62023CC0672
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 3. aprila 2025 (
1
)
Združeni zadevi C-672/23 in C-673/23
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
proti
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C-672/23)
in
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
proti
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C-673/23)
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu, Nizozemska))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih in gospodarskih zadevah – Pristojnost v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Posebne pristojnosti – Člen 8, točka 1 – Mednarodna in krajevna pristojnost – Več toženih strank – Tesna povezava – Člen 101 PDEU – Pojem podjetja – Solidarna odgovornost – Odgovornost od zgoraj navzdol in od spodaj navzgor – Odškodninski zahtevek v okviru prava Unije o omejevalnih sporazumih – Vzročna zveza – Škoda, nastala zunaj EGP“
I. Uvod
1.
V obeh prvostopenjskih odškodninskih postopkih v okviru prava o omejevalnih sporazumih, na katerih temelji obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe, je bilo Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu, Nizozemska) soočeno z velikim številom toženih strank (v nadaljevanju skupaj: tožene stranke), ki imajo sedeže v različnih krajih, deloma tudi v različnih državah.
2.
Izmed teh toženih strank, od katerih ima v vsakem postopku le ena od njih sedež v Amsterdamu, so nekatere od njih sodelovale pri dejanjih, ki kršijo prepoved omejevalnih sporazumov, določeno v pravu Unije. Po mnenju tožečih strank spadajo ostale tožene stranke k istim podjetjem v smislu prava o omejevalnih sporazumih, kot kršitelji, in so zato zaradi njihovih kršitev lahko solidarno odgovorne.
3.
V pritožbenih postopkih se Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu, Nizozemska) sprašuje, v kakšnem obsegu je Rechtbank za vse tožbe pristojno tako mednarodno kot tudi krajevno. Osrednje vprašanje je, tako kot v zadevi Athenian Brewery in Heineken, (
2
) ali med tožbami obstaja tesna povezava v skladu s členom 8, točka 1, (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju: Uredba Bruselj Ia) (
3
), tako da vsi postopki lahko tečejo pred sodiščem kraja, kjer ima sedež ena od toženih strank, tako imenovana oporna tožena stranka.
II. Pravni okvir
4.
Pravni okvir obravnavanih zadev tvori člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia, ki določa:
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena tudi:
1.
če je ena od več toženih oseb, tudi pred sodiščem kraja, kjer ima ena od njih stalno prebivališče, če so tožbeni zahtevki med seboj tako tesno povezani, da jih je smotrno obravnavati in o njih odločati skupaj, da bi se s tem izognili tveganju nezdružljivosti sodnih odločb, ki bi lahko bile posledica ločenih postopkov.“
III. Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe
A.
Zadeva C-672/23
5.
Zadeva C‑672/23 se nanaša na ugotovitev solidarne odgovornosti toženih strank za škodo, povzročeno s kršitvijo prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, v obliki omejevalnega sporazuma v zvezi s podzemnimi in podmorskimi kabli ter dopolnilnimi proizvodi, deli in storitvami. Komisija je to kršitev ugotovila v Sklepu z dne 2. aprila 2014 (v nadaljevanju: Sklep Komisije) (
4
) za obdobje od 18. februarja 1999 do 29. januarja 2009. V okviru omejevalnega sporazuma so se med drugim sklepali dogovori o cenah in razdeljevali projekti v okviru geografske delitve trga tako znotraj kot tudi zunaj EGP.
6.
Komisija je ugotovila, da so bile pri omejevalnem sporazumu udeležene družbe Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB in Nexans France SAS. V svojem sklepu je Komisija je navedla, da družbe Prysmian SpA, Pirelli & C. SpA, The Goldman Sachs Group Inc., ABB Ltd. in Nexans SA kot (posredne) matične družbe družb, udeleženih pri omejevalnem sporazumu, odgovarjajo od spodaj navzgor.
7.
Tožba v postopku v glavni stvari pa ni usmerjena le proti tem družbam, navedenim v Sklepu Komisije, temveč tudi proti drugim družbam, ki so razdeljene v tri sklope podjetij. Ti so se oblikovali okoli družb Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB in Nexans France SAS. Med vsemi toženimi strankami ima zgolj družba Draka Holding BV, ki je hčerinska družba družbe Prysmian Cavi e Sistemi in ima 100-odstotni delež v kapitalu družbe Prysmian Netherlands BV, sedež v Amsterdamu na Nizozemskem. Vse druge tožene družbe (v nadaljevanju skupaj: Draka in drugi) imajo svoje sedeže drugje znotraj in zunaj Nizozemske.
8.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari v tej zadevi, to so Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain in drugi (v nadaljevanju skupaj: EWGB in drugi), upravljajo z visokonapetostnimi električnimi omrežji v zalivskih državah.
9.
EWGB in drugi so Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu) predlagali, naj ugotovi, da Draka in drugi v razmerju do njih odgovarjajo solidarno zaradi njihove udeležbe pri omejevalnem sporazumu. Poleg tega so predlagali naložitev odškodnine, katere višina naj se ugotovi v ločenem postopku. Po navedbah predložitvenega sodišča gre za škodo, nastalo zunaj EGP.
10.
Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu) se je v sodbi, izpodbijani v postopku v glavni stvari, izreklo za nepristojno za odločanje o tožbah zoper tožene stranke, ki imajo sedež zunaj Nizozemske. EWGB in drugi so se zoper to pritožili. Tožene stranke s sedežem znotraj Nizozemske v postopku na prvi stopnji niso izpodbijale krajevne pristojnosti. Predložitveno sodišče, to je Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu), mora v skladu z nizozemskim procesnim pravom zato izhajati iz tega, da je Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu) krajevno pristojno za vse tožene stranke s sedežem na Nizozemskem.
B.
Zadeva C-673/23
11.
Tudi zadeva C‑673/23 se nanaša na ugotovitev solidarne odgovornosti toženih strank v postopku v glavni stvari na prvi stopnji za škodo, ki se uveljavlja na podlagi dveh kršitev zoper prepoved omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije. Ti kršitvi je italijanski organ za varstvo konkurence Autorità garante della concorrenza e del mercato (AGCM) ugotovil v Sklepu z dne 17. julija 2019 (v nadaljevanju: Sklep AGCM). Gre za omejevalni sporazum na področju kartonskih plošč, ki je veljal v obdobju od 2. februarja 2004 do 30. marca 2017, in za omejevalni sporazum na področju embalaže, ki je veljal v obdobju od 7. septembra 2005 do 30. marca 2017.
12.
AGCM je ugotovil, da sta bili pri kršitvah udeleženi družbi Smurfit Kappa Italia SpA in Toscana Ondulati SpA. Ugotovljena je bila tudi odgovornost družbe DS Smith Holding Italia SpA kot posredne matične družbe.
13.
Tožba v postopku v glavni stvari na prvi stopnji pa ni bila usmerjena le zoper te v Sklepu AGCM navedene družbe, temveč tudi zoper druge družbe, ki se delijo v dva sklopa podjetij. Ta sta se na eni strani oblikovala okoli družbe Smurfit Kappa Italia SpA in na drugi strani okoli družbe Toscana Ondulati SpA. Od teh toženih strank ima le družba Smurfit International BV sedež v Amsterdamu na Nizozemskem. Vse druge družbe (v nadaljevanju skupaj: Smurfit in drugi) imajo svoje sedeže drugje znotraj in zunaj Nizozemske.
14.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari na prvi stopnji (v nadaljevanju skupaj: Unilever in drugi) so od udeležencev omejevalnih sporazumov nabavljale embalažni material.
15.
Unilever in drugi so Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu) predlagali, naj ugotovi, da Smurfit in drugi v razmerju do njih odgovarjajo solidarno zaradi njihove udeležbe pri omejevalnih sporazumih. Poleg tega so predlagali naložitev odškodnine, katere višina naj se ugotovi v ločenem postopku.
16.
Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu) se je v sodbi, ki se izpodbija v postopku v glavni stvari, izreklo za mednarodno in krajevno pristojno za odločanje o tožbah zoper tožene stranke, ki imajo sedež zunaj Nizozemske. Poleg tega je zastopalo stališče, da njegova krajevna pristojnost za tožene stranke, ki imajo sedež na Nizozemskem, vendar ne v Amsterdamu, ne glede na člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia, izhaja iz nizozemskega civilnega procesnega prava ter iz dejstva, da so se te stranke brez ugovora spustile v postopek. Smurfit in drugi so zoper to vložili pritožbo na Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu).
