62020CC0226
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
GIOVANNI PITRUZZELLA
prednesené 2. septembra 2021 (
1
)
Vec C‑226/20 P
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL
proti
Európskej komisii
„Odvolanie – Dumping – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/1795 – Dovoz plochých výrobkov zo železa, z nelegovanej ocele alebo ostatnej legovanej ocele valcovaných za tepla – Ukončenie konania týkajúceho sa dovozov zo Srbska – Nariadenie (EÚ) 2016/1036 – Článok 3 ods. 4 písm. a) a článok 9 ods. 2 a 3 – Určenie existencie ujmy – Súhrnné vyhodnotenie účinkov dovozov s pôvodom vo viac ako v jednej krajine – ‚Zanedbateľná‘ miera objemu dovozov z konkrétnej krajiny – Ukončenie konania – Článok 20 ods. 2 – Porušenie práv na obranu“
1.
Môže Európska komisia v rámci antidumpingového prešetrovania považovať za „zanedbateľný“ objem dovozov do Európskej únie pochádzajúcich z konkrétnej krajiny, ktorý predstavuje 1,04 % podiel na trhu, čiže je vyšší, hoci nepatrne, než prahová hodnota 1 %? Môže preto Komisia za uvedených okolností rozhodnúť, že nebude vyhodnocovať účinky dovozov z danej krajiny súhrnne s dovozmi z ostatných krajín, ktoré sú predmetom prešetrovania, čiže rozhodnúť o ukončení prešetrovania v súvislosti s dovozmi z uvedenej krajiny?
2.
Takéto sú v podstate otázky, ktorými sa má Súdny dvor zaoberať v prejedávanej veci týkajúcej sa odvolania, ktorým sa združenie Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL (ďalej len „Eurofer“) domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 12. marca 2020, Eurofer/Komisia, (ďalej len „napadnutý rozsudok“) (
2
), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu Eurofer o čiastočnú neplatnosť vykonávacieho nariadenia (EÚ) 2017/1795 (
3
) (ďalej len „sporné nariadenie“), prostredníctvom ktorého Komisia ukončila prešetrovanie dovozu určitých plochých výrobkov zo železa, z nelegovanej ocele alebo ostatnej legovanej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Srbsku.
I. Právny rámec
3.
V článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (ďalej len „základné nariadenie“) (
4
), ktorý má názov „Stanovenie ujmy“, sa v odsekoch 3 a 4 sa stanovuje:
„3.   Pokiaľ ide o objem dumpingových dovozov, pozornosť sa venuje tomu, či došlo k významnému nárastu dumpingových dovozov v absolútnom vyjadrení alebo relatívnom vyjadrení vo vzťahu k výrobe alebo spotrebe v Únii. Pokiaľ ide o vplyv dumpingových dovozov na ceny, pozornosť sa venuje tomu, či došlo prostredníctvom dumpingových dovozov k významnému zníženiu cien v porovnaní s cenou podobného výrobku výrobného odvetvia Únie, alebo či vplyv takýchto dovozov inak spôsobí cenové podhodnotenie vo významnej miere alebo zabráni vo významnej miere rastu cien, ku ktorému by inak došlo. Ani jeden alebo ani viacero z týchto faktorov nemôžu byť nevyhnutne smerodajných.
4.   V prípade, že dovoz výrobku z viac ako z jednej krajiny je súčasne predmetom antidumpingových prešetrovaní, účinky takéhoto dovozu sa súhrnne vyhodnotia, len ak sa určí, že:
a)
dumpingové rozpätie stanovené vo vzťahu k dovozu z každej krajiny je väčšie ako de minimis, tak ako je uvedené v článku 9 ods. 3, a že objem dovozu z každej krajiny nie je zanedbateľný a
b)
súhrnné vyhodnotenie účinkov dovozu je primerané z hľadiska podmienok hospodárskej súťaže medzi dovážanými výrobkami a podmienok hospodárskej súťaže medzi dovážanými výrobkami a podobným výrobkom Únie.“
4.
V článku 5 ods. 7 základného nariadenia sa stanovuje:
„Dôkazy o dumpingu a ujme sa preskúmajú súčasne v rozhodnutí o tom, či sa má začať prešetrovanie, alebo nie. Podnet sa zamietne v prípade, ak neexistujú dostatočné dôkazy o dumpingu alebo ujme, ktoré by odôvodnili prešetrovanie prípadu. Konanie sa nezačne proti krajinám, ktorých dovozy predstavujú podiel na trhu menší než 1 %, pokiaľ tieto krajiny nepredstavujú aspoň 3 % spotreby Únie“.
5.
V článku 9 ods. 2 a 3 základného nariadenia sa stanovuje:
„2.   Ak nie sú ochranné opatrenia potrebné, prešetrovanie alebo konanie sa ukončí. …
3.   V prípade konania začatého podľa článku 5 ods. 9 sa ujma spravidla považuje za zanedbateľnú tam, kde dotknuté dovozy predstavujú menšie objemy, než sú stanovené v článku 5 ods. 7 V prípade toho istého konania dôjde k okamžitému ukončeniu tam, kde sa stanoví, že dumpingové rozpätie je menšie než 2 %, vyjadrené ako percento dovoznej ceny, za predpokladu, že sa ukončí len prešetrovanie v prípadoch, kde je rozpätie menej ako 2 % pre individuálnych dovozcov a títo sú naďalej predmetom konania a možno ich opätovne prešetriť v rámci ľubovoľného nasledujúceho revízneho prešetrovania, ktoré sa uskutoční pre dotknutú krajinu podľa článku 11.“
6.
V článku 20 ods. 1 a 2 základného nariadenia sa stanovuje:
„1.   Osoby, ktoré podali podnet, dovozcovia, vývozcovia a ich zastupujúce združenia, ako aj zástupcovia krajiny vývozu môžu požiadať o poskytnutie podrobných informácií o skutočnostiach, na základe ktorých boli uložené predbežné opatrenia. Žiadosti o poskytnutie týchto informácií sa predložia písomne bezodkladne po uložení predbežných opatrení a predmetné informácie sa poskytnú písomne, len čo to bude možné.
