62020CJ0034
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
2. september 2021 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Elektrooniline side – Määrus (EL) 2015/2120 – Artikkel 3 – Juurdepääs avatud internetile – Artikli 3 lõige 1 – Lõppkasutajate õigused – Artikli 3 lõige 2 – Lõppkasutajate õiguste teostamist piiravate lepingute ja kaubandustavade keeld – Artikli 3 lõige 3 – Andmeliikluse võrdse ja mittediskrimineeriva käsitlemise kohustus – Mõistlike andmeliikluse haldamise meetmete rakendamise võimalus – Täiendav „nulltariifiga“ lisapakett – Ribalaiuse piiramine
Kohtuasjas C‑34/20,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Verwaltungsgericht Kölni (Kölni halduskohus, Saksamaa) 20. jaanuari 2020. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. jaanuaril 2020, menetluses
Telekom Deutschland GmbH
versus
Bundesrepublik Deutschland, keda esindab Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president N. Wahl (ettekandja), kohtunikud F. Biltgen ja J. Passer,
kohtujurist: E. Tanchev,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Telekom Deutschland GmbH, esindajad: Rechtsanwalt T. Bosch ja Universitätsprofessor C. Koenig,
–
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, esindajad: C. Mögelin ja F. Groß,
–
Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller ja D. Klebs,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: M. Smolek, J. Vláčil ja A. Pagáčová,
–
Kreeka valitsus, esindajad: M. Tassopoulou, O. Patsopoulou ja D. Tsangaraki,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja J. Langer,
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, G. Kunnert ja J. Schmoll,
–
Soome valitsus, esindaja: M. Pere,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Braun, L. Nicolae ja D. Schaffrin,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta määruse (EL) 2015/2120, millega nähakse ette avatud internetiühendust käsitlevad meetmed ning millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul ning määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires, (ELT 2015, L 310, lk 1) artikli 3 lõikeid 1–3.
2
Taotlus on esitatud Telekom Deutschland GmbH (edaspidi „Telekom“) ja Bundesrepublik Deutschlandi (Saksamaa Liitvabariik), keda esindab Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (elektri-, gaasi-, telekommunikatsiooni-, posti- ja raudteevõrguamet, Saksamaa) (edaspidi „Bundesnetzagentur“), vahelises kohtuvaidluses, mille ese on otsus, milles viimati nimetatu tuvastas ühe lisapaketi vastuolu liidu õigusest tulenevate kohustustega ja keelas ribalaiust piiravate tingimuste kehtima jätmise või kehtestamise.
Õiguslik raamistik
3
Määruse 2015/2120 põhjendustes 6, 8 ja 9 on märgitud:
„(6)
Lõppkasutajatel peaks enda internetiühenduse teenuse kaudu olema ligipääs teabele ja sisule ning õigus seda levitada ning ilma diskrimineerimiseta kasutada ja pakkuda rakendusi ja teenuseid. […]
[…]
(8)
Internetiühenduse teenuste osutamisel peaksid teenuseosutajad igasugust andmeliiklust käsitlema ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piirangute või sekkumiseta, olenemata selle saatjast või vastuvõtjast, sisust, rakendustest, teenusest või lõppseadmetest. Vastavalt liidu õiguse üldistele põhimõtetele ja väljakujunenud kohtupraktikale ei tohiks võrreldavaid olukordi käsitleda erinevalt ja erinevaid olukordi ei tohiks käsitleda samamoodi, välja arvatud juhul, kui selline käsitlemine on objektiivselt põhjendatud.