C.
Vprašanja za predhodno odločanje
17.
V tem okviru je Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu) Sodišču predložilo ta vprašanja, ki so v obeh zadevah pretežno enaka (razlike med vprašanji v obeh zadevah so v nadaljevanju označene):
„Vprašanje 1a
Ali obstaja tesna povezava v smislu člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia med
(i) tožbenim zahtevkom zoper prvotoženo stranko, ki ni naslovnica sklepa Komisije o omejevalnih sporazumih (C‑672/23)/sklepa nacionalnega organa za varstvo konkurence o omejevalnih sporazumih (C‑673/23), ampak je kot subjekt, za katerega se zatrjuje, da spada k podjetju v smislu konkurenčnega prava Unije (v nadaljevanju: podjetje), za ugotovljeno kršitev prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, odgovorna od zgoraj navzdol (C‑672/23)/od spodaj navzgor (C‑673/23), na eni strani, in
(ii) tožbenim zahtevkom zoper
(A) sotoženo stranko, ki je naslovnica tega sklepa, in/ali
(B) sotoženo stranko, ki ni naslovnica sklepa in za katero se zatrjuje, da kot pravni subjekt spada k podjetju, za katerega je bila s sklepom ugotovljena javnopravna odgovornost za kršitev prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, na drugi strani?
Ali je odgovor drugačen,
(a) če je bila prvotožena stranka, ki je odgovorna od zgoraj navzdol (C‑672/23)/od spodaj navzgor (C‑673/23), v obdobju veljavnosti omejevalnega sporazuma zgolj imetnica in upravljavka deležev;
(b) – v primeru pritrdilnega odgovora na četrto vprašanje, točka (a) – če je prvotožena stranka, ki je odgovorna od zgoraj navzdol (C‑672/23)/od spodaj navzgor (C‑673/23), sodelovala pri proizvodnji, distribuciji, prodaji in/ali dobavi proizvodov, ki so bili predmet omejevalnega sporazuma, in/ali opravljanju storitev, ki so bile predmet omejevalnega sporazuma;
(c) (C‑673/23) če ima prvotožena stranka sedež v državi članici, v kateri je nacionalni organ za varstvo konkurence ugotovil (le) kršitev prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, na nacionalnem trgu;
(c) (C‑672/23)/(d) (C‑673/23) če je sotožena stranka, ki je naslovnica sklepa, v tem sklepu opredeljena kot
(i) dejanska udeleženka omejevalnega sporazuma, v smislu, da je bila dejansko udeležena pri sporazumu oziroma sporazumih, za katere je bilo ugotovljeno, da se z njimi kršijo pravila o konkurenci, in/ali pri usklajenih ravnanjih, ali
(ii) pravni subjekt, ki spada k podjetju, za katerega je bila ugotovljena javnopravna odgovornost za kršitev prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije;
(d) (C‑672/23)/(e) (C‑673/23) če je sotožena stranka, ki ni naslovnica sklepa, dejansko proizvajala, distribuirala, prodajala in/ali dobavljala proizvode, ki so bili predmet omejevalnega sporazuma, in/ali dejansko opravljala storitve, ki so bile predmet omejevalnega sporazuma;
(e) (C‑672/23)/(f) (C‑673/23) če prvotožena stranka in sotožena stranka spadata k istemu podjetju;
(f) (C‑672/23)/(g) (C‑673/23) [če] so tožeče stranke od prvotožene stranke in/ali sotožene stranke neposredno ali posredno kupovale proizvode in/ali od njiju neposredno ali posredno prejemale storitve?
Vprašanje 1b
Ali je za odgovor na prvo vprašanje, točka (a), pomembno, ali je mogoče predvideti, da bo zadevna sotožena stranka tožena pred sodiščem, ki je pristojno za prvotoženo stranko? Če je odgovor pritrdilen: ali je treba to predvidljivost pri uporabi člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia upoštevati kot ločeno merilo? Ali je glede na sodbo Sumal z dne 6. oktobra 2021 (C‑882/19, EU:C:2021:800) načeloma podana? V kolikšni meri je mogoče v obravnavanem primeru na podlagi okoliščin, opisanih v prvem vprašanju, točka (a) (točke od (a) do (f)) (C‑672/23)/(točke od (a) do (g)) (C‑673/23), predvideti, da bo sotožena stranka tožena pred sodiščem, ki je pristojno za prvotoženo stranko?
Vprašanje 2
Ali je treba pri ugotavljanju pristojnosti upoštevati tudi, ali bo tožbeni zahtevek zoper prvotoženo stranko uspešen? Če je odgovor pritrdilen: ali pri tej presoji zadostuje, da ni mogoče že v izhodišču izključiti, da bo tožbeni zahtevek uspešen?
Vprašanje 3a (C‑672/23)
Ali pravica do odškodnine na podlagi prava Unije, ki jo lahko vsak uveljavlja na podlagi ugotovljene kršitve prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, obsega pravico do uveljavljanja škode, ki je nastala zunaj EGP?
Vprašanje 3b (C‑672/23)/vprašanje 3 (C‑673/23)
Ali je treba oziroma ali je mogoče domnevo, da (oglobljene) matične družbe odločilno vplivajo na gospodarsko dejavnost svojih hčerinskih družb (‚domneva Akzo‘), ki velja v konkurenčnem pravu, uporabljati v (civilnopravnih) sporih v zvezi s škodo, povzročeno z omejevalnimi sporazumi?
Vprašanje 3c (C‑672/23)
Ali vmesni holding, ki je zgolj upravljavec in imetnik deležev, izpolnjuje drugo merilo iz sodbe Sumal (obstoj konkretne vezi med gospodarsko dejavnostjo, ki jo opravlja, in predmetom kršitve, za katero je bila odgovorna matična družba)?
Vprašanje 4a
Ali so lahko pri uporabi člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia prvotožena stranka (skupaj) različne tožene stranke s sedežem v isti državi članici?
Vprašanje 4b
Ali je člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ob izključitvi nacionalnih pravil direktna in neposredna podlaga za določitev krajevno pristojnega sodišča?
Vprašanje 4c
V primeru nikalnega odgovora na četrto vprašanje, točka (a) – da je lahko prvotožena stranka le ena tožena stranka – in v primeru pritrdilnega odgovora na četrto vprašanje, točka (b) – da je člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ob izključitvi nacionalnih pravil neposredna podlaga za določitev krajevno pristojnega sodišča:
ali je pri uporabi člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia možna interna predodelitev zadeve sodišču v kraju stalnega prebivališča tožene stranke v isti državi članici?“
IV. Postopek pred Sodiščem
18.
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 18. januarja 2024 postopka C‑672/23 in C‑673/23 združil za namene pisnega in ustnega postopka ter sodbe.
19.
EWGB in drugi, Nexans Nederland, Pirelli & C., ABB, Prysmian Netherlands in drugi in Prysmian, The Goldman Sachs Group, DS Smith Italy, Unilever Europe, Smurfit Kappa Europe in drugi ter Evropska komisija so predložili pisna stališča in 23. januarja 2025 tudi ustno predstavili stališča.
V. Pravna presoja
20.
Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem, ki je v obeh zadevah, razen v nekaj podrobnostih, enako, izvedeti, ali je v okoliščinah teh zadev podana mednarodna pristojnost v skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia.
21.
S četrtim vprašanjem, ki je v obeh zadevah enako, se sprašuje, ali in po potrebi v kakšnem obsegu člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ureja tudi krajevno pristojnost.
22.
Drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje se v obeh zadevah vrtita okoli vprašanja, ali, in če je odgovor pritrdilen, v kakšnem obsegu je treba možnost, da bo tožba zoper oporno toženo stranko uspešna, upoštevati pri določitvi pristojnosti.
23.
Tožene stranke menijo, da tožbe ne morejo biti uspešne. Zato naj vprašanja glede določitve pristojnosti ne bi bila pomembna za odločitev in naj nanje sploh ne bi bilo treba odgovoriti.
24.
