62020CC0211
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
GIOVANNIJA PITRUZZELLE,
predstavljeni 7. aprila 2022 (
1
)
Zadeva C‑211/20 P
Evropska komisija
proti
Valencia Club de Fútbol, SAD
„Pritožba – Državne pomoči – Pomoč, dodeljena nekaterim profesionalnim nogometnim klubom – Člen 107(1) PDEU – Pojem prednosti – Državna poroštva – Obvestilo o poroštvih – Tržna cena poroštva – Dokazno breme – Dolžnost skrbnega ravnanja Komisije“
1.
Obravnavana zadeva se nanaša na pritožbo Evropske komisije, ki Sodišču predlaga razveljavitev sodbe z dne 12. marca 2020, Valencia Club de Fútbol/Komisija (T‑732/16, EU:T:2020:98; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče Evropske unije na podlagi tožbe kluba Valencia Club de Fútbol, SAD (v nadaljevanju: Valencia CF) razveljavilo Sklep Komisije (EU) 2017/365 z dne 4. julija 2016 o državni pomoči SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), ki jo je Španija odobrila klubom Valencia Club de Fútbol, SAD, Hércules Club de Fútbol, SAD in Elche Club de Fútbol, SAD (
2
) (v nadaljevanju: sporni sklep).
2.
V okviru te pritožbe mora Sodišče preučiti metodologijo, opredeljeno v obvestilu o uporabi členov [107] in [108 PDEU] za državno pomoč v obliki poroštev (
3
) (v nadaljevanju: obvestilo o poroštvih), za presojo, ali je javno posamezno poroštvo pomoč, in sicer metodologijo, za katero Splošno sodišče v izpodbijani sodbi trdi, da je Komisija ni upoštevala. Sodišče bo imelo priložnost tudi bolje pojasniti področje uporabe svoje sodne prakse s področja dokaznega bremena in dolžnosti skrbnega ravnanja Komisije pri določanju obstoja prednosti, zlasti v okviru odobritve državnega posameznega poroštva.
I. Pravni okvir
3.
Poleg člena 107 PDEU so v obravnavani zadevi upoštevne točke 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 4.1. in 4.2. obvestila o poroštvih.
II. Dejansko stanje in sporni sklep
4.
Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 1 do 10 izpodbijane sodbe, na katero napotujem za več podrobnosti. Za potrebe tega postopka se bom omejil na naslednje.
5.
Valencia CF je profesionalni nogometni klub s sedežem v Valencii v Španiji. Fundación Valencia je neprofitna fundacija, katere ustanovni cilj je ohranjati, razširjati in spodbujati športne, kulturne in družbene vidike kluba Valencia CF ter njeno razmerje s svojimi navijači.
6.
Instituto Valenciano de Finanzas (v nadaljevanju: IVF), finančna institucija Generalitat Valenciana (regionalna vlada Valencije, Španija), je 5. novembra 2009 fundaciji Fundación Valencia odobrila poroštvo za bančno posojilo v višini 75 milijonov EUR, ki ga je dodelila banka Bancaja (postala Bankia), s katerim je pridobila 70,6 % delnic kluba Valencia CF (v nadaljevanju: ukrep št. 1). (
4
)
7.
Poroštvo je bilo izdano za kritje glavnice posojila v celoti, obresti in stroškov transakcije, zavarovane s poroštvom. Fundacija Fundación Valencia je morala v zameno IVF plačevati letno poroštveno premijo v višini 0,5 %. IVF je v zavarovanje za poroštvo kot drugi po vrsti prejel zastavne pravice na delnice Valencie CF v lasti fundacije Fundación Valencia. Trajanje osnovnega posojila je bilo 6 let. Obrestna mera osnovnega posojila je bila najprej 6 % v prvem letu in nato seštevek enoletnega „Euro Interbank Offered Rate“ (Euribor) in pribitka v višini 3,5 % s 6‑odstotno minimalno stopnjo. Dogovorjena je bila tudi 1‑odstotna provizija za prevzete obveznosti. Časovni razpored je predvideval plačilo obresti z začetkom avgusta 2010 in odplačilo glavnice v dveh obrokih po 37,5 milijona EUR, in sicer 26. avgusta 2014 in 26. avgusta 2015. Predvideno je bilo, da se bo posojilo s poroštvom (glavnica in obresti) odplačalo s prodajo delnic Valencie CF, ki jih je pridobila fundacija Fundación Valencia.
8.
IVF je 10. novembra 2010 povečal svoje poroštvo fundaciji Fundación Valencia za 6 milijonov EUR (v nadaljevanju: ukrep št. 4). (
5
)
9.
Ko je bila Komisija obveščena o teh poroštvih, je s sklepom z dne 4. julija 2006 (v nadaljevanju: sklep o začetku postopka) (
6
) začela postopek za preverjanje skladnosti teh poroštev z določbami prava Unije o državni pomoči. Komisija je med preiskavo prejela informacije in pripombe, med drugim Kraljevine Španije, IVF, kluba Valencia CF in fundacije Fundación Valencia.
10.
V spornem sklepu je med drugim ugotovila, da sta ukrep št. 1 in ukrep št. 4 nezakonita državna pomoč.
11.
V navedenem sklepu je najprej ugotovila, da je bil klub Valencia CF v času sprejetja ukrepov št. 1 in 4 v težavah. (
7
) Vendar pa ni bil v izredno težkem položaju v smislu točke 2.2 in točke 4.1(a) obvestila o poroštvih. (
8
) Komisija je kljub temu menila, da se zaradi dejstva, da je bil ta klub v času pred izvedbo ukrepov v finančnih težavah, lahko šteje, da je bila njegova bonitetna ocena v kategoriji CCC v skladu z lestvico bonitetnih ocen agencije Standard & Poor's. (
9
)
12.
V nadaljevanju je Komisija v točkah od 85 do 87 obrazložitve spornega sklepa v razdelku 7.1.2, naslovljenem „Selektivna prednost“, menila:
„(85)
V zvezi z elementom pomoči v ukrepih, ki vsi vključujejo državna poroštva, Komisija upošteva oddelka 2.2 in 3.2 obvestila o poroštvih […]. [To obvestilo] določa, da je izpolnjevanje nekaterih pogojev (na primer, da posojilojemalec ni v finančnih težavah in da poroštvo ne zajema več kot 80 % neodplačanega posojila ali druge finančne obveznosti) lahko za Komisijo zadosten razlog, da izključi obstoj državne pomoči. Toda kadar posojilojemalec ne plača cene prevzema tveganja za poroštvo, to zanj pomeni prednost. Poleg tega finančne institucije posojilojemalcu, ki je podjetje v finančnih težavah, pod nobenimi pogoji ne bi bile pripravljene dati posojila brez državnega poroštva.
(86)
Glede na to se Komisija ne strinja z argumentom Španije, da so pogoji iz obvestila o poroštvih […] izpolnjeni. Komisija je na podlagi teh meril v zadevnem primeru ugotovila naslednje:
(a)
[Klub] Valencia CF, […] [je bil] v času dodelitve ukrepov 1, […] in 4 v finančnih težavah (glej zgoraj navedene točke od 70 do 82 obrazložitve).
(b)
Kot je prikazano v zgoraj navedenih točkah od 7 do 9 obrazložitve, so poroštva krila več kot 100 % osnovnih posojil.
