62023CC0517
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MACIEJA SZPUNARJA,
predstavljeni 24. oktobra 2024 (
1
)
Zadeva C-517/23
Apothekerkammer Nordrhein
proti
DocMorris NV
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija))
„Predhodno odločanje – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83/ES – Področje uporabe – Zdravila, ki se izdajajo na zdravniški recept – Oglaševanje celotne ponudbe zdravil lekarne – Boni oziroma popust na naknadni nakup drugih izdelkov – Neposredni rabati in plačila“
I. Uvod
1.
Ali se šteje, da gre v primeru pacientov, ki se zanašajo na zdravila, ki jim jih predpiše zdravnik, in ki jih privabi rabat, ki ga nudi tuja lekarna, ki posluje po pošti, predvsem za spodbujanje k potrošnji zdravil ali za spodbujanje k sklepanju pogodb z zadevno lekarno, ki ponuja rabat? Ali je dejansko treba take paciente zaščititi pred napačno in čezmerno potrošnjo zdravil? Ali so taki pacienti žrtve farmacevtske industrije in tistih, ki prodajajo svoje izdelke, ali pa so žrtve svoje bolezni, za katero iščejo zdravilo oziroma olajšanje? Ali se pacienti, ki trpijo za – na primer – kronično boleznijo, vedejo antisocialno, če si pridobijo korist, kadar kupijo zdravilo, za katero jim bodo povrnjeni stroški?
2.
Navedena vprašanja so ilustrativna, vendar se nanašajo na bistvo obravnavanega predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija).
3.
V obravnavanem primeru se družba DocMorris – nizozemska lekarna, ki prodaja zdravila po pošti in ki je bila že večkrat stranka v postopkih, v katerih so bili podani predlogi za sprejetje predhodne odločbe – vrača, tokrat z rabati. Različne prakse tujih družb, ki nudijo rabate, so velika težava za gospodarske subjekte, ki so že dobro uveljavljeni na nacionalnem trgu, in ki trdijo, da je ponujanje rabatov na prodajo zdravil, ki se izdajajo le na recept, „oglaševanje zdravil“ v smislu Direktive 2001/83/ES. (
2
)
4.
Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) zaradi nasprotujoče si sodne prakse nemških nižjih sodišč prosi za smernice glede opredelitve pojma „oglaševanje“, zlasti v okviru več sodb, ki jih je Sodišče izdalo v zadnjih desetih letih.
5.
V teh sklepnih predlogih zavzemam stališče, da akcijski popusti, kot je ta v obravnavani zadevi, ne pomenijo oglaševanja na podlagi člena 86(1) Direktive 2001/83, saj so ponujeni v okviru nakupa zdravil, ki so na voljo le na recept.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Evropske unije
6.
Naslov VIII, naslovljen „Oglaševanje“, in naslov VIIIa, naslovljen „Obveščanje in oglaševanje“, Direktive 2001/83, vsebujeta člene od 86 do 88 oziroma člene od 88a do 100 navedene direktive.
7.
Člen 86 navedene direktive določa:
„1.   Za namen tega naslova izraz ‚oglaševanje zdravil‘ vključuje vse oblike obveščanja, vključno z obveščanjem od vrat do vrat, agitiranjem ali spodbujanjem z namenom, da se spodbuja predpisovanje, izdajanje, prodaja ali potrošnja zdravil; vključuje zlasti:
–
oglaševanje zdravil širši javnosti,
–
oglaševanje zdravil osebam, usposobljenim za predpisovanje ali izdajanje zdravil,
–
obiske strokovnih sodelavcev za prodajo zdravil pri osebah, usposobljenih za predpisovanje zdravil,
–
dajanje vzorcev,
–
določila glede spodbujanja k predpisovanju ali izdajanju zdravil z darili, ponujanjem ali obljubljanjem koristi ali premij, v denarju ali v naravi, razen če je dejanska vrednost daril majhna,
–
sponzoriranje promocijskih srečanj, ki jih obiskujejo osebe, usposobljene za predpisovanje ali izdajanje zdravil,
–
sponzoriranje znanstvenih kongresov, ki se jih udeležujejo osebe, usposobljene za predpisovanje ali izdajanje zdravil, zlasti v obliki plačila stroškov njihovih potovanj in bivanja s tem v zvezi.
2.   Naslov ne vključuje:
–
označevanja in priloženega navodila za uporabo, kar urejajo določbe naslova V,
–
dopisovanja, po možnosti s priloženimi gradivi, ki niso promocijske narave in so potrebna kot odgovor na specifična vprašanja o določenem zdravilu,
–
informativnih objav o dejstvih ter referenčna gradiva, na primer v zvezi s spremembami na ovojnini, opozorili o neželenih učinkih kot delu splošnih previdnostnih ukrepov, prodajnih katalogov in cenikov, ki ne vključujejo navedb o lastnostih zdravila,
–
informacije v zvezi z zdravjem ljudi ali boleznimi pod pogojem, da ni nobenega napotila, tudi posrednega ne, na zdravila.“
8.
Člen 87(3) Direktive 2001/83 določa:
„Oglaševanje zdravila:
–
spodbuja smotrno uporabo zdravila, s tem da zdravilo predstavlja objektivno in brez pretiravanja o njegovih lastnostih,
–
ni zavajajoče.“
9.
Člen 88, od (1) do (3), navedene direktive določa:
„1.   Države članice prepovejo oglaševanje širši javnosti zdravil, ki:
(a)
se izdajajo le na recept, v skladu z naslovom VI;
[…]
2.   Širši javnosti je dovoljeno oglaševati zdravila, ki so zaradi svoje sestave in namena, namenjena in oblikovana za uporabo brez posredovanja zdravnika za diagnostične namene ali za predpisovanje ali spremljanje zdravljenja, po nasvetu farmacevta, če je to potrebno.
3.   Države članice lahko na svojem ozemlju prepovejo oglaševanje zdravil širši javnosti, za katere je možno nadomestilo stroškov.“
B.
Nemško pravo
10.