V teh okoliščinah bom po kratki predstavitvi dosedanje sodne prakse glede pojma podjetja v okviru prava o omejevalnih sporazumih in njegovega pomena za vprašanja pristojnosti, iz katere že v veliki meri izhajajo odgovori na obravnavana vprašanja (A.), najprej obravnavala vprašanja v zvezi z upoštevanjem možnosti za uspeh tožbe v okviru presoje pristojnosti (B.), preden se bom posvetila vprašanjem mednarodne (C.) in krajevne pristojnosti (D.).
A.
Pojem podjetja v okviru prava o omejevalnih sporazumih in mednarodna pristojnost
25.
Pojem „podjetje“ v členu 101 PDEU zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihov pravni status. Označuje torej gospodarsko enoto, tudi če to gospodarsko enoto s pravnega vidika sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb. (
5
) Opredelitev kot „gospodarska enota“ in s tem kot podjetje vodi po samem zakonu do solidarne odgovornosti enot, ki ob kršitvi te določbe tvorijo gospodarsko enoto. (
6
)
26.
Pri tem pravno ločene osebe, organizirane v obliki skupine, tvorijo eno in isto podjetje, če o svojem ravnanju na zadevnem trgu ne odločajo samostojno, ampak nanje zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi, ki jih povezujejo z matično družbo, pri tem vplivajo posledice dejanskega odločilnega vpliva te vodilne enote. (
7
)
27.
V primeru, ko ima matična družba (skoraj) 100-odstotni delež v kapitalu hčerinske družbe, obstaja izpodbojna domneva, da matična družba odločilno vpliva na gospodarsko dejavnost hčerinske družbe (v nadaljevanju: domneva o nadzoru), tako da se ji lahko pripiše njena kršitev in je lahko zanjo odgovorna. (
8
)
28.
Škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom ali ravnanjem, prepovedanim s členom 101 PDEU, morajo povrniti podjetja v smislu te določbe, ki so bila udeležena pri tem omejevalnem sporazumu ali tem ravnanju. (
9
)
29.
Vendar pa možnost, ki je priznana oškodovancu protikonkurenčnega ravnanja, da se v okviru odškodninske tožbe uveljavlja odgovornost hčerinske družbe namesto odgovornosti matične družbe, ne more biti samodejno dopustna zoper katero koli hčerinsko družbo matične družbe. (
10
)
30.
Za ugotovitev obstoja gospodarske enote med matično družbo in hčerinsko družbo mora namreč tožeča stranka dokazati ne le obstoj gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi med družbami, temveč tudi konkretno povezavo med gospodarsko dejavnostjo te hčerinske družbe in predmetom kršitve matične družbe. (
11
)
31.
V skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia je oseba s stalnim prebivališčem v državi članici, če je ena od več toženih oseb, lahko tožena tudi pred sodiščem kraja, kjer ima ena od njih stalno prebivališče, če so tožbeni zahtevki med seboj „tako tesno povezani“, da jih je smotrno obravnavati in o njih odločati skupaj, da bi se s tem izognili tveganju nezdružljivosti sodnih odločb, ki bi lahko bila posledica ločenih postopkov. Da bi se za sodne odločbe lahko štelo, da so nezdružljive, ne zadošča že to, da obstaja neskladje med rešitvami spora, ampak mora poleg tega priti do neskladja v okviru istega dejanskega in pravnega stanja. (
12
)
32.
Ta pogoj je izpolnjen, kadar se na več podjetij, ki so sodelovala pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci, ugotovljeni v odločbi Komisije, nanašajo zahtevki, ki temeljijo na njihovem sodelovanju pri tej kršitvi, in to kljub dejstvu, da so bila pri tem različno krajevno in časovno udeležena. (
13
)
33.
To velja tudi v primeru zahtevkov, ki temeljijo na sodelovanju družbe pri kršitvi pravil prava Unije o konkurenci ter so vloženi zoper to družbo in zoper njeno matično družbo, pri katerih se zatrjuje, da ti družbi skupaj tvorita eno in isto podjetje. (
14
)
B.
Možnosti za uspeh tožbe proti opornima toženima strankama
34.
V okviru odgovora na drugo vprašanje za predhodno odločanje je treba preučiti, ali in po potrebi v kakšnem obsegu je treba morebitni uspeh tožbe zoper oporno toženo stranko upoštevati pri določitvi pristojnosti (1.). Nato bom obravnavala vprašanja glede vsebinske presoje tožb zoper zadevni oporni toženi stranki, ki so predmet tretjega vprašanja za predhodno odločanje, če so upoštevna za določitev pristojnosti (2.).
1. Upoštevanje možnosti za uspeh tožbe zoper oporno toženo stranko v okviru presoje pristojnosti
35.
Predložitveno sodišče želi s svojim drugim vprašanjem, ki je v obeh zadevah enako, izvedeti, ali je treba pri ugotavljanju pristojnosti upoštevati tudi, ali bo tožbeni zahtevek zoper oporno toženo stranko uspešen. Če bo odgovor pritrdilen, želi izvedeti, ali pri tej presoji zadostuje, da ni mogoče že v izhodišču izključiti, da bo tožbeni zahtevek uspešen.
36.
Kot je Sodišče poudarilo v svoji sodbi v zadevi Athenian Brewery in Heineken, (
15
) sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, v fazi preverjanja mednarodne pristojnosti ne presoja niti dopustnosti niti utemeljenosti zahtevka, ampak zgolj opredeli navezne okoliščine z državo sodišča, ki utemeljujejo njegovo pristojnost v skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia. Sodišče, ki mu je zadeva predložena, mora načeloma biti sposobno izreči se o svoji pristojnosti, ne da bi vsebinsko odločalo o zadevi. (
16
)
37.
Člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia pa se ne sme zlorabiti na način, da bi se tožba zoper več toženih strank vložila le zato, da bi se ena ali več od teh strank izvzela iz pristojnosti sodišč države članice, v kateri ima stalno prebivališče. (
17
) Za tak položaj bi šlo, če bi obstajali prepričljivi dokazi, ki bi dopuščali sklep, da je tožeča stranka pogoje za uporabo te določbe umetno ustvarila oziroma ohranila. (
18
)
38.
V ta namen pa ne zadostuje, da se zdi tožba proti oporni toženi stranki (morebiti) neutemeljena. Nasprotno, ob njeni vložitvi mora biti očitno neutemeljena ali veljati za umeten konstrukt oziroma biti brez kakršnega koli resničnega interesa za tožečo stranko. (
19
)
39.
Na drugo vprašanje v obeh zadevah je zato treba odgovoriti, da je v okviru presoje pristojnosti v skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia sicer treba upoštevati možnosti za uspeh tožbe zoper oporno toženo stranko, vendar le kot indic za to, da tožeča stranka pogojev za uporabo te določbe ni umetno ustvarila, za kar bi lahko šlo v primeru očitno neutemeljene tožbe.
2. Možnosti za uspeh v obravnavanih postopkih v glavni stvari
40.
Vprašanja od 3a do 3c v zadevi C‑672/23 ter vprašanje 3 v zadevi C‑673/23 se nanašajo na možnosti za uspeh tožb zoper obravnavani oporni toženi stranki. (
20
) Ker predložitveno sodišče v postopkih v glavni stvari odloča le o pristojnosti, (
21
) so ta vprašanja za odločitev upoštevna le, če so pomembna za njeno določitev.
41.
V nadaljevanju bom zato preučila le, ali se na podlagi okoliščin, ki jih navaja predložitveno sodišče (škoda zunaj EGP [a], uporaba domneve o nadzoru [b] ter uporaba vmesnega holdinga [c]), tožbi zoper oporni toženi stranki zdita očitno neutemeljeni.
a) Odškodninski zahtevek v okviru prava Unije o omejevalnih sporazumih in škoda zunaj EGP
42.
Predložitveno sodišče želi s svojim vprašanjem 3a v zadevi C‑672/23 izvedeti, ali odškodninski zahtevek v okviru prava Unije o omejevalnih sporazumih, ki ga lahko vsak uveljavlja na podlagi kršitve prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, obsega pravico do uveljavljanja škode, ki je nastala zunaj EGP. To vprašanje izhaja iz okoliščine, da imajo EWGB in drugi sedež v zalivskih državah in tam opravljajo dejavnost ter da predložitveno sodišče izhaja iz tega, da je zadevna škoda nastala tam. (
22
)
43.