(c)
Glede na težave [kluba] Valencia CF, […] ter zlasti [njegovo] visoko razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom ali dejstvo, da so imeli v času zadevnih ukrepov negativen lastniški kapital, se ne more šteti, da so letne poroštvene premije v višini 0,5–1 %, zaračunane za zadevna poroštva, izražale tveganje neplačila za posojila s poroštvom.
(87)
Na podlagi navedenega Komisija ugotavlja, da ukrepi 1, […] in 4 ne izpolnjujejo pogojev iz obvestila o poroštvih […], ter zato meni, da upravičenci ukrepov na trgu ne bi prejeli pod enakimi pogoji in da so jim torej ti ukrepi zagotovili neupravičeno prednost.“
13.
Točka 93 obrazložitve spornega sklepa v razdelku 7.2, naslovljenem „Količinska opredelitev zneska pomoči“, določa:
„(93)
V skladu z oddelkom 4.2 obvestila o poroštvih […] Komisija meni, da je za vsako poroštvo znesek pomoči enak subvencijskemu elementu poroštva, tj. znesku, ki izhaja iz razlike med obrestno mero posojila, ki je bila dejansko uporabljena zaradi državnega poroštva, skupaj s provizijo za poroštvo na eni strani in obrestno mero, ki bi se uporabila za posojilo brez državnega poroštva na drugi strani. Komisija ugotavlja, da zaradi omejenega števila opaženih podobnih transakcij na trgu tako referenčno merilo ne bi zagotovilo smiselne primerjave. Zato je Komisija uporabila ustrezno referenčno obrestno mero, ki je 1000 bazičnih točk glede na težave zadevnih treh nogometnih klubov in zelo nizko vrednost vrednostnih papirjev posojila plus 124–149 bazičnih točk kot izhodiščne obrestne mere za Španijo v času ukrepov pomoči. Dejansko so bila vsa tri posojila listinjena z zastavitvijo delnic, pridobljenih v klubih. Toda klubi so bili v težavah, kar pomeni, da so izvajali dejavnosti, ki so povzročale izgube, in niso imeli pripravljenih verodostojnih načrtov za sposobnost preživetja, v katerih bi prikazali, da bodo te dejavnosti delničarjem začele prinašati dobiček. Zato so bile izgube teh klubov zajete v vrednost delnic posameznih klubov, tako da je bila vrednost teh delnic kot zavarovanje posojila skoraj nič. Na podlagi izračunov Komisije bi bil znesek pomoči v obravnavanih ukrepih […] v primeru kluba Valencia CF (19,193 milijona EUR za ukrep 1 […]).“
III. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
14.
Tožeča stranka je 20. oktobra 2016 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki jo je oprla na osem tožbenih razlogov.
15.
Splošno sodišče je v točkah od 116 do 138 izpodbijane sodbe, ki so predmet te pritožbe, izključno v zvezi z ukrepom št. 1 (
10
) ugodilo tretjemu delu prvega tožbenega razloga, s katerim je klub Valencia CF trdil, da je Komisija napačno menila, da ukrep št. 1 ni bil odobren po tržni ceni.
16.
Splošno sodišče je zlasti menilo, da iz obvestila o poroštvih izhaja, da je treba predhodno določiti tržno ceno na ravni poroštva ali na ravni posojila, s katero se primerjajo pogoji sporne transakcije, da se ugotovi, ali je finančno breme posojilojemalca manjše od tistega, ki bi ga imel, da bi enako financiranje in enako poroštvo pridobil po tržni ceni. Zato po mnenju Splošnega sodišča iz točk 3.2(d) in 4.2 obvestila o poroštvih izhaja, da mora Komisija preveriti, prvič, ali je cena, plačana za poroštveno premijo na finančnih trgih, vsaj tako visoka kot ustrezno primerljiva poroštvena premija, in drugič, če na finančnih trgih ni mogoče najti ustrezno primerljive poroštvene premije, se skupni stroški financiranja posojila s poroštvom, skupaj z obrestmi posojila in poroštveno premijo, primerjajo s tržno ceno podobnega posojila brez poroštva, in tretjič, če ni tržne cene podobnega posojila brez poroštva, je treba uporabiti referenčno obrestno mero. (
11
)
17.
Na podlagi te predpostavke je Splošno sodišče s sklicevanjem na točki 85 in 86(c) obrazložitve spornega sklepa ugotovilo, da Komisija v ugotovitvah v zvezi z opredelitvijo prednosti ni navedla, kakšna je tržna cena, na katero je ocenjevala zadevno premijo, in ni preučila zastavne pravice, ki je bila IVF odobrena kot zavarovanje za poroštvo. Splošno sodišče je menilo, da se je Komisija zadovoljila s tem, da je ocenila finančni položaj tožeče stranke, da bi, glede na znesek poroštvene premije, plačane IVF, ugotovila, da ta ni v skladu s tržnimi pogoji. Splošno sodišče je nato ugotovilo, da je Komisija v odgovoru o ukrepih procesnega vodstva potrdila, da je menila, da ob upoštevanju finančnega položaja tožeče stranke, ki je bila podjetje v težavah, ni tržne cene, ki bi se lahko uporabila kot referenca za poroštveno premijo. Splošno sodišče je zato ugotovilo, da Komisija pri ugotavljanju, ali je premija, plačana IVF, zajemala prednost, na eni strani ni upoštevala vseh upoštevnih značilnosti poroštva in osnovnega posojila, zlasti obstoja zavarovanj, ki jih je dal posojilojemalec, in na drugi strani ni poiskala tržne cene, s katero bi bilo treba primerjati zadevno premijo, pri čemer je menila, da za podjetje v težavah taka cena ne obstaja. (
12
)
18.
Splošno sodišče je v točkah od 130 do 133 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija v točki 93 obrazložitve spornega sklepa v okviru količinske opredelitve sporne pomoči opravila podrobnejšo analizo. Vendar pa je Splošno sodišče glede odgovora Komisije v zvezi z ukrepi procesnega vodstva in odgovora na vprašanje, zastavljeno med obravnavo, s katerim se je Komisija sklicevala na vsebino sklepa o začetku postopka, menilo, prvič, da Komisija ni raziskala, ali obstaja „ustrezna referenčna poroštvena premija, ponujena na finančnih trgih“. Splošno sodišče meni, da je Komisija domnevala, da nobena finančna institucija ne bi jamčila za podjetje v težavah, ker obvestilo o poroštvih ne določa splošne domneve, da v primeru podjetja v težavah ne more obstajati tržna cena. Drugič, Splošno sodišče je štelo, da je Komisija menila, da je izpolnila obveznosti preiskave v zvezi z obstojem tržne cene podobnega posojila brez poroštva s tem, da je v sklepu o začetku formalnega postopka preiskave navedla svoje dvome glede tega.
19.
Zato je Splošno sodišče očitalo Komisiji, prvič, da ni spoštovala obvestila o poroštvih s tem, da je domnevala, da nobena finančna institucija ne bi jamčila za podjetje v težavah in da zato na trgu ni bila ponujena nobena ustrezna referenčna poroštvena premija. Drugič, Splošno sodišče je menilo, da Komisija ni izpolnila obveznosti opraviti globalno presojo, ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov v obravnavani zadevi. (
13
)
20.