Prvi stavek člena 7(1) Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (zakon o oglaševanju zdravil) v različici, ki se uporablja v postopku v glavni stvari, določa:
„Prepovedano je ponujati, napovedovati ali dajati oziroma kot član kroga strokovnjakov sprejemati ugodnosti in druga reklamna darila (blago ali storitve), razen če:
1.   so navedene ugodnosti ali druga reklamna darila predmeti nizke vrednosti. Ugodnosti in druga reklamna darila za zdravila so prepovedani, če se dajejo v nasprotju s predpisi o cenah, ki se uporabljajo na podlagi [Arzneimittelgesetz (zakon o zdravilih)];
2.   se navedene ugodnosti in druga reklamna darila
(a)
izplačajo v določenem znesku ali znesku, ki se izračuna na določen način […]
[…]
Ugodnosti in druga reklamna darila za zdravila iz točke (a) so prepovedani, če se dajejo v nasprotju s predpisi o cenah, ki se uporabljajo na podlagi zakona o zdravilih. […]“.
III. Dejansko stanje, postopek in vprašanja za predhodno odločanje
11.
Družba DocMorris po pošti dobavlja zdravila brez recepta in na recept končnim strankam v Nemčiji. Apothekerkammer Nordrhein je poklicno združenje farmacevtov na območju Severnega Porenja.
12.
Od leta 2012 je družba DocMorris oglaševala različne akcijske popuste, s katerimi je strankam ob nakupu zdravil na recept ponujala ugodnosti v obliki takojšnjega gotovinskega popusta, bon za določeno vsoto denarja ali določen znesek popusta pri naslednjem nakupu drugih izdelkov (zdravil brez recepta ali nemedicinskih izdelkov za zdravje oziroma lepoto) v lekarni DocMorris.
13.
Združenje Apothekerkammer Nordrhein meni, da ti oglaševalski ukrepi pomenijo kršitev sistema fiksnih cen zdravil na recept na podlagi zakona o zdravilih, zato je – v kolikor je upoštevno za revizijo – v obdobju med letoma 2013 in 2015 zoper družbo DocMorris pridobilo pet začasnih odredb o prepovedi takšnih praks, ki jih je v okviru začasnih ukrepov izdalo Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln, Nemčija) in ki so bile vse ustrezno izvršene.
14.
Združenje Apothekerkammer Nordrhein je 8. maja 2013 (opravilna številka: 84 O 90/13), 26. septembra 2013 (opravilna številka: 84 O 220/13) in 4. novembra 2014 (opravilna številka: 84 O 208/14) od Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) pridobilo začasne odredbe o prepovedi oglaševanja s strani družbe DocMorris. Vsaka od teh treh odredb je bila ustrezno izvršena. Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) je z dvema sodbama z dne 22. marca 2017 razveljavilo začasni odredbi z dne 8. maja 2013 in 4. novembra 2014.
15.
Združenje Apothekerkammer Nordrhein je 5. novembra 2013 od Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) pridobilo začasno odredbo (opravilna številka: 84 O 256/13), ki je bila izvršena 21. januarja 2014, zoper naslednji oglas družbe DocMorris:
„Pošljite recept zdaj! […] Žal vam ne moremo prihraniti poti do poštnega nabiralnika. Vendar pa bomo novim strankam za nadomestilo stroškov potovanja z avtobusom in vlakom podarili 10 EUR, ki jih bomo ob prejemu recepta takoj odšteli od zneska računa“,
Popust je obljubljen kot nagrada za naročila zdravil na recept v vrednosti naročila 50 EUR ali več. Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) je navedeno začasno odredbo razveljavilo s sodbo z dne 22. marca 2017.
16.
Združenje Apothekerkammer Nordrhein je 29. septembra 2015 od Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) pridobilo začasno odredbo (opravilna številka: 81 O 82/15), ki je bila izvršena 26. maja 2016, zoper naslednji oglas družbe DocMorris:
„Bon za 5 EUR za vaše naslednje naročilo zdravil na recept[.]“
Navedeni znesek naj bi se odštel neposredno od zneska računa. Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) je s končno sodbo z dne 21. marca 2017 razveljavilo to začasno odredbo.
17.
Predložitveno sodišče poudarja, da je bil razlog za vsako od zgoraj navedenih razveljavitev sprememba okoliščin na podlagi sodbe Sodišča v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung. (
3
)
18.
Na zahtevo tožene stranke so bile družbi DocMorris v okviru izvrševanja nekaterih začasnih odredb izrečene upravne globe.
19.
Družba DocMorris od združenja Apothekerkammer Nordrhein zahteva povrnitev škode, saj naj bi bile začasne odredbe že od začetka neupravičene.
20.
Landgericht Köln (deželno sodišče, Köln) je tožbo zavrnilo. V pritožbenem postopku je družba DocMorris v bistvu trdila, da bi moralo sodišče združenju Apothekerkammer Nordrhein naložiti plačilo odškodnine v višini najmanj 18.476.648,12 EUR ter obresti, hkrati pa tudi ugotoviti, da je združenje Apothekerkammer Nordrhein odškodninsko odgovorno za morebitno nadaljnjo škodo.
21.
V reviziji združenje Apothekerkammer Nordrhein vztraja, da bi bilo treba tožbo v celoti zavrniti.
22.
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) z odločbo z dne 13. julija 2023, ki jo je Sodišče prejelo 10. avgusta 2023, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali oglaševanje nakupa zdravil na recept iz celotne ponudbe izdelkov lekarne spada na področje uporabe določbe Direktive 2001/83 o oglaševanju zdravil (naslova VIII in VIIIa, členi od 86 do 100)?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je razlaga nacionalnega predpisa (v tem primeru: člen 7(1), prvi stavek, drugi del stavka, točka 2(a), Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (zakon o oglaševanju v zdravstvenem sektorju; v nadaljevanju: HWG)), ki prepoveduje oglaševanje celotne ponudbe zdravil na recept lekarne, ki posluje po pošti in ima sedež v drugi državi članici, z reklamnimi darili v obliki bonov za denarni znesek ali odstotni popust za poznejši nakup drugih izdelkov, v skladu z določbami naslova VIII in zlasti s členom 87(3) Direktive 2001/83?
3.