V nasprotju z navedbami toženih strank različna stališča udeležencev v obravnavanem postopku kažejo na to, da tožbeni zahtevek za povračilo takšne škode ni tako brezizgleden, da bi ga bilo treba opredeliti za očitno neutemeljenega. Nasprotno, odpira zapleteno pravno vprašanje, ki terja poglobljeno obravnavo.
44.
Stranke se sicer najprej v pretežni meri strinjajo, da je škoda, ki je nastala zunaj EGP, lahko na podlagi odškodninskega zahtevka v skladu s členom 101 PDEU povrnjena le, če izvira iz kršitve te določbe.
45.
Točka, v kateri se ne strinjajo več, pa zadeva vprašanje, v kolikšni meri lahko škoda, ki je nastala zunaj EGP, zadosti temu pogoju. Tako EWGB in drugi menijo, da je vzročna zveza med zadevno škodo in kršitvijo člena 101 PDEU očitna, saj so blago, ki je bilo predmet omejevalnega sporazuma, kupili neposredno od udeležencev omejevalnega sporazuma. Draka in drugi nasprotno trdijo, da škoda na območju zalivskih držav nikakor ne more biti zajeta s področjem uporabe člena 101 PDEU. Komisija pa se omejuje na to, da mora biti za uveljavljanje odškodnine na tej podlagi škoda posledica vpliva na konkurenco na notranjem trgu, ne da bi navedla, kaj to po njenem mnenju pomeni v okoliščinah obravnavanega primera.
46.
Če bi se v postopku v glavni stvari v zadevi C‑672/23 dejansko vsebinsko presojali odškodninski zahtevki EWGB in drugih, bi bilo treba glede na povezavo dejanskega stanja s tretjo državo najprej preveriti možnost uporabe odškodninskega zahtevka v okviru prava Unije o omejevalnih sporazumih. Ta zahtevek se v okviru dejanskega stanja z elementom tretje države lahko uporabi, če upoštevno mednarodno zasebno pravo pristojnega sodišča vodi do njegove uporabe. V obravnavanem primeru to vsekakor ni vnaprej izključeno, saj gre za zahtevek, ki izhaja iz nedovoljenega ravnanja, ki ima med drugim učinke na ozemlju Unije. (
23
) To lahko v skladu z mednarodnim zasebnim pravom držav članic vodi k uporabi člena 101 (
24
)
47.
Če se odškodninski zahtevek v okviru prava Unije o omejevalnih sporazumih lahko uporabi, je treba preučiti, ali so izpolnjeni njegovi pogoji.
48.
Pogoji so izpolnjeni, če med omejevalnim sporazumom ali ravnanjem, prepovedanim s členom 101 PDEU, in škodo obstaja vzročna zveza. (
25
) Treba je torej dokazati kršitev prepovedi iz člena 101 PDEU, škodo ter vzročno zvezo med njima.
49.
Za kršitev člena 101 PDEU gre, če sporno ravnanje spada na njegovo ozemeljsko področje uporabe. Za tak položaj gre v primeru ravnanj, izvedenih v EGP, ali ravnanj, ki imajo opredeljene učinke na EGP. (
26
) Nesporno je, da tu zadevno ravnanje izpolnjuje te pogoje, kajti v okviru omejevalnega sporazuma v povezavi z električnimi kabli so se med drugim sklepali dogovori o cenah in razdeljevali projekti v okviru delitve trga tako znotraj kot tudi zunaj EGP. (
27
)
50.
Škoda, ki je nastala v tretji državi, je lahko prima facie vzročno povezana s tem ravnanjem, če je bila povzročena z izvajanjem omejevalnega sporazuma v EGP ali z njegovimi učinki na EGP (in posledično s kršitvijo v tem primeru veljavnega člena 101 PDEU). V primeru škode, kakršno uveljavljajo EWGB in drugi, se to zdi precej verjetno. Po njihovih navedbah je namreč škoda nastala zaradi povišanih cen blaga – kot posledica omejevalnega sporazuma – ki so ga kupili neposredno pri evropskih udeležencih omejevalnega sporazuma.
51.
Do sedaj pa ni pojasnjeno vprašanje, ali se lahko državljani tretjih držav za uveljavljanje povračila škode, nastale zunaj EGP, sklicujejo na odškodninski zahtevek v okviru prava Unije o omejevalnih sporazumih.
52.
V skladu z ustaljeno sodno prakso ima sicer vsakdo pravico zahtevati povrnitev vsakršne škode, ki mu je nastala, če obstaja vzročna zveza med škodo in omejevalnim sporazumom ali ravnanjem, prepovedanim s členom 101 PDEU. (
28
) Ta pravica izhaja iz tega, da ima člen 101(1) PDEU neposreden učinek v odnosih med posamezniki in za zadevne posameznike ustvarja pravice, ki jih morajo sodišča držav članic varovati. (
29
)
53.
Vendar pa Sodišče, kolikor je razvidno, do sedaj še ni imelo priložnosti odločiti, ali, in če da, pod katerimi pogoji (
30
) to velja tudi za škodo, povzročeno državljanom tretjih držav v tretjih državah.
54.
V teh okoliščinah je treba na vprašanje 3a predložitvenega sodišča v zadevi C‑672/23 odgovoriti tako: dejstvo, da je škoda, ki se z odškodninsko tožbo v okviru prava o omejevalnih sporazumih uveljavlja pred sodiščem države članice, nastala zunaj EGP, ne pomeni, da je treba tožbo v okviru presoje pristojnosti šteti za očitno neutemeljeno.
b) Domneva o nadzoru v okviru prava o omejevalnih sporazumih in izvajanje prava o omejevalnih sporazumih v zasebni sferi
55.
Predložitveno sodišče z vprašanjem 3b v zadevi C‑672/23 ter vprašanjem 3 v zadevi C‑673/23 sprašuje, ali je treba oziroma ali je mogoče domnevo o nadzoru (
31
) uporabljati v sporih v zvezi s škodo, povzročeno z omejevalnimi sporazumi.
56.
Temu vprašanju je Sodišče v zadevi Athenian Brewery in Heineken pritrdilo, (
32
) kar je dosledno. Kajti kot je Sodišče že prej pojasnilo, pojem „podjetje“ v smislu pravil Unije o konkurenci, ki je avtonomen pojem prava Unije, v okviru naložitve glob in v okviru odškodninskih tožb zaradi kršitve teh pravil ne more imeti različnega obsega. (
33
)
57.
V okviru člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia se lahko sodišče omeji na preverjanje ali ni že vnaprej izključeno, da zadevne tožene stranke spadajo k istemu podjetju, da se lahko izreče za pristojno. Takšno preverjanje mora izvesti zlasti v primeru, v katerem se tožeča stranka sklicuje na pojem podjetja v smislu prava kartelov, zlasti pa na okoliščino, da ima matična družba skoraj celoten kapital hčerinske družbe, tako da velja domneva nadzora. (
34
) Celotna presoja pripadnosti zadevnih družb istemu podjetju pa se nasprotno opravi šele pri vsebinski presoji tožbenih zahtevkov, če se zadevno sodišče izreče za pristojno. (
35
)
58.
Zato je treba na vprašanje 3b v zadevi C‑672/23 in na vprašanje 3 v zadevi C‑673/23 odgovoriti, da se v sporih v zvezi s škodo, povzročeno z omejevalnimi sporazumi, lahko uporabi izpodbojno domnevo, v skladu s katero matična družba, ki ima neposredno ali posredno 100-odstotni ali skoraj 100-odstotni delež v kapitalu hčerinske družbe, odločilno vpliva na to hčerinsko družbo.
c) Vmesni holding in pojem podjetja v smislu prava o omejevalnih sporazumih
59.
Vprašanje 3c v zadevi C‑672/23 izhaja iz okoliščine, da je Draka Holding BV, ki je oporna tožena stranka v postopku v glavni stvari v tej zadevi, holding, ki je od zgoraj navzdol tožen zaradi kršitve prava o omejevalnih sporazumih s strani njegove matične družbe Prysmian Cavi e Sistemi. (
36
)
60.
Ob upoštevanju tega želi predložitveno sodišče izvedeti, ali tak vmesni holding, ki je zgolj upravljavec in imetnik deležev, izpolnjuje drugo merilo iz sodbe Sumal (obstoj konkretne vezi med gospodarsko dejavnostjo, ki jo opravlja, in predmetom kršitve, za katero je bila odgovorna matična družba). (
37
)
61.
