62023CJ0364
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 12. junija 2025 (
*1
)
„Pritožba – Javni uslužbenci – Medinstitucionalna premestitev – Prošnja za premestitev na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije, vložena na podlagi razpisa prostega delovnega mesta – Zavrnitev te prošnje – Obveznost upoštevanja prednostnega vrstnega reda iz člena 29(1) teh predpisov – Napake pri uporabi prava – Protislovnost obrazložitve“
V zadevi C‑364/23 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 8. junija 2023,
ZR, ki jo zastopa A. Champetier in S. Rodrigues, avocats,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Urad Evropske unije za intelektualno lastnino
(EUIPO), ki ga zastopata E. Lekan in A. Lukošiūtė, agentki,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica senata, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer in B. Smulders, sodniki,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 30. januarja 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Oseba ZR s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 29. marca 2023, ZR/EUIPO (T‑400/21, EU:T:2023:169; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti sklepa Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 8. septembra 2020, s katerim je bila zavrnjena njena prošnja za premestitev na EUIPO (v nadaljevanju: sporni sklep).
I. Pravni okvir
A. Uredba (EU) 2017/1001
2
Člen 143(1) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1) določa, da se „[b]rez poseganja v uporabo člena 166 te uredbe za člane odborov za pritožbe za osebje [EUIPO] uporabljajo kadrovski predpisi za uradnike [Unije], Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev [Unije] in pravila za izvajanje teh določb, ki so jih sporazumno sprejele institucije [Evropske u]nije“.
B. Kadrovski predpisi
3
Člen 1a Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije v različici, ki se uporablja za spor (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), določa:
„1.   […] ‚uradnik Unije‘ […] pomeni vsako osebo, ki je imenovana, kakor določajo ti kadrovski predpisi, na stalno delovno mesto v eni od institucij Unije z aktom, ki ga izda organ za imenovanja [v nadaljevanju: OI] te institucije.
2.   Opredelitev iz odstavka 1 velja tudi za osebe, ki jih imenujejo organi Unije in za katere se uporabljajo ti kadrovski predpisi na podlagi aktov Unije o njihovi ustanovitvi (v nadaljnjem besedilu ‚agencije‘;). Vsako sklicevanje na ‚institucije‘[…] v teh kadrovskih predpisih se uporablja za agencije, razen če v Kadrovskih predpisih ni drugače določeno.“
4
Člen 4 Kadrovskih predpisov določa:
„Imenovanje ali napredovanje je možno samo zaradi zapolnitve prostega delovnega mesta, kakor predvidevajo ti kadrovski predpisi.
Uslužbenci institucije se obvestijo o prostih delovnih mestih v tej instituciji, ko [OI] odloči, da je treba prosto delovno mesto zapolniti.
Če prostega delovnega mesta ni mogoče zasesti s premestitvijo, imenovanjem na delovno mesto v skladu s členom 45a ali napredovanjem, se o tem obvesti zaposlene v drugih institucijah in/ali izvede notranji natečaj.“
5
Člen 8 Kadrovskih predpisov določa:
„Uradnik, ki je napoten v drugo institucijo Evropske unije, lahko po šestih mesecih zaprosi za premestitev v navedeno institucijo.
Če uradnikova matična institucija in institucija, v katero je bil napoten, soglašata s premestitvijo, se šteje, da je bil uradnik v času svoje celotne kariere v Uniji zaposlen v slednji instituciji. Zaradi take premestitve ne dobi nobenih finančnih ugodnosti, do katerih je ob prenehanju delovnega razmerja v eni od institucij Unije upravičen uradnik po teh kadrovskih predpisih.
[…]“
6
Člen 29(1) Kadrovskih predpisov določa:
„Pred zapolnitvijo prostega delovnega mesta v instituciji [OI] najprej preveri:
(a)
ali je delovno mesto mogoče zapolniti:
(i)
s premestitvijo ali
(ii)
z imenovanjem v skladu s členom 45a ali
(iii)
z napredovanjem
znotraj institucije;
(b)
ali je prejel prošnje za premestitev od uradnikov istega razreda iz drugih institucij, in/ali
(c)
če prostega delovnega mesta ni mogoče zapolniti z možnostmi iz točk (a) in (b), naj preuči seznam primernih kandidatov v smislu člena 30, kadar je to ustrezno, ob upoštevanju ustreznih določb glede primernih kandidatov v Prilogi III, in/ali
(d)
naj organizira notranji natečaj v instituciji, na katerem lahko sodelujejo zgolj uradniki in začasni uslužbenci, kakor so opredeljeni v členu 2 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije;
ali pa izvede natečajne postopke na podlagi kvalifikacij ali preizkusov ali na podlagi obojih. […]
[…].“
II. Dejansko stanje
7
Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 2 do 13 izpodbijane sodbe in ga je mogoče povzeti, kot sledi.
8
Pritožnica, uradnica v razredu AD 5 pri Evropski komisiji, je bila na svojo prošnjo napotena na EUIPO, kjer je bila od 16. septembra 2013 zaposlena na delovnem mestu asistentke na področju intelektualne lastnine kot začasna uslužbenka.
9
Pritožnica je 1. marca 2019 z EUIPO sklenila novo pogodbo za obdobje petih let, na podlagi katere je bila zaposlena na delovnem mestu strokovnjaka za intelektualno lastnino kot začasna uslužbenka v razredu AD 6.