Dalje, v primeru, če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je razlaga nacionalnega predpisa (tukaj: člen 7(1), prvi stavek, drugi del stavka, točka 2(a), HWG), ki dovoljuje oglaševanje celotne ponudbe zdravil na recept lekarne, ki posluje po pošti in ima sedež v drugi državi članici, z reklamnimi darili v obliki neposredno veljavnih popustov in plačil, v skladu z določbami naslova VIII in zlasti s členom 87(3) Direktive 2001/83?“
23.
Pisna stališča so predložile stranke postopka v glavni stvari, estonska in poljska vlada ter Evropska komisija. Stranke postopka v glavni stvari in Komisija so se udeležile obravnave, ki je potekala 27. junija 2024.
IV. Presoja
A.
Prvo vprašanje: o področju uporabe Direktive 2001/83
24.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se akcijski popusti lekarn, ki strankam ob nakupu zdravil na recept ponudijo ugodnost v obliki takojšnjega gotovinskega popusta, bon za določeno vsoto denarja ali določen znesek popusta pri naslednjem nakupu drugih izdelkov (zdravil brez recepta ali nemedicinskih izdelkov za zdravje oziroma lepoto), štejejo za „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83.
25.
V obravnavani zadevi je družba DocMorris take popuste ponujala svojim strankam.
26.
Ker gre za čezmejno dejavnost na notranjem trgu, se obravnavana zadeva utegne nanašati na temeljne svoboščine iz Pogodbe, predvsem na prosti pretok blaga (zdravila), svobodo zagotavljanja storitev (lekarniška gospodarska dejavnost), ter področje posebnih pravil, ki jih je zakonodajalec EU sprejel v zvezi z oglaševanjem zdravil.
27.
Kot predložitveno sodišče skrbno pojasni v svoji predložitveni odločbi, se spori pred nacionalnimi sodišči, v okviru katerih mora odločiti o reviziji, nanašajo na uporabo sodne prakse Sodišča s področja prostega pretoka blaga, in sicer na sodbo v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung, (
4
) zato prosi za smernice glede (sodne prakse Sodišča, v kateri je to ponudilo razlago) Direktive 2001/83, predvsem sodb v zadevah DocMorris (
5
) in EUROAPTIEKA. (
6
)
28.
Potreben je kratek povzetek zgoraj navedene sodne prakse Sodišča, kolikor je ta upoštevna v obravnavani zadevi.
29.
Dejstvo je, da to ni prvič, ko mora Sodišče odločati o vprašanjih glede cen, ki jih zaračunavajo, in popustov, ki jih ponujajo, (predvsem) lekarne, ki poslujejo po pošti, in prav na podlagi tega predložitveno sodišče prosi za nadaljnja pojasnila o tem, kaj je naloženo oziroma dovoljeno na podlagi prava EU v zvezi s primeri, ko lekarne strankam ponujajo rabate na zdravila.
1. Dosedanja sodna praksa Sodišča
30.
Obstajata dve usmeritvi sodne prakse, ki se dopolnjujeta.
a) Prosti pretok na podlagi PDEU
31.
V sodbi v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung je moralo Sodišče odgovoriti na vprašanje, ali je prepoved, ki temelji na nacionalnem pravu (
7
) in ki se nanaša na sistem rabatov, na podlagi katerega se pacientom zagotavljajo različne premije, če pri družbi DocMorris kupijo zdravila na recept za Parkinsonovo bolezen, ki so na voljo le v lekarnah, v nasprotju s temeljno svoboščino prostega pretoka blaga na podlagi členov 34 in 36 PDEU.
32.
Sodišče je ugotovilo, da je tako in da zadevni ukrep pomeni ukrep z enakim učinkom kot količinske omejitve na podlagi člena 34 PDEU, ki jih ni mogoče upravičiti na podlagi člena 36 PDEU, saj presega, kar je ustrezno za doseganje zastavljenih ciljev, (
8
) zato ni primeren. (
9
) V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da ni dokazov v podporo splošni naravi trditve, da je treba zagotoviti enotno oskrbo z osnovnimi zdravili na recept na celotnem nemškem ozemlju, ki bi izpolnjevala pogoje iz člena 36 PDEU. (
10
) Bistvena je ugotovitev Sodišča, da obstajajo določeni dejavniki, ki kažejo na to, da bi bila s cenami povečana konkurenca med lekarnami koristna za enotno oskrbo z zdravili, saj bi se s tem sililo v odpiranje lekarn v regijah, na katerih bi maloštevilne lekarne omogočale zaračunavanje višjih cen; (
11
) da bi lahko cenovna konkurenca lekarn, ki poslujejo pošti, spodbudila tradicionalne lekarne k izboljšanju določenih dejavnosti v splošnem interesu, na primer izdelovanje zdravil na recept ali ohranjanje določene zaloge in izbora zdravil; (
12
) in da bi cenovna konkurenca lahko koristila pacientu, saj bi glede na primer omogočala, da se v Nemčiji ponujajo zdravila na recept po ugodnejših cenah od tistih, ki jih ta država članica nalaga zdaj. (
13
)
b) Oglaševanje na podlagi Direktive 2001/83
33.
Sodišče je v sodbi v zadevi A (Oglaševanje in spletna prodaja zdravil), (
14
) ki se je nanašala na dejavnost lekarne s sedežem v državi članici, v okviru katere se je za potrošnike iz druge države članice izvajala večplastna in obsežna oglaševalska kampanja za storitve te lekarne glede spletne prodaje zdravil, v bistvu ugotovilo, da oglaševanje in prodaja zdravil prek spleta ne spadata na področje uporabe določb Direktive 2001/83 v zvezi z oglaševanjem zdravil, ampak na področje uporabe Direktive 2000/31/ES. (
15
)
34.
Naknadno je Sodišče v sodbi v zadevi DocMorris, (
16
) ki se je nanašala na oglaševalsko akcijo in nagradno igro, v kateri so udeleženci lahko pridobili predmete za vsakdanjo uporabo, ki niso bili zdravila, sodelovanje v nagradni igri pa je bilo pogojeno z naročilom zdravila na recept, ugotovilo, da namen oglaševalske akcije ni bil vplivati na strankino izbiro določenega zdravila, ampak na poznejšo izbiro lekarne, pri kateri bo navedena stranka kupila zadevno zdravilo, zato oglaševalska kampanja ne spada na področje uporabe naslova VIII Direktive 2001/83.