Gospodarska dejavnost, potrebna za to konkretno vez, zajema vsako dejavnost ponujanja blaga ali storitev na nekem trgu. (
38
)
62.
Holding, ki je zgolj upravljavec in imetnik deležev, gledano izolirano, ne more opravljati gospodarske dejavnosti v tem smislu. Kajti samo z imetništvom in upravljanjem deležev še ne nastopa na trgu na način, ki pomeni ponujanje blaga in storitev.
63.
Vendar pa se lahko uvodoma povzeta načela za pripis odgovornosti znotraj gospodarske enote (
39
) ustrezno prenesejo na vprašanje glede gospodarske dejavnosti vmesnega holdinga, kot je v tem primeru Draka Holding BV.
64.
V skladu s tem se takšnemu vmesnemu holdingu, kot je Draka Holding BV, pripiše gospodarska dejavnost njegove hčerinske družbe (Prysmian Netherlands BV), če ta hčerinska družba, čeprav je ločena pravna oseba, o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna po navodilih njene matične družbe, vmesnega holdinga (tako imenovani obvladujoči holding). To je mogoče ovrgljivo domnevati pri matični družbi, ki ima 100-odstotni ali skoraj 100-odstotni delež v kapitalu hčerinske družbe. (
40
) V obravnavanem primeru je zato treba domnevati, da družba Draka Holding BV, ki ima 100-odstotni delež v kapitalu družbe Prysmian Netherlands BV, (
41
) to hčerinsko družbo nadzoruje in ji je zato treba pripisati njeno gospodarsko dejavnost.
65.
Zgolj okoliščina, da je subjekt, kateremu se pripiše ravnanje hčerinske družbe, holding, ne more nasprotovati pripisu ravnanja. (
42
) Ta pripis namreč temelji na okoliščini, da je matična družba (v tem primeru Draka Holding BV) v času kršitve prava o omejevalnih sporazumih lahko odločilno vplivala na poslovno politiko svoje hčerinske družbe (v tem primeru Prysmian Netherlands BV). Tak vpliv pa lahko holding izvaja prav tako kot vsaka druga matična družba, ki obvladuje svojo hčerinsko družbo.
66.
Če je hčerinska družba holdinga (v tem primeru Prysmian Netherlands BV) gospodarsko aktivna, je holding (v tem primeru Draka Holding BV) v vsakem primeru udeležena pri tej dejavnosti prek vpliva, ki ga na slednjo izvaja. To velja tudi pri vmesnem holdingu (v tem primeru Draka Holding BV), ki je sam podvržen obvladujočemu vplivu matične družbe (v tem primeru Prysmian Cavi e Sistemi) in s tem služi le kot njeno sredstvo, da bi vplivala na družbe, ki jih ima Draka Holding BV, zlasti Prysmian Netherlands BV. Tako je za vprašanje odgovornosti v skladu s pravom omejevalnih sporazumov nekega holdinga (v tem primeru Draka Holding BV) pomembno to, ali njihova hčerinska družba opravlja gospodarsko dejavnost, ki izkazuje konkretno povezavo s predmetom kršitve, za katero sta odgovorni družba babica in matična družba holdinga (v tem primeru Prysmian Cavi e Sistemi) (
43
)
67.
Zato je na vprašanje 3c v zadevi C‑672/23 treba odgovoriti, da dejavnost vmesnega holdinga (v tem primeru Draka Holding BV), ki je zgolj upravljavec in imetnik deležev, lahko izkazuje konkretno vez s predmetom kršitve konkurenčnega prava, za katero je odgovorna matična družba (v tem primeru Prysmian Cavi e Sistemi), ki nanj odločilno vpliva. To je zlasti v primeru, če hčerinska družba vmesnega holdinga, na katero ima ta odločilen vpliv (v tem primeru (Prysmian Netherlands BV), opravlja gospodarsko dejavnost, ki izkazuje konkretno vez s predmetom kršitve družbe „babice“ (v tem primeru Prysmian Cavi e Sistemi).
C.
Mednarodna pristojnost
68.
Predložitveno sodišče z vprašanjem 1a, skoraj enakim v obeh zadevah, v bistvu sprašuje po merilih, v skladu s katerimi je treba presojati, ali je Rechtbank Amsterdam (okrajno sodišče v Amsterdamu) mednarodno pristojno tako za tožbene zahtevke zoper oporni toženi stranki (
44
) kot tudi za tožbene zahtevke zoper različne sotožene stranke, ker med temi tožbenimi zahtevki obstaja „tesna povezava“ v smislu člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia (1.). Vprašanje 1b se nanaša na to, ali je predvidljivost takega kopičenja tožbenih zahtevkov ločeno merilo pri uporabi te določbe (2.).
1. „Tesna povezava“ in pojem podjetja
69.
Kot je bilo uvodoma navedeno, na eni strani obstaja „tesna povezava“ v smislu člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia in s tem isto dejansko in pravno stanje pri tožbenih zahtevkih zoper različna podjetja, ki so tožena zaradi njihove udeležbe pri skupni kršitvi člena 101 PDEU. (
45
)
70.
Na drugi strani, kot je bilo prav tako pojasnjeno, taka „tesna povezava“ in s tem isto dejansko in pravno stanje obstaja pri tožbenih zahtevkih zoper različne družbe istega podjetja zaradi kršitve prava o omejevalnih sporazumih s strani tega podjetja. (
46
)
71.
Skupno ti obe izhodišči pomenita, da v primerih, kakršen je obravnavani, v katerih so bile različne družbe udeležene pri skupni kršitvi prepovedi omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, obstaja tesna povezava med tožbenimi zahtevki proti tem družbam ter tožbenimi zahtevki proti vsem družbam, s katerimi vsaka od njih tvori podjetje. Razlog za to je, da se vsakemu delu podjetja kršitev pripiše tako, kot da bi jo zagrešil sam, (
47
) in zato tudi v takem primeru odgovornost vseh toženih strank izhaja iz istih dejstev in pravnih podlag, tako da je podano isto dejansko in pravno stanje.
72.
Kot je že bilo pojasnjeno, pri tem v okviru presoje mednarodne pristojnosti zadošča, da ni od vsega začetka izključeno, da zadevne družbe spadajo k istemu podjetju. (
48
)
73.
Pri tem mora biti zlasti v zvezi z odgovornostjo hčerinske družbe od zgoraj navzdol za kršitev njene matične družbe (kot v obravnavani zadevi C-672/23) izpolnjena zahteva glede konkretne vezi med gospodarsko dejavnostjo hčerinske družbe (ali, v primeru holdinga, družbe „vnukinje“) (
49
) in predmetom kršitve matične družbe. Razlog za to je v „funkcionalni“ naravi koncepta gospodarske enote, ki se vedno nanaša na konkretno kršitev. (
50
)
74.
Ni potrebno, da je hčerinska družba ali družba „vnukinja“ udeležencev omejevalnega sporazuma oškodovancem sama neposredno prodala proizvode, ki so bili predmet omejevalnega sporazuma, kot je bil položaj v zadevi Sumal. (
51
) Tak dodatni pogoj v sodbi v tej zadevi upravičeno ni bila postavljen, saj to za vprašanje obstoja gospodarske enote z vidika konkretne kršitve ni ključno. Odločilno je namreč le, ali obstaja konkretna vez med gospodarsko dejavnostjo hčerinske družbe ali družbe „vnukinje“ in predmetom kršitve, na primer zato, ker je dogovor matične družbe ali družbe „babice“ v nasprotju s pravili konkurence zadeval iste proizvode, kot jih je tržila hčerinska družba ali družba „vnukinja“, (
52
) ali ker je ta dejavna pri proizvodnji teh proizvodov.
75.
V preostalem različne druge okoliščine, ki jih je predložitveno sodišče navedlo v okviru vprašanja 1a, zlasti navedba zadevnih družb v sklepih Komisije ali nacionalnega organa za varstvo konkurence, same po sebi niso upoštevne za merilo obstoja tesne povezave med tožbenimi zahtevki, ampak zgolj kot dejanski dokaz obstoja take povezave. (
53
)
76.
