka.
37. Kolmandaks, hageja väidetud märkimisväärse töömahu kohta leiab kostja, et ka see vähenes oluliselt tänu kohtueelsele menetlusele ja asjaolule, et hageja sai Tzoanoselt ja/või mõnelt ajakirjanikult õigusvastaselt komisjoni sisedokumente.
38. Lisaks leiab kostja vastupidiselt hageja väidetele, et hilisema kohtumenetluse kesksed asjaolud olid juba välja toodud ning hageja advokaatide poolt käsitlemist leidnud ja arvesse võetud kohtueelses menetluses. Kostja viitab selles osas asjaolule, et hageja peab lahendatavate faktiliste ja õiguslike asjaolude raskuspunktiks ja hageja suure töömahu põhjuseks komisjoni ametnike projektiga seonduva tegeliku käitumise uurimist ja analüüsi, ning sellele, et hageja möönab õigusnõustamise väidetavate kulude seotust püüdega takistada asjassepuutuva peadirektoraadi mõningate ametnike õigusvastaseid katseid projekti mõjutada.
39. Lõpetuseks leiab kostja, et hageja esitab täiesti väära ja eksitava seisukoha, väites, et advokaatidega konsulteerimine kohtueelse menetluse käigus ei olnud kuidagi seotud kohtuasjadega Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Kohtus, sest hageja on ise selgelt väitnud, et väidetav mõjutamine ja selle tõrjumine on menetluses kesksed küsimused. Üksnes see asjaolu võimaldas tema hagi vastuvõtmist vaatamata projekti ilmselgelt puudulikule elluviimisele.
40. Kostja väidab, et kohtueelses menetluses tekkinud advokaadikulud ei ole kodukorra artikli 92 lõike 1 alusel hüvitatavad, ning et samad kulud ei saa olla kahe hüvitamistaotluse esemeks. Seetõttu leiab ta, et hageja nõue nende kulude osas tuleb jätta rahuldamata.
41. Arvestades antud kohtuasja ja teiste sisuliselt võrreldavate kohtuasjade kõiki ülejäänud asjaolusid, peab kostja kõnesolevas asjas hüvitatavate kulude kohaseks summaks 8000 eurot seoses menetlustega Esimese Astme Kohtus ja 5000 eurot seoses menetlusega Euroopa Kohtus, s.t kokku 13 000 eurot.
2. Esimese astme kohtu hinnang
Üldist
42. Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 91 punkti b kohaselt on hüvitatavate kuludena käsitatavad „menetlusega seotud poolte vältimatud kulud, eelkõige reisi- ja elamiskulud ning esindaja-, nõustaja- või advokaaditasud”. Sellest sättest nähtub, et hüvitatavad on ainult sellised kohtukulud, mis on esiteks tekkinud seoses asja menetlemisega ühenduse kohtus ning teiseks on selle seisukohalt vältimatud (eespool punktis 31 viidatud Esimese Astme Kohtu määrus kohtuasjas Opel Austria vs. nõukogu, punkt 26, ja 19. septembri 2001. aasta määrus kohtuasjas T‑64/99 DEP: UK Coal vs. komisjon, EKL 2001, lk II‑2547, punkt 25).
43. Järgmisena tuleb meenutada, et Esimese Astme Kohtu kodukorra artikkel 91 peab „menetluse” all silmas üksnes menetlust ühenduse kohtus, jättes kõrvale sellele eelneva etapi. See tuleneb eelkõige Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklist 90, kus nimetatakse „menetlus[t] Esimese Astme Kohtus” (vt analoogiline Euroopa Kohtu 21. oktoobri 1970. aasta määrus kohtuasjas 75/69: Hake vs. komisjon, EKL 1970, lk 901–902, ja 30. novembri 1994. aasta määrus kohtuasjas C‑294/90 DEP: British Aerospace vs. komisjon, EKL 1994, lk I‑5423, punktid 11 ja 12).
44. Esimese Astme Kohtu menetlusega seotud kulude kohta tuleb samuti meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole ühenduse kohus pädev määrama kindlaks poolte advokaaditasude suurust, vaid võib kindlaks määrata üksnes tasude selle osa, mille peab maksma pool, kellelt on välja mõistetud kohtukulud. Esimese Astme Kohus ei pea kohtukulude kindlaksmääramise taotluse üle otsustamisel arvestama kehtivaid siseriiklikke advokaadi tasumäärasid ega selles osas sõlmitud mis tahes kokkulepet huvitatud poole ja tema esindajate või nõustajate vahel (Esimese Astme Kohtu 8. novembri 1996. aasta määrus kohtuasjas T‑120/89 DEP: Stahlwerke Peine-Salzgitter vs. komisjon, EKL  1996, lk II‑1547, punkt 27; eespool punktis 31 viidatud määrus kohtuasjas Opel Austria vs. nõukogu, punkt 27, ja eespool punktis 42 viidatud määrus kohtuasjas UK Coal vs. komisjon, punkt 26).
45. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb samuti, et tasumäärasid kehtestavate ühenduse õigusnormide puudumisel peab Esimese Astme Kohus hindama juhtumi asjaolusid oma siseveendumuse kohaselt, võttes arvesse kohtuvaidluse eset ja olemust, selle tähtsust ühenduse õiguse seisukohalt, samuti juhtumiga kaasnevaid raskusi, asjaga seotud esindajate või nõustajate töö mahtu ning poolte menetlusega seotud majanduslikke huve (Euroopa Kohtu kolmanda koja esimehe 26. novembri 1985. aasta määrus kohtuasjas 318/82 DEP: Leeuwarder Papierwarenfabriek vs. komisjon, EKL 1985, lk 3727, punktid 2‑3; Esimese Astme Kohtu 8. märtsi 1995. aasta määrus kohtuasjas T‑2/93 DEP: Air France vs. komisjon, EKL 1995, lk II‑533, punkt 16, eespool punktis 31 viidatud määrus kohtuasjas Opel Austria vs. nõukogu, punkt 28, ja eespool punktis 42 viidatud määrus kohtuasjas UK Coal vs. komisjon, punkt 27).
46. Ühenduste kohtu võimalus hinnata tehtud töö väärtust sõltub esitatud teabe täpsusest (Esimese Astme Kohtu 9. novembri 1995. aasta määrus kohtuasjas C‑89/85 DEP: Ahlström jt vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 20; eespool punktis 44 viidatud Esimese Astme Kohtu määrus kohtuasjas Stahlwerke Peine-Salzgitter vs. komisjon, punkt 31, ja esimese Astme Kohtu 28. juuni 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑342/99 DEP: Airtours vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 30).
47. Käesolevas asjas tuleb hüvitatavate kulude suurust hinnata eelnimetatud asjaolusid arvestades.
Kohtuvaidluse ese ja olemus, selle tähtsus ühenduse õiguse seisukohalt ja juhtumiga kaasnevad raskused
Ülevaade vaidluse aluseks olevatest asjaoludest
48. Põhikohtuasjad on seotud Euroopa ökoturismi andmebaasi loomise projektile rahalise toetuse andmisega.
49. Nii enne kui ka pärast hagejale rahalise toetuse andmist sekkus komisjon hageja tegevusse, püüdes määrata Ecodata projekti teostajaks ettevõtet Studienkreis für Tourismus eV (Turismiuuringute rühm), kelle osalemist hageja ei olnud oma ettepanekus ette näinud.
50. Lisaks sekkus Ecodata projekti elluviimise käigus selle juhtimisse üks projekti vastutavatest ametnikest – Tzoanos –, tehes ettepaneku anda põhiosa rahalistest vahenditest ühele hageja partneritest.
51. Lõpuks, pärast projekti elluviimist hageja poolt, tegi komisjon otsuse, milles ta keeldus rahalise toetuse jääksumma väljamaksmisest hagejale põhjendusel, et viimane ei olnud tähtaegselt täitnud toetuse andmise otsusest tulenevaid kohustusi.
52. Nende asjaolude tõttu esitas hageja Esimese Astme Kohtule ja seejärel Euroopa Kohtule lahendamiseks tema ja komisjoni vahelise vaidluse, mis puudutas rahalise toetuse jääksumma väljamaksmisest keeldumise põhjendatust või põhjendamatust.
Hinnang vaidluse eseme ja olemuse kohta, selle tähtsuse kohta ühenduse õiguse seisukohalt ja juhtumiga seonduvate raskuste kohta
53. Selles osas, milles kõnealune vaidlus puudutab rahalise toetuse andmisega seotud tingimuste täitmata jätmist, ei erine see oluliselt teistest vaidlustest vastavas valdkonnas. Toetuse andmise otsuse tingimuste tõlgendamine ei nõua eriti keerukat analüüsi. Lisaks ei kätke käesolevas asjas kõne all olevaga sarnase rahalise toetuse andmise otsuse tingimuste täidetuse hindamine endas erilisi õiguslikke raskusi ega evi ka ühenduse õiguse seisukohalt erilist tähtsust.