35.
Nazadnje, Sodišče je v sodbi v zadevi EUROAPTIEKA, ki se je nanašala na promocijsko prodajo s strani lekarn in družb za distribucijo zdravil na drobno ter v okviru katere so te ponujale 15-odstotni popust na nakupno ceno katerega koli zdravila v primeru nakupa vsaj treh artiklov, ugotovilo, da se taka praksa šteje za „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83. Sodišče je poudarilo, da je tako tudi, kadar se zadevne informacije ne nanašajo na določeno zdravilo, ampak na neopredeljena zdravila.
c) Pregled stanja
36.
Sodbi v zadevah A (Oglaševanje in spletna prodaja zdravil) (
17
) in DocMorris sta bili izdani v zadevah s čezmejnim elementom v postopku v glavni stvari, v sodbi v zadevi EUROAPTIEKA pa takega elementa ni bilo. V tej zadevi se je postopek v glavni stvari nanašal na „povsem notranje okoliščine“.
37.
Kot Komisija pravilno poudarja v svojih pisnih stališčih, je za namene obravnavane zadeve iz sodne prakse o Direktivi 2001/83 mogoče izpeljati dve bistveni ugotovitvi.
38.
Prvič, iz sodbe v zadevi EUROAPTIEKA izhaja, da koncept oglaševanja zdravil na podlagi Direktive 2001/83 ni omejen na oglaševanje posameznih zdravil. Ta koncept vključuje tudi okoliščine, ko se zagotavljajo informacije o neopredeljenih zdravilih. Iz tega sledi, da zgolj dejstvo, da se informacije v obravnavani zadevi med drugim nanašajo na vsa zdravila na recept iz celotnega nabora izdelkov lekarne, samo po sebi še ne preprečuje uporabe navedene direktive.
39.
Drugič, iz sodbe v zadevi DocMorris izhaja, da je treba v primeru oglaševanja s strani lekarne, pri katerem se navajajo informacije o neopredeljenih zdravilih, preveriti, ali je oglaševanje usmerjeno v spodbujanje nakupa zdravil, ali pa je usmerjeno v naknadno odločitev o izbiri lekarne, pri kateri se zdravilo kupi. Če velja slednje, oglaševanje ne spada na področje uporabe Direktive 2001/83.
40.
Na podlagi navedenih precedensov se bom v nadaljevanju lotil analize na podlagi Direktive 2001/83.
2. Člen 86(1) Direktive 2001/83
a) Jezikovna razlaga
41.
Naj že na začetku spomnim, da se je z Direktivo 2001/83 zagotovila popolna harmonizacija na področju oglaševanja zdravil, saj so primeri, v katerih lahko države članice sprejmejo določbe, ki odstopajo od pravil, določenih z navedeno direktivo, izrecno navedeni. (
18
)
42.
Člen 86(1) Direktive 2001/83 določa, da „oglaševanje zdravil“ vključuje vse oblike obveščanja, vključno z obveščanjem od vrat do vrat, agitiranjem ali spodbujanjem z namenom, da se spodbuja predpisovanje, izdajanje, prodaja ali potrošnja zdravil. (
19
)
43.
Iz besedila navedene določbe, zlasti iz izraza „vse oblike“, izhaja, da je pojem oglaševanja zdravil, ki ga je sprejel zakonodajalec EU, zelo širok. (
20
)
44.
Ne glede na to pa iz samega besedila številnih določb v naslovih VIII in VIIIa Direktive 2001/83 enako jasno izhaja, da se precejšnje število določb o oglaševanju že po svoji naravi nanaša bolj na proizvajalce, (
21
) imetnike dovoljenja za promet z zdravilom, distributerje na debelo, (
22
) strokovne sodelavce za prodajo zdravil in uvoznike – ne pa nujno na lekarne, ki prodajajo zdravila končnim potrošnikom, torej pacientom. Če navedem primer, zdi se mi, da določbe o oglaševanju zdravil osebam, ki so usposobljene za njihovo predpisovanje ali izdajanje (člen 86(1), druga alinea, Direktive 2001/83), oziroma o obiskih strokovnih sodelavcev za prodajo zdravil pri osebah, ki so usposobljene za predpisovanje zdravil (člen 86(1), tretja alinea, navedene direktive), niso usmerjene v lekarne, ki prodajajo pacientom, ampak subjektom višje v distribucijski verigi. Enako velja za člen 89(1)(b) Direktive 2001/83: (
23
) če, kot je ugotovilo Sodišče v sodbi v zadevi EUROAPTIEKA, je ponujen 15-odstotni popust na nakupno ceno katerega koli zdravila v primeru nakupa vsaj treh artiklov, je logično, da od lekarne, ki prodaja pacientu, ni mogoče pričakovati, da bo navedla ime zdravila.
45.
Sodišče dosledno ugotavlja, da čeprav opredelitev iz člena 86(1) Direktive 2001/83 izrecno poudarja namen sporočila, pa ne vsebuje nobene določbe glede oseb, ki razširjajo to informacijo. (
24
) Sporočilni namen je bistvena značilnost oglaševanja v smislu člena 86(1) navedene direktive in odločilen element za razlikovanje med oglaševanjem in preprostim obveščanjem. (
25
) V skladu s tem je Sodišče to določbo uporabilo ratione personae za „neodvisne tretje osebe“ (
26
) ter za lekarne in družbe za distribucijo zdravil. (
27
)
46.
Zlasti glede dejavnosti lekarn velja, da če namen sporočila ni vplivanje na strankino izbiro določenega zdravila, ampak na poznejšo izbiro lekarne, pri kateri bo navedena stranka kupila zadevno zdravilo, se tako sporočilo ne šteje za „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83. (
28
)
47.