Tudi nakup proizvodov ali storitev, ki so predmet omejevalnega sporazuma, s strani tožečih strank pri delih toženih podjetij je v okviru presoje pristojnosti le mogoč, vendar ne nujno potreben indic (
54
) za obstoj škode in njeno povzročitev s kršitvijo.
77.
Nazadnje je treba omeniti, da za uporabo pojma podjetja pri presoji možnosti uporabe člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ni odločilno, ali pravo, ki se določi kasneje in uporablja v zadevi, (
55
) pozna ta pojem. Pri tej presoji je namreč pomembno le, ali obstaja „tesna povezava“. Ta pojem pa je treba ob upoštevanju sistematike in ciljev člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia razlagati avtonomno. (
56
) Za to avtonomno razlago je odločilno izključno pravo Unije.
78.
Ob upoštevanju vsega navedenega je zato na vprašanje 1a v obeh zadevah treba odgovoriti, da tesna povezava v smislu člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia obstaja med tožbenimi zahtevki, vloženimi proti družbam, glede katerih obstajajo tehtni indici, da so deli podjetij v smislu prava o omejevalnih sporazumih, ki so skupaj kršili prepoved omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, če ni od vsega začetka izključeno, da tožene družbe spadajo k zadevnim podjetjem.
2. „Tesna povezava“ in predvidljivost
79.
Odgovor na vprašanje 1b, enako v obeh zadevah, naj pojasni, kakšen pomen ima predvidljivost tožbe pred sodiščem, pristojnim za oporno toženo stranko, za sotoženo stranko pri uporabi člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia.
80.
Predvidljivost pristojnosti je cilj pravil Uredbe Bruselj Ia o pristojnosti. (
57
) Povedano drugače, ti predpisi so namenjeni temu, da tožene stranke lahko predvidijo, pred katerim sodiščem jih je mogoče tožiti.
81.
Predvidljivost zato ni samostojno merilo, ki bi se presojalo poleg drugih elementov dejanskega stanu. Nasprotno, gre za splošno načelo, ki se udejanja prek meril, ki jih je treba preveriti. To pomeni, da pojmov iz Uredbe Bruselj-Ia ni mogoče razlagati v protislovju s tem. Posledično je treba v okviru razlage preučiti, ali je rezultat združljiv z načelom predvidljivosti. (
58
)
82.
Pri tem pa ni treba, da sotožena stranka sama ob upoštevanju člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia konkretno vnaprej predvidi, da bo tožena pred sodiščem, pristojnim za oporno toženo stranko. Zadostuje namreč abstraktna predvidljivost, ki je podana, če lahko dobro obveščena in razumna tožena stranka vnaprej predvidi, pred katerimi sodišči zunaj države svojega stalnega prebivališča bi lahko bila tožena. (
59
)
83.
To velja zlasti, kadar lahko tožena stranka položaje, v katerih obstaja „tesna povezava“, prepozna. V primeru odškodninskih tožb zaradi omejevalnih sporazumov je to glede na pravni položaj, opisan v točkah od 25 do 33 teh sklepnih predlogov tako, če je tožena stranka kot del podjetja, v smislu člena 101 PDEU, sodelovala pri enotni kršitvi konkurenčnega prava. (
60
)
84.
V tem položaju mora biti delu podjetja tudi jasno, da ga je mogoče tožiti v kraju sedeža dela drugega podjetja, ki je sodelovalo pri tej kršitvi. Kajti pri tej udeležbi je upoštevni del podjetja vzpostavil tesen odnos tudi z drugimi udeleženci.
85.
Zato načelo predvidljivosti, ki ga je treba upoštevati pri razlagi člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia, ne nasprotuje temu, da bi se v primerih, kakršen je obravnavani, ugotovila „tesna povezanost“ v smislu te določbe.
86.
Zato je na vprašanje 1b v obeh zadevah treba odgovoriti, da predvidljivost pristojnosti sodišča v okviru določanja pristojnosti v skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ni element dejanskega stanu, temveč splošno načelo, ki ga je treba upoštevati pri razlagi vsakega posebnega pravila o pristojnosti iz te uredbe.
D.
Krajevna pristojnost
87.
Vprašanja od 4a do 4c, enaka v obeh zadevah, so usmerjena v to, ali, in če je odgovor pritrdilen, v kolikšni meri člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia poleg mednarodne pristojnosti ureja tudi krajevno pristojnost. Na ta vprašanja je mogoče odgovoriti skupaj.
88.
Predložitveno sodišče z vprašanjem 4b sprašuje, ali člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ob izključitvi nacionalnih pravil direktno in neposredno določa krajevno pristojno sodišče.
89.
Iz besedila te določbe „sodišče kraja, kjer ima ena od [toženih oseb] stalno prebivališče“ izhaja, da temu je tako. S tem je omenjeno le tisto sodišče, ki je v skladu s pravom države članice pristojno za osebe s stalnim bivališčem v tem kraju. To izključuje druga sodišča v zadevni državi članici, ki bi lahko bila določena za pristojna po drugih merilih (na primer po kraju nastanka škode, stalnem prebivališču tožeče stranke…).
90.
Sicer v zvezi s sklicevanjem na člen 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia v tem kontekstu še ni bila izdana nobena sodba. Vendar Sodišče to besedilo, ki je prisotno tudi v drugih členih Uredbe Bruselj Ia, pogosto razlaga na enak način. Ko se sklicuje na „sodišča države članice“, kot v členu 4(1), členu 7, točka 6, ali členu 11(1)(a) Uredbe Bruselj Ia, je s tem mišljena le mednarodna pristojnost (
61
). Če pa gre za sklicevanje na „sodišče v kraju, kjer […]“, kot v členu 7, točke od 2 do 5, členu 11,(1)(b) in členu 18 Uredbe Bruselj Ia, to označuje tako krajevno kot tudi stvarno pristojnost vsakokratnega sodišča. (
62
)
91.
To razlikovanje velja tudi pri primerjavi jezikovnih različic. Kajti, kljub temu, da angleška različica, v nasprotju z nemško, francosko ter nizozemsko različico, uporablja množinsko obliko „courts“, je na podlagi dodatka „for the place where […]“ v istih primerih, kot v drugih jezikih, jasna krajevna pristojnost, medtem ko je v predpisih, ki urejajo le mednarodno pristojnost, govora le o „courts of the Member State“.
92.
Poleg tega to razlago potrjuje poročilo P. Jenarda o Konvenciji z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodb v civilnih in trgovinskih zadevah (
63
). Namreč, tudi v njem je razvidno razlikovanje med pojmi „sodišča države članice“ in „sodišče v kraju, kjer […]“, z ustreznimi posledicami (
64
). Glede člena 6, točka 1, tega sporazuma, ki je predhodnik člena 6, točka 1, Uredbe Bruselj Ia, je iz poročila pravilno razvidno, da naj bi šlo za sodišče „na območju katerega“ ima ena od toženih strank prebivališče (
65
),
93.
Z vprašanjem 4a želi predložitveno sodišče v bistvu izvedeti, ali lahko hkrati obstajajo različne oporne tožene stranke. Zlasti ga zanima, ali je sodišče lahko pristojno za tožbo zoper sotoženo stranko tudi takrat, če med tožbenimi zahtevki proti sotoženi stranki in tožbenimi zahtevki proti tisti oporni toženi stranki, ki ima sedež na območju tega sodišča, ni tesne povezave, obstaja pa tesna povezava med tožbenimi zahtevki proti sotoženi stranki in tožbenimi zahtevki proti neki drugi toženi stranki s sedežem na Nizozemskem.
94.
Predložitveno sodišče to vprašanje postavlja le za primer, če konkretni oporni toženi stranki (
66
) ne bi mogli biti primerni glavni toženi stranki. Ker pa sta ti oporni toženi stranki glede na zgornje preudarke in ob pridržku presoje s strani predložitvenega sodišča primerni glavni toženi stranki in poleg tega v postopku v glavni stvari krajevna pristojnost, ker ji tožene stranke niso ugovarjale, ni sporna, (
67
) se vprašanje zdi hipotetično.
95.
V vsakem primeru iz besedila člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia jasno izhaja, da se nanaša na določeno toženo stranko, ki ima stalno prebivališče na območju sodišča, ki mu je zadeva predložena. Sotožena stranka, ki ima stalno prebivališče območju drugega sodišča, torej ne more kot oporna tožena stranka utemeljiti pristojnosti sodišča, ki mu je zadeva predložena.