10
EUIPO je marca 2020 objavil notranji razpis za prijavo interesa, da bi bili za uradnike EUIPO imenovani začasni in pogodbeni uslužbenci v okviru letnega postopka premestitev (v nadaljevanju: letni postopek premestitev). V tem razpisu je bilo navedeno, da je odprt za vse poklicne profile, vključno s tistimi, ki se nanašajo na intelektualno lastnino. EUIPO je v njem navedel, da bo OI vložene prijave analiziral in pri tem upošteval interes službe in merila, kot so: (i) ključna delovna mesta in znanja v okviru EUIPO, (ii) kariera in uspešnost v EUIPO, (iii) obstoječe možnosti v kadrovskem načrtu, (iv) vpliv na proračun in (v) preostalo obdobje trajanja pogodbe ali veljavnosti rezervnih seznamov (v nadaljevanju: merila v zvezi s premestitvami).
11
Pritožnica je 31. marca 2020 odgovorila na navedeni razpis in prosila za njeno premestitev na EUIPO v skladu s členom 8 Kadrovskih predpisov.
12
EUIPO je 16. aprila 2020 objavil razpis za prosto delovno mesto EXT/20/38/AD 6/strokovnjak za intelektualno lastnino zaradi oblikovanja rezervnega seznama kandidatov za zapolnitev delovnega mesta strokovnjak za intelektualno lastnino z zaposlitvijo začasnega uslužbenca z nazivom AD 6 (v nadaljevanju: zunanji razpis prostega delovnega mesta).
13
Poleg tega je EUIPO 28. aprila 2020 objavil razpis prostega delovnega mesta IM/FT&TA/20/47/AD/OD za uradnike ali začasne uslužbence v razredih od AD 5 do AD 8 za zapolnitev delovnega mesta strokovnjaka za intelektualno lastnino (v nadaljevanju: notranji razpis prostega delovnega mesta).
14
Pritožnica je 12. maja 2020 na podlagi tega notranjega razpisa prostega delovnega mesta vložila prijavo.
15
Pritožnica se je v elektronskem sporočilu z istega dne, naslovljenem na OI, sklicevala na navedeni razpis prostega delovnega mesta in na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov prosila, naj bo v skladu s členoma 8 in 29 Kadrovskih predpisov premeščena v EUIPO (v nadaljevanju: sporna prošnja).
16
OI je 8. septembra 2020 s spornim sklepom to prošnjo zavrnil.
17
EUIPO je 5. novembra 2020 zaposlil začasnega uslužbenca, ki je bil izbran po objavi zunanjega razpisa prostega delovnega mesta.
18
Pritožnica je 8. decembra 2020 zoper sporni sklep na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov vložila pritožbo, ki je bila zavrnjena s sklepom z dne 22. marca 2021 (v nadaljevanju: sklep o zavrnitvi pritožbe).
III. Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
19
Pritožnica je s tožbo, ki jo je 2. julija 2021 vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, predlagala razglasitev ničnosti spornega sklepa in po potrebi sklepa o zavrnitvi pritožbe.
20
V utemeljitev tožbe je navedla tri tožbene razloge. Prvi se je v bistvu nanašal na kršitev členov 4, 8, 29 in 110 Kadrovskih predpisov ter načela kontinuitete kariere uradnikov Unije. Drugi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev načela enakega obravnavanja. Nazadnje, tretji tožbeni razlog se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve, na obstoj očitne napake pri presoji in na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja.
21
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo te tri tožbene razloge in posledično tožbo v celoti.
22
Natančneje, Splošno sodišče je v okviru preučitve prvega tožbenega razloga menilo, da je treba sporno prošnjo opredeliti kot prošnjo za premestitev, ki temelji na členu 8, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, in ne kot prijavo na notranji razpis prostega delovnega mesta. Razsodilo je tudi, da za tako prošnjo za premestitev po svoji naravi ni mogoče šteti, da je njen namen zapolniti prosto delovno mesto, ki je bilo predmet razpisa prostega delovnega mesta, tako da EUIPO pri preizkusu sporne prošnje ni bilo treba upoštevati niti člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov niti pravil iz člena 4 teh predpisov.
IV. Predlogi strank v pritožbenem postopku
23
Pritožnica Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
razglasi ničnost spornega sklepa in sklepa o zavrnitvi pritožbe ali, če to ni mogoče, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in
–
EUIPO naloži plačilo stroškov.
24
EUIPO Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrže v celoti kot očitno nedopustno ali jo, podredno, zavrne kot neutemeljeno ter
–
Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
V. Pritožba
25
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge, s katerimi izpodbija zavrnitev vsakega od treh tožbenih razlogov, navedenih na prvi stopnji.
A. Dopustnost pritožbe
1.
Trditve strank
26
EUIPO meni, da pritožba ni dopustna, ker temelji predvsem na tem, da je Splošno sodišče domnevno napačno razlagalo sporno prošnjo, saj jo je po mnenju pritožnice napačno opredelilo kot prošnjo za premestitev na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov namesto prijave na notranji razpis prostega delovnega mesta.
27
Ta trditev naj namreč ne bi bila dovolj jasna in natančna, da bi Sodišču omogočila izvajanje nadzora, saj naj bistveni elementi, na katerih temelji pritožba, ne bi bili dovolj dosledno in razumljivo razvidni iz te pritožbe. Poleg tega naj bi navedena trditev pomenila poskus ponovne razlage sporne prošnje na način, ki je očitno v nasprotju z dejstvi, ugotovljenimi v spisu.
28
Kar zadeva preostale trditve, navedene v utemeljitev pritožbe, naj bi pritožnica zgolj ponovila tožbene razloge in trditve, ki jih je že navedla pred Splošnim sodiščem, ne da bi pojasnila napačno uporabo prava v izpodbijani sodbi.
29
Pritožnica trdi, da je pritožba dopustna.
2.
Presoja Sodišča
30
Iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane točke sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, ki posebej utemeljujejo ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni razlog nista dopustna (sodba z dne 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, točka 99 in navedena sodna praksa).
