62022CJ0663_RES
Kohtuasi C‑663/22
Expedia Inc.
versus
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
(eelotsusetaotlus_mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale per il Lazio)
Euroopa Kohtu (teine koda) 30. mai 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) 2019/1150 – Artiklid 1, 15, 16 ja 18 – Eesmärk – Kohaldamine – Kontroll – Hindamine – Liikmesriigi võetud meetmed – Kohustus anda teavet veebipõhiste vahendusteenuste osutaja majandusliku olukorra kohta
Õigusaktide ühtlustamine – Elektrooniline kaubandus – Määrus 2019/1150 – Veebipõhised vahendusteenused – Liikmesriigi võetud meetmed – Selliste teenuste osutajate kohustus anda teavet oma majandusliku olukorra kohta, mille täitmata jätmisel kohaldatakse neile sanktsioone – Põhjendamine selle määruse asjakohase ja tõhusa kohaldamisega – Puudumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/1150, põhjendused 7, 46 ja 51, artikli 1 lõige 5 ning artiklid 15, 16 ja 18)
(vt punktid 41–44, 47 ja 52–58 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) esitas eelotsusetaotluse, tõlgendas esimest korda määrust 2019/1150 (
1
), täpsustades kaalutlusruumi, mis liikmesriikidel on riigisiseste meetmete võtmisel, et tagada selle määruse asjakohane ja tõhus kohaldamine (
2
).
Expedia Inc. on Seattle’is (Ameerika Ühendriigid) asuv äriühing, kes haldab majutuse ja reiside veebipõhise broneerimise teenuseid pakkuda võimaldavaid arvutiplatvorme. Itaalias veebipõhiste vahendusteenuste pakkujana on ta kohustatud saatma Autorità per le Garanzie nelle Comunicazionile (sideteenuste tagamise amet, Itaalia) (edaspidi „AGCOM“) dokumendi„Informativa Economica di Sistema“ (süstemaatiline majandusteabe deklaratsioon) (
3
), kuhu tuleb kanda teave tema majandusliku olukorra kohta. Selle deklaratsiooni AGCOMile saatmata jätmise või ebaõigete andmete esitamise eest kohaldatakse sanktsioone.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ei olnud kindel, kas niisugune kohustus on liidu õigusega kooskõlas, otsustas ta paluda Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, kas määrust 2019/1150 tuleb tõlgendada nii, et sellega saab põhjendada liikmesriigi võetud meetmeid, mille kohaselt on veebipõhiste vahendusteenuste osutajatel selles liikmesriigis teenuste osutamiseks kohustus saata korrapäraselt selle riigi ametiasutusele oma majanduslikku olukorda käsitlev dokument, milles peab olema palju üksikasjalikku teavet eelkõige teenuseosutajate saadud tulu kohta, kusjuures selle kohustuse täitmata jätmise korral kohaldatakse neile sanktsioone.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus meelde, et kui määruse teatavate sätete rakendamine seda nõuab, võivad liikmesriigid teatavatel tingimustel võtta määruse rakendusmeetmeid.
Käesoleval juhul tegi Euroopa Kohus kindlaks, mis on määruse 2019/1150 eesmärk ja millised määruse sätted annavad liikmesriikidele rolli selle kohaldamisel.
Esiteks märkis Euroopa Kohus, et määrus 2019/1150 (
4
) paneb asjasse puutuvate teenuste osutajatele konkreetsed kohustused seoses veebipõhiste vahendusteenuste ärikasutajate (
5
) suhtes kohaldatavate tingimuste läbipaistvuse ja õiglusega ning kehtestab sätted, mis käsitlevad selliste teenuseosutajate ja ärikasutajate vaheliste vaidluste kohtuvälist ja kohtulikku lahendamist. Nõnda peab teave, mida liikmesriikidelt võidakse nõuda määruse 2019/1150 artiklite 16 ja 18 alusel Euroopa Komisjonile esitamiseks, olema asjakohane, et võimaldada sellel institutsioonil jälgida eelkõige veebipõhiste vahendusteenuste osutajate ja ärikasutajate vaheliste suhete muutumist või koostada aruandeid selle määruse hindamise kohta.