54. Siiski puudutab antud kohtuvaidlus ka komisjoni sekkumist hageja tegevusse enne toetatava projekti algust ning selle täideviimise ajal. Vajadus määratleda sellise sekkumise täpsed asjaolud ning põhjalikult analüüsida selle tagajärgi kohtuasja lahendamise seisukohast kannab endas teatud määral erilisi raskusi, mis eristavad käesolevat asja teistest rahalise toetuse andmisega seotud tingimuste täitmata jätmist puudutavatest kohtuasjadest.
55. Käesoleva vaidluse käigus tegi Euroopa Kohus otsuse tõendamiskoormise jaotumise kohta poolte vahel juhul, kui komisjon sekkub toetatavasse projekti. Euroopa Kohus täpsustas, et kuna hageja esitas tõendeid komisjoni ametnike sekkumise kohta projekti juhtimisse ja kuna see sekkumine võis mõjutada projekti edukat läbiviimist, tuleb komisjonil tõendada, et vaatamata sekkumisele sai hageja endiselt projekti rahuldavalt juhtida. Selles osas on vaidlus ühenduse seisukohalt oluline, sest see võimaldab selgitada vaidluse pooltel lasuva tõendamiskoormise jaotuse vaidluses, kus komisjon sekkub toetatava projekti täideviimisse, väites, et selle tingimused on õigusvastaselt täitmata jäetud.
56. Sellest tuleneb, et kõnealusele vaidlusele on iseloomulik teatav uudsus ja järelikult omab see ühenduse õiguse seisukohalt teatavat tähtsust.
Kohtumenetlusega seotud töö maht
Esialgsed märkused
57. Mis puudutab töömahtu seoses menetlusega Euroopa Kohtus, siis nähtub eespool esitatud kaalutlustest, et kohtuvaidlus võis hagejate advokaatidelt nõuda tõepoolest märkimisväärsel hulgal tööd.
58. Kohtumenetlusega seotud töömahu täielikuks hindamiseks tuleb aga võtta arvesse ka advokaatide eelteadmisi ning mainitud kulude ja tasude kohta esitatud teabe täpsust.
Advokaatide eelteadmised
59. Kohtumenetlusega seotud töö mahu hindamise puhul tuleb rõhutada, et ühenduse kohtul tuleb võtta arvesse kohtumenetluse kui terviku jaoks objektiivselt vältimatult vajalikku tööd. Kui aga hageja advokaadid on teda juba abistanud asjaomasele kohtuvaidlusele eelnevate menetluste või sammude käigus, tuleb samuti arvestada asjaolu, et advokaatidel on olemas teadmised vaidluse oluliste üksikasjade kohta, mis lihtsustab nende tööd ja vähendab kohtumenetluse ettevalmistamise jaoks vajalikku aega (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 8. novembri 2001. aasta määrus kohtuasjas T‑65/96 DEP: Kiss Glass vs. komisjon, EKL 2001, lk II‑3261, punkt 25; 6. märtsi 2003. aasta määrus liidetud kohtuasjades T‑226/00 DEP ja T‑227/00 DEP: Nan Ya Plastics ja Far Eastern Textiles vs. nõukogu, EKL 2003, lk II‑685, punkt 43, ja 7. detsembri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑251/00 DEP: Lagardère ja Canal+ vs. komisjon, EKL 2004, lk II‑4217, punkt 30).
60. Sellest tuleneb, et hüvitatavate kohtukulude hindamisel ei tule arvesse võtta advokaatide abi menetluse kohtueelses etapis juhul, kui tõendatakse, et see abi ei oma kohtumenetluse seisukohast mingit tähtsust.
61. Käesolevas asjas ei ole vaidlustatud asjaolu, et samad advokaadid kaitsesid hagejat nii projektiga seotud menetluse kohtueelses kui ka kohtumenetluse etapis.
62. Hageja leiab aga, et sisulised faktilised ja õiguslikud küsimused, mis tõusetusid Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu menetluste käigus, ei olnud hageja ja komisjoni vahelise kohtueelse arutelu esemeks (vt punkte 29 ja 30 eespool). Hageja viitab selles osas 28. detsembri 1993. aasta kirjale, kus ta tegi pärast komisjoni keeldumist toetuse jääksumma väljamaksmisest ettepaneku lahendada asi kokkuleppe alusel.
63. Esimese Astme Kohus leiab, et asjaolu, et menetluse kohtueelses etapis esitati ettepanek lahendada asi kokkuleppe alusel, ei tõenda käesolevas asjas seda, et hageja advokaadid ei olnud teadlikud faktilistest ja õiguslikest asjaoludest, mis võisid lihtsustada nende tööd Ecodata projekti puudutavate kohtumenetluste käigus.