31
Pritožbeni razlog, katerega utemeljitev ni dovolj jasna in natančna, da bi Sodišče lahko opravilo nadzor nad zakonitostjo, zlasti ker bistveni elementi, na katere se ta pritožbeni razlog opira, iz besedila te pritožbe, ki je v zvezi s tem formulirano nejasno in dvoumno, ne izhajajo dovolj dosledno in razumljivo, teh zahtev med drugim ne izpolnjuje in ga je zato treba razglasiti za nedopustnega. Sodišče je tudi presodilo, da je treba kot očitno nedopustno zavreči pritožbo, ki ni dosledna, ki se omejuje na splošne trditve in ki ne vsebuje natančnih navedb v zvezi s točkami izpodbijane odločbe, v katerih naj bi bilo domnevno napačno uporabljeno pravo (sodba z dne 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, točka 100 in navedena sodna praksa).
32
Poleg tega iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije izhaja, da je samo Splošno sodišče pristojno, prvič, za ugotavljanje dejanskega stanja, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in drugič, za presojo tega dejanskega stanja. Kadar Splošno sodišče ugotovi ali presodi dejansko stanje, pa je Sodišče pristojno, da opravi nadzor nad pravno opredelitvijo tega dejanskega stanja in nad pravnimi posledicami, ki jih je iz njega izpeljalo Splošno sodišče (sodba z dne 4. aprila 2017, Médiateur/Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, točka 53 in navedena sodna praksa).
33
V obravnavani zadevi je treba najprej poudariti, da je pravna opredelitev sporne prošnje vprašanje, ki se nanaša na pravno opredelitev dejanskega stanja in je v skladu s sodno prakso, navedeno v prejšnji točki te sodbe, lahko predmet nadzora Sodišča v fazi pritožbe. Poleg tega pritožnica v nasprotju s tem, kar trdi EUIPO, opredeljuje več točk izpodbijane sodbe, zlasti njene točke od 45 do 48 in od 60 do 64, v katerih meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo ali izkrivilo dokaze v zvezi s to pravno opredelitvijo, in v katerih je razumljivo navedla razloge, zaradi katerih meni, da bi bilo treba to sodbo razveljaviti.
34
Poleg tega je treba v delu, v katerem EUIPO trdi, da pritožnica ponavlja tožbene razloge in trditve, ki jih je že navedla pred Splošnim sodiščem, opozoriti, da se lahko pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, kadar pritožnik izpodbija to, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, ponovno obravnavajo v okviru pritožbe. Če namreč pritožnik pritožbe v tem smislu ne bi mogel utemeljiti z razlogi in argumenti, ki jih je že navedel pred Splošnim sodiščem, bi pritožbeni postopek deloma izgubil smisel (sodba z dne 4. oktobra 2024, Aeris Invest/Komisija in EOR, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, točka 106 in navedena sodna praksa).
35
V teh okoliščinah je treba to pritožbo razglasiti za dopustno.
B. Prvi pritožbeni razlog
36
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom, ki je razdeljen na tri dele, Splošnemu sodišču očita, da je zavrnilo prvi tožbeni razlog, ki ga je navedla na prvi stopnji.
1.
Prvi del prvega pritožbenega razloga
a)
Trditve strank
37
Pritožnica s prvim delom prvega pritožbenega razloga izpodbija pravno opredelitev sporne prošnje, ki jo je podalo Splošno sodišče, in mu očita, da je pri razlagi členov 4, 8 in 29 Kadrovskih predpisov napačno uporabilo pravo.
38
Prvič, po njenem mnenju je Splošno sodišče v točkah od 45 do 48 izpodbijane sodbe izkrivilo dokaze s tem, da je menilo, da ta prošnja ni bila prijava za notranji razpis prostega delovnega mesta, ampak prošnja za premestitev na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov.
39
Drugič, pri tej pravni opredelitvi naj bi bilo napačno uporabljeno pravo, ker naj bi Splošno sodišče napačno ugotovilo, da ta člen 8 in člen 29 Kadrovskih predpisov nista povezana.
40
Splošno sodišče naj bi namreč v točki 60 izpodbijane sodbe v skladu s tem členom 29(1)(b) absolutno razlikovalo med medinstitucionalnimi premestitvami, izvedenimi na podlagi navedenega člena 8, in premestitvami, opravljenimi po objavi medinstitucionalnih razpisov prostih delovnih mest.
41
Vendar naj bi bilo treba v skladu s členom 4 Kadrovskih predpisov vsako prosto delovno mesto objaviti, sredstva za zasedbo takega delovnega mesta pa naj bi urejal člen 29 Kadrovskih predpisov, med katerimi je premestitev v smislu člena 8 Kadrovskih predpisov. Tako naj ta člena 8 in 29 ne bi urejala dveh različnih postopkov.
42
Tretjič, Splošno sodišče naj bi v točkah 48 in od 61 do 63 izpodbijane sodbe člen 8 Kadrovskih predpisov razlagalo tako, da se uporablja le v primeru prošnje za premestitev brez prostega delovnega mesta. Vendar taka predpostavka ne more obstajati, saj bi bila v nasprotju s členom 4 Kadrovskih predpisov, ki zahteva, da obstaja prosto delovno mesto, na katero je uradnik lahko premeščen.
43
Tako naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo tudi s tem, da je v točki 64 te sodbe menilo, da EUIPO pri preizkusu sporne prošnje ni bilo treba upoštevati člena 4 in člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov.
44
Četrtič, sporni sklep naj bi bil rezultat samovoljnega postopka, in sicer letnega postopka premestitev, s katerim naj bi EUIPO obšel člen 29 Kadrovskih predpisov ob upoštevanju meril, kot sta uspešnost ali preostalo trajanje pogodbe, ki naj bi bila upoštevna za napredovanje, in ne za zaposlovanje. Poleg tega naj bi bil ta postopek tudi v nasprotju s Kadrovskimi predpisi, ker naj se ne bi uporabljal le za napotene uradnike, ki želijo biti premeščeni, ampak tudi za osebe, ki želijo biti zaposlene z rezervnega seznama, medtem ko naj teh ne bi bilo mogoče zaposliti na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov, ker niso uradniki.