Tretjič, v točkah od 135 do 137 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče grajalo Komisijo tudi zato, ker ni pravno zadostno utemeljila ugotovitve, da je obstoj tržne cene podobnega posojila brez poroštva izključen. Glede tega je Splošno sodišče menilo, da je Komisija v sklepu o začetku postopka le izrazila dvome o obstoju podobnih transakcij, ne da bi od zadevne države članice ali drugih virov zahtevala informacije o obstoju posojil, podobnih osnovnemu posojilu iz sporne transakcije, kot je imela možnost storiti. Poleg tega po mnenju Splošnega sodišča Komisija ni navedla nobenega drugega elementa, pridobljenega med upravnim postopkom, ki bi podprl njene ugotovitve o nezadostnosti primerljivih transakcij. (
14
)
21.
Na podlagi teh premislekov je Splošno sodišče ugodilo prvemu tožbenemu razlogu, ki ga je predložil klub Valencia CF, in razglasilo ničnost spornega sklepa v delu, ki se je nanašal na ukrep št. 1.
IV. Predlogi strank
22.
Komisija v svoji pritožbi predlaga Sodišču, naj razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je Splošno sodišče sporni sklep v zvezi z ukrepom št. 1 razglasilo za ničen; zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in pridrži odločitev o stroških.
23.
Klub Valencia CF predlaga Sodišču, naj primarno razglasi pritožbo Komisije za nedopustno, in podredno, naj v celoti zavrne pritožbo ter Komisiji naloži plačilo stroškov.
24.
Kraljevina Španija predlaga Sodišču, naj zavrne pritožbo Komisije in ji naloži plačilo stroškov postopka.
V. Analiza pritožbe
A.
Kratka predstavitev trditev strank
25.
Komisija v svoji pritožbi navaja samo en pritožbeni razlog, s katerim trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 124 do 138 izpodbijane sodbe kršilo pravo Unije, ker je napačno razlagalo člen 107(1) PDEU, zlasti v zvezi z dokazovanjem obstoja prednosti. Edini pritožbeni razlog Komisije je sestavljen iz treh delov.
26.
V prvem delu Komisija trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo sporni sklep in obvestilo o poroštvih. Komisija ugotavlja, da ob upoštevanju posebnega značaja zavarovane transakcije na trgu ni poiskala transakcij, podobnih obravnavanemu poroštvu, niti nezavarovanih posojil, podobnih posojilu, ki je predmet tega poroštva. Vendar pa naj Komisija, v nasprotju s presojo Splošnega sodišča, nikoli ne bi štela, da ne obstaja tržna cena za ustrezno poroštveno premijo in da torej noben tržni subjekt ne bi jamčil za posojilo klubu Valencia CF. Nasprotno, iz točke 93(a) obrazložitve spornega sklepa naj bi izhajalo, da je Komisija izračunala tržno obrestno mero za obravnavano poroštvo. Glede tega naj bi iz obvestila o poroštvih izhajalo, da bi lahko Komisija v nekaterih izjemnih okoliščinah štela, da tržne cene za določeno poroštvo ni, vendar pa naj to ne bi veljalo za sporni sklep. (
15
)
27.
Ugotovitve iz točk od 124 do 130 izpodbijane sodbe naj bi torej temeljile na napačni razlagi spornega sklepa. Splošno sodišče naj bi zlasti v točki 124 izpodbijane sodbe delno in selektivno uporabilo sporni sklep. Upoštevalo naj bi samo zadnji stavek točke 85 obrazložitve, ki ni podlaga za sporni sklep, čeprav ni točen. Sporni sklep naj bi temeljil na nezadostni ceni, plačani za poroštvo, in nezmožnosti pridobitve poroštva ali posojila na trgu. Komisija ne izpodbija okoliščine, da lahko obstaja tržna cena, tudi če je poroštvo odobreno podjetju v težavah. Zato naj točke od 127 do 129 izpodbijane sodbe ne bi bile upoštevne.
28.
Poleg tega naj bi izpodbijana sodba temeljila na napačni razlagi obvestila o poroštvih, od katerega je Splošno sodišče povzelo le manjše dele in ni sledilo njegovi logiki. Prvič, Splošno sodišče naj bi napačno štelo, da je uporaba referenčne obrestne mere primerljiva z domnevo, ker je bila uporaba takih obrestnih mer sestavni del celovite obravnave, s katero naj bi se določila tržna cena poroštva. Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno razložilo obvestilo o poroštvih, kot da je to sporočilo določalo strogo hierarhijo tržnih in referenčnih metod za ugotavljanje obstoja pomoči in njeno količinsko opredelitev. Vendar pa naj bi bil cilj vseh tam navedenih metod določitev tržne cene poroštva, temeljile pa naj bi na tržnih podatkih. Tretjič, uporaba referenčne obrestne mere naj ne bi predpostavljala neizpolnitve obveznosti opravljanja celovite presoje ob upoštevanju vseh upoštevnih dokazov v obravnavani zadevi.
29.
V drugem delu edinega pritožbenega razloga Komisija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v zvezi z dokaznim bremenom glede obstoja prednosti zaradi posameznega poroštva in glede dolžnosti skrbnega ravnanja Komisije. Splošno sodišče naj bi Komisiji zlasti naložilo pretirano dokazno breme za dokazovanje, da javno poroštvo ni bilo odobreno po tržnih pogojih.
30.
Komisija poudarja, da je v obravnavani zadevi, prvič, v sklepu o začetku postopka izrazila dvom glede obstoja enakovrednih poroštev na finančnem trgu in navedla, da je videti, da tržni subjekti niso bili pripravljeni prevzeti tveganja insolventnosti prejemnikov. Drugič, državo članico in zainteresirane strani je tudi povabila k predložitvi pripomb, Kraljevino Španijo pa je pozvala, naj predloži vse upoštevne informacije za količinsko opredelitev pomoči. Tretjič, Komisija v svojih stališčih o sklepu o začetku postopka meni, da je Fundación Valencia izrazila dvom glede obstoja podobnih poroštev na trgu.
31.
Komisija meni, da je izpolnila dokazno breme, ki ji je naloženo, in dokazala obstoj prednosti v skladu s sodno prakso, ker je v obravnavani zadevi v sklepu o začetku postopka predložila obrazložitev, temelječo na težavah podjetja prejemnika poroštva in na značilnostih tega poroštva, iz katerega po njenem mnenju izhaja bonitetna ocena podjetja, in ker po tem, ko je državo članico in zainteresirane strani pozvala k predložitvi stališč glede tega in vseh upoštevnih informacij za presojo pomoči, nič v spisu ne kaže na to, da na trgu obstajajo enakovredne transakcije (kar naj bi zainteresirane strani tudi potrdile). V teh okoliščinah naj dolžnost skrbnega ravnanja ne bi določala, da mora Komisija poiskati elemente, katerih obstoj je malo verjeten ali zgolj hipotetičen. Obstajal naj ne bi noben logičen razlog, zakaj bi bila Komisija v teh okoliščinah dolžna uporabiti svoja pooblastila do držav članic, zainteresiranih tretjih strani ali drugih virov. Poziv, izražen v sklepu o začetku postopka, naj bi zadostoval tudi za to, da jo država članica in/ali zainteresirane strani obvestijo o podobnih transakcijah, če obstajajo. Načeloma naj bi morala država članica, ki trdi, da je ravnala kot racionalen zasebni gospodarski subjekt v tržnem gospodarstvu, preučiti, ali obstajajo podobne transakcije na trgu. Javni organi in prejemnik ukrepa naj bi bili v boljšem položaju kot Komisija, da preverijo, ali obstajajo enakovredne transakcije. Poleg tega Komisije ni mogoče pozvati k predložitvi negativnih dokazov. Sodna praksa Sodišča Evropske unije in Splošnega sodišča naj bi ta pristop potrjevala.