2.   Strany uvedené v odseku 1 môžu požiadať o konečné poskytnutie informácií, resp. dôvodov, na základe ktorých má byť odporučené uloženie konečných opatrení, ukončenie prešetrovania alebo zastavenie konania bez uloženia opatrení, pričom osobitnú pozornosť treba venovať poskytovaniu iných informácií, než sú tie, z ktorých sa vychádzalo pri predbežných opatreniach.“
II. Skutkový stav a sporné nariadenie
7.
Skutkové okolnosti prejednávanej veci sa uvádzajú v bodoch 1 až 12 napadnutého rozsudku, na ktoré odkazujem, pokiaľ ide o ďalšie podrobnosti. Na účely tohto konania iba pripomeniem, že v nadväznosti na podnet, ktorú podalo 23. mája 2016 Eurofer, začala Európska komisia antidumpingové prešetrovanie týkajúce sa dovozu určitých plochých výrobkov zo železa, z nelegovanej ocele alebo ostatnej legovanej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Brazílii, Iráne, Rusku, Srbsku a na Ukrajine do Európskej únie. Prešetrovanie sa vzťahovalo na obdobie od 1. júla 2015 do 30. júna 2016 (ďalej len „obdobie prešetrovania“).
8.
Toto prešetrovanie sa ukončilo tým, že Komisia 5. októbra 2017 prijala sporné nariadenie.
9.
Z odôvodnení 232 až 236 sporného nariadenia, na ktoré sa odkazuje v bodoch 52 až 58 napadnutého rozsudku, vyplýva, že Komisia v tomto nariadení považovala objemy dovozu zo Srbska za „zanedbateľné“ v zmysle článku 3 ods. 4 základného nariadenia, a to vzhľadom na skutočnosť, že predmetný objem sa počas obdobia prešetrovania znížil, pričom predstavoval podiel na trhu iba 1,04 %. V tejto súvislosti Komisia v odôvodnení 232 sporného nariadenia konštatovala, že: „v praxi Komisia považuje trhový podiel pod prahovou hodnotou 1 % stanovenou v základnom nariadení vo fáze začatia konania za ‚zanedbateľný‘. Komisia však v tomto prípade zistila, že podiel 1,04 % je stále zanedbateľný, pretože podiel 0,04 % by sa mal považovať za nevýznamný, najmä ak je relatívne malý objem dovozu zo Srbska podstatne nižší ako objem dovozu z každej zo štyroch ďalších krajín. Objem dovozu zo Srbska predstavoval takmer polovicu objemu dovozu z Brazílie, čo je krajina s druhým najnižším objemom dovozu“.
10.
Komisia následne zamietla tvrdenie Eurofer, ktorým toto združenie namietalo, že srbský vývoz by sa mal vyhodnotiť súhrnne s dovozmi z ostatných krajín, pretože prekročil prahovú hodnotu de minimis na úrovni 1 %. V tomto ohľade Komisia v odôvodnení 234 sporného nariadenia usúdila, že:
„Rozhodnutie, či sa má dovoz hodnotiť súhrnne, musí byť založené na všetkých kritériách stanovených v článku 3 ods. 3 základného nariadenia. Článok 3 ods. 4 základného nariadenia nepripisuje osobitný význam žiadnemu z týchto individuálnych kritérií. Hoci je pravda, že dovoz z krajiny nemožno kumulovať, ak je jeho objem zanedbateľný, opak neznamená, že sa ipso facto kumulovať musí. Okrem toho v základnom nariadení sa výslovne nestanovujú prahové hodnoty zanedbateľnosti. Zatiaľ čo článok 5 ods. 7 základného nariadenia môže slúžiť ako usmernenie týkajúce sa zanedbateľného objemu dovozu, v článku 3 ods. 4 sa na tieto prahové hodnoty neodkazuje. Toto znenie naopak poskytuje Komisii dostatočnú flexibilitu, aby prípady analyzovala jednotlivo a zohľadnila, že dodatočný objem na úrovni 0,04 % bol nevýznamný“.
11.
Komisia ďalej v odôvodnení 235 sporného nariadenia uviedla, že srbské vývozné ceny sa líšili od vývozných cien štyroch ďalších dotknutých krajín, keďže jednak uviedla, že „aj keď priemerné predajné ceny Srbska počas posudzovaného obdobia takisto klesli, jeho priemerná predajná cena počas obdobia prešetrovania… bola najvyššia a výrazne vyššia ako priemerné predajné ceny Brazílie, Iránu, Ruska a Ukrajiny“ a jednak, že „priemerné predajné ceny Srbska boli výrazne vyššie ako priemerné predajné ceny ostatných štyroch dotknutých krajín“.
12.
Komisia v odôvodnení 236 napadnutého nariadenia dodala, že „stanovenie cien v kombinácii so zanedbateľným objemom naznač[ovalo], že srbský vyvážajúci výrobca sa skôr prispôsob[oval] cene dotknutého výrobku, než by ju určoval“. Podľa jej názoru o tom svedčila „aj skutočnosť, že pokles jeho cien medzi rokom 2015 a obdobím prešetrovania je aj v relatívnom vyjadrení nižší ako pokles cien ostatných štyroch dotknutých krajín“.
13.
V článku 2 sporného nariadenia sa stanovuje, že „antidumpingové konanie týkajúce sa dovozu dotknutého výrobku s pôvodom v Srbsku do Únie sa týmto ukončuje v súlade s článkom 9 ods. 2 základného nariadenia“.
III. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
14.
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 29. decembra 2017 podalo Eurofer žalobu, ktorou sa domáhalo zrušenia článku 2 sporného nariadenia.
15.
Uznesením z 12. júla 2018 predseda ôsmej komory Všeobecného súdu povolil spoločnosti HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade (ďalej len „HBIS“), aby vstúpila do konania ako vedľajší účastník konania.
16.