(9)
Andmeliikluse mõistliku haldamise eesmärk on aidata kaasa võrguressursside tõhusale kasutamisele ja üldise edastuskvaliteedi optimeerimisele, mis vastab konkreetsete andmeliikluse kategooriate ning seega edastatava sisu ning edastatavate rakenduste ja teenuste suhtes kohaldatavatele objektiivselt erinevatele teenusekvaliteedi tehnilistele nõuetele. Internetiühenduse teenuse osutajate suhtes kohaldatavad andmeliikluse mõistliku haldamise meetmed peaksid olema läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed ning nende puhul ei tohiks lähtuda ärilistest kaalutlustest. Nõue, et andmeliikluse haldamise meetmed peavad olema mittediskrimineerivad, ei takista internetiühenduse teenuse osutajaid rakendamast üldise edastuskvaliteedi optimeerimiseks andmeliikluse haldamise meetmeid, mille puhul eristatakse objektiivselt erinevaid andmeliikluse kategooriaid. Igasugune selline eristamine peaks olema üldise kvaliteedi ja kasutajate kogemuste optimeerimiseks lubatud vaid konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavate objektiivselt erinevate teenusekvaliteedi tehniliste nõuete (näiteks seoses latentsusaja, värina, paketikao ja lairibaga) alusel ning mitte ärilistel kaalutlustel. Sellised eristavad andmeliikluse haldamise meetmed peaksid olema proportsionaalsed üldise kvaliteedi optimeerimise eesmärgiga ja nendes tuleks vastavat andmeliiklust ühtmoodi käsitleda. Neid meetmeid ei tohiks kohaldada kauem, kui on vajalik.“
4
Selle määruse artikli 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse ühised eeskirjad, millega tagada andmeliikluse võrdne ja mittediskrimineeriv käsitlemine internetiühenduse teenuste osutamisel ning sellega kaasnevad lõppkasutajate õigused.“
5
Määruse artikli 3 „Avatud internetile juurdepääsu tagamine“ lõigetes 1–3 on ette nähtud:
„1.   Lõppkasutajatel on õigus pääseda ligi teabele ja sisule ning seda levitada, kasutada ja pakkuda rakendusi ja teenuseid ning kasutada vabalt valitud lõppseadmeid internetiühenduse teenuse kaudu, olenemata lõppkasutaja või teenuseosutaja asukohast või teabe, sisu, rakenduse või teenuse asukohast, päritolust või sihtkohast.
[…]
2.   Internetiühenduse teenuse osutajate ja lõppkasutajate vahelised lepingud, mis käsitlevad selliseid internetiühenduse teenuse osutajate kaubandus- ja tehnilisi tingimusi ja nõudeid nagu hind, andmemahud või kiirus ning internetiühenduse teenuse osutajate kaubandustavasid, ei piira lõikes 1 sätestatud lõppkasutajate õiguse kasutamist.
3.   Internetiühenduse teenuse osutajad käsitlevad internetiühenduse teenuste osutamisel kogu andmeliiklust ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piiramise või sekkumiseta ning sõltumata selle saatjast ja vastuvõtjast, kättesaadavast või levitatavast sisust, kasutatavatest või pakutavatest rakendustest või teenustest ning kasutatavast lõppseadmest.
Esimene lõik ei takista internetiühenduse teenuse osutajaid rakendamast mõistlikke andmeliikluse haldamise meetmeid. Andmeliikluse haldamise meetmed on mõistlikud, kui need on läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed ning kui nende puhul ei lähtuta ärilistest kaalutlustest, vaid konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavatest objektiivselt erinevatest teenusekvaliteedi tehnilistest nõuetest. Selliste meetmed ei hõlma konkreetse sisu kontrollimist ning neid ei kohaldata kauem, kui on vaja.
Internetiühenduse teenuse osutajad ei kohalda selliseid andmeliikluse haldamise meetmeid, mis lähevad kaugemale teises lõigus sätestatust, ning eelkõige ei blokeeri, aeglusta, muuda, piira, mõjuta, halvenda ega diskrimineeri konkreetset sisu, konkreetseid rakendusi või teenuseid või nende teatavaid kategooriaid, välja arvatud siis, kui on vaja ning üksnes nii kaua, kui vaja, et:
a)
tagada vastavus internetiühenduse teenuse osutaja suhtes kehtestatud liidu õigusaktidele ning liidu õigusega kooskõlas olevatele siseriiklikele õigusaktidele või kõnealuseid liidu õigusakte või liidu õigusega kooskõlas olevaid siseriiklikke õigusakte jõustavatele meetmetele, sealhulgas kohtu või vastavate volitustega riigiasutuste korraldustele;
b)
säilitada sidevõrgu, selle kaudu osutatavate teenuste ja lõppkasutajate lõppseadmete terviklikkus ja turvalisus;
c)
vältida sidevõrku ähvardavat ülekoormust ning leevendada sidevõrgu erakorralise või ajutise ülekoormuse mõju, tingimusel et samaväärseid andmeliikluse kategooriaid käsitletakse ühtmoodi.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
6
Telekom on infotehnoloogia- ja sidesektoris tegutsev ettevõtja. Alates 19. aprillist 2017 pakub ta lõppkasutajatele mõne oma paketi puhul täiendavat võimalust (mida nimetatakse ka Add-on option’iks), tasuta „nulltariifi“ tüüpi lisapaketti, mida nimetatakse „Stream Oniks“ (mis esialgu esines versioonidena „StreamOn Music“, „Video“, „MagentaEINS StreamOn Music“ ja „MagentaEINS StreamOn Music&Video“). Selle lisapaketi käivitamisel ei võeta arvesse Telekomi sisupartnerite heli ja video voogedastuse tarbitavat andmemahtu põhipaketiga hõlmatud andmete mahus, mille ammendumine toob üldjuhul kaasa edastamiskiiruse vähenemise.