45
EUIPO trdi, da pritožnica zamenjuje dve vrsti medinstitucionalnih premestitev iz točke 60 izpodbijane sodbe, ki sta navedeni v točki 40 te sodbe, in pojasnjuje, da je namen letnega postopka premestitev vzpostaviti strukturo uporabe člena 8 Kadrovskih predpisov za imenovanje uradnikov drugih institucij, ki v tem uradu že delajo kot začasni ali pogodbeni uslužbenci, kot uradnikov EUIPO.
46
EUIPO meni, da se je pritožnica v upravnem postopku ter v vlogah na prvi stopnji in v okviru pritožbe sistematično sklicevala na sporno prošnjo kot na „prošnjo za premestitev“. S pritožbo pa naj bi poskušala uveljavljati, da je bila sporna prošnja v resnici prijava za notranji razpis prostega delovnega mesta, kar naj bi pomenilo spremembo predmeta spora pred Splošnim sodiščem, s čimer pa naj bi prvič pred Sodiščem navajala trditev, ki je ni navedla pred Splošnim sodiščem, zaradi česar naj ta trditev ne bi bila dopustna.
47
Tudi če bi se priznalo, da je bila sporna prošnja vložena na podlagi člena 29(1) Kadrovskih predpisov, bi pritožnica vseeno želela doseči premestitev na EUIPO.
48
Splošno sodišče naj bi vsekakor pravilno ugotovilo, da EUIPO ni bilo treba upoštevati niti člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov niti člena 4 teh predpisov, saj je bil notranji razpis prostega delovnega mesta objavljen na podlagi člena 29(1)(a) Kadrovskih predpisov za zapolnitev prostega delovnega mesta z zaposlitvijo uradnika ali začasnega uslužbenca, ki že dela na tem uradu.
b)
Presoja Sodišča
1) Dopustnost
49
Opozoriti je treba, da se v skladu s členom 170(1), drugi stavek, Poslovnika Sodišča s pritožbo ne more spreminjati predmet spora pred Splošnim sodiščem. V skladu z ustaljeno sodno prakso je zato pristojnost Sodišča v okviru pritožbe omejena na presojo pravne rešitve, podane glede razlogov in trditev, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji. Stranka zato razloga, ki ga ni uveljavljala pred Splošnim sodiščem, ne sme prvič uveljavljati pred Sodiščem, ker se bi ji s tem dovolilo, da Sodišču, katerega pristojnost glede pritožb je omejena, predloži širši spor, kot je bil predložen Splošnemu sodišču (sodba z dne 27. februarja 2025, Lukoil/Register za preglednost in drugi, C‑223/24 P, EU:C:2025:129, točka 34 in navedena sodna praksa).
50
V obravnavani zadevi je iz točk od 56 do 58 izpodbijane sodbe razvidno, da je pritožnica z drugim delom prvega tožbenega razloga na prvi stopnji v bistvu trdila, da bi moral EUIPO v skladu s členom 29(1)(b) Kadrovskih predpisov sporno prošnjo analizirati v povezavi s prostim delovnim mestom, ki ga je nameraval zapolniti po objavi notranjega razpisa prostega delovnega mesta. Kot pa je razvidno iz točke 43 te sodbe, pritožnica s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo to trditev. Iz tega sledi, da v nasprotju s tem, kar trdi EUIPO, pritožnica s tem prvim delom ne navaja trditve, ki ni bila navedena pred Splošnim sodiščem, in ne spreminja predmeta spora pred tem sodiščem, tako da je navedeni del dopusten.
51
Iz tega je razvidno, da je prvi del prvega pritožbenega razloga dopusten.
2) Utemeljenost
52
Splošno sodišče je v točki 60 izpodbijane sodbe menilo, da pritožnica s svojo argumentacijo, da je treba člena 8 in 29(1) Kadrovskih predpisov uporabljati hkrati, zamenjuje medinstitucionalne premestitve, izvedene na podlagi tega člena 8, in medinstitucionalne premestitve po objavi medinstitucionalnih razpisov za prosto delovno mesto v skladu s tem členom 29(1)(b).
53
Splošno sodišče je v točkah 61 in 62 te sodbe presodilo, da za prošnjo za medinstitucionalno premestitev, vloženo na podlagi navedenega člena 8, prvi odstavek, ni mogoče šteti, da je njen namen zapolniti prosto delovno mesto, ki je predmet razpisa prostega delovnega mesta, in da se zato sporna prošnja ne more razumno navezati na prosto delovno mesto, na katero se nanaša notranji razpis prostega delovnega mesta.
54
Tako je Splošno sodišče v točki 63 navedene sodbe zavrnilo trditev pritožnice, da bi moral EUIPO na podlagi člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov sporno prošnjo upoštevati v okviru preučitve prijav, vloženih na notranji razpis prostega delovnega mesta.
55
Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 64 iste sodbe dodalo, da EUIPO pri preučitvi te prošnje tudi ni treba upoštevati člena 4 Kadrovskih predpisov, ker se ta člen 29(1)(b) in ta člen 4 nanašata na seznanitev osebja drugih institucij s prostimi delovnimi mesti. Iz tega je sklepalo, da so trditve pritožnice v zvezi s tem, da EUIPO ni upošteval prednostnega vrstnega reda iz navedenega člena 29 in pravil iz navedenega člena 4, brezpredmetne.
56
V zvezi s tem je treba poudariti, da iz člena 8, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov izhaja, da lahko uradnik institucije Unije, ki je napoten v drugo institucijo, po izteku šestmesečnega roka zaprosi za premestitev v zadnjenavedeno institucijo.