96.
Predložitveno sodišče želi nato z vprašanjem 4c izvedeti, ali je pri uporabi člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia možna interna predodelitev zadeve med sodiščema zadevne države članice, če sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, ni pristojno za tožbo proti oporni toženi stranki.
97.
Uredba Bruselj Ia se ukvarja le z mednarodno pristojnostjo in priznavanjem sodnih odločb, ne pa tudi z notranjimi procesnimi pravili držav članic. (
68
) Zato je treba v tem pogledu uporabiti nacionalne določbe, ki veljajo za nacionalno sodišče, če njihova uporaba ne vpliva na polni učinek pravil Unije o pristojnosti. (
69
) Sodišče, ki meni, da ni pristojno, lahko torej v skladu s svojim nacionalnim procesnim pravom zadevo predodeli, če to ne omejuje učinkovitega izvajanja Uredbe Bruselj Ia.
98.
Skupno je torej treba na vprašanje 4 odgovoriti, da je ob upoštevanju člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia oporna tožena stranka lahko le tožena stranka, ki ima stalno prebivališče na območju sodišča, kateremu je bila zadeva predložena, saj ta določba ne ureja neposredno le mednarodne pristojnosti, temveč tudi krajevno. To ne nasprotuje interni predodelitvi zadeve drugemu sodišču iste države članice, če s tem ni okrnjeno učinkovito izvajanje zadevne uredbe.
VI. Predlog
99.
Glede na vse navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je predložilo Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu, Nizozemska), odgovori tako:
1a. Tesna povezava v smislu člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia obstaja med tožbenimi zahtevki, vloženimi proti družbam, glede katerih obstajajo tehtni indici, da so deli podjetij v smislu prava o omejevalnih sporazumih, ki so skupaj kršili prepoved omejevalnih sporazumov, ki jo določa pravo Unije, če ni od vsega začetka izključeno, da tožene družbe spadajo k zadevnim podjetjem.
1b. Predvidljivost pristojnosti sodišča v okviru določanja pristojnosti v skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia ni element dejanskega stanu, temveč splošno načelo, ki ga je treba upoštevati pri razlagi vsakega posebnega pravila o pristojnosti iz te uredbe.
2. V okviru presoje pristojnosti v skladu s členom 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia je sicer treba upoštevati možnosti za uspeh tožbe zoper oporno toženo stranko, vendar le kot indic za to, da tožeča stranka pogojev za uporabo te določbe ni umetno ustvarila, za kar bi lahko šlo v primeru očitno neutemeljene tožbe.
3a. Dejstvo, da je škoda, ki se z odškodninsko tožbo v okviru prava o omejevalnih sporazumih uveljavlja pred sodiščem države članice, nastala zunaj EGP, ne pomeni, da je treba tožbo v okviru presoje pristojnosti šteti za očitno neutemeljeno.
3b. V sporih v zvezi s škodo, povzročeno z omejevalnimi sporazumi, se lahko uporabi izpodbojno domnevo, v skladu s katero matična družba, ki ima neposredno ali posredno 100-odstotni ali skoraj 100-odstotni delež v kapitalu hčerinske družbe, odločilno vpliva na to hčerinsko družbo.
3c. Dejavnost vmesnega holdinga, ki je zgolj upravljavec in imetnik deležev, lahko izkazuje konkretno vez s predmetom kršitve konkurenčnega prava, za katero je odgovorna matična družba, ki nanj odločilno vpliva. Tako je zlasti v primeru, ko hčerinska družba vmesnega holdinga, na katero ima ta odločilen vpliv, opravlja gospodarsko dejavnost, ki izkazuje konkretno vez s predmetom kršitve družbe „babice“.
4. Ob upoštevanju člena 8, točka 1, Uredbe Bruselj Ia je oporna tožena stranka lahko le tožena stranka, ki ima stalno prebivališče na območju sodišča, kateremu je bila zadeva predložena, saj ta določba ne ureja neposredno le mednarodne pristojnosti, temveč tudi krajevno. To ne nasprotuje interni predodelitvi zadeve drugemu sodišču iste države članice, če s tem ni okrnjeno učinkovito izvajanje zadevne uredbe.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Glej sodbo z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85), ter moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798).
(
3
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 (UL 2012, L 351, str. 1).
(
4
)	Sklep Komisije C(2014) 2139 final, zadeva AT.39610 – Električni kabli.
(
5
)	Sodbe z dne 10. septembra 2009, Akzo Nobel in drugi/Komisija (C-97/08 P, EU:C:2009:536, točki 54 in 55); z dne 27. aprila 2017, Akzo Nobel in drugi/Komisija (C-516/15 P, EU:C:2017:314, točki 47 in 48), in z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točka 41).
(
6
)	Sodbe z dne 26. januarja 2017, Villeroy & Boch/Komisija (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, točka 150), in z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, točka 44).
(
7
)	Glej sodbo z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C-377/20, EU:C:2022:379, točka 108 in tam navedena sodna praksa).
(
8
)	Ustaljena sodna praksa od sodbe z dne 10. septembra 2009, Akzo Nobel in drugi/Komisija (C-97/08 P, EU:C:2009:536, točka 54 in naslednje).
(
9
)	Sodba z dne 14. marca 2019, Skanska Industrial Solutions in drugi (C-724/17, EU:C:2019:204, točka 32).
(
10
)	Sodba z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točka 46).
(
11
)	Sodba z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točka 52).
(
12
)	Sodbi z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 20), in z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 22).
(
13
)	Sodbi z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 21), in z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 26).
(
14
)	Sodba z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 27).
(
15
)	Sodba z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 41).
(
16
)	Sodba z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 42); glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, točka 52) ter sodbi z dne 3. julija 1997, Benincasa (C-269/95, EU:C:1997:337, točka 27), in z dne 28. januarja 2015, Kolassa (C-375/13, EU:C:2015:37, točka 61).
(
17
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, točka 59) ter ustrezno glede člena 6, točka 1, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, Poglavje 19, zvezek 4, str. 42) (v nadaljevanju: Uredba Bruselj I) sodbo z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 27 in tam navedena sodna praksa); glede člena 6, točka 1, Bruseljske konvencije iz leta 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32) glej sodbo z dne 27. septembra 1988, Kalfelis (189/87, EU:C:1988:459, točka 9).
(
18
)	Glej ustrezno glede člena 6, točka 1, Uredbe Bruselj I sodbo z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 29).
(
19
)	Glej v tem smislu glede člena 6, točka 1, Uredbe Bruselj I sodbo z dne 13. julija 2006, Reisch Montage (C-103/05, EU:C:2006:471, točka 33), ter sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Freeport (C-98/06, EU:C:2007:302, točka 66). Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, točka 59).
(
20
)	Draka Holding BV (zadeva C-672/23) in Smurfit International BV (zadeva C-673/23), glej točki 7 in 13 teh sklepnih predlogov.
(
21
)	Glej točki 10 in 16 teh sklepnih predlogov.
(
22
)	Glej točki 8 in 9 teh sklepnih predlogov.
(
23
)	Glej točko 5 teh sklepnih predlogov.
(
24
)	Glej na primer za Nemčijo člen 40 (Nedovoljeno ravnanje) Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche (uvodni zakon k civilnemu zakoniku, EGBGB) v različici, objavljeni 21. septembra 1994 (BGBl. I, str. 2494; 1997 I, str. 1061), kakor je bil nazadnje spremenjen s členom 15 zakona z dne 23. oktobra 2024 (BGBl. 2024 I, točka 323). Primerjaj sedaj tudi člen 6 (Nelojalna konkurenca in akti, ki omejujejo svobodno konkurenco) Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (v nadaljevanju: Uredba Rim II). Slednji se sicer v obravnavanem primeru lahko uporabi le za manjši del uveljavljanega zahtevka. Uveljavlja se namreč škoda, ki je nastala v obdobju veljavnosti omejevalnega sporazuma od 18. februarja 1999 do 29. januarja 2009 (glej točko 5 teh sklepnih predlogov). V skladu s členoma 31 in 32 Uredbe Rim II pa se ta uporablja le za škodne dogodke, do katerih je prišlo po 11. januarju 2009.