32.
Bolj na splošno, Komisija glede dokazovanja obstoja pomoči meni, da je dolžna uporabiti svoja posebna pooblastila za preiskavo le takrat, kadar nima na voljo dovolj elementov, da bi dokazala, da gre za pomoč, kadar ve, da obstaja pomemben element, s katerim ne razpolaga in ki lahko vpliva na presojo obstoja pomoči, ali kadar je razumno predpostavljati, da podatki, ki so ji na voljo, niso popolni. V obravnavani zadevi ne gre za nobeno od teh okoliščin.
33.
Komisija v tretjem delu edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva s tem, da je v točki 137 izpodbijane sodbe izjavilo, da „Komisija ne navaja nobenega drugega elementa, pridobljenega med upravnim postopkom, ki bi podprl njene ugotovitve o nezadostnosti primerljivih transakcij“. Na obravnavi pred Splošnim sodiščem naj bi namreč navajala dvome, ki jih je izrazila fundacija Fundación Valencia glede obstoja podobnih poroštev na trgu, navedene v točki 30, in na tem elementu naj bi tudi utemeljila svojo odločitev.
34.
Valencia CF predhodno podaja ugovor nedopustnosti, s katerim trdi, da je treba pritožbo razglasiti za nedopustno. Valencia CF in Kraljevina Španija vsebinsko oporekata trditvam Komisije.
B.
Pravna presoja
1. Dopustnost pritožbe
35.
Najprej je treba analizirati ugovor nedopustnosti, ki ga v zvezi s pritožbo predlaga klub Valencia CF.
36.
Prvič, klub Valencia CF trdi, da Komisija ni dovolj natančno opredelila točk obrazložitve izpodbijane sodbe, ki jih izpodbija. Drugič, klub Valencia CF trdi, da zato, ker obvestilo o poroštvih ni instrument pozitivne zakonodaje Unije, njegove morebitne kršitve ni mogoče opredeliti kot pravno vprašanje, ki bi ga lahko Sodišče analiziralo v okviru pritožbe. Tretjič, klub Valencia CF meni, da se je Komisija omejila na to, da je ponovila razloge in trditve, ki jih je že predstavila pred Splošnim sodiščem, in želi, da se dejstva ponovno presojajo, kar v pritožbenem postopku ni dopustno.
37.
Menim, da je treba zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga predlaga klub Valencia CF.
38.
Komisija je v svoji pritožbi jasno navedla točke in dele izpodbijane sodbe, ki jih izpodbija. Kot izhaja iz točk od 25 do 33 zgoraj, zatrjevane pravne napake, ki jih Komisija očita Splošnemu sodišču, jasno izhajajo iz obrazložitve, ki jo je predložila.
39.
Komisija najprej izpodbija zlasti razlago spornega sklepa, ki jo je podalo Splošno sodišče. Glede tega je Sodišče že presodilo, da so razlogi zoper razlago odločitve Komisije, ki jo poda Splošno sodišče, v pritožbenem postopku dopustni. (
16
) Komisija izpodbija tudi razlago obvestila o poroštvih, ki jo je podalo Splošno sodišče. Glede tega je treba spomniti, da je, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, Komisija na posebnem področju državnih pomoči vezana na okvire in obvestila, ki jih sprejme, če ne odstopajo od pravil Pogodbe. (
17
) Iz tega sledi, da je treba glede na to, da je Splošno sodišče očitalo Komisiji, da ni spoštovala obvestila o poroštvih, pritožbeni razlog, s katerim se izpodbija razlaga takega obvestila, šteti za dopusten. Po analogiji je zatrjevana kršitev pravil, ki se uporabljajo na področju dokazov, pravno vprašanje, ki je v fazi pritožbe dopustno. (
18
)
40.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da pritožba Komisije v nasprotju s trditvami kluba Valencia CF ne ponavlja razlogov in trditev, ki so že bili predstavljeni na prvi stopnji, niti ne izpodbija presoje dejstev in dokaznih sredstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče.
2. Vsebinska presoja: edini pritožbeni razlog
41.
Glede vsebinske presoje menim, da je treba za odgovor na trditve Komisije v pritožbi predhodno obravnavati obvestilo o poroštvih (razdelek a)) in spomniti na načela, razvita v sodni praksi glede dokaznega bremena in dolžnosti skrbnega ravnanja Komisije pri presoji obstoja prednosti v skladu s členom 107(1) PDEU (razdelek b)). Na podlagi zgoraj navedenega bom nato analiziral edini pritožbeni razlog, ki ga je navedla Komisija (razdelek c)).
a) Obvestilo o poroštvih
42.
Iz točke 1.1 obvestila o poroštvih izhaja, da posreduje smernice o načelih in metodah, na podlagi katerih Komisija uporablja določbe Pogodb s področja državne pomoči za državna poroštva. V skladu s sodno prakso iz točke 39 zgoraj obvestilo zavezuje Komisijo, ne pa Sodišče. (
19
)
43.
Iz točke 2.1 in točke 2.2 tega obvestila izhaja, da ugodnosti državnega poroštva izhajajo iz tega, da tveganje zaradi insolventnosti, povezano s poroštvom, nosi država. Prevzem tega tveganja se navadno poplača z ustreznim nadomestilom, in sicer premijo. Prednost v smislu člena 107(1) PDEU nastane v primeru odpovedi premiji v celoti ali deloma, kar državi povzroči izgubo sredstev, hkrati pa ugodnost podjetju.
44.
V skladu s sodno prakso Sodišča (
20
) iz obvestila o poroštvih izhaja (
21
), da ocena za določitev obstoja prednosti in torej pomoči temelji na „načelu vlagatelja v tržnem gospodarstvu“. S to oceno se preverja, ali je bilo poroštvo dodeljeno pod pogoji, ki bi bili sprejemljivi za zasebni gospodarski subjekt, ki deluje pod normalnimi pogoji tržnega gospodarstva.
45.
Zato obvestilo o poroštvih predvideva analizo, s katero se določi zlasti, ali bi preudaren zasebni vlagatelj podelil prejemniku podobno poroštvo pod enakimi pogoji in po enaki ceni kot v obravnavani zadevi. Če tega ne bi storil, gre za prednost in torej pomoč, ki jo je treba v naslednji fazi količinsko opredeliti in določiti, po kakšni ceni bi v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, preudarni zasebni vlagatelj odobril tako poroštvo. Znesek pomoči bo po navadi enak razliki med dejansko plačano ceno za poroštvo in ceno, ki bi jo za tako poroštvo zahteval preudarni zasebni vlagatelj.
46.
Struktura obvestila o poroštvih sledi tej shemi v dveh fazah. Najprej namreč v točki 3 določa nekatere kumulativne pogoje, ki izključujejo državno pomoč, če so izpolnjeni. Kar se posebej tiče posameznega poroštva, kakršno je to v obravnavani zadevi, obvestilo o poroštvih v točki 3.2 določa, da izpolnjevanje nekaterih tam navedenih pogojev izključuje obstoj državne pomoči. Ti pogoji so: da posojilojemalec ni v finančnih težavah (točka (a)); da je mogoče obseg poroštva pravilno določiti ob njegovi dodelitvi (točka (b)); da poroštvo ne zajema več kot 80 % posojila (točka c)), in da se za poroštva plača tržno oblikovana cena (točka d)).