Če navedena merila uporabimo v obravnavani zadevi, se izkaže, da je bil namen sporočila poslovnih praks, ki jih je uporabila družba DocMorris, spodbuditi paciente k izbiri določene lekarne, torej DocMorris. Sporočilo se je glasilo „pridite k nam“, ne pa „kupite ta (določena ali neopredeljena) zdravila“. Družba DocMorris se osredotoča na prodajo pacientu, ne pa na prodajo (določenega ali neopredeljenega) zdravila.
48.
Menim, da se ta ugotovitev nanaša na rabate, ponujene takoj, in na tiste, ki jih je mogoče izkoristiti v prihodnje.
49.
Bistveno je, da v primeru takojšnjih rabatov v obravnavani zadevi pacient že ve, katere izdelke kupiti. Predpisal jih je strokovnjak, ki je za to usposobljen. Rabati so ponujeni izključno na prodajo zdravil na recept. Ko pacient prejme recept, lahko izbira le še lekarno, pri kateri bo zdravilo kupil. O vsem drugem je odločil že zdravnik: ali naj predpiše zdravilo, količino zdravila ter dozo in urnik jemanja zdravila.
50.
Glede prihodnjih rabatov velja, da pacient prejme enako sporočilo, kot je opisano zgoraj. Pacienta se ne spodbuja k nakupu določenega števila zdravil. Rabati se nanašajo na celoten nabor izdelkov, ki jih ponuja lekarna, in sicer zdravila brez recepta in nemedicinski izdelki za zdravje in lepoto. Zato, kot bom podrobneje predstavil v nadaljevanju teh sklepnih predlogov (pri drugem in tretjem vprašanju), so zdravila le del tega nabora izdelkov.
51.
Prav v tem se obravnavana zadeva pomembno razlikuje od zadeve EUROAPTIEKA. V slednji je lekarna s tem, ko je ponujala 15-odstotni popust na nakupno ceno katerega koli zdravila v primeru nakupa vsaj treh izdelkov, neposredno in nedvoumno stranko spodbujala k nakupu več primerkov neopredeljenega zdravila. Pacient je ponudbo lahko izkoristil le tako, da je kupil zdravila. Očitno je, kot je povzeto zgoraj, da taka praksa pomeni „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83. Tako sem tudi predlagal Sodišču v svojih dveh sklepnih predlogih v navedeni zadevi.
52.
Na podlagi jezikovne razlage člena 86(1) Direktive 2001/83 lahko torej ponudim vmesni predlog, da poslovne prakse lekarne, kot so tiste v obravnavani zadevi, ne pomenijo oglaševanja zdravil v smislu navedene določbe.
53.
To ugotovitev podpirata tudi sistemska in teleološka razlaga člena 86(1) Direktive 2001/83.
b) Sistemska in teleološka razlaga
54.
Zdaj si bom dovolil narediti korak nazaj in se osredotočil na člen 86(1) Direktive 2001/83 v okviru njene sistemske zgradbe in splošne utemeljitve.
55.
Direktiva 2001/83 je klasičen primer ukrepa harmonizacije (
29
) na področju notranjega trga, kot jasno izhaja iz uvodnih izjav k navedeni direktivi.
56.
Izhodišče političnih institucij Unije (
30
) je bilo, da če je osnovni cilj vseh predpisov, ki urejajo izdelavo, promet in uporabo zdravil, varovanje javnega zdravja, (
31
) je treba ta cilj doseči s sredstvi, ki ne bodo ovirala razvoja farmacevtske industrije ali prometa z zdravili v Skupnosti. (
32
) Institucije so zaznale, da promet z zdravili v Evropski uniji ovirajo neskladja med nekaterimi določbami na ravni držav, zlasti med določbami v zvezi z zdravili, (
33
) taka neskladja pa neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga. (
34
) Za odpravo teh ovir se je bilo treba lotiti približevanja ustreznih določb. (
35
)
57.
Pravna podlaga za to je člen 114 PDEU, za katero je mogoče trditi, da je najpomembnejša od vseh pristojnosti za harmonizacijo v PDEU. Na podlagi te določbe (
36
) lahko zakonodajalec EU za doseganje ciljev iz člena 26 PDEU uporabi redni zakonodajni postopek (
37
) in sprejme ukrepe za harmonizacijo, „katerih predmet je vzpostavitev in delovanje notranjega trga“. Sodišče to določbo razume tako, da mora ukrep za harmonizacijo dejansko izboljšati pogoje za vzpostavitev in delovanje notranjega trga. (
38
)
58.
Cilj vsakega ukrepa harmonizacije je izenačiti nacionalne ravni varstva (v obravnavanem primeru) zdravja z varstvom na ravni EU. To je bistveni namen harmonizacije. Smisel harmonizacije nacionalnih določb o oglaševanju zdravil je torej vzpostaviti enake pogoje za gospodarske subjekte, v okviru katerih lahko, seveda ob omejitvah pravil, ki jih sprejme zakonodajalec EU, prosto trgujejo. Glede na to mora biti raven varstva na ravni Unije EU, kot izhaja iz člena 114(3) PDEU. (
39
)
59.
Ker, kot je večkrat poudarilo združenje Apothekerkammer Nordrhein, so zdravila posebne vrste izdelkov, je treba zaradi posebnosti trga takih izdelkov javno zdravje upoštevati v vseh fazah postopka. Zato je v uvodni izjavi 2 Direktive 2001/83, ki je navedena zgoraj in na katero se sklicuje tudi Sodišče, (
40
) potrjeno, da je osnovni cilj navedene direktive varovanje javnega zdravja.
60.
Pravila o oglaševanju iz naslovov VIII (
41
) in VIIIa (
42
) Direktive 2001/83 je torej treba presojati na podlagi navedenega. Uvodna izjava 43 k navedeni direktivi se posebej nanaša na sektor oglaševanja zdravil, v njej pa je v bistvu navedeno, (
43
) da bi lahko neskladja med ukrepi, ki jih sprejmejo države članice na tem področju, vplivala na delovanje notranjega trga. Zato je namen navedene direktive odpraviti taka neskladja. (
44
)
61.