V konaní pred Všeobecným súdom uviedlo Eurofer tri žalobné dôvody. V rámci prvého žalobného dôvodu Eurofer Komisii vytklo, že sa nesprávne rozhodla nekumulovať srbské dovozy v súlade s článkom 3 ods. 4 základného nariadenia. V druhom žalobnom dôvode Eurofer Komisii vytklo, že dospela k nesprávnemu záveru, podľa ktorého nebolo potrebné prijať ochranné opatrenia proti Srbskej republike. V rámci tretieho žalobného dôvodu Eurofer namietalo porušenie článku 20 ods. 2 základného nariadenia, porušenie jeho práva na informácie a jeho práva na obranu, ako aj porušenie práva na riadnu správu vecí verejných zakotveného v článku 41 Charty základných práv, pretože Komisia odmietla oznámiť údaje o podhodnotení cien a predajoch pod cenu týkajúce sa srbského vývozcu.
17.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd najprv v súvislosti s tvrdeniami Komisie vo veci prípustnosti žaloby združenia Eurofer konštatoval, že v prejednávanej veci bolo odôvodnené preskúmať zamietnutie žaloby z vecného hľadiska bez predbežného rozhodnutia o jej prípustnosti, a to v súlade s judikatúrou nadväzujúcou na rozsudok z 26. februára 2002, Rada/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118; ďalej len „rozsudok Boehringer“).
18.
Vo veci samej Všeobecný súd zamietol každý z troch žalobných dôvodov vznesených združením Eurofer a z tohto dôvodu zamietol žalobu v celom rozsahu.
IV. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
19.
Vo svojom odvolaní Eurofer navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, zrušil článok 2 sporného nariadenia; subsidiárne, aby vrátil vec Všeobecnému súdu a uložil Komisii a HBIS Serbia povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a trovy konania pred Všeobecným súdom.
20.
Komisia navrhuje zrušiť napadnutý rozsudok a vyhlásiť žalobu za neprípustnú, zamietnuť odvolanie a uložiť Eurofer povinnosť nahradiť trovy konania pred Všeobecným súdom, ako aj trovy odvolacieho konania.
21.
HBIS navrhuje zamietnuť odvolanie a uložiť Eurofer povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré HBIS vznikli jednak v konaní pred Všeobecným súdom, ako aj v odvolacom konaní.
22.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 2. septembra 2020, Eurofer/Komisia (C‑226/20 P, neuverejnené, EU:C:2020:669), sa vyhovelo žiadosti Eurofer o dôverné zaobchádzanie vo vzťahu k HBIS s informáciami uvedenými v prílohe A.4 odvolania Eurofer, zodpovedajúcimi údajom, ktorým už bolo priznané dôverné zaobchádzanie a ktoré boli súčasťou prílohy k žalobe, ktorú Eurofer podalo na Všeobecný súd.
V. Analýza odvolania
23.
Na podporu svojho odvolania uvádza Eurofer štyri odvolacie dôvody. Prvým odvolacím dôvodom poukazuje na skutočnosť, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia spočívajúceho vo výklade článku 3 ods. 4 základného nariadenia v tom zmysle, že Komisia môže považovať za „zanedbateľný“ objem dovozu, ktorý predstavuje podiel na trhu vyšší ako 1 %. Vo svojom druhom odvolacom dôvode Eurofer uvádza, že posúdenie Všeobecného súdu, podľa ktorého bol objem dovozu zo Srbska „zanedbateľný“ v zmysle článku 3 ods. 4 základného nariadenia, je vo viacerých bodoch nesprávne a je poznačené skreslením dôkazov. V rámci svojho tretieho odvolacieho dôvodu Eurofer tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil viacerých nesprávnych posúdení, keď konštatoval, že v danej veci nebolo potrebné prijať „ochranné opatrenia“ podľa článku 9 ods. 2 základného nariadenia. Vo svojom štvrtom odvolacom dôvode Eurofer tvrdí, že Všeobecný súd sa viackrát dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia mu nebola povinná poskytnúť údaje o cenovom podhodnotení a o predajoch pod cenu.
24.
Pred vecným preskúmaním odvolacích dôvodov, ktoré Eurofer vznieslo proti napadnutému rozsudku, je potrebné podrobiť analýze niektoré tvrdenia Komisie, ktoré táto inštitúcia uviedla už v konaní pred Všeobecným súdom a ktoré sa týkajú prípustnosti žaloby.
A.
O prípustnosti žaloby
25.
Na úvod svojho vyjadrenia k odvolaniu Komisia uviedla, že pred Všeobecným súdom poukázala na neprípustnosť žaloby. Uvedená inštitúcia pripomína svoje tvrdenia, podľa ktorých je predmetná žaloba neprípustná z dvoch dôvodov: jednak z dôvodu, že článok 2 sporného nariadenia nemožno oddeliť od zvyšných ustanovení tohto nariadenia; (
5
) rovnako z dôvodu, že Eurofer ako neziskové združenie založené podľa belgického práva dostatočne nepreukázalo, že sporné nariadenie sa ho priamo a osobne týka v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
26.
Vzhľadom na to, že účastníci konania už mali možnosť pred Všeobecným súdom dostatočne prediskutovať otázky prípustnosti vznesené Komisiou, táto inštitúcia navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol o týchto otázkach, o ktorých Všeobecný súd nerozhodol, a aby zrušil prvostupňový rozsudok a vyhlásil žalobu za neprípustnú.
27.
V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že v bodoch 31 až 33 napadnutého rozsudku Všeobecný súd výslovne rozhodol v súlade s judikatúrou nadväzujúcou na rozsudok Boehringer, že v prejednávanej veci bolo odôvodnené preskúmať žalobu z vecného hľadiska, bez rozhodnutia o prípustnosti.
28.
Pokiaľ ide o návrh Komisie zrušiť napadnutý rozsudok, v rozsahu, v akom ho treba chápať ako vzájomné odvolanie, je podľa môjho názoru neprípustný. Uvedené platí nielen vzhľadom na formálny nedostatok, (
6
) ale aj preto, že, ako som už mal možnosť nedávno konštatovať, ak Všeobecný súd rozhodne na základe uplatnenia rozsudku Boehringer tak, že sa nevyjadrí k prípustnosti žaloby, neprijíma, a to ani implicitne, nijaké napadnuteľné rozhodnutie vo veci prípustnosti, v dôsledku čoho v danej veci nemožno podať nijaké odvolanie, ani hlavné, ani vzájomné. (
7
)
29.