47.
Obvestilo o poroštvih ne določa izrecno posledic nespoštovanja teh pogojev. Vendar pa je treba šteti, da če eden ali več od teh pogojev ni izpolnjenih, to ne pomeni samodejno in nujno, da gre za državno pomoč. Nespoštovanje enega ali več od teh pogojev kaže, da obstaja indic, da gre za pomoč, kar pomeni, da je potrebna podrobnejša presoja. V teh okoliščinah je posebej upošteven pogoj iz točke 3.2(d) – in sicer, da se za poroštvo plača tržna cena. Če ta pogoj ni izpolnjen oziroma če je obravnavano državno poroštvo dodeljeno po ceni, ki je nižja od tržne cene, ni dvoma, da obravnavani ukrep lahko prejemniku podeli prednost in je zato državna pomoč.
48.
V točki 3.2(d) obvestila o poroštvih so podrobno navedena merila, ki se uporabljajo za določanje, ali je obravnavano poroštvo dodeljeno po tržni ceni ali ne.
49.
V prvem in drugem odstavku te točke je navedeno, da je treba za to najprej preveriti, ali je „na finančnih trgih mogoče najti ustrezno primerljivo poroštveno premijo“. Če ustrezno primerljive poroštvene premije ni mogoče najti, „se skupni stroški financiranja posojila s poroštvom, skupaj z obrestmi posojila in poroštveno premijo, primerjajo s tržno ceno podobnega posojila brez poroštva“.
50.
V navedeni točki je v tretjem odstavku nato določeno, da se za določitev ustrezne tržne cene v obeh primerih analizirajo bistvene značilnosti poroštva in posameznega posojila, kar bi moralo predvsem omogočiti, da je posojilojemalec razvrščen glede na bonitetno oceno tveganja.
51.
Če Komisija z analizo zgoraj navedenih parametrov ugotovi, da odobreno poroštvo daje prejemniku prednost v smislu člena 107(1) PDEU, je treba v drugi fazi znesek pomoči količinsko opredeliti. V obvestilu o poroštvih so v točki 4 navedena merila, ki se uporabijo za tako količinsko opredelitev.
52.
Kot je že navedeno, je v obvestilu o poroštvih določeno, da bo znesek pomoči po navadi enak razliki med dejansko plačano ceno za poroštvo in ceno, ki bi jo za tako poroštvo zahteval preudarni zasebni vlagatelj.
53.
V nekaterih primerih pa je mogoče, da če je podjetje v resnih težavah in je torej zelo verjetno, da posojilojemalec ne bo odplačal posojila, poroštva ne bi odobril noben preudaren zasebni vlagatelj. V tem primeru, določenem v točki 2.2 in v točki 4.1(a) obvestila o poroštvih, tržna cena poroštva ne obstaja, ker poroštva ne bi odobril noben vlagatelj. V takem primeru, ki se v skladu s točko 4.1(a) obvestila o poroštvih pojavi samo v „izjemnih okoliščinah“, je znesek pomoči enak znesku poroštva. To je mogoče po eni strani razložiti z dejstvom, da zneska pomoči – zato ker ne obstaja tržna cena za odobritev poroštva – ni mogoče določiti kot razliko med dejansko plačano ceno in dejavnikom, ki ga ni. Po drugi strani, ker je tveganje za neizpolnitev obveznosti posebej visoko, bo država najverjetneje morala plačati celoten znesek, zavarovan s poroštvom. (
22
)
54.
Razen te specifične možnosti je treba za količinsko opredelitev pomoči določiti tržno ceno za odobritev poroštva, s katero se primerja dejansko plačana cena za obravnavano poroštvo.
55.
Glede tega je v točki 4.2 obvestila o poroštvih navedeno, da kadar na trgu niso predvidena poroštva za zadevno vrsto transakcije, ni na voljo tržne cene za poroštvo. To se ne bi smelo razumeti tako, da gre za okoliščine iz točke 53 zgoraj, ampak tako, da tržna cena „empirično“ ni na voljo, vendar se lahko izračuna. V tem primeru se pomoč količinsko določi kot „razlika med določeno tržno obrestno mero, ki bi veljala za podjetje brez poroštva, ter obrestno mero, pridobljeno z državnim poroštvom, potem ko se upoštevajo morebiti plačane premije“. V skladu z isto točko zgoraj navedenega obvestila, „[k]adar tržne obrestne mere ni na voljo in če želi država članica uporabiti referenčno obrestno mero kot približek, […] veljajo za izračun intenzivnosti pomoči posameznega poroštva pogoji, določeni v sporočilu o referenčnih obrestnih merah […]“.
b) Načela sodne prakse o dokaznem bremenu in dolžnosti skrbnega ravnanja Komisije pri dokazovanju obstoja prednosti
56.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča mora Komisija dokazati obstoj državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU in torej tudi predložiti dokaz, da je izpolnjen pogoj podelitve selektivne prednosti upravičencem. (
23
)
57.
Iz ustaljene sodne prakse tudi izhaja, da če se uporablja načelo zasebnega vlagatelja, Komisija nosi dokazno breme, ob upoštevanju zlasti informacij, ki jih predloži zadevna država članica, da so izpolnjeni pogoji za uporabo tega načela. (
24
)
58.
Za to mora Komisija opraviti celovito presojo, pri čemer mora upoštevati vse upoštevne dokaze v obravnavani zadevi, na podlagi katerih bo lahko odločila, ali upravičeno podjetje takšnih olajšav očitno ne bi prejelo od takšnega zasebnega vlagatelja. (
25
) V skladu s sodno prakso so za uporabo merila zasebnega vlagatelja upoštevni le podatki, ki so na voljo, in predviden razvoj v času, ko je bila sprejeta odločba o naložbi. (
26
)
59.
Glede tega je Komisija v interesu dobre uporabe temeljnih pravil Pogodbe DEU v zvezi z državnimi pomočmi dolžna skrbno in nepristransko voditi postopek preučitve izpodbijanih ukrepov, tako da ima za to pri sprejetju končne odločbe na voljo najzanesljivejše in najpopolnejše podatke. (
27
)
60.
Če se izkaže, da bi bilo mogoče uporabiti načelo zasebnega vlagatelja, mora Komisija zadevno državo članico pozvati, naj ji posreduje vse upoštevne podatke, na podlagi katerih bo lahko preverila, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo tega načela. (
28
)
61.
Ker Komisija namreč ni bila neposredno seznanjena z okoliščinami, v katerih je bila sprejeta odločitev o naložbi, se mora pri uporabi navedenega merila v veliki meri opreti na objektivne in preverljive elemente, ki jih je predložila zadevna država članica, da bi dokazala, da so izpolnjeni pogoji za uporabo merila zasebnega vlagatelja. (
29
)
62.
Vendar pa mora ta institucija svoje odločbe tudi takrat, kadar se sooča z državo članico, ki ji zaradi neizpolnjevanja obveznosti sodelovanja ni predložila podatkov, ki jih je od nje zahtevala, utemeljiti z zanesljivimi in doslednimi elementi, ki zagotavljajo zadostno podlago za ugotovitev, da je bilo podjetje deležno prednosti, ki pomeni državno pomoč, in ki zato lahko utemeljijo njene ugotovitve. (
30
)
63.