7
Lisapaketti „StreamOn“ käivitades nõustub lõppkasutaja video voogedastuse ribalaiuse piiramisega maksimaalsele mahule 1,7 Mbit/s, olenemata sellest, kas tegemist on sisupartnerite või teiste teenusepakkujate edastatavate videotega.
8
Lõppkasutaja võib selle lisapaketi igal ajal välja lülitada ja uuesti käivitada. Kui ta ei käivita seda lisapaketti uuesti 24 tunni jooksul, taastatakse automaatselt sellega seotud vaikesätted, nimelt põhipaketiga hõlmatud andmemahu hulka arvamata jätmine ja ribalaiuse piiramine.
9
Telekom ei võta sisupartneritelt mingit tasu, kuid partnerlus nendega eeldab nii Telekomi poolt individuaalselt määratletud tehniliste tingimuste täitmist kui ka lepingu sõlmimist.
10
Asjaomase lisapaketi kasutamiseks tuvastab Telekom lõppkasutaja tarbitava sisu kahekordselt, et kontrollida esiteks, kas tegemist on voogedastatud videoga, ja teiseks, kas sellele kliendile kättesaadavaks tehtud sisu kuulub selle lisapaketi kohaldamisalasse. Selline tuvastamine toimub IP‑aadresside (internetiprotokoll) ja URL‑aadresside (ühtne ressursilokaator), protokollide, SNI (serverinime osund) ning kujundivõrdluse (mida nimetatakse ka pattern-matching’uks) abil.
11
Bundesnetzagentur leidis 15. detsembri 2017. aasta otsuses, et kõnealune lisapakett ei vasta määruse 2015/2120 artikli 3 lõikest 3 tulenevatele kohustustele, kuna sellega kaasneb video voogedastuse andmeedastuskiiruse vähendamine maksimaalselt 1,7 megabitini sekundis. Lisaks ei olnud kõnealusel juhul täidetud määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teises lõikes või kolmanda lõike punktides a–c ette nähtud andmeliikluse haldamise meetmete kohaldamise tingimused.
12
Bundesnetzagentur keelas Telekomil esiteks piirata selle lisapaketiga kasutatava videovoogedastuse ribalaiust ja teiseks kohaldada ribalaiuse vähendamise tingimusi nii sisuteenuse pakkujatega sõlmitud lepingutes kui ka lõppkasutajatega sõlmitud lepingutes.
13
Bundesnetzagentur jättis 8. juuni 2018. aasta otsusega Telekomi vaide põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Viimane esitas seejärel eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Verwaltungsgericht Kölnile (Kölni halduskohus, Saksamaa) tühistamiskaebuse.
14
Viimati nimetatud kohtul on kahtlusi seoses sellega, kas Telekomi pakutava lisapaketi kasutamise tingimused on kooskõlas määruse 2015/2120 artikliga 3.
15
Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Köln (Kölni halduskohus), leides, et põhikohtuasja lahendamiseks on vaja tõlgendada liidu õigust, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
a.
Kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõiget 2 tuleb olukorras, kus mobiilsidepaketile, mis sisaldab igakuist andmemahtu, mille ammendumise korral andmeedastuskiirust piiratakse, saab tasuta juurde tellida lisapaketi, millega on võimalik kasutada telekommunikatsiooniettevõtja sisupartnerite teatud teenuseid, ilma et nende teenuste kasutamisel tarbitud andmemahtu arvataks asjaomase mobiilsidepaketi igakuise andmemahu hulka, kuid lõppkasutaja annab seejuures nõusoleku, et videovoogedastuste puhul piiratakse ribalaiuse maksimaalne kiirus 1,7 megabitini sekundis, olenemata sellest, kas tegemist on sisupartnerite või muude teenuseosutajate videovoogedastusega, tõlgendada nii, et internetiühenduse teenuste tingimusi käsitlevad lepingud määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 2 tähenduses peavad vastama määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 nõuetele?
b.
Kui vastus esimese küsimuse punktile a on jaatav, siis kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras tuleb ribalaiuse piiramist pidada teatud kategooria teenuste aeglustamiseks?
c.
Kui vastus esimese küsimuse punktile b on jaatav, siis kas mõistet „sidevõrku ähvardav ülekoormus“ määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu punkti c tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab vaid sidevõrgu […] erakorralist või ajutist ülekoormust?
d.
Kui vastus esimese küsimuse punktile b on jaatav, siis kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras ei luba samaväärsete andmeliikluse kategooriate võrdse käsitlemise nõue kohaldada sellist ribalaiuse piiramist, mida kohaldatakse vaid lisapaketi tellimise korral, mitte aga muude mobiilsidepakettide korral, ja pealegi vaid videovoogedastuse suhtes?
e.
Kui vastus esimese küsimuse punktile b on jaatav, siis kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras on ribalaiuse piiramine, mille sisselülitamine sõltub lisapaketi käivitamisest ja mida saab lõppkasutaja pealegi mis tahes ajal kuni [24 tunniks] välja lülitada, vastavuses nõudega, et teatud kategooria teenuseid võib aeglustada üksnes nii kaua, kui vaja, et saavutada määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu punktides a–c sätestatud eesmärgid?
2.
a.
Kui vastus esimese küsimuse punktile b on eitav, siis kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teise lõigu teist lauset tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras põhineb kõnealune üksnes videovoogedastuse ribalaiuse piiramine konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavatest objektiivselt erinevatel teenusekvaliteedi tehnilistel nõuetel?
b.
Kui vastus teise küsimuse punktile a on jaatav, siis kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teise lõigu kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras saab videovoogedastusega seotud andmeliikluse tuvastamist, lähtudes IP‑aadressidest, internetiprotokollidest, URLidest (ühtne ressursilokaator) ja SNIdest (serverinime osund) ning kujundivõrdlusest (pattern-matching), mille puhul võrreldakse päise teatud andmeid videovoogedastusele iseloomulike andmetega, pidada andmeliikluse konkreetse sisu kontrollimiseks?
3.
Kui vastus esimese küsimuse punktile a on eitav, siis kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavas olukorras riivab üksnes videovoogedastuse ribalaiuse piiramine lõppkasutajate õigust määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 1 tähenduses?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
16
Nende küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2015/2120 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõikest 3 tulenevate kohustustega on vastuolus ribalaiuse piiramine videovoogedastusele kohaldatava „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel, olenemata sellest, kas videot edastavad partnerettevõtjad või teised sisuteenuse pakkujad.
17
Kõigepealt tuleb täpsustada, et „nulltariifiga“ lisapakett on kaubandustava, mille puhul internetiühenduse pakkuja kohaldab „nulltariifi“ või soodsamat tasumäära kogu või osa andmeliikluse suhtes, mida kasutab konkreetne rakendus või rakenduste kategooria, mida pakuvad internetiühenduse pakkuja partnerid. Seda andmemahtu ei arvata niisiis põhipaketiga ostetud andmemahu hulka. Selline lisapakett, mida pakutakse konkreetsete pakettide raames, võimaldab seega internetiteenuse pakkujatel suurendada oma pakkumise ligitõmbavust.
18
Euroopa Kohtule esitatud küsimused, mille eesmärk on võimaldada eelotsusetaotluse esitanud kohtul otsustada „nulltariifiga“ lisapaketi kasutamise tingimuste õiguspärasuse üle, põhinevad seega eeldusel, et selline lisapakett ise on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige määruse 2015/2120 artikliga 3, millega seadusandja soovis kehtestada interneti avatuse ja neutraalsuse põhimõtted.