57
Poleg tega iz člena 29(1), od (a) do (c), Kadrovskih predpisov izhaja, da OI pred zasedbo prostih delovnih mest v instituciji najprej preuči možnosti za zasedbo delovnega mesta v tej instituciji s premestitvijo, imenovanjem v skladu s členom 45a ali napredovanjem ter prošnje za premestitev uradnikov z istim nazivom iz drugih institucij, in/ali, če tega prostega delovnega mesta ni bilo mogoče zapolniti s temi možnostmi in prošnjami, možnosti preučitve seznamov primernih kandidatov, sestavljenih po javnem natečaju.
58
Sodišče je razsodilo, da so v tem členu 29(1) naštete zaporedne faze, ki jih je treba upoštevati pri zapolnitvi prostega delovnega mesta v instituciji, pri čemer mora OI po prednostnem vrstnem redu preučiti možnosti za zaposlitev, naštete v tej določbi. Navedena določba torej daje prednost uradnikom, ki v zadevni instituciji že delajo, v primerjavi z uradniki drugih institucij in zadnjenavedenim v primerjavi z osebami, ki so na seznamih primernih kandidatov, sestavljenih po natečaju (glej v tem smislu sodbo z dne 18. marca 1999, Carbajo Ferrero/Parlament, C‑304/97 P, EU:C:1999:152, točki 29 in 30 ter navedena sodna praksa).
59
Poudariti je treba, da je treba pojma „premestitev“ v smislu člena 8 Kadrovskih predpisov šteti za enakovreden istemu pojmu v smislu člena 29(1)(b) teh predpisov.
60
Čeprav sta namreč v francoski različici v teh določbah uporabljena izraza „transféré/premestitev“ oziroma „mutation“, sta v številnih drugih jezikovnih različicah uporabljena enaka ali vsaj zelo podobna izraza. To ne velja le za angleško različico navedenih določb, ki je jezik postopka (transferred/transfer in transfer), ampak tudi za špansko (transferido/transferencia in traslado), nemško (Übernahme in Übernahmeanträge), italijansko (trasferito/trasferimento in trasferimento), nizozemsko (over te gaan/Overgang in Overgang), portugalsko (transferência in transferência) ali romunsko (transferul/transfer in transfer) istih določb.
61
Poleg tega je Sodišče v zvezi s premestitvijo v institucijo iz člena 7 Kadrovskih predpisov že razsodilo, da gre za premestitev v primeru premestitve uradnika na prosto delovno mesto (glej v tem smislu sodbi z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija, 161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točka 19, in z dne 21. maja 1981, Kindermann/Komisija_60/80, EU:C:1981:115, točka 12).
62
Iz tega sledi, da kadar OI po tem, ko na podlagi člena 29(1) Kadrovskih predpisov ugotovi, da je treba za to, da bi lahko imenoval najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne osebe, postopek zaposlovanja razširiti vsaj na zahteve iz člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov, objavi razpis prostega delovnega mesta, zato mora na podlagi zadnjenavedene določbe upoštevati prošnje za medinstitucionalno premestitev, vložene na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov.
63
Res je, da se člen 8 Kadrovskih predpisov nanaša na položaj posameznega uradnika s tem, da mu priznava pravico, da zaprosi za premestitev v institucijo, v katero je bil napoten vsaj šest mesecev. Vendar to ne pomeni, da kadar OI meni, da je treba postopek zaposlovanja razširiti onkraj možnosti iz člena 29(1)(a) Kadrovskih predpisov, da lahko ta organ, da bi prišlo do imenovanja osebe, ki je najsposobnejša, najučinkovitejša in neoporečna, opusti obravnavo prošnje za medinstitucionalno premestitev, vložene na podlagi tega člena 8.
64
Kot namreč izhaja iz besedila člena 4, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, je lahko namen vsakega imenovanja le zapolnitev prostega delovnega mesta. Zato je, kot trdi pritožnica, v primeru medinstitucionalne premestitve na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov uradnika mogoče premestiti le na prosto delovno mesto v instituciji, v katero je napoten, vključno z delovnim mestom, ki ga začasno zaseda ob napotitvi. Poleg tega mora biti v skladu s členom 1a(1) Kadrovskih predpisov prosto delovno mesto, na katero je ta uradnik premeščen, stalno delovno mesto. OI pa mora za zapolnitev takega prostega delovnega mesta upoštevati prednostni vrstni red iz člena 29(1) Kadrovskih predpisov (glej v tem smislu sodbi z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija, 161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točka 19, in z dne 21. maja 1981, Kindermann/Komisija_60/80, EU:C:1981:115, točka 12).
65
Res je, kot je Splošno sodišče pravilno opozorilo v točki 50 izpodbijane sodbe, da Kadrovski predpisi ne podeljujejo nobene pravice do medinstitucionalne premestitve na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov.
66
Vendar iz tega člena izhaja, da imajo uradniki ene institucije, ki so vsaj šest mesecev napoteni v drugo institucijo, pravico zaprositi za premestitev v drugo institucijo. Za zagotovitev učinkovitosti te pravice pa je vsaka institucija, ki prejme tako prošnjo v okviru razširjenega postopka zaposlovanja, ki presega možnosti iz člena 29(1)(a) Kadrovskih predpisov, dolžna to prošnjo upoštevati in jo preučiti za zapolnitev zadevnega prostega delovnega mesta.
67
Tako je Splošno sodišče s tem, da je v točki 61 izpodbijane sodbe potrdilo, da za prošnjo za medinstitucionalno premestitev, vloženo na podlagi člena 8, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, ni mogoče šteti, da je njen namen zapolniti prosto delovno mesto, ki je predmet razpisa prostega delovnega mesta, napačno uporabilo pravo.