Ker je namreč namen vračila zadevne pomoči od upravičenca odpraviti izkrivljanje konkurence, ki je bilo povzročeno z določeno konkurenčno prednostjo, in tako vzpostaviti položaj, kakršen je bil pred izplačilom te pomoči, Komisija ne more domnevati, da je bilo podjetje deležno koristi v obliki državne pomoči le na podlagi negativne domneve, ki temelji na pomanjkanju informacij, ki bi omogočale nasproten sklep, zaradi pomanjkanja drugih elementov, ki bi pozitivno dokazovali obstoj take koristi. (
31
)
c) Edini pritožbeni razlog
64.
Edini pritožbeni razlog, ki ga je Komisija navedla zoper izpodbijano sodbo, je treba analizirati glede na zgoraj navedene preudarke.
65.
Da se preveri pravilnost analize, ki jo je opravilo Splošno sodišče, glede na očitke, ki jih je predložila Komisija, je treba po mojem mnenju izhajati iz presoje spornega sklepa ob upoštevanju izpodbijane sodbe.
66.
Glede tega je Komisija v spornem sklepu najprej v razdelku 7.1.2 določila obstoj selektivne prednosti, nato pa v razdelku 7.2 količinsko opredelila znesek pomoči.
67.
V razdelku 7.1.2 je Komisija najprej v točkah od 73 do 77 obrazložitve ugotovila, da je klub Valencia CF v težkem položaju, vendar je v točki 80 izključila, da bi bila v izredno težkem položaju. Glede tega je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi v točkah od 51 do 106 zavrnilo trditve, s katerimi je klub Valencia CF izpodbijal analizo Komisije v zvezi s težkim položajem zadevne družbe, ta del izpodbijane sodbe pa ni sporen, zato ni vključen v to pritožbo.
68.
Nato je Komisija v točkah od 81 do 83 obrazložitve spornega sklepa iz tega težkega položaja sklepala, da je mogoče šteti, da je bila bonitetna ocena kluba Valencia CF v kategoriji CCC v skladu s standardno metodologijo, ki jo uporabljajo bonitetne agencije (zlasti Standard & Poor’s). Čeprav je klub Valencia CF izpodbijal analizo v tretjem delu prvega pritožbenega razloga v tožbi na prvi stopnji – ki ji je Splošno sodišče ugodilo – in v odgovoru v okviru te pritožbe, je treba ugotoviti, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni obravnavalo te analize in zaključka, ki ji je sledil. Zato to ne spada v okvir te pritožbe.
69.
V spornem sklepu se Komisija v točki 85 obrazložitve – navedeni v točki 12 zgoraj – sklicuje na obvestilo o poroštvih in navaja, da njena analiza temelji na tem obvestilu, ter navaja nekatera njegova načela. Splošno sodišče omenja to točko in zlasti njen zadnji stavek v točki 124 izpodbijane sodbe. Kot je priznala sama Komisija, ta zadnji stavek očitno ni točen. (
32
)
70.
Dejanska analiza obravnavane zadeve je torej v točkah 86 in 87 obrazložitve spornega sklepa.
71.
Natančneje, Komisija v točki 86 obrazložitve ugotavlja, da merila, navedena v točki 3.2 obvestila, niso izpolnjena. Natančneje, Komisija ugotavlja: (a) da je klub Valencia CF podjetje v krizi (glej točko 3.2(a) obvestila o poroštvih); (b) da poroštvo zajema več kot 100 % posojila (glej točko 3.2(c) obvestila), in da (c) poroštvena premija v višini 0,5 % ne odraža tveganja insolventnosti za odobreno posojilo in da se zato cena poroštva ne more šteti za tržno ceno (glej točko 3.2(d) zgoraj navedenega obvestila).
72.
Na podlagi te analize je Komisija v točki 87 obrazložitve ugotovila, da obravnavani ukrepi ne spoštujejo pogojev iz obvestila o poroštvih in da „upravičenci ukrepov na trgu ne bi prejeli pod enakimi pogoji“.
73.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je Splošno sodišče v točki 125 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da v ugotovitvah v zvezi z opredelitvijo prednosti, in sicer v razdelku 7.1.2 spornega sklepa, Komisija ni navedla kolikšna je tržna cena, na katero ocenjuje zadevno premijo.
74.
Šele v točki 93 obrazložitve spornega sklepa – oziroma v razdelku 7.2, ki se nanaša na obseg pomoči – Komisija ugotavlja, da „obrestn[a] mer[a], ki bi se uporabila za posojilo brez državnega poroštva […] ne bi zagotovil[a] smiselne primerjave“, in sicer „zaradi omejenega števila opaženih podobnih transakcij na trgu“.
75.
Glede tega je treba spomniti, da je treba, kot je ugotovljeno v točkah od 48 do 50 zgoraj, v skladu z obvestilom o poroštvih za ugotovitev, ali bi se z uporabo „načela vlagatelja v tržnem gospodarstvu“ za poroštvo plačala tržna cena, zlasti preveriti, ali je „plačana cena za poroštvo vsaj tako visoka, da ustreza primerljivi poroštveni premiji, ki jo je mogoče najti na finančnih trgih“, in če te ustrezno primerljive poroštvene premije ni mogoče najti, „se skupni stroški financiranja posojila s poroštvom, skupaj z obrestmi posojila in poroštveno premijo, primerjajo s tržno ceno podobnega posojila brez poroštva“.
76.
V sistemu obvestila o poroštvih je videti, da je določitev take referenčne cene (oziroma „primerljive poroštvene premije, ki jo je mogoče najti na finančnih trgih“, in če te ni, „tržne cene podobnega posojila brez poroštva“), če jo je mogoče določiti, odločilna za količinsko opredelitev državne pomoči, ki jo vsebuje obravnavano poroštvo.
77.
Glede tega iz spisa in iz točk 125 in 131 izpodbijane sodbe izhaja, da je v okviru ukrepov procesnega vodstva Splošno sodišče izrecno zaslišalo Komisijo, da bi preverilo temelj zgoraj navedene ugotovitve iz točke 93 obrazložitve spornega sklepa, iz katerega je v bistvu mogoče zaključiti, da ne obstajajo „podobna posojila brez poroštva“, ki bi se lahko uporabila kot merilo za določitev, ali je cena, plačana za poroštvo, tržna ali ne.
78.
Komisija je na to vprašanje odgovorila, da ob upoštevanju finančnega položaja kluba Valencia CF, ki je bil podjetje v težavah, meni, da ni tržne cene, ki bi lahko služila kot referenčna cena za obravnavano premijo. Komisija je v svojem odgovoru nato pojasnila, da, „drugače povedano, ni uspela najti podobnih transakcij s premijami, ki so jih plačale finančne institucije, ker take institucije niso izvajale tako tveganih transakcij, kot so tiste, s katerimi se prevzamejo poroštva v korist podjetij z bonitetno oceno“. Komisija je nato navedla točko 3.3 obvestila o poroštvih, iz katere izhaja, da tržna referenčna mera za posojila, odobrena podjetjem z bonitetno oceno CCC, ne obstaja. Ta institucija je tudi dodala, da nič v upravnem spisu ne kaže nasprotno.
79.
Iz tega odgovora na vprašanje Splošnega sodišča izhaja, da je Komisija v bistvu iz okoliščine, da je po analizi, ki jo je sama opravila, „mogoče šteti“, (
33
) da je bonitetna ocena kluba Valencia CF v kategoriji CCC, sklepala, da nobena finančna ustanova ne bi podprla tako tvegane transakcije, kot je prevzem poroštva v korist kluba Valencia CF, in da je treba zaradi tega in v odsotnosti drugačnih navedb v spisu izključiti, da obstajajo „podobna posojila brez poroštva“, ki bi se lahko uporabila za primerjavo z obravnavanim poroštvom.