64. Kokkuleppel põhineva lahenduse esitamine pärast seda, kui komisjon keeldus toetuse jääksumma väljamaksmisest põhjendusel, et toetatav projekt viidi ellu puudulikult, eeldab vähemalt keeldumise faktilise tausta teatavat tundmist ning esialgset hinnangut selle keeldumise põhistuste põhjendatuse kohta.
65. Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et komisjon põhjendas kostja vastuse esitamise tähtaja pikendamise taotlust, käsitlemist vajavate lisade mahuga ja vajadusega konsulteerida asjaomaste teenistustega. See taotlus ei kinnita mingil moel, et hageja advokaadid ei olnud asjaomastest faktilistest ja õiguslikest asjaoludest menetluse kohtueelses etapis teadlikud.
66. Hageja vaidlustab samuti väite, nagu saaks asjaolust, et ta esitas seoses projekti maksumusega komisjonile arve õigusnõustamise kulude eest, tuletada, et tema advokaadid olid puutunud menetluse kohtueelses etapis kokku vaidluse kõigi peamiste asjaoludega.
67. Esimese Astme kohus juhib tähelepanu sellele, et hageja ise väidab käesolevas menetluses, et kõnealused kulud tekkisid eelkõige seoses püüdega tõrjuda komisjoni teatud ametnike õigusvastaseid katseid sekkuda projekti ja konsortsiumi moodustamisse.
68. Lisaks meenutab Esimese Astme Kohus, et 15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsusega päädinud kohtumenetluse käigus leidis hageja, et projekti elluviimisel tekkinud hilinemiste põhjuseks oli komisjoni ametnike sekkumine, eelkõige selles osas, milles sellise sekkumise eesmärk oli suurema osa rahaliste vahendite andmine ühele hageja partneritest, ja Studienkreis für Tourismus eV partneriks arvamine. Hageja leidis seega, et ainuüksi selle asjaolu tõttu ei ole põhjendatud tema karistamine, keeldudes talle maksmisest nimelt projekti täideviimise hilinemise tõttu (15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsus, punkt 34).
69. Seega selgub, et hagejate advokaadid esitasid projektiga seonduva menetluse kohtueelses etapis arvamuse komisjoni sekkumise kohta projekti juhtimisse, ning et selle sekkumisega põhjendas hageja projekti puudutavas kohtumenetluses projekti täideviimise hilinemist. Nõuanded, mis hageja sai projekti puudutava menetluse kohtueelses etapis, mille kohta esitati arve seoses projekti maksumusega seotud kuludega, võimaldasid seega hageja advokaatidel tutvuda teatud faktiliste ja õiguslike asjaoludega, mis olid olulised projekti puudutava kohtumenetluse etapis.
70. On tõsi, et nõustamine, mis puudutas komisjoni sekkumist projekti juhtimisse, ei toimunud seoses komisjoni keeldumisega toetuse jäägi väljamaksmisest, sest see nõustamine eelnes komisjoni keeldumisele. Siiski on selge, et selle nõustamise tulemusena said hageja advokaadid menetluse kohtueelses etapis uurida kõnealuse sekkumise tegelikku toimumist ja teatavaid õiguslikke tagajärgi, mis võisid olla sellega seotud. Nõustamine pidi seega lihtsustama hageja advokaatide tööd ja vähendama aega, mis oli eelkõige vajalik esimese kohtumenetluse ettevalmistamiseks. Selle järelduse tagajärgi tuleb siiski hinnata käesolevas asjas määratletud tasusid arvestades.
Kulud ja tasud
71. Mis puutub hageja esitatud andmetesse kulude ja tasude kohta, tuleb kinnitada tema lähenemist, mille kohaselt juhul, kui ta võis usaldada oma huvide kaitsmise mitmele advokaadile, tuleb Esimese Astme Kohtul põhimõtteliselt arvestada kohtumenetluse seisukohast objektiivselt võttes vältimatute töötundide arvu, sõltumata advokaatide arvust, kelle vahel osutatud teenused jagati (Esimese Astme Kohtu eespool punktis 59 viidatud määrus liidetud kohtuasjades Nan Ya Plastics ja Far Eastern Textiles vs. nõukogu, punkt 44; eespool punktis 46 viidatud määrus kohtuasjas Airtours vs. komisjon, punkt 30, ja 29. oktoobri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑77/02 DEP: Schneider Electric vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 58).