68
Točke od 62 do 64 navedene sodbe, ki temeljijo na tej napačni predpostavki, zato tudi niso zakonite.
69
Poleg tega, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 55 sklepnih predlogov, je napačna uporaba prava iz točke 67 te sodbe vplivala tudi na pravno opredelitev sporne prošnje. Splošno sodišče je namreč v točkah od 40 do 48 izpodbijane sodbe v bistvu izključilo, da bi bilo sporno prošnjo mogoče upoštevati in preučiti kot prijavo na notranji razpis prostega delovnega mesta na podlagi člena 29(1) Kadrovskih predpisov, ker je ta prošnja temeljila na členu 8 teh predpisov in ker teh dveh določb po njegovem mnenju ni mogoče uporabiti hkrati.
70
Ker pa je bilo pri zadnjenavedeni presoji Splošnega sodišča pravo napačno uporabljeno, je treba ugotoviti, da je bila tudi pri pravni opredelitvi sporne prošnje storjena taka napaka, ne da bi bilo treba preučiti, ali je Splošno sodišče, kot trdi pritožnica, izkrivilo dokaze v zvezi s to opredelitvijo.
71
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba prvemu delu prvega pritožbenega razloga ugoditi.
2.
Tretji del prvega pritožbenega razloga
a)
Trditve strank
72
Pritožnica s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je na prvi stopnji zatrjevala neobstoj pravne podlage za letni postopek premestitev, dejstvo, da je to v nasprotju z določbami členov 4 in 29 Kadrovskih predpisov, ter neobstoj povezave med tem postopkom in členom 8 Kadrovskih predpisov. Vendar naj bi Splošno sodišče v nasprotju s pravico do obrambe le delno odgovorilo na te trditve.
73
Splošno sodišče naj bi namreč v točki 69 izpodbijane sodbe menilo, da trditve pritožnice v zvezi z letnim postopkom premestitev niso upoštevne, ker so se nanašale na njeno prošnjo za premestitev z dne 31. marca 2020, navedeno v točki 11 te sodbe, medtem ko je bila predmet tožbe na prvi stopnji druga prošnja za premestitev, vložena po roku, določenem za odgovor na razpis za prijavo interesa v okviru tega postopka.
74
Ta trditev pa naj bi bila na eni strani v nasprotju s točko 47 izpodbijane sodbe in naj bi na drugi strani temeljila na izkrivljanju dokazov, ker naj bi bilo iz spisa razvidno, da je bil sporni sklep sprejet v okviru letnega postopka premestitev in da naj bi Splošno sodišče v točki 51 te sodbe potrdilo, da „iz [spornega] sklepa izhaja, da je EUIPO sporno prošnjo analiziral glede na merila na področju premestitve“.
75
Pritožnica tako meni, da ima pravico izpodbijati letni postopek premestitev, ker je bil ta zanjo uporabljen.
76
EUIPO v odgovoru na pritožbo odgovarja, da pritožnica zgolj ponavlja trditve, ki jih je navedla že pred Splošnim sodiščem, tako da naj te trditve ne bi bile dopustne. Ker je bila sporna prošnja vložena s sklicevanjem na notranji razpis prostega delovnega mesta, naj bi bila poleg tega vsaka trditev, s katero se izpodbija letni postopek premestitev, neupoštevna.
b)
Presoja Sodišča
1) Dopustnost
77
V zvezi z dopustnostjo tretjega dela prvega pritožbenega razloga zadostuje ugotovitev, da se pritožnica ne omejuje na ponovitev tožbenih razlogov in trditev, ki jih je navedla že na prvi stopnji, ampak Splošnemu sodišču zlasti očita, da ni preučilo vseh trditev, ki jih je navedla pred njim, da bi izpodbijala zakonitost letnega postopka premestitev, in da je obrazložitev izpodbijane sodbe protislovna.
78
Pravna vprašanja, na katera se je mogoče sklicevati v okviru pritožbe, pa so tako vprašanje, ali je Splošno sodišče spremenilo predmet ali vsebino različnih tožbenih predlogov in razlogov, ki jih je navedla pritožnica (glej v tem smislu sodbo z dne 7. junija 2018, Ori Martin/Sodišče Evropske unije, C‑463/17 P, EU:C:2018:411, točka 18 in navedena sodna praksa), kot tudi vprašanje, ali je obrazložitev sodbe Splošnega sodišča protislovna (sodba z dne 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, točka 58 in navedena sodna praksa).
79
Iz tega sledi, da je v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 34 te sodbe, tretji del prvega pritožbenega razloga dopusten.
2) Utemeljenost
80
Splošno sodišče je v točki 69 izpodbijane sodbe razsodilo, da nobena trditev v zvezi z letnim postopkom premestitev ni upoštevna v okviru nadzora zakonitosti spornega sklepa, ker je bila sporna prošnja vložena po izteku roka, določenega za odgovor na razpis za prijavo interesa v okviru tega postopka.
81
Poudariti je treba, da je, kot trdi pritožnica, ta ugotovitev v nasprotju zlasti z ugotovitvijo iz točke 51 te sodbe, in sicer, da „iz [spornega] sklepa izhaja, da je EUIPO sporno prošnjo analiziral glede na merila na področju premestitev“ in da „sporna prošnja vsebuje številna sklicevanja na [te] merila“, pri čemer so bila navedena merila, kot je razvidno iz točke 10 te sodbe, pripravljena v okviru letnega postopka premestitev.
82
Tako je obrazložitev izpodbijane sodbe v zvezi s tem protislovna.
83
Točka 69 izpodbijane sodbe, v skladu s katero „nobena trditev, ki se nanaša na letni postopek premestitev, ni upoštevna v okviru nadzora zakonitosti [spornega] sklepa“, je namreč v nasprotju s točko 51 te sodbe, v skladu s katero „je iz [spornega] sklepa razvidno, da je EUIPO sporno prošnjo analiziral glede na merila na področju premestitev“.