19
Määruse 2015/2120 artikli 3 lõige 1, tõlgendatuna lähtuvalt selle määruse põhjendusest 6, annab lõppkasutajatele lisaks õigusele pääseda ligi teabele ja sisule, kasutada rakendusi ja teenuseid ning levitada teavet ja sisu, ka õiguse pakkuda rakendusi ja teenuseid.
20
Määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 2 kohaselt ei tohi esiteks internetiühenduse teenuse osutajate ja lõppkasutajate vahelised lepingud ja teiseks internetiühenduse teenuse osutajate kaubandustavad piirata selle artikli lõikes 1 sätestatud lõppkasutajate õiguste teostamist.
21
Määruse 2015/2120 artikli 3 lõige 3 näeb kõigepealt oma esimeses lõigus ette, et internetiühenduse teenuse osutajad käsitlevad kogu andmeliiklust ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piiramise või sekkumiseta ning muu hulgas sõltumata kasutatavatest rakendustest ja teenustest.
22
Seejärel on selle artikli 3 lõike 3 teises lõigus sätestatud, et selle artikli esimene lõik ei takista internetiühenduse teenuse osutajaid rakendamast mõistlikke andmeliikluse haldamise meetmeid, täpsustades, et selliseid meetmeid peetakse mõistlikeks esiteks, kui need on läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed, teiseks, kui nende puhul ei lähtuta mitte ärilistest kaalutlustest, vaid teatavate andmeliikluse kategooriate vahelistest objektiivsetest tehnilistest erinevustest, ning kolmandaks, kui need ei hõlma sisu kontrollimist ning neid ei kohaldata kauem kui vaja.
23
Lõpuks on nimetatud artikli 3 lõikes 3 ette nähtud, et internetiühenduse teenuse osutajad ei tohi kohaldada selliseid andmeliikluse haldamise meetmeid, mis lähevad kaugemale selle artikli teises lõigus sätestatust, ning eelkõige ei tohi need blokeerida, aeglustada, muuta, piirata, mõjutada, halvendada ega diskrimineerida konkreetseid rakendusi, rakenduste kategooriaid, teenuseid või nende teatud kategooriaid, välja arvatud siis, kui on vaja, ning üksnes nii kaua, kui vaja, et tagada vastavus liidu õigusaktidele, liidu õigusega kooskõlas olevatele riigisisestele õigusaktidele või kõnealuseid liidu õigusakte või kõnealuseid riigisiseseid õigusakte jõustavatele meetmetele, või selleks, et säilitada sidevõrgu, selle kaudu osutatavate teenuste ja lõppkasutajate lõppseadmete terviklikkus ja turvalisus, või veel selleks, et vältida sidevõrgu ülekoormust või leevendada selle mõju.
24
Nagu nähtub määruse 2015/2120 artiklist 1, on nende sätete eesmärk tagada andmeliikluse võrdne ja mittediskrimineeriv käsitlemine internetiühenduse teenuste osutamisel ning sellega kaasnevad lõppkasutajate õigused (vt selle kohta 15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor Magyarország, C‑807/18 ja C‑39/19, EU:C:2020:708, punktid 23–27).
25
Esiteks tuleb esile tuua, et Euroopa Kohtul on olnud võimalus täpsustada, et kui internetiühenduse pakkuja tegevus on vastuolus määruse 2015/2120 artikli 3 lõikega 3, võib jätta välja selgitamata, kas see tegevus on kooskõlas määruse artikli 3 lõikest 2 tulenevate kohustustega (vt selle kohta 15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor Magyarország, C‑807/18 ja C‑39/19, EU:C:2020:708, punkt 28).
26
Järelikult ei saa kogu andmeliikluse võrdse käsitlemise kohustuse rikkumist põhjendada sama määruse artikli 3 lõikes 2 tunnustatud lepinguvabaduse põhimõttega.
27
Teiseks on Euroopa Kohus samuti rõhutanud, et määruse 2015/2120 artikli 3 lõikega 3 on vastuolus mis tahes meede, mis on vastuolus kohustusega käsitleda võrdselt andmeliiklust, kui selline meede põhineb ärilistel kaalutlustel.