V zvezi s tem želim poudariti, da sem že ob drugi priložnosti navedel, da če je pogoj za nakup zdravila izdaja recepta pod nadzorom oseb, ki so ga upravičene izdati, oglaševalska kampanja lekarne ne spodbuja k nesmotrni uporabi zdravil. (
45
)
62.
V zvezi s poslovnimi praksami v obravnavani zadevi ne vidim, kako bi lahko vodile v zlorabo pri potrošnji zdravil. (
46
) Ponavljam, odločitev o izdaji recepta za zdravilo je bila že sprejeta. Že navedeni recept zagotavlja, da bo zdravilo uporabljeno za svoj predvideni namen.
63.
Nasprotna trditev, ki jo je združenje Apothekerkammer Nordrhein podalo na obravnavi, in sicer, da bi lahko pacienti zdravnike prepričevali v predpisovanje določenih izdelkov ali večjih količin določenih izdelkov, ne pomeni samo obrnjene standardne domneve, ki je temelj za vso zakonodajo EU in zadevno nacionalno zakonodajo (da zdravniki kot strokovnjaki predpisujejo zdravila, pacienti pa jih samo prejemajo), ampak pomeni tudi poskus očrnitve drugih: pohlepne lekarne, ki poslujejo po pošti in ki so običajno iz tujine, spodbujajo domnevno negotove paciente k prepričevanju nezanesljivih zdravnikov v predpisovanje čezmernih količin zdravil. V zvezi s tem se lahko nadalje sklicujemo na predhodne ugotovitve Sodišča: (
47
)„Sicer ni mogoče izključiti, da zdravnik na predlog obveščenega bolnika zdravilo, ki ga je najprej nameraval predpisati, zamenja z drugim, in torej stvarna informacija – čeprav neznatno – učinkuje tako, da se poveča prodaja. Vendar takšna možnost ne more zadostovati za to, da odraža namen oglaševanja s strani proizvajalca. Poleg tega ta možnost načeloma ne pomeni posebne nevarnosti za zdravje bolnika, če zdravnik meni, da je možno predpisati eno ali drugo zdravilo, in ne more škoditi objektivnosti, ki jo mora, kot je poudarjeno v uvodni izjavi 50 Direktive 2001/83, pri predpisovanju nekemu pacientu izkazati zdravnik. Zdravnik, ki predpisuje zdravilo, je namreč z deontološkega vidika zavezan, da ne predpiše nekega zdravila, če to ni primerno za zdravljenje njegovega pacienta.“ (
48
)
64.
Nazadnje, zgornje razlogovanje odraža načela iz člena 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), ki priznava pravico do svobode gospodarske pobude. Povsem naravno je, da želi lekarna spodbujati svoj posel, v nasprotju s spodbujanjem svojih strank k potrošnji zdravil. Direktiva 2001/83 načeloma ureja le slednji vidik. Menim, da člen 16 Listine zahteva zgoraj predlagano razlago Direktive, tako da prvi vidik, med drugim tisti v zvezi s promocijskimi dejavnostmi, ni povsem izključen.
3. Predlog
65.
Glavni namen akcijskih popustov je prepričati paciente, da izberejo lekarno DocMorris in ne katere druge. Njihov glavni namen ni prepričati paciente k večji potrošnji zdravil kot sicer. Tuja lekarna poskuša torej vstopiti na nemški trg z zagotavljanjem stabilnega toka naročil: ker pacienti, ki se zanašajo na zdravila na recept, pogosto trpijo za kroničnimi boleznimi, ki jih morebiti ni mogoče pozdraviti, se bodo na take izdelke še dolgo zanašali. Lekarne želijo seveda izkoristiti ta donosni trg, na katerem je en izdan recept pogosto del večje „naročnine“.
66.
Moj predlagani odgovor na prvo vprašanje je torej, da se akcijski popusti lekarn, pri katerih se strankam ob nakupu zdravil na recept ponudi ugodnost v obliki takojšnjega gotovinskega popusta, bon za določeno vsoto denarja ali določen znesek popusta pri naslednjem nakupu drugih izdelkov (zdravil brez recepta ali nemedicinskih izdelkov za zdravje oziroma lepoto), ne štejejo za „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83.
B.
Nadaljnji premisleki
67.
Glede na predlagani odgovor na prvo vprašanje ni več potrebe po presoji drugega in tretjega vprašanja. Kljub temu pa ju bom zaradi celovitosti obravnaval. Najprej želim poudariti, da če se določbe Direktive 2001/83 ne uporabljajo, bo moralo predložitveno sodišče upoštevati Pogodbo o delovanju Evropske unije, zlasti temeljne svoboščine, ki jih ta zagotavlja. (
49
)
68.
Prepoved oglaševanja, kot v obravnavani zadevi v postopku v glavni stvari, pomeni ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev iz člena 34 PDEU. Ključno je, da tako kot v sodbi v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung, in v nasprotju s sodbo v zadevi DocMorris, v obravnavani zadevi ne gre za način prodaje, saj navedena prepoved na nemškem trgu omejuje dostop zdravil, ki se zakonito tržijo v drugih državah članicah. Še več, na podlagi sodbe v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung tega ni mogoče upravičiti.
C.
Drugo in tretje vprašanje
69.
Kot sem navedel zgoraj, naslednjo presojo ponujam zgolj za primer, da Sodišče v zvezi s prvim vprašanjem ne bi sledilo mojemu predlogu.
70.
Z drugim in tretjim vprašanjem, ki bi ju bilo treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali določbe naslova VIII, zlasti člen 87(3) Direktive 2001/83, lekarnam prepoveduje uporabo akcijskih popustov, pri katerih se strankam ob nakupu zdravil na recept ponudi ugodnost v obliki takojšnjega gotovinskega popusta, bon za določeno vsoto denarja ali določen znesek popusta pri naslednjem nakupu drugih izdelkov (zdravil brez recepta ali nemedicinskih izdelkov za zdravje oziroma lepoto).
71.
V zvezi s tem vprašanjem lahko ponudim naslednje razmisleke.
72.
Prvič, če se znajdemo na področju uporabe Direktive 2001/83, se uporablja njen člen 88(1)(a), zato je oglaševanje zdravil, ki se izdajajo samo na recept, prepovedano.