(
25
)	Sodbe z dne 20. septembra 2001, Courage in Crehan (C-453/99, EU:C:2001:465, točka 26); z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi (od C-295/04 do C-298/04, EU:C:2006:461, točki 61 in 63), in z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točka 34).
(
26
)	Glej sodbe z dne 27. septembra 1988, Ahlström Osakeyhtiö in drugi/Komisija (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 in od 125/85 do 129/85, EU:C:1988:447, točki 17 in 18); z dne 9. novembra 2000, Ingmar (C-381/98, EU:C:2000:605, točka 25), in z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2017:632, točke od 41 do 49). Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Intel Corporation/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2016:788, točka 280 in naslednje).
(
27
)	Glej točko 5 teh sklepnih predlogov.
(
28
)	Sodba z dne 12. decembra 2019, Otis Gesellschaft in drugi (C-435/18, EU:C:2019:1069, točke 22, 23 in 30 ter tam navedena sodna praksa); glej tudi uvodne izjave 11, 12 in 13 ter člene 1(1), 2, točka 6, in 3(1) Direktive 2014/104/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. novembra 2014 (UL 2014, L 349, str. 1).
(
29
)	Sodba z dne 28. januarja 2025, ASG 2 (C-253/23, EU:C:2025:40, točka 60 in tam navedena sodna praksa); glej tudi uvodno izjavo 3 Direktive 2014/104.
(
30
)	Glej mutatis mutandis v povezavi s pravom Unije s področja javnega naročanja sodbe z dne 22. oktobra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C-652/22, EU:C:2024:910, točka 39), in z dne 13. marca 2025, CRRC Qingdao Sifang in drugi (C‑266/22, EU:C:2025:178, točka 56 in naslednje). V teh primerih pa je bila izključitev zadevnih državljanov tretjih držav zakonsko določena.
(
31
)	V skladu s tem v primeru, ko ima matična družba (skoraj) 100-odstotni delež v kapitalu hčerinske družbe, obstaja izpodbojna domneva, da matična družba odločilno vpliva na gospodarsko dejavnost hčerinske družbe, glej točko 27 teh sklepnih predlogov.
(
32
)	Sodba z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 39).
(
33
)	Sodbi z dne 14. marca 2019, Skanska Industrial Solutions in drugi (C-724/17, EU:C:2019:204, točka 47), in z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točka 38).
(
34
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točki 45 in 46); glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, točke 46, 47 in 59).
(
35
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, točke od 48 do 51).
(
36
)	Glej točko 7 teh sklepnih predlogov.
(
37
)	Glej točko 30 teh sklepnih predlogov.
(
38
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 10. januarja 2006, Cassa di Risparmio di Firenze in drugi (C-222/04, EU:C:2006:8, točka 108).
(
39
)	Glej točke od 26 do 30 teh sklepnih predlogov.
(
40
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013, Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C-440/11 P, EU:C:2013:514, točke od 42 do 44).
(
41
)	Glej točko 7 teh sklepnih predlogov.
(
42
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C-440/11 P, EU:C:2013:514, točka 43), in z dne 18. julija 2013, Schindler Holding in drugi/Komisija (C-501/11 P, EU:C:2013:522, točka 85 in naslednje).
(
43
)	Ne zdi se izključeno, da je konkretno povezavo med dejavnostjo holdinga in predmetom kršitve prava omejevalnih sporazumov s strani operativne družbe v posameznem primeru mogoče vzpostaviti tudi na podlagi podpore, ki jo holding operativne družbe nudi neposredno v povezavi s tem predmetom (na primer financiranje, najemanje posojil ali podobno). Vendar, kolikor je razvidno, takšni elementi tukaj niso bili omenjeni.
(
44
)	Draka Holding BV (zadeva C-672/23) in Smurfit International BV (zadeva C-673/23), glej točki 7 in 13 teh sklepnih predlogov.
(
45
)	Glej sodbi z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 21), in z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točka 26), ter točko 32 teh sklepnih predlogov.
(
46
)	Glej v tem smislu točko 27 sodbe z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85), citirano v točki 33 teh sklepnih predlogov.
(
47
)	Glej sodbo z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točke od 42 do 44), ter moje sklepne predloge v zadevi Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, točka 40).
(
48
)	Glej točko 57 teh sklepnih predlogov.
(
49
)	Glej točke od 64 do 66 teh sklepnih predlogov.
(
50
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točka 46), ter sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Pitruzzelle v zadevi Sumal (C-882/19, EU:C:2021:293, točka 23 in naslednje); glej tudi Bauermeister, T., „Das Unternehmen im europäischen Wettbewerbsrecht“, Neue Zeitschrift für Gesellschaftsrecht 2022, str. 59 in naslednje in str. 66 in naslednje.
(
51
)	Sodba z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točke od 8 do 10).
(
52
)	Sodba z dne 6. oktobra 2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, točki 51 in 52).
(
53
)	Glede sklepov nacionalnih organov za varstvo konkurence glej zlasti sodbo z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, točke od 30 do 32).
(
54
)	Odškodninski zahtevek lahko obstaja tudi, če škoda ne nastane z neposrednim ali posrednim nakupom proizvodov ali storitev pri udeležencih omejevalnega sporazuma, glej v zvezi s tem sodbi z dne 5. junija 2014, Kone in drugi (C-557/12, EU:C:2014:1317) (glede „umbrella pricing“), ter z dne 12. decembra 2019, Otis Gesellschaft in drugi (C-435/18, EU:C:2019:1069) (glede škode, ki je nastala javnemu subjektu, ki je dodelil posojila pod ugodnimi pogoji z namenom pridobitve blaga, na katero se nanaša omejevalni sporazum).
(
55
)	Glej v zvezi s tem točko 46 teh sklepnih predlogov.
(
56
)	Sodbi z dne 13. julija 2006, Reisch Montage (C-103/05, EU:C:2006:471, točka 29), in z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 16).
(
57
)	Glej zlasti uvodni izjavi 15 in 16 Uredbe Bruselj Ia ter sodbi z dne 15. julija 2021, Volvo in drugi (C-30/20, EU:C:2021:604, točka 42), in z dne 29. julija 2024, FTI Touristik (tuj element) (C-774/22, EU:C:2024:646, točka 33).
(
58
)	Glej sodbe z dne 1. decembra 2011, Painer (C-145/10, EU:C:2011:798, točka 81); z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, točka 23); z dne 5. julija 2018, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-27/17, EU:C:2018:533, točka 40), in z dne 29. julija 2019, Tibor-Trans (C-451/18, EU:C:2019:635, točka 34).
(
59
)	Glej v tem smislu glede člena 6, točka 1, Uredbe Bruselj I sodbo z dne 13. julija 2006, Reisch Montage (C-103/05, EU:C:2006:471, točki 24 in 25).
(
60
)	Glej v tem smislu sodbe z dne 21. maja 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, točki 23 in 24), in z dne 13. februarja 2025, Athenian Brewery in Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, točki 34 in 35).
(
61
)	Sodbe z dne 29. julija 2024, FTI Touristik (Tuj element) (C‑774/22, EU:C:2024:646 točka 42), in z dne 30. junija 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, točke 37, 38 in 42).
(
62
)	Sodbe z dne 3. maja 2007, Color Drack (C‑386/05, EU:C:2007:262, točka 30); z dne 15. julija 2021, Volvo in drugi (C‑30/20, EU:C:2021:604, točka 33); z dne 30. junija 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, točke 37, 38 in 42), in z dne 29. julija 2024, FTI Touristik (Tuj element) (C‑774/22, EU:C:2024:646, točka 42).
(
63
)	UL 1979, C 59, str. 1.
(
64
)	Poročilo P. Jenarda, str. 22.
(
65
)	Poročilo P. Jenarda, str. 26.
(
66
)	Draka Holding BV (zadeva C-672/23) in Smurfit International BV (zadeva C-673/23), glej točki 7 in 13 teh sklepnih predlogov.
(
67
)	Glej točki 10 in 16 teh sklepnih predlogov.
(
68
)	Sodbi z dne 15. maja 1990, Hagen (C-365/88, EU:C:1990:203, točka 17), in z dne 6. oktobra 2021, TOTO in Vianini Lavori (C-581/20, EU:C:2021:808, točka 68).
(
69
)	Sodba z dne 7. marca 1995, Shevill in drugi (C-68/93, EU:C:1995:61, točka 36).