Pokiaľ sa má návrh Komisie naopak chápať ako návrh na nahradenie odôvodnenia alebo ako výzva Súdnemu dvoru, aby konštatoval neprípustnosť žaloby z úradnej povinnosti, pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry Súdny dvor, ktorý rozhoduje o odvolaní na základe článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, je povinný vyjadriť sa v prípade potreby aj z úradnej moci k prípustnosti žaloby o neplatnosť a tým k odvolaciemu dôvodu verejného poriadku založenému na porušení podmienky vyjadrenej v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, podľa ktorej sa žalobca môže domáhať zrušenia rozhodnutia, ktoré mu nie je určené, iba ak sa ho toto rozhodnutie priamo a osobne týka. (
8
)
30.
Z judikatúry v každom prípade tiež vyplýva, že Súdnemu dvoru prináleží posúdiť, či riadny výkon spravodlivosti odôvodňuje v prípade okolností v dotknutej veci meritórne zamietnutie odvolania bez rozhodnutia o námietke neprípustnosti. (
9
)
31.
V prejednávanej veci sa domnievam, že uvedené odôvodnenie týkajúce sa hospodárnosti konania je opodstatnené. Z nasledujúcich úvah týkajúcich vecného hľadiska odvolania totiž vyplýva, že podané odvolanie treba podľa môjho názoru zamietnuť, a najmä že nejde o prípad, v ktorom je potrebné, aby Súdny dvor, po tom, čo vyhovie návrhu a zruší napadnutý rozsudok, rozhodol vyžiadať vec od Všeobecného súdu a vo veci samej rozhodol tak, že návrhu vyhovie. (
10
)
B.
O veci samej
1. O prvom odvolacom dôvode týkajúcom sa nesprávneho výkladu článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia
32.
Vo svojom prvom odvolacom dôvode, zameranom na spochybnenie bodov 67 až 80 napadnutého rozsudku, Eurofer tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď poskytol výklad článku 3 ods. 4 základného nariadenia v tom zmysle, že Komisia môže považovať za „zanedbateľný“, v zmysle uvedeného ustanovenia, objem dovozu z určitej krajiny predstavujúci podiel na trhu vyšší než 1 %.
a) Napadnutý rozsudok
33.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd zamietol prvý žalobný dôvod, ktorým Eurofer poukázalo na skutočnosť, že Komisia sa nesprávne rozhodla nevyhodnotiť srbské dovozy súhrnne s dovozmi z ostatných dotknutých krajín v súlade s článkom 3 ods. 4 základného nariadenia, keďže tieto dovozy považovala za zanedbateľné v zmysle písm. a) uvedeného ustanovenia, a to napriek tomu, že predstavovali podiel na trhu vyšší než 1 %.
34.
V tomto ohľade Všeobecný súd predovšetkým jednak konštatoval, že pokiaľ ide o druhú podmienku stanovenú v článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia – čiže podmienku, podľa ktorej objem dovozu nesmie byť zanedbateľný –, uvedené ustanovenie nijakým spôsobom neodkazuje na článok 5 ods. 7 ani na nijaké iné ustanovenie tohto nariadenia. Ďalej Všeobecný súd poznamenal, že článok 5 ods. 7 základného nariadenia sa týka iného štádia prešetrovania než článok 3 ods. 4 tohto nariadenia. Prvé ustanovenie sa totiž vzťahuje na situáciu, keď sa konanie ešte ani nezačalo, zatiaľ čo druhé ustanovenie sa týka situácie, v ktorej prešetrovanie už prebieha. (
11
)
35.
Všeobecný súd na základe uvedeného usúdil, že hoci článok 5 ods. 7 základného nariadenia môže poskytnúť usmernenia, pokiaľ ide o objemy dovozu, ktoré možno považovať za zanedbateľné, neznamená to, že v rámci článku 3 ods. 4 tohto nariadenia by sa dovozy z dotknutej krajiny, ktoré predstavujú podiel na trhu vyšší ako 1 %, nemohli považovať za zanedbateľné. (
12
)
36.
Všeobecný súd ďalej konštatoval, že ani predchádzajúca rozhodovacia prax Únie, ani vysvetlivka Komisie z roku 2000 určená Svetovej obchodnej organizácii (WTO) (
13
), ktorých sa dovoláva Eurofer, neboli rozhodujúce na účely spochybnenia zákonnosti sporného nariadenia. (
14
)
37.
Na základe týchto úvah dospel Všeobecný súd k záveru, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že objem dovozu zo Srbska zostal v prejednávanej veci zanedbateľný v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia, a to napriek zvýšeniu úrovne dovozov z 0,48 % v roku 2013 na 1,04 % počas obdobia prešetrovania. (
15
)
b) Tvrdenia účastníkov konania
38.
Eurofer tvrdí, že vyššie uvedené odôvodnenie Všeobecného súdu je poznačené vadami, pretože vychádza z nesprávneho výkladu článku 3 ods. 4 a článku 5 ods. 7 základného nariadenia. Eurofer zastáva názor, že ak by sa uvedené ustanovenia vykladali správne, neposkytovali by Komisii nijaký priestor pre voľnú úvahu, na základe ktorej by mohla považovať za „zanedbateľné“ dovozy predstavujúce podiel na trhu vyšší než 1 %.
39.
Eurofer v prvom rade poukazuje na to, že medzi článkom 3 ods. 4 a článkom 5 ods. 7 základného nariadenia existuje podľa judikatúry vzťah komplementarity v tom zmysle, že cieľom ustanovenia článku 5 ods. 7 je objasniť okolnosti, za ktorých je podiel dovozov do Únie príliš nízky na to, aby sa tieto dovozy mohli považovať za dovozy spôsobujúce dumping. (
16
) Z uvedeného vyplýva, že správny výklad článku 3 ods. 4 základného nariadenia predpokladá, že prahová hodnota 1 % stanovená v článku 5 ods. 7 toho istého nariadenia predstavuje záväznú prahovú hodnotu na účely posúdenia „zanedbateľnej“ miery objemu dovozov. Takýto výklad potvrdzuje jednak rozhodovacia prax Komisie, na ktorú sa odkazuje v príkladoch uvedených v bodoch 73 a 74 napadnutého rozsudku, jednak vyššie uvedená vysvetlivka z roku 2000.