73.
Drugič, zadevno oglaševanje se nanaša zgolj na pridobitev zdravila, ki je na voljo le na recept. Na tako pridobitev so namreč vezani takojšnji in prihodnji rabati. Posledično bi bili obe vrsti rabatov prepovedani na podlagi člena 88(1)(a) Direktive 2001/83.
74.
Tretjič, ugotavljam, da že samo predložitveno sodišče dvomi o uporabi člena 88(1)(a) Direktive 2001/83 v zadevi iz postopka v glavni stvari. (
50
) Menim, da v primeru uporabe Direktive taki dvomi niso na mestu. Dokazujejo pa, kot je bilo podrobno predstavljeno v analizi prvega vprašanja, da zadeve, kot je ta v postopku v glavni stvari, ne spadajo na področje uporabe Direktive 2001/83.
75.
V odgovor na drugo in tretje vprašanje torej predlagam, da je treba člen 88(1)(a) Direktive 2001/83 razlagati tako, da lekarnam prepoveduje uporabo akcijskih popustov, ki jih nudijo strankam ob nakupu zdravil na recept, pri čemer se jim ponudi ugodnost v obliki takojšnjega gotovinskega popusta, bon za določeno vsoto denarja ali določen znesek popusta pri naslednjem nakupu drugih izdelkov (zdravil brez recepta ali nemedicinskih izdelkov za zdravje oziroma lepoto).
V. Predlog
76.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), odgovori:
Člen 86(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83/ES z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini
je treba razlagati tako, da
se akcijski popusti lekarn, pri katerih se strankam ob nakupu zdravil na recept ponudi ugodnost v obliki takojšnjega gotovinskega popusta, bon za določeno vsoto denarja ali določen znesek popusta pri naslednjem nakupu drugih izdelkov (zdravil brez recepta ali nemedicinskih izdelkov za zdravje oziroma lepoto), ne štejejo za „oglaševanje zdravil“ v smislu navedene določbe.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 13, zvezek 27, str. 69, ter popravki v UL 2009, L 87, str. 174, UL 2011, L 276, str. 63, in UL 2014, L 238, str. 31), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 13, zvezek 34, str. 262) (v nadaljevanju: Direktiva 2001/83).
(
3
)	Sodba z dne 19. oktobra 2016 (C-148/15, EU:C:2016:776; v nadaljevanju: sodba v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung).
(
4
)	Glej zlasti točke 4, 6, 7, 9, 10, 17 in 64 predložitvene odločbe.
(
5
)	Sodba z dne 15. julija 2021 (C-190/20, EU:C:2021:609; v nadaljevanju: sodba v zadevi DocMorris). Glej zlasti točke 53, 54, 62 in 64 predložitvene odločbe.
(
6
)	Sodba z dne 22. decembra 2022 (C-530/20, EU:C:2022:1014; v nadaljevanju: sodba v zadevi EUROAPTIEKA). Glej zlasti točki 54 in 59 predložitvene odločbe.
(
7
)	Člen 78 nemškega zakona o zdravilih (Arzneimittelgesetz), v različici, ki se je uporabljala v zadevnem trenutku.
(
8
)	In sicer varstvo življenja in zdravja ljudi.
(
9
)	Glej sodbo v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung (točka 46 in izrek sodbe).
(
10
)	Glej sodbo v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung (točka 37).
(
11
)	Glej sodbo v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung (točka 38).
(
12
)	Glej sodbo v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung (točka 40)
(
13
)	Glej sodbo v zadevi Deutsche Parkinson Vereinigung (točka 43).
(
14
)	Sodba z dne 1. oktobra 2020 (C-649/18, EU:C:2020:764, točki 50 in 59). Glej tudi sodbo v zadevi EUROAPTIEKA (točka 49).
(
15
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 13, zvezek 25, str. 399).
(
16
)	Točka 21 in naslednje. Glej tudi sodbo v zadevi EUROAPTIEKA, točka 50.
(
17
)	Sodba z dne 1. oktobra 2020 (C-649/18, EU:C:2020:764).
(
18
)	Glej sodbo z dne 8. novembra 2007, Gintec (C-374/05, EU:C:2007:654; točka 39). Primeri, v katerih lahko države članice sprejmejo take določbe, so navedeni zlasti v členu 88(3), členu 89(1)(b), členu 89(2), členu 91 in členu 96(2) Direktive 2001/83. O razliki med oglaševanjem in promocijo glej Grzybczyk K, v Ogiegło, L. (ur.), Prawo farmaceutyczne - Komentarz, 2. izdaja, Varšava, 2015, člen 52.
(
19
)	Ta opredelitev izhaja neposredno iz besedila člena 86(1) Direktive 2001/83 in ne, kot se zdi, da trdi Sodišče v sodbi v zadevi EUROAPTIEKA (točka 47), „iz jezikovne, sistematične in teleološke razlage člena 86(1) Direktive 2001/83“. O pojmu oglaševanja glej tudi Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N. in Piekarczyk, K., v Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N. in Piekarczyk, K., (ur.), Reklama produktów leczniczych. Komentarz do art. 52-64 ustawy - Prawo farmaceutyczne, Varšava, 2020, člen 52.
(
20
)	Glej sodbo z dne 5. maja 2011, MSD Sharp & Dohme (C-316/09, EU:C:2011:275, točka 29), in moje sklepne predloge v zadevi EUROAPTIEKA (C-530/20, EU:C:2021:993, točka 45). Glej tudi Streinz, R. in Klaus, B., „C.V. Arzneimittelrecht“, točka 130, v Dauses, M.A. in Ludwigs, M., Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts, zv. I, EL 53 (2021), C.H. Beck, München, 2024.
(
21
)	O splošnih obveznostih proizvajalcev in uvoznikov glej naslov IV Direktive 2001/83.
(
22
)	Člen 1(17) Direktive 2001/83 opredeljuje pojem „promet z zdravili na debelo“ kot nakup zdravil, hramba ter prodaja ali izvoz zdravil, razen izdajanja zdravil širši javnosti. Promet z zdravili na debelo opravljajo proizvajalci ali njihovi depozitarji, uvozniki, drugi trgovci ali pa ga opravljajo farmacevti in osebe, ki imajo v zadevni državi članici dovoljenje za izdajanje zdravil širši javnosti.