84
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba tretjemu delu prvega pritožbenega razloga ugoditi.
C. Prvi del drugega pritožbenega razloga
1.
Trditve strank
85
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom, ki je razdeljen na tri dele, Splošnemu sodišču očita, da je zavrnilo drugi tožbeni razlog, ki ga je navedla na prvi stopnji.
86
Pritožnica s prvim delom drugega pritožbenega razloga izpodbija to, da je Splošno sodišče zavrnilo njene trditve v zvezi z neenakim obravnavanjem zunanjih kandidatov in uradnikov, ki so želeli biti premeščeni, ker so te trditve temeljile na neupoštevanju prednostnega vrstnega reda iz člena 29(1) Kadrovskih predpisov.
87
Prvič, Splošno sodišče naj bi v točki 76 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da ob upoštevanju opredelitve sporne prošnje kot „prošnje za premestitev na podlagi člena 8, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov“ nobena trditev, ki se nanaša na kršitev tega člena 29(1), ni bila upoštevna.
88
Drugič, pritožnica izpodbija trditev iz točke 79 izpodbijane sodbe, da kot uradnik, ki prosi za premestitev na EUIPO, svojega položaja ne more enačiti s položajem kandidata, zaposlenega začasno, ker za ta položaja veljata dve različni ureditvi, in sicer Kadrovski predpisi oziroma Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev Unije. Po mnenju pritožnice namreč ta trditev ni v skladu z notranjim razpisom prostega delovnega mesta, ki je na voljo uradnikom in začasnim uslužbencem.
89
EUIPO trdi, da želi pritožnica z drugim pritožbenim razlogom sporno prošnjo ponovno razlagati kot prijavo za notranji razpis prostega delovnega mesta, kar naj bi pomenilo nezakonit poskus ponovne preučitve dejstev in dokazov iz spisa, in da je zato treba ta pritožbeni razlog razglasiti za nedopusten.
90
EUIPO v zvezi s prvim delom navedenega pritožbenega razloga vsekakor trdi, da notranjega razpisa prostega delovnega mesta ni bilo mogoče uporabiti za uradnike, napotene v ta urad, in sicer za položaj, v katerem je bila pritožnica.
2.
Presoja Sodišča
a)
Dopustnost
91
Ker želi pritožnica po mnenju EUIPO z drugim pritožbenim razlogom sporno prošnjo ponovno razlagati kot prijavo za notranji razpis prostega delovnega mesta, kar naj bi pomenilo nezakonit poskus ponovne preučitve dejstev in dokazov iz spisa, zadostuje ugotovitev, da je iz razlogov, navedenih v okviru presoje prvega pritožbenega razloga, dopustno, da pritožnica izpodbija pravno opredelitev te prošnje.
92
Zato je drugi pritožbeni razlog, vključno s prvim delom tega pritožbenega razloga, dopusten.
b)
Utemeljenost
93
Prvi del drugega pritožbenega razloga se nanaša na to, da je Splošno sodišče zavrnilo trditev pritožnice, da je nespoštovanje prednostnega vrstnega reda iz člena 29(1) Kadrovskih predpisov povzročilo neenako obravnavanje zunanjih kandidatov in uradnikov, ki so želeli biti premeščeni.
94
Splošno sodišče je v točki 76 izpodbijane sodbe v bistvu menilo, da je vsaka trditev, ki se nanaša na morebitno kršitev te določbe, neupoštevna, ker se je s tožbo, ki mu je bila predložena, predlagala razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi prošnje za premestitev na podlagi člena 8, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, in sicer spornega sklepa, in ne razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi prošnje pritožnice, vložene na notranji razpis prostega delovnega mesta.
95
Iz razlogov, navedenih v okviru presoje prvega dela prvega pritožbenega razloga, pa je treba ugotoviti, da je bilo pri tej ugotovitvi napačno uporabljeno pravo, saj je prednostni vrstni red lahko upošteven za to, da EUIPO preuči sporno prošnjo.
96
Iz istih razlogov je bilo tudi v točki 79 izpodbijane sodbe napačno uporabljeno pravo. Splošno sodišče je namreč v tej točki menilo, da trditev pritožnice, ki se nanaša na kršitev načela enakega obravnavanja, ni utemeljena, ker položaj pritožnice in položaj kandidata, ki je bil začasno zaposlen po objavi zunanjega razpisa prostega delovnega mesta, spadata v dve različni ureditvi, in sicer v okvir Kadrovskih predpisov oziroma v okvir Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Unije, tako da ta položaja nista primerljiva.
97
Ko pa je OI presodil, da je treba postopek zaposlovanja razširiti onkraj možnosti, določenih v členu 29(1)(a) Kadrovskih predpisov, za uradnike v položaju pritožnice in za kandidate, ki se kot začasni uslužbenci zaposlijo na stalnem delovnem mestu, veljajo določbe poglavja 1, naslov III, Kadrovskih predpisov, v katerem je med drugim ta člen 29(1).
98
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba prvemu delu drugega pritožbenega razloga ugoditi.
99
Ker je bilo prvemu in tretjemu delu prvega pritožbenega razloga ter prvemu delu drugega pritožbenega razloga ugodeno, je treba ugoditi tudi pritožbi in zato izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi bilo treba odločiti o drugih delih teh pritožbenih razlogov niti o tretjem pritožbenem razlogu.
VI. Tožba pred Splošnim sodiščem
100
V skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
101
Tako je v obravnavani zadevi.
102
Pritožnica je, kot je bilo navedeno v točki 20 te sodbe, v utemeljitev tožbe navedla tri tožbene razloge, od katerih se je prvi v bistvu nanašal na kršitev členov 4, 8, 29 in 110 Kadrovskih predpisov ter načela kontinuitete kariere uradnikov Unije, drugi na kršitev načela enakega obravnavanja, tretji pa na kršitev obveznosti obrazložitve, obstoj očitne napake pri presoji in kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja.