40.
V druhom rade Všeobecný súd v napadnutom rozsudku neposkytuje nijaký presvedčivý dôvod v prospech výkladu, ktorý prijal. Neexistencia výslovného odkazu medzi dvoma uvedenými ustanoveniami neznamená, že ich nemožno vykladať vo vzájomnej súvislosti. Skutočnosť, že článok 5 ods. 7 základného nariadenia sa uplatňuje na začiatku konania, nie je logickým dôvodom, prečo by sa prahová hodnota 1 % nemala použiť v nasledujúcej fáze. Je naopak logickejšie, aby sa tie isté pravidlá uplatňovali na obe fázy konania, tak ako je to v prípade ostatných ustanovení základného nariadenia. Pokiaľ ide o odvolanie sa na diskrečnú právomoc Komisie, Eurofer uvádza, že otázka určenia, či dovoz z konkrétnej krajiny presahuje alebo nepresahuje 1 % prahovú hodnotu, je binárna a nevyžaduje si zložitú analýzu. Dva prípady, na ktoré odkázal Všeobecný súd v bode 79 napadnutého rozsudku na podporu svojho výkladu, sa líšia od prejednávanej veci, a preto nemôžu svedčiť v prospech analýzy Všeobecného súdu.
41.
V treťom rade prístup Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku, podľa ktorého možno objem dovozov predstavujúci podiel na trhu vyšší než 1 % považovať za „zanedbateľný“, je podľa Eurofer v rozpore so zásadou právnej istoty. Ak by prahová hodnota na posúdenie zanedbateľnosti objemu dovozov v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) zakladeného nariadenia úplne nezodpovedala, tak ako rozhodol Všeobecný súd, prahovej hodnote stanovenej v článku 5 ods. 7 tohto nariadenia, z dôvodu, že tieto prahové hodnoty sa vzťahujú na rôzne fázy konania, existovala by neistota, aj pokiaľ ide o uplatniteľnosť prahovej hodnoty 3 %, ktorá sa tiež stanovuje v článku 5 ods. 7 toho istého nariadenia, čo by mohlo viesť k absurdnému dôsledku, že prešetrovanie by bolo možné začať, ale nie ukončiť. Prahová hodnota, pri ktorej má Komisia široký priestor pre voľnú úvahu a vo vzťahu ku ktorej existuje obmedzená možnosť súdneho preskúmania, by navyše viedla k neistote, pretože by nebola jasná hranica, za ktorou možno konštatovať „zanedbateľnú“ miera objemu dovozov, čo by malo za následok aj zvýšenie rizika politického zasahovania do antidumpingového prešetrovania.
42.
Komisia uvádza, že prvý odvolací dôvod Eurofer nie je relevantný. V zostávajúcej časti táto inštitúcia a HBIS spochybňujú tvrdenia Eurofer z vecného hľadiska.
c) Posúdenie
43.
Predovšetkým treba poznamenať v súlade s konštatovaním Všeobecného súdu (
17
), že článok 3 ods. 4 základného nariadenia, na ktorého nesprávny výklad poukazuje Eurofer vo svojom prvom odvolacom dôvode, stanovuje v písm. a) a b) tri podmienky, ktoré je potrebné kumulatívne splniť, aby sa povolilo súhrnné vyhodnotenie dovozov z viac ako jednej krajiny, ktoré sú súčasne predmetom antidumpingových prešetrovaní, na účely zistenia ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie. V prvom rade dumpingové rozpätie musí byť vyššie než prahová hodnota de minimis stanovená v článku 9 ods. 3 základného nariadenia, v druhom rade objem dovozov z každej krajiny nesmie byť zanedbateľný a v treťom rade súhrnné vyhodnotenie účinkov dumpingových dovozov musí byť vhodné s ohľadom na podmienky hospodárskej súťaže. Naproti tomu na vylúčenie súhrnného vyhodnotenia stačí, že jedna z týchto troch podmienok nie je splnená.
44.
Eurofer uvádza, že Všeobecný súd poskytol nesprávny výklad druhej z uvedených podmienok, čiže podmienky týkajúcej sa zanedbateľnej miery objemu dovozov. Ustanovenie, ktoré túto podmienku upravuje – t. j. článok 3 ods. 4 písm. a) druhá veta základného nariadenia –, sa má podľa názoru Eurofer vykladať v spojení s článkom 5 ods. 7 základného nariadenia, podľa ktorého sa konanie nezačne proti krajinám, ktorých dovozy predstavujú podiel na trhu menší než 1 %. Z uvedeného vyplýva, že objemy dovozov presahujúce 1 % nemožno považovať za „zanedbateľné“.
45.
Predovšetkým sa domnievam, že treba zamietnuť námietku Komisie, podľa ktorej nie je prvý odvolací dôvod relevantný, pretože Eurofer nespochybnilo body 63 až 66 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd poskytol výklad predmetného ustanovenia. Hoci Eurofer vo svojom odvolaní výslovne uvádza, že napáda iba body 67 až 80 napadnutého rozsudku, v skutočnosti je nepochybné, že zámerom tohto odvolateľa v rámci prvého odvolacieho dôvodu je napadnúť celé odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v napadnutom rozsudku v súvislosti s výkladom dotknutého ustanovenia.
46.
Napriek tomu však nesúhlasím s výkladom článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia, na ktorý poukazuje Eurofer, a domnievam sa, že Všeobecný súd sa pri výklade tohto ustanovenia v napadnutom rozsudku nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.
47.
V tomto ohľade je z gramatického hľadiska predovšetkým potrebné poznamenať, že, ako správne konštatoval Všeobecný súd a ako napokon uznalo aj samotné Eurofer, (
18
) v druhej časti článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia, týkajúcej sa druhej podmienky, sa výslovne vôbec neodkazuje na akékoľvek iné ustanovenie základného nariadenia, pričom na splnenie predmetnej podmienky sa jednoducho vyžaduje, aby objem dovozov z každej krajiny nebol „zanedbateľný“, bez presnejšieho vymedzenia tohto pojmu.
48.