(
23
)	V skladu z navedeno določbo in brez poseganja v člen 88 Direktive 2001/83 velja, da se celotno oglaševanje širši javnosti zdravila pripravi tako, da vključuje najmanj naslednje podatke: ime zdravila, kot tudi splošno ime, če zdravilo vsebuje samo eno zdravilno učinkovino; informacije, potrebne za pravilno uporabo zdravila; ter jasno čitljivo povabilo uporabniku, da natančno prebere navodila na navodilu za uporabo ali na zunanji ovojnini, odvisno od primera.
(
24
)	Glej sodbo z dne 2. aprila 2009, Damgaard (C-421/07, EU:C:2009:222, točka 20 in naslednje). Glej tudi moje (dodatne) sklepne predloge v zadevi EUROAPTIEKA (C-530/20, EU:C:2022:450, točka 30).
(
25
)	Glej sodbo z dne 5. maja 2011, MSD Sharp & Dohme (C-316/09, EU:C:2011:275, točka 31).
(
26
)	Glej sodbo z dne 2. aprila 2009, Damgaard (C-421/07, EU:C:2009:222, točka 22).
(
27
)	Glej sodbo v zadevi EUROAPTIEKA (točka 55).
(
28
)	Glej v tem smislu sodbo v zadevi DocMorris (točka 21).
(
29
)	V več primerih sem že trdil, da imajo izrazi „usklajevanje“, „približevanje“ in „harmonizacija“ v PDEU enak pomen. Glej moje sklepne predloge v združenih zadevah Trijber in Harmsen (C-340/14 in C-341/14, EU:C:2015:505, točka 52), ter v združenih zadevah X in Visser (C-360/15 in C-31/16, EU:C:2017:397, točka 108). Glej v zvezi s tem tudi Ignatowicz, Z., v Olszewski, W.L. (ur.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, Varšava, 2016, člen 52.
(
30
)	Za namene teh sklepnih predlogov med politične institucije Evropske unije štejem Evropski parlament, Svet Evropske unije in Komisijo.
(
31
)	Glej uvodno izjavo 2 Direktive 2001/83.
(
32
)	Glej uvodno izjavo 3 Direktive 2001/83.
(
33
)	Z izjemo snovi ali kombinacij snovi, ki se štejejo za živila, živalsko krmo ali toaletne pripravke.
(
34
)	Glej uvodno izjavo 4 Direktive 2001/83.
(
35
)	Glej uvodno izjavo 5 Direktive 2001/83. Glej tudi sodbo z dne 8. novembra 2007, Gintec (C-374/05, EU:C:2007:654, točka 19).
(
36
)	Glej člen 114(1) PDEU.
(
37
)	Ter po posvetovanju z Ekonomsko-socialnim odborom.
(
38
)	Glej sodbe z dne 5. oktobra 2000, Nemčija/Parlament in Svet (C-376/98, EU:C:2000:544, točka 83 in naslednje); z dne 12. decembra 2006, Nemčija/Parlament in Svet (C-380/03, EU:C:2006:772, točka 24); z dne 8. junija 2010, Vodafone in drugi (C-58/08, EU:C:2010:321, točka 32), in z dne 3. septembra 2015, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Komisija (C-398/13 P, EU:C:2015:535, točka 26).
(
39
)	Na podlagi navedene določbe ima Komisija v svojih predlogih, ki zadevajo zdravje, varnost, varstvo okolja in varstvo potrošnikov, za izhodišče visoko raven varstva, pri čemer zlasti upošteva nova dognanja na podlagi znanstvenih dejstev. V okviru svojih pristojnosti si tudi Evropski parlament in Svet prizadevata za doseganje tega cilja.
(
40
)	Glej sodbo v zadevi EUROAPTIEKA (točka 39).
(
41
)	Ta naslov je naslovljen „Oglaševanje“.
(
42
)	Ta naslov je naslovljen „Obveščanje in oglaševanje“.
(
43
)	Uvodna izjava 43 se glasi: „Vse države članice so sprejele dodatne posebne ukrepe v zvezi z oglaševanjem zdravil. Med temi ukrepi so neskladja. Neskladja bi lahko vplivala na delovanje notranjega trga, saj ima oglaševanje v eni državi članici lahko vpliv v drugi državi članici.“
(
44
)	Glej v tem smislu tudi moje (dodatne) sklepne predloge v zadevi EUROAPTIEKA (C-530/20, EU:C:2022:450, točka 40).
(
45
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi EUROAPTIEKA (C-530/20, EU:C:2021:993, točka 71) in moje (dodatne) sklepne predloge v zadevi EUROAPTIEKA (C-530/20, EU:C:2022:450, točka 29).
(
46
)	Člen 1(16) Direktive 2001/83 opredeljuje pojem „zloraba zdravil“ kot trajno ali posamezno namerno prekomerno uporabo zdravil, ki jo spremljajo škodljivi fizični ali psihološki učinki.
(
47
)	Na podlagi dejstva, da je Sodišče to ugotovilo v okviru zadeve, ki se je nanašala na oglaševanje določenega zdravila, in ki se tudi ni nanašala na javnost, menim, da še toliko bolj velja v obravnavani zadevi.
(
48
)	Glej sodbo z dne 5. maja 2011, MSD Sharp & Dohme (C-316/09, EU:C:2011:275, točka 37 in navedena sodna praksa).
(
49
)	Razen če nacionalno sodišče, ki presoja dejansko stanje, ugotovi, da se zadevna poslovna praksa večinoma izvaja prek spleta, fizično oglaševanje pa je le stranski element. V takem primeru bi moralo nacionalno sodišče ustrezno upoštevati sodbo z dne 1. oktobra 2020, A (Oglaševanje in spletna prodaja zdravil) (C-649/18, EU:C:2020:764), ter preveriti morebitno uporabo Direktive 2000/31.
(
50
)	Glej točko 66 in naslednje predložitvene odločbe.