103
Pritožnica s prvim tožbenim razlogom med drugim trdi, da je EUIPO kršil člen 29 Kadrovskih predpisov, ker sporne prošnje ni upošteval v okviru notranjega razpisa prostega delovnega mesta. Pritožnica dodaja, da v tem razpisu za prosto delovno mesto ni navedeno, da temelji na tem členu 29(1)(a), in splošneje, da v njem ni navedena pravna podlaga, na kateri temelji.
104
EUIPO odgovarja, da sporne prošnje ni mogel upoštevati v okviru navedenega notranjega razpisa prostega delovnega mesta, ker se je ta nanašal na „notranjo mobilnost“ osebja EUIPO in je bil zato naslovljen le na uradnike in začasne uslužbence EUIPO, ne pa tudi na uradnike drugih institucij, kot je pritožnica, s statusom uradnika Komisije.
105
Iz besedila spornega sklepa in sklepa o zavrnitvi pritožbe je razvidno, da je EUIPO sporno prošnjo zavrnil predvsem zato, ker te prošnje ni bilo mogoče upoštevati v okviru notranjega razpisa prostega delovnega mesta, ker naj bi bil ta objavljen na podlagi člena 29(1)(a) Kadrovskih predpisov in naj bi bil naslovljen le na uradnike in začasne uslužbence EUIPO, ne pa tudi na uradnike drugih institucij, kot je pritožnica. EUIPO meni, da je navedeno prošnjo mogoče upoštevati le v okviru medinstitucionalnega obvestila o premestitvi, objavljenega v skladu s členom 29(1)(b) Kadrovskih predpisov. EUIPO je poleg tega navedel, da je prošnjo za premestitev pritožnice preučil v okviru letnega postopka premestitev in ob upoštevanju meril za premestitve, ter menil, da premestitev pritožnice na EUIPO ni bila v interesu službe, zlasti glede na omejeno število razpoložljivih delovnih mest. EUIPO je v zvezi z razpisom zunanjega prostega delovnega mesta navedel, da ni upošteven za presojo sporne prošnje, ker se je nanašala na zaposlitev začasnih uslužbencev in ker je bila pritožnica že zaposlena na delovnem mestu začasnega uslužbenca pri EUIPO.
106
Ugotoviti je treba, kot trdi pritožnica, da v notranjem razpisu za prosto delovno mesto, katerega kopijo je pritožnica priložila tožbi na prvi stopnji, ni pojasnjeno, na podlagi katere od točk člena 29(1) Kadrovskih predpisov je bil objavljen. Poleg tega je iz navedbe v tem razpisu, da se lahko nanj prijavijo tako uradniki kot začasni uslužbenci, razvidno, da je OI menil, da je treba za to, da bi lahko bile imenovane najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne osebe, postopek zaposlovanja razširiti onkraj možnosti, določenih v tem členu 29(1)(a).
107
Iz točke 69 te sodbe pa je razvidno, da bi moral OI v takih okoliščinah sporno prošnjo upoštevati in preučiti kot prijavo na notranji razpis prostega delovnega mesta na podlagi navedenega člena 29(1).
108
Kot je navedeno v točki 66 te sodbe, mora namreč institucija, ki v okviru postopka zaposlovanja, ki je bil razširjen prek možnosti iz istega člena 29(1)(a), prejme prošnjo za premestitev, vloženo na podlagi člena 8 Kadrovskih predpisov, to prošnjo upoštevati in jo preučiti za zapolnitev zadevnega prostega delovnega mesta. Zato OI sporne prošnje ni mogel zavrniti z obrazložitvijo, da je bila pritožnica prvotno uradnica Komisije.
109
Okoliščina, da je OI to zadnjenavedeno prošnjo preučil v okviru ločenega postopka, in sicer letnega postopka premestitve, ne more privesti do drugačnega sklepa, in to še toliko bolj, ker je bil eden od razlogov, ki jih je OI navedel v utemeljitev zavrnitve prošnje za premestitev pritožnice v okviru tega postopka, omejeno število razpoložljivih delovnih mest.
110
Zato je treba prvemu tožbenemu razlogu ugoditi in sporni sklep razglasiti za ničen, ne da bi bilo treba preučiti druge tožbene razloge.
111
Glede tožbenega predloga za razglasitev ničnosti sklepa o zavrnitvi pritožbe, „če je to potrebno“, je treba poudariti, da ta sklep zgolj potrjuje sporni sklep, zato o tem predlogu ni treba posebej odločati (glej v tem smislu sodbo z dne 21. februarja 2018, LL/Parlament, C‑326/16 P, EU:C:2018:83, točke od 36 do 39 in navedena sodna praksa).
VII. Stroški
112
V skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča Sodišče odloči o stroških, če je pritožba utemeljena in samo dokončno odloči v sporu.
113
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se za pritožbeni postopek uporablja na podlagi člena 184(1) istega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
114
Ker je pritožnica predlagala, naj se EUIPO naloži plačilo stroškov in ker ta s svojimi predlogi ni uspel, se mu naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki so pritožnici nastali v okviru te pritožbe in postopka na prvi stopnji.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 29. marca 2023, ZR/EUIPO (T‑400/21, EU:T:2023:169), se razveljavi.
2.
Sklep Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 8. septembra 2020 o zavrnitvi prošnje osebe ZR z dne 12. maja 2020, s katero je ta na podlagi členov 8 in 29 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije prosila za premestitev na EUIPO, se razglasi za ničen.
3.
Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) se naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki so nastali osebi ZR v okviru te pritožbe in postopka na prvi stopnji.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.