Hoci je pravda, že takéto konštatovanie gramatického charakteru, aj keď iba orientačné, samo osebe nutne nevylučuje, že predmetné ustanovenie možno vykladať v spojení s iným ustanovením základného nariadenia, v každom prípade nadobúda význam z hľadiska konštatovania systematického charakteru, že prvá časť článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia, v ktorej sa vymedzuje prvá podmienka (čiže podmienka týkajúca sa dumpingového rozpätia), obsahuje, na rozdiel od dotknutého ustanovenia, výslovný odkaz na hodnotu de minimis v zmysle článku 9 ods. 3 tohto nariadenia, t. j. 2 %.
49.
Tieto gramatické a systematické úvahy podľa môjho názoru poukazujú na vôľu normotvorcu ponechať Komisii určitý priestor pre voľnú úvahu v rámci rozhodovania, či objem dovozov je alebo nie je zanedbateľný, aby sa umožnilo súhrnné vyhodnotenie účinkov dovozov z viac ako jednej krajiny, ktoré sú súčasne predmetom antidumpingových prešetrovaní.
50.
Napokon priznanie určitej miery voľnej úvahy je v tomto ohľade, ako správne poznamenal Všeobecný súd, (
19
) v súlade s diskrečnou právomocou, ktorú ustálená judikatúra Súdneho dvora priznáva inštitúciám Únie v oblasti spoločnej obchodnej politiky, osobitne vo veciach obchodných ochranných opatrení, a to z dôvodu zložitosti hospodárskych a politických situácií, ktoré musia preskúmavať. (
20
) Ako som mal nedávno možnosť pripomenúť, Súdny dvor výslovne uznal, že takáto široká miera voľnej úvahy existuje, najmä pokiaľ ide o preukázanie existencie ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie. (
21
)
51.
Okrem toho treba dodať, že existencia takejto miery voľnej úvahy neznamená, že je neobmedzená. Ako poznamenal Všeobecný súd v bodoch 67 a 78 napadnutého rozsudku – a ako napokon vyplýva z rozhodovacej praxe inštitúcií Únie uvedenej v bodoch 73, 74, 75 a 79 napadnutého rozsudku –, prahová hodnota uvedená v článku 5 ods. 7 základného nariadenia môže poskytnúť usmernenie a slúžiť ako referenčný bod pri určení prípadnej zanedbateľnej miery objemu dovozov na účely súhrnného vyhodnotenia účinkov podľa článku 3 ods. 4 základného nariadenia. Komisia sa však nemôže od tejto prahovej hodnoty zásadne odchýliť, pričom v konkrétnom prípade je povinná odôvodniť, prečo je odchýlenie sa od uvedenej prahovej hodnoty opodstatnené vzhľadom na okolnosti danej veci. Z uvedeného však podľa môjho názoru nevyplýva, že takáto orientačná prahová hodnota predstavuje pevnú a prísne posudzovanú hranicu, pri prekročení ktorej sa Komisii z právneho hľadiska bráni konštatovať, že dovozy z určitej krajiny, ktoré sú predmetom antidumpingového prešetrovania, sú zanedbateľné.
52.
V tomto zmysle je podľa môjho názoru potrebné vykladať vzťah komplementarity medzi dvoma dotknutými ustanoveniami, na ktorý poukázal Všeobecný súd v rozsudku z 25. januára 2017, Rusal Armenal/Rada (T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26), na ktorý odkázalo Eurofer. (
22
) Všeobecný súd dospel v uvedenom rozsudku k záveru, že Rada sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď „zohľadnila“ prahovú hodnotu 1 % uvedenú v článku 5 ods. 7 základného nariadenia na účely výkladu podmienky týkajúcej sa nezanedbateľného charakteru dovozov uvedenej v článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia. Tento rozsudok preto potvrdzuje, že prahová hodnota 1 % je orientačnou hranicou, ktorá sa „zohľadňuje“, a nie nutne kogentným údajom.
53.
Takýto výklad napokon potvrdzuje aj skutočnosť, na ktorú správne upozornil Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, že obe ustanovenia, uvedené v príslušnom poradí v článku 3 ods. 4 a článku 5 ods. 7 základného nariadenia, sledujú odlišné procesné ciele, keďže v skutočnosti sa majú uplatňovať v rôznych fázach konania, čo svedčí v prospech uznania flexibilného vzťahu komplementarity medzi týmito dvoma ustanoveniami.
54.
Ďalšie tvrdenia Eurofer podľa môjho názoru nespochybňujú správnosť výkladu ustanovenia článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia, z ktorého vychádzal Všeobecný súd.
55.
V prvom rade uvádzam, že úvahy Všeobecného súdu týkajúce sa rozhodovacej praxe, uvedené v bode 76 napadnutého rozsudku, zodpovedajú príslušnej judikatúre Súdneho dvora, z ktorej vyplýva, že zákonnosť nariadenia, ktorým sa, tak ako v prejedávanej veci, ukončuje konanie bez uloženia antidumpingových ciel, treba posudzovať s ohľadom na príslušné právne predpisy, najmä na ustanovenia základného nariadenia, a nie na základe údajnej skoršej rozhodovacej praxe inštitúcií Únie. (
23
)
56.
Navyše aj zistenia Všeobecného súdu týkajúce sa významu vysvetlivky z roku 2000 nie sú poznačené vadami a sú v súlade s judikatúrou. (
24
) Všeobecný súd totiž správne poznamenal, že uvedený dokument nepredstavuje akt, ktorým Komisia zamýšľala sama obmedziť výkon svojej diskrečnej právomoci.
57.
V druhom rade tvrdenia Eurofer, podľa ktorých výklad Všeobecného súdu vedie k problémom týkajúcim sa právnej istoty, nie sú presvedčivé. Ako sa uviedlo v bode 51 vyššie, diskrečná právomoc Komisie pri uplatňovaní ustanovenia článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia jednak nie je neobmedzená, pričom Komisia je povinná zohľadniť ako referenčný bod prahovú hodnotu uvedenú v článku 5 ods. 7 základného nariadenia. Jednak je potrebné poznamenať, že, ako uviedla Komisia, skôr výklad článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia, ktorý navrhlo Eurofer, ohrozuje potrebný účinok tohto ustanovenia. Ako totiž poznamenala Komisia, ak by sa malo ustanovenie článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia vzťahovať výlučne na objem dovozov z konkrétnej krajiny, ktorý je nižší než prahová hodnota 1 %, neuplatňovalo by sa prakticky vôbec, pretože konanie vo veci takýchto dovozov by sa nemohlo ani začať.