80.
Glede tega ugotavlja, da je videti – razen dejstva, da te obrazložitve, na kateri temelji ugotovitev iz točke 93 obrazložitve spornega sklepa, ni v besedilu spornega sklepa – da temelji na utemeljitvi, ki bi se lahko opredelila kot „logično verjetna“, vendar v resnici ne temelji na dejanskih dokazih.
81.
Kot namreč meni Komisija, bi se lahko štelo, da finančne institucije po navadi ne sklepajo poroštvenih transakcij s podjetji z bonitetno oceno CCC, čeprav je Komisija dejansko v podporo tej trditvi predložila samo navedbo iz točke 3.3 obvestila o poroštvih. Vendar pa je v obravnavani zadevi ugotovitev, da ne obstajajo „podobna posojila brez poroštva“, ki bi se uporabila kot merilo za primerjavo za določitev, ali je bila cena, plačana za obravnavano poroštvo, tržna cena ali ne, nekako utemeljena na dvojnem sklepanju, in sicer, po eni strani na sklepanju, da je zaradi finančnih težav kluba Valencia CF „mogoče šteti“, da bonitetna ocena tega podjetja spada v kategorijo CCC; to bonitetno oceno je torej klubu Valencia CF dodelila Komisija sama; (
34
) po drugi strani pa na sklepanju, da zaradi te bonitetne ocene nobena finančna institucija ne bi sklenila podobne transakcije s klubom Valencia CF.
82.
Dvomim, da bi se ugotovitev, utemeljena izključno na takem logično verjetnem razmišljanju, lahko štela za skladno z zahtevami glede dokaznega bremena o obstoju prednosti in glede dolžnosti skrbnega ravnanja Komisije, ki izhajajo iz sodne prakse, navedene v točkah od 56 do 63 zgoraj.
83.
Kot je ugotovljeno v točki 57, je Komisija dejansko dolžna dokazati, da pogoji za uporabo načela zasebnega gospodarskega subjekta niso izpolnjeni. Ta obveznost, kot je razložena v sodni praksi, nalaga Komisiji, da uporabi elemente, ki so primerni za pozitivno dokazovanje obstoja prednosti, in ji ne dovoljuje, da se preprosto omeji na sklepanje, čeprav je prepričljivo, ali da uporabi negativne predpostavke, ne da bi lahko dokazala, da je vsaj poskusila dejansko preveriti utemeljenost takega sklepanja z elementi, ki imajo določeno verodostojnost in doslednost in zagotavljajo zadostno podlago za ugotovitve, ki jih je sprejela, in so zato primerni, da te ugotovitve podprejo. Iz ustaljene sodne prakse, navedene v točki 59 zgoraj, namreč izhaja, da je Komisija dolžna skrbno in nepristransko voditi obravnavani postopek, tako da ima pri sprejetju končnega sklepa na voljo najzanesljivejše in najpopolnejše podatke. Dolžnost skrbnega ravnanja, ki jo ima Komisija, ji ne omogoča, da bi svoje ugotovitve utemeljila samo na podlagi „logično verjetnega“ razmišljanja, ne da bi vsaj poskusila pridobiti specifične informacije, na katerih bi utemeljila svojo ugotovitev.
84.
V tem smislu se ne strinjam s trditvijo Komisije, navedeno v točki 31 zgoraj, v skladu s katero bi bilo treba šteti, da je v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, izpolnila svoje dokazno breme in spoštovala svojo dolžnost skrbnega ravnanja v skladu s sodno prakso. Po mojem mnenju v primeru, kakršen je v obravnavani zadevi, Komisija ne more na podlagi deduktivnega sklepanja zaključiti, da ne obstajajo „podobna posojila brez poroštva“, ki se uporabijo kot referenca za ugotavljanje, ali je cena, plačana za obravnavano poroštvo, tržna, in pri tem samo pozvati državo članico in zainteresirane strani, naj predložijo stališča o sklepu o začetku postopka in o ugotovitvah, ki jih vsebuje, ter ugotoviti, da nič v spisu ne kaže na to, da na trgu obstajajo podobne transakcije.
85.
Komisija je sicer, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah 57 in 61 zgoraj, na področju pomoči dejansko večinoma uporabljala informacije, ki jih je predložila država članica. Vendar pa po eni strani iz sodne prakse, navedene v točki 60, izhaja tudi, da mora Komisija zadevno državo članico pozvati, naj ji posreduje vse upoštevne podatke, na podlagi katerih bo lahko preverila, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo načela zasebnega vlagatelja. Preprost poziv za predložitev stališč o sklepu o začetku postopka se mi ne zdi primerljiv taki zahtevi za informacije. Po drugi strani iz sodne prakse, navedene v točki 62, tudi izhaja, da tudi če zadevna država članica ne sodeluje, mora Komisija vseeno utemeljiti svoje ugotovitve na elementih, ki izkazujejo določeno verodostojnost in doslednost, in ki zagotavljajo zadostno podlago za njene ugotovitve. Zato se ne more opreti samo za logično verjetno sklepanje.
86.
To ne pomeni, da mora Komisija poiskati elemente, katerih obstoj je zgolj hipotetičen, ali da mora uporabiti svoja posebna pooblastila za preiskavo, razen v primerih, ko je to potrebno. To pomeni samo, da ji njena dolžnost skrbnega ravnanja ne dopušča, da bi v primeru, kakršen je v obravnavani zadevi, uporabila izključno logično verjetno razmišljanje, ne da bi vsaj poskusila minimalno podpreti svoje ugotovitve na specifičnih informacijah, ki so lahko podlaga za njeno ugotovitev, da je treba izključiti obstoj „podobnih posojil brez poroštva“, ki se lahko uporabijo za primerjavo z obravnavanim poroštvom.
87.
Iz zgoraj navedenega sledi, da ni mogoče šteti, kot trdi Komisija, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in je tej instituciji naložilo pretirano dokazno breme s tem, da je v točki 135 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija v točki 93 obrazložitve spornega sklepa napačno izključila obstoj tržne cene podobnega posojila brez poroštva „zaradi omejenega števila opaženih podobnih transakcij na trgu“, ker ta ugotovitev ni pravno zadostno utemeljena. Iz tega sledi, da je treba drugi del edinega pritožbenega razloga Komisije zavrniti.
88.
Ta napaka Komisije v zvezi z elementom, ki je, kot je ugotovljeno v točkah 75 in 76 v zvezi s točkami od 48 do 50, odločilen v analizi, določeni v obvestilu o poroštvih, s katero se državno poroštvo, kakršno je obravnavano, opredeli za državno pomoč, po mojem mnenju zadostuje tudi, da upraviči ugotovitev Splošnega sodišča v točki 134 izpodbijane sodbe, v skladu s katero Komisija v obravnavani zadevi ni spoštovala tega obvestila. Dejansko bi analiza, skladna z navedenim obvestilom, zahtevala skrbno preverjanje morebitnega obstoja tržne cene za podobno posojilo brez poroštva. Iz tega sledi, da je treba prvi del edinega pritožbenega razloga Komisije po mojem mnenju vsekakor zavrniti.
89.