28
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 21, paneb määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 esimene lõik koosmõjus selle määruse põhjendusega 8 internetiühenduse teenuse osutajatele üldise kohustuse kohelda andmeliiklust ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piiramise või sekkumiseta, kusjuures sellest kohustusest ei saa mingil juhul kõrvale kalduda selliste teenuseosutajate kaubandustavades või nende poolt lõppklientidega sõlmitud lepingutes (15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor MagyarországC‑807/18 ja C‑39/19, EU:C:2020:708, punkt 47).
29
Lisaks tuleneb määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teisest lõigust – nagu ka selle määruse põhjendusest 9, millest lähtuvalt tuleb seda lõiku tõlgendada –, et kuigi internetiühenduse teenuse osutajad peavad täitma seda üldist kohustust, jääb neile siiski võimalus võtta mõistlikud andmeliikluse haldamise meetmed. See võimalus on siiski allutatud muu hulgas tingimusele, et sellised meetmed peavad põhinema „konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavatel objektiivselt erinevatel teenusekvaliteedi tehnilistel nõuetel“, mitte „ärilistel kaalutlustel“. Sellistel „ärilistel kaalutlustel“ põhinevaks tuleb eelkõige pidada internetiühenduse teenuse osutaja poolt lõppkasutaja suhtes kohaldatavat mis tahes meedet, mis toob kaasa sisu, rakenduste või teenuste erinevate pakkujate pakutava sisu, rakenduste või teenuste ebavõrdse ja diskrimineeriva käsitlemise (15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor MagyarországC‑807/18 ja C‑39/19, EU:C:2020:708, punkt 48).
30
Selline „nulltariifiga“ lisapakett, nagu on kõne all põhikohtuasjas, eristab ärilistest kaalutlustest lähtudes internetiliiklust, kuna selle puhul ei võeta põhipaketis arvesse partnerite rakenduste andmeliiklust. Järelikult ei täida selline kaubandustava määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud üldist kohustust käsitleda andmeliiklust võrdselt, diskrimineerimata või segamatult.
31
Tuleb rõhutada, et selline kohustuste rikkumine – mis tuleneb juba sellise lisapaketi olemusest sellest tuleneva hüve tõttu – jätkub sõltumata sellest, kas pärast põhipaketi andmemahu ammendumist on võimalik vabalt pääseda ligi internetiühenduse pakkuja partnerite pakutavale sisule või mitte.
32
Lisaks ei ole oluline, et selline lisapakett on hõlmatud lepinguga määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 2 tähenduses, nagu on korratud käesoleva kohtuotsuse punktis 26, või et selle eesmärk on rahuldada kliendi või sisuteenuse pakkuja tegelikku nõudlust.
33
Lõpuks ei saa võtta arvesse andmeliikluse haldamise meetmete jaoks ette nähtud erandeid, kuna määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teise lõigu kohaselt ei saa sellised meetmed põhineda internetiühenduse pakkuja äristrateegiatel.
34
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud teabest nähtub, et ribalaiuse piiramist, millel põhinevad kõik eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused, kohaldatakse üksnes „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel.
35
Kuna aga selline lisapakett on vastuolus määruse 2015/2120 artikli 3 lõikest 3 tulenevate kohustustega, jääb see vastuolu püsima sõltumata pakutavate lisapakettide kasutustingimuste vormist või laadist, nagu ribalaiuse piiramine, mida käsitletakse põhikohtuasjas.
36
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse 2015/2120 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõikest 3 tulenevate kohustustega on vastuolus ribalaiuse piiramine videovoogedastusele kohaldatava „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel, olenemata sellest, kas videot edastavad partnerettevõtjad või teised sisuteenuse pakkujad.
Kohtukulud
37
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta määruse (EL) 2015/2120, millega nähakse ette avatud internetiühendust käsitlevad meetmed ning millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul ning määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires, artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõikest 3 tulenevate kohustustega on vastuolus ribalaiuse piiramine videovoogedastusele kohaldatava „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel, olenemata sellest, kas videot edastavad partnerettevõtjad või teised sisuteenuse pakkujad.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.