58.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že prvý odvolací dôvod Eurofer treba podľa môjho názoru zamietnuť.
2. O druhom odvolacom dôvode týkajúcom sa posúdenia, podľa ktorého bol objem dovozov zo Srbska „zanedbateľný“ v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia
59.
V rámci druhého odvolacieho dôvodu, ktorý sa delí ma tri časti a jeho cieľom je spochybniť body 81 až 84 napadnutého rozsudku, Eurofer uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, zjavne nesprávneho posúdenia a skreslenia dôkazov, keď potvrdil záver Komisie, podľa ktorého bol objem dovozov zo Srbska v prejedávanej veci „zanedbateľný“ v zmysle článku 3 ods. 4 základného nariadenia.
a) Napadnutý rozsudok
60.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, v rámci analýzy prvého odvolacieho dôvodu združenia Eurofer – po konštatovaní, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď usúdila, že objem dovozov zo Srbska zostal „zanedbateľný“ v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia napriek tomu, že prekročil prahovú hodnotu 1 % –, dospel k záveru, že Komisia navyše „mohla v odôvodnení 248 napadnutého nariadenia oprávnene konštatovať, že skutočnosť, že priemerné srbské predajné ceny počas obdobia prešetrovania boli podstatne vyššie ako ceny ostatných štyroch dotknutých krajín, potvrdz[ovala] názor, že taký malý objem dovozu nem[ohol] spôsobiť ujmu výrobnému odvetviu Únie“. (
25
)
61.
Všeobecný súd konštatoval, že otázka zanedbateľnej miery objemu dovozov sa neobmedzuje na otázku jednoduchého množstva tohto objemu, ale zahŕňa aj otázku jeho kvality, to znamená aj iné ukazovatele účinkov, ktoré tento objem môže vyvolať. Komisia preto podľa názoru Všeobecného súdu správne usúdila, že v prípade vysokých cien súvisiacich s dovozmi z krajiny, ktorej objem zodpovedá nízkemu podielu na trhu, mohla iba táto skutočnosť sama osebe potvrdiť zanedbateľný charakter týchto dovozov, bez potreby podrobnejšie analyzovať predmetné ceny, ako to požadovalo Eurofer. (
26
)
b) Tvrdenia účastníkov konania
62.
Eurofer uvedenú analýzu spochybňuje. V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu Eurofer uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď do posúdenia zanedbateľnosti, ktorá sa týka iba kvantitatívneho hodnotenia vo vzťahu k objemu, zahrnul prvky súvisiace s cenou. Cenová analýza nie je v rámci uvedeného posúdenia vôbec relevantná, ale význam nadobúda až v rámci analýzy tretej podmienky uvedenej v článku 3 ods. 4 základného nariadenia, čiže požiadavky týkajúcej sa podmienok hospodárskej súťaže. Základné nariadenie tieto dva prvky jasne rozlišuje, pričom judikatúra uvedený prístup potvrdzuje.
63.
V druhej časti, vznesenej subsidiárne pre prípad, že Súdny dvor by dospel k záveru, že cenová analýza je relevantná pri určovaní zanedbateľnej miery objemu dovozov, Eurofer poukazuje na to, že Všeobecný súd sa v každom prípade dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil ďalšie faktory, ktoré by presnejšie poukázali na potenciálne škodlivé účinky, ktoré by srbské dovozy mohli mať na výrobné odvetvie Únie. Konkrétne Komisia vo svojej analýze nezohľadnila cenové podhodnotenie a predaje pod cenu, t. j. prvky, ktoré sú podľa článku 3 ods. 3 základného nariadenia v rámci danej analýzy relevantné. Komisia preto v rozpore s požiadavkami judikatúry nezohľadnila všetky príslušné dôkazy. V dôsledku toho sa Všeobecný súd tým, že potvrdil prístup Komisie, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
64.
V tretej časti Eurofer uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia a skreslil dôkazy, keď konštatoval, že priemerné ceny súvisiace s objemom zodpovedajúcim nízkemu podielu na trhu podporovali tvrdenie o zanedbateľnej miere objemu predmetných dovozov. Eurofer totiž zastáva názor, že hoci bola priemerná cena dovozov zo Srbska skutočne vyššia než cena dovozov z iných krajín, z dôkazov založených do spisu v každom prípade vyplýva, že priemerná cena jediného srbského vyvážajúceho výrobcu, ktorého sa týkalo prešetrovanie, bola prakticky rovnaká ako cena ruského a brazílskeho výrobcu, ktorým však Komisia uložila antidumpingové clá. Všeobecný súd sa preto dopustil zjavne nesprávneho posúdenia a skreslenia dôkazov, keď pri svojej analýze vychádzal z priemerných cien, pričom zamlčal skutočnosť, že cenové podhodnotenie a predaje pod cenu zo strany srbského výrobcu boli podobné ako v prípade dvoch vyššie uvedených výrobcov.
65.
Podľa názoru Komisie je druhý odvolací dôvod v celom rozsahu irelevantný, pričom jeho tretia časť je čiastočne neprípustná. V každom prípade Komisia a HBIS spochybňujú uvedený odvolací dôvod z vecného hľadiska.
c) Posúdenie
66.
Najprv je potrebné analyzovať námietku Komisie, podľa ktorej je druhý odvolací dôvod v celom rozsahu irelevantný. Komisia totiž zastáva názor, že body 81 až 84 napadnutého rozsudku, na ktoré sa tento odvolací dôvod zameriava, obsahujú odôvodnenie uvedené iba pre úplnosť, ktoré nie je nevyhnutné na preukázanie oprávnenosti záveru Všeobecného súdu, že dovozy zo Srbska sa mali považovať za zanedbateľné v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia. Túto skutočnosť potvrdzuje použitie výrazov „navyše“ a „potvrdzovať“ v bodoch 81 a 83 napadnutého rozsudku.
67.