Glede tretjega dela edinega pritožbenega razloga Komisije, ki se nanaša na domnevno izkrivljanje dejstev Splošnega sodišča in je povzeto v točki 33 zgoraj, je treba spomniti, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča izkrivljanje očitno izhajati iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze. (
35
)
90.
Komisija trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva s tem, da je v točki 137 izpodbijane sodbe navedlo, da Komisija ne navaja nobenega drugega elementa, pridobljenega med upravnim postopkom, ki bi podprl njene ugotovitve o nezadostnosti primerljivih transakcij, ker je svoje ugotovitve oprla tudi na dvome, ki jih je glede obstoja podobnih poroštev na trgu izrazila Fundación Valencia v svojih stališčih v zvezi s sklepom o začetku postopka.
91.
Glede tega po eni strani ugotavljam, da ne v spornem sklepu ne v zgoraj navedenem odgovoru Komisije na ukrepe procesnega vodstva, ki jih je sprejelo Splošno sodišče, niso navedeni morebitni dvomi, ki bi jih izrazila Fundación Valencia. Drugič in vsekakor, samo branje dela stališč Fundación Valencia, ki ga navaja Komisija, pokaže, da se je Komisija omejila na to, da je navedla, da „ne ve“, ali obstajajo podobna primerljiva poroštva na trgu ali ne, in ni, kot trdi Komisija, izrazila dvomov o njihovem obstoju. V teh okoliščinah po mojem mnenju ni mogoče očitati Splošnemu sodišču, da je izkrivilo dejstva, in posledično tudi tretjega dela edinega pritožbenega razloga Komisije ni mogoče sprejeti.
92.
Nazadnje, po mojem mnenju iz zgoraj navedenega izhaja, da edini pritožbeni razlog, ki ga predlaga Komisija, ni utemeljen. Posledično menim, da je treba pritožbo zavrniti.
VI. Stroški
93.
V skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča to odloči o stroških, če je pritožba zavrnjena. V skladu s členom 138(1) navedenega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporabi na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
94.
V skladu s členom 140(1) Poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se državam članicam, ki so intervenirale v postopku, naloži, da nosijo svoje stroške.
95.
Ker je Komisija v obravnavani zadevi neuspela stranka, se ji naloži plačilo stroškov, kot je predlagal klub Valencia CF. Kraljevina Španija kot intervenientka na prvi stopnji nosi svoje stroške.
VII. Predlog
96.
Na podlagi zgoraj navedenega Sodišču predlagam, naj odloči:
–
Pritožba se zavrne;
–
Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške kluba Valencia Club de Fútbol, SAD;
–
Kraljevina Španija nosi svoje stroške.
(
1
)	Jezik izvirnika: italijanščina.
(
2
)	UL 2017, L 55, str. 12.
(
3
)	UL 2008, C 155, str. 10.
(
4
)	Glej točke od 6 do 8 obrazložitve spornega sklepa in točko 9 izpodbijane sodbe.
(
5
)	Glej podrobno točki 12 in 13 obrazložitve spornega sklepa in točki 5 in 9 izpodbijane sodbe.
(
6
)	UL 2014, C 69, str. 99.
(
7
)	V skladu s smernicami Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (UL 2004, C 244, str. 2), glej točke od 73 do 77 obrazložitve spornega sklepa.
(
8
)	Glej točko 80 obrazložitve spornega sklepa.
(
9
)	Točke od 81 do 83 obrazložitve in opomba 25 spornega sklepa.
(
10
)	Kot izhaja iz točk 50 in 140 izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče menilo, da prvi pritožbeni razlog ni dopusten v delu, ki se nanaša na ukrep št. 4.
(
11
)	Opredeljeno v skladu s Sporočilom o spremembi metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (UL 2008, C 14, str. 6). Glej točke od 121 do 123 in 133 izpodbijane sodbe.
(
12
)	Točki 124 in 125 izpodbijane sodbe.
(
13
)	Glej točko 134 izpodbijane sodbe.
(
14
)	Glej točke od 135 do 138 izpodbijane sodbe.
(
15
)	Komisija se sklicuje na točko 4.1(a) obvestila in kot primer navaja sklep, ki je bil predmet novejše sodbe z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točke od 92 do 119).
(
16
)	V zvezi s tem glej sodbo z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 102 in navedena sodna praksa).
(
17
)	Glej med drugim sodbo z dne 2. decembra 2010, Holland Malt/Komisija (C‑464/09 P, EU:C:2010:733, točka 47 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo v zadevi 817/18.
(
18
)	Glej med drugim sodbo z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 44 in navedena sodna praksa).
(
19
)	V zvezi s tem glej med drugim sodbo z dne 7. marca 2002, Italija/Komisija (C‑310/99, EU:C:2002:143, točka 52 in navedena sodna praksa).
(
20
)	V zvezi s tem glej med drugim sodbo z dne 3. aprila 2014, Francija/Komisija (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, točka 96).
(
21
)	Glej točko 3.1 obvestila o poroštvih.
(
22
)	Tak primer je bil v zadevi, v kateri je bila izrečena sodba z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, glej točke od 92 do 119). Glede tega glej tudi sodbo z dne 1. februarja 2018, Larko/Komisija (T-423/14, EU:T:2018:57, točke od 180 do 194).
(
23
)	Glej med drugim sodbo z dne 4. marca 2021, Komisija/Fútbol Club Barcelona (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, točka 62 in navedena sodna praksa).
(
24
)	Glej sodbi z dne 10. decembra 2020, Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, točka 110), in z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 65 in navedena sodna praksa).
(
25
)	Sodba z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 66).
(
26
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2012, Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, točka 105), in z dne 10. decembra 2020, Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, točka 112).
(
27
)	Glej med drugim sodbi z dne 2. septembra 2010, Komisija/Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, točka 90), in z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 67).
(
28
)	Glej med drugim sodbe z dne 20. septembra 2017, Komisija/Frucona Košice (C‑300/16 P, EU:C:2017:706, točka 24); z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 68), in z dne 10. decembra 2020, Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, točka 104). Glej v tem smislu tudi sodbi z dne 5. junija 2012, (Komisija/EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, točka 104), in z dne 6. marca 2018, Komisija/FIH Holding in FIH Erhvervsbank, (C‑579/16 P, EU:C:2018:159, točka 47).
(
29
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 10. decembra 2020, Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, točka 112).
(
30
)	Glej sodbi z dne 17. septembra 2009, Komisija/MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, točke od 54 do 56), in z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 69).
(
31
)	Sodbe z dne 17. septembra 2009, Komisija/MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, točki 57 in 58); z dne 26. marca 2020, Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, točka 70), in z dne 10. decembra 2020, Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, točka 111).
(
32
)	Ta stavek je po mojem mnenju netočna parafraza stavka iz točke 2.2 obvestila o poroštvih, ki se nanaša na okoliščine, ko je podjetje v izredno težkem položaju, kot so navedene v točki 55 zgoraj. Kot je ugotovila tudi sama Komisija v točki 80 obrazložitve spornega sklepa, to v obravnavani zadevi ne velja.
(
33
)	Glej točko 83 obrazložitve spornega sklepa.
(
34
)	Glede tega ugotavljam, da sta klub Valencia CF in Kraljevina Španija trdili, da ji je Bancaja, banka ki je odobrila posojilo, dala bonitetno oceno BB.
(
35
)	Glej med drugim sodbo z dne 11. novembra 2021, Autostrada Wielkopolska/Komisija in Poljska (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, točka 94 in navedena sodna praksa).