72. Siiski on vaja meenutada, et ühenduse kohtu võimalus hinnata tehtud töö väärtust sõltub talle esitatud teabe täpsusest (vt eespool punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika)
73. 15. oktoobri 1997. aasta ja 5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsustega päädinud menetlustega seotud tasude osas märgib hageja, et tema advokaadid töötasid kindlasummalise töötasu alusel, ja loetleb selle summaga hõlmatud teenused. Hageja esitatud arved kõnealuste tasude kohta ei avalda aga mingeid üksikasju osutatud teenuste või töötundide arvu kohta, mis teeb raskeks asjaomaste menetluste huvides kantud kulude kontrollimise.
74. Siiski, sõltumata käesoleva määruse punktides 59–70 esitatud kaalutlustest advokaatide eelteadmiste kohta, võib nõutud summasid pidada proportsionaalseks selle töö mahuga, mida nõudsid kõnesolevad menetlused. Neid kulusid võib seega põhjendatult lugeda kõnealuste menetluste jaoks vältimatuiks.
75. 6. märtsi 2001. aasta kohtuotsusega päädinud menetlusega seonduvate tasude osas leiab Esimese Astme Kohus samuti, et sõltumata käesoleva määruse punktides 59–70 esitatud kaalutlustest advokaatide eelteadmiste kohta, võib kõnealuseid tasusid pidada proportsionaalseteks selle töö mahuga, mida nõudis kõnesolev menetlus. Neid kulusid võib seega põhjendatult lugeda kõnealuse menetluse jaoks vältimatuiks kuludeks.
76. Kolme menetlusega seotud teiste kulude osas nõuab hageja eelkõige pangakulude ja Luxembourgi sõidu kulude hüvitamist.
77. 26. oktoobri 1995. aasta ja 31. detsembri 1999. aasta arvetes esinevate pangakulude osas leiab Esimese astme Kohus, et neid kulusid ei hüvitata. Hageja ei suutnud näidata, miks neid kulusid peaks lugema ühenduse kohtu menetluse jaoks vältimatuteks kuludeks.
78. Sõidukulude osas märgib Esimese Astme Kohus, et hageja taotleb täpsemalt 13. oktoobril 1994. aastal ja 18. aprillil 1995. aastal oma seisukohtade esitamiseks Luxembourgi sõitmisega seonduvate kulude hüvitamist. Nimetatud kuupäevad vastavad tõesti hagiavalduse esitamise kuupäevale ja repliigi esitamise kuupäevale menetluses, mis päädis 15. oktoobri 1997. aasta kohtuotsuse vastuvõtmisega. Samuti taotleb hageja 5. oktoobri 1999. aasta kohtuotsusega päädinud kohtuasja puhul sõidukulude hüvitamist 22. detsembri 1997. aasta sõidu eest Luxembourgi, kusjuures hageja ise tunnistab, et need kulud on seotud Andrade’i poolt Euroopa Kohtusse apellatsioonkaebuse esitamisega.
79. Esiteks on ühenduse seadusandja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 102 lõikes 2 näinud selles osas ette tähtaja pikendamise seoses suurte vahemaadega ja teiseks on olemas teisi kindlaid ja ilmselgelt odavamaid viise dokumentide edastamiseks ühenduse kohtule (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta määrust liidetud kohtuasjades T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP ja T‑109/99 DEP: De Nicola vs. EIP, EKL 2000, lk I‑7244, punkt 40).
80. Seetõttu leiab Esimese Astme Kohus, et kõnealuseid sõidukulusid ei saa lugeda vältimatuteks kuludeks.
81. Ülejäänud kulusid, mille hüvitamist hageja nõuab, komisjon ei vaidlusta ja tundub, et neid võib põhjendatult pidada vältimatuiks.
Poolte majanduslikud huvid kohtuvaidluses
82. Mis puudutab kaalul olevaid majanduslikke huve, tuleb asuda seisukohale – pidades silmas hageja väiteid, mida ei vaidlustanud komisjon ning mis ei läinud ka toimiku materjalidega vastuollu –, et sellise kohtuvaidluse lõpptulemus oli hageja jaoks väga suure tähtsusega.
Üldhinnang
83. Kõiki eeltoodud asjaolusid arvestades leiab Esimese Astme Kohus, et kõnealuste kohtuasjade eest komisjoni poolt hagejale tervikuna hüvitatavate kohtukulude kogusummaks on õiglane määrata 34 260 eurot.
84. Kuna pooled ei ole esitanud käesoleva kohtukulude kindlaksmääramise menetluse käigus tekkinud kulude hüvitamise taotlust, ei tule sellekohast otsust teha.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)
määrab:
Komisjoni poolt IPK‑Münchenile hüvitatavate kohtukulude kogusumma on 34 260 eurot.
13. jaanuaril 2006 Luxembourgis