Kuna määruse 2019/1150 eesmärk on luua siseturul õiglane, prognoositav, kestlik ja usaldusväärne veebipõhine ettevõtluskeskkond, kus veebipõhiste vahendusteenuste ärikasutajatele võimaldatakse asjakohast läbipaistvust, õiglust ja tulemuslikke õiguskaitsevahendeid, saab liikmesriigi ametiasutuste kogutud teavet pidada selle määruse artiklite 16 ja 18 tähenduses „asjakohaseks“ üksnes siis, kui sellel on piisavalt otsene seos selle eesmärgiga. Seevastu ei tohi liikmesriik määruse 2019/1150 kohaldamiseks koguda teavet, mis on valitud meelevaldselt põhjendusega, et komisjon võib seda hiljem selle määruse järelevalve- ja hindamisülesande täitmise käigus nõuda, kuna see määrus ei kohusta liikmesriike omal algatusel sellist teavet koguma.
Teiseks, kui liikmesriik teeb haldusasutusele ülesandeks kontrollida määruse 2019/1150 artikli 15 alusel selle määruse kohaldamist, siis on teave, mida see asutus võib selle ülesande täitmiseks koguda, selle määruse eesmärgi saavutamiseks sobiv üksnes juhul, kui sellel on määrusega piisavalt otsene seos. Piisavalt otsene seos määruse 2019/1150 eesmärgiga puudub aga teabel, mis puudutab veebipõhiste vahendusteenuste pakkujate majanduslikku olukorda. Määruse 2019/1150 alusel nende teenuste osutajatelt nõutav teave peab nimelt puudutama osutatavate teenuse tingimusi, et võimaldada pädevatel asutustel eelkõige kindlaks teha ja hinnata, kas nende teenuseosutajate poolt liidus tegutsevatele veebipõhiste vahendusteenuste ärikasutajatele kehtestatud lepingutingimused on õiglased. Seos ühelt poolt selliste teenuste osutaja majandusliku olukorra ja teiselt poolt tingimuste vahel, mille alusel neid teenuseid ärikasutajatele osutatakse, saab juhul, kui see on olemas, olla ainult kaudne.
Seetõttu leidis Euroopa Kohus, et määrusega 2019/1150 ei saa põhjendada liikmesriigi poolt selle määruse asjakohaseks ja tõhusaks kohaldamiseks võetud meetmeid, mille kohaselt on veebipõhiste vahendusteenuste osutajatel selles liikmesriigis teenuste osutamiseks kohustus saata korrapäraselt selle riigi ametiasutusele oma majanduslikku olukorda käsitlev dokument, milles peab olema palju üksikasjalikku teavet eelkõige teenuseosutajate saadud tulu kohta, kusjuures selle kohustuse täitmata jätmise korral kohaldatakse neile sanktsioone.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta määrus (EL) 2019/1150, mis käsitleb õigluse ja läbipaistvuse edendamist veebipõhiste vahendusteenuste ärikasutajate jaoks (ELT 2019, L 186, lk 57).
(
2
)	Tuleb märkida, et samal päeval tehtud kohtuotsused liidetud kohtuasjades C‑662/22 ja C‑667/22, Airbnb Ireland ja Amazon Services Europe, liidetud kohtuasjades C‑664/22 ja C‑666/22, Google Ireland ja Eg Vacation Rentals Ireland, ning kohtuasjas C‑665/22, Amazon Services Europe, mis käsitlevad muu hulgas määruse 2019/1150 tõlgendamist, puudutavad käesoleva kohtuasjaga sarnast probleemistikku. Nimetatud teised kohtuasjad keskenduvad aga Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399), tõlgendamisele ja selle seosele nimetatud määrusega.
(
3
)	Pärast Itaalia ametiasutuste tehtud muudatusi õiguslikku raamistikku ehk täpsemalt pärast seda, kui AGCOM võttis vastu otsuse nr 161/21/CONS, millega muudetakse 25. juuni 2013. aasta otsust nr 397/13 süstemaatilise majandusteabe deklaratsiooni kohta (delibera n. 161/21/CONS – Modifiche alla delibera n. 397/13 del 25 giugno 2013 „Informativa Economica di Sistema“).
(
4
)	Vt määruse 2019/1150 põhjendused 7 ja 51 ning artikli 1 lõige 1.
(
5
)	Vt määruse nr 2019/1150 artikli 2 punkt 1.