V tejto súvislosti poznamenávam, že, ako je zrejmé z bodu 61 vyššie, v bode 82 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že otázka zanedbateľnej miery objemu dovozov podľa článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia sa neobmedzuje na otázku jednoduchého množstva tohto objemu, ale zahŕňa aj otázku jeho kvality, to znamená, aj iné ukazovatele účinkov, ktoré tento objem môže vyvolať.
68.
Vo svojom druhom odvolacom dôvode Eurofer v podstate spochybňuje jednak zákonnosť uvedeného prístupu a jednak, quod non, jeho uplatnenie.
69.
V prvej časti Eurofer spochybňuje zákonnosť uvedeného prístupu, pričom uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď do posúdenia zanedbateľnej miery objemu dovozov, ktorá sa podľa názoru odvolateľa týka iba „kvantitatívneho“ hodnotenia súvisiaceho s objemom dovozov, zahrnul „kvalitatívne“ prvky týkajúce sa ceny.
70.
V tomto ohľade však z analýzy prvého odvolacieho dôvodu vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 80 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia mohla v prejednávanej veci bez toho, aby sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, v rámci uplatnenia svojej diskrečnej právomoci konštatovať, že objem dovozov zo Srbska zostal zanedbateľný, a to napriek tomu, že ich úroveň bola počas obdobia prešetrovania na úrovni 1,04 %.
71.
V dôsledku toho, aj keby Súdny dvor vyhovel prvej časti a rozhodol, že analýza zanedbateľnej miery objemu dovozov, ktorú má Komisia vykonať v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia, sa mala obmedziť výlučne na kvantitatívne hľadisko, v dôsledku čoho sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho posúdenia v súvislosti s bodmi 81 až 84 rozsudku, takéto zistenie by nespochybnilo vyššie uvedený záver, ku ktorému Všeobecný súd dospel v bode 80 napadnutého rozsudku.
72.
Z uvedeného podľa môjho názoru vyplýva, že prvá časť je v súlade s tvrdením Komisie skutočne irelevantná.
73.
Táto časť je však podľa mňa v každom prípade aj neopodstatnená. V článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vete základného nariadenia sa totiž nestanovuje konkrétna analytická metóda na určenie zanedbateľnej miery dovozov z určitej krajiny, a to na účely súhrnného vyhodnotenia ich účinkov spolu s účinkom dovozov z iných krajín, ktoré sú súčasne predmetom antidumpingových prešetrovaní.
74.
Z uvedenej skutočnosti vyplýva, že v rámci miery voľnej úvahy, ktorou Komisia disponuje na základe judikatúry uvedenej v bode 50 vyššie, môže táto inštitúcia voľne posúdiť faktory, ktoré považuje za relevantné na účely rozhodnutia o predmetnom zanedbateľnom charaktere v konkrétnom prípade.
75.
Dôsledkom uvedeného je, že tvrdenie Všeobecného súdu v bode 82 napadnutého rozsudku, podľa ktorého sa takáto analýza môže vzťahovať aj na kvalitatívne prvky týkajúce sa objemu dotknutých dovozov, čiže zahŕňať aj preskúmanie iných faktorov poukazujúcich na možné účinky týchto dovozov, nie je poznačené nesprávnym právnym posúdením.
76.
Naproti tomu, pokiaľ o druhú a tretiu časť druhého odvolacieho dôvodu, domnievam sa, že nie sú irelevantné. Ak je totiž preukázané, že analýza zanedbateľnosti objemu dovozov, ktorá sa má vykonať podľa článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia, môže zahŕňať aj kvalitatívne prvky týkajúce sa faktorov súvisiacich s cenou týchto dovozov, nie je vylúčené, že zistenie pochybenia Všeobecného súdu pri hodnotení tejto analýzy, ktorú Komisia vykonala v konkrétnom prípade, by mohlo viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku.
77.
Napriek uvedenému sa však domnievam, že druhú, ako aj tretiu časť treba z vecného hľadiska zamietnuť.
78.
Pokiaľ ide o druhú časť, Eurofer vytýka Všeobecnému súdu, že nekonštatoval povinnosť Komisie zohľadniť vo svojej analýze cenové podhodnotenie a predaje pod cenu. V tejto súvislosti však poznamenávam, že v rámci ustanovenia článku 3 ods. 4 písm. a) druhej vety základného nariadenia nič nenasvedčuje tomu, že by Komisia bola povinná analyzovať cenové podhodnotenie a predaje pod cenu, a to na účely určenia zanedbateľnej miery objemu dovozov z konkrétnej krajiny s cieľom súhrnne vyhodnotiť účinky dovozov z viac ako jednej krajiny, ktoré sú súčasne predmetom antidumpingových prešetrovaní. Ďalej, ako uviedla Komisia, analýza podľa článku 3 ods. 4, pokiaľ ide o možnosť vykonať uvedené súhrnné vyhodnotenie, predstavuje fázu, ktorá predchádza skutočnú analýzu ujmy v zmysle článku 3 ods. 2 a 3 základného nariadenia. Z uvedeného vyplýva, že odkaz Eurofer na článok 3 ods. 3 základného nariadenia nie je v tejto súvislosti relevantný.
79.
Z tohto dôvodu sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 83 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia mohla v rámci svojej diskrečnej právomoci uznanej judikatúrou uvedenej v bode 50 vyššie dospieť k záveru, že v prípade, keď sú ceny súvisiace s dovozmi z krajiny, ktorých objem zodpovedá malému podielu na trhu, vysoké, táto samotná skutočnosť môže potvrdzovať zanedbateľnú mieru uvedeného objemu, a to bez potreby podrobnejšie analyzovať predmetné ceny.
80.
Tretia časť druhého odvolacieho dôvodu obsahuje dve výhrady, pričom jedna sa týka zjavne nesprávneho posúdenia a druhá skreslenia dôkazov.
81.
Pokiaľ ide o prvú výhradu, podľa ktorej z dôkazov založených v spise vyplýva, že priemerná cena jediného srbského vyvážajúceho výrobcu bola prakticky rovnaká ako cena ruského a brazílskeho výrobcu, domnievam sa, že v rozsahu, v akom má táto výhrada spochybniť analýzu dôkazov vykonanú Všeobecným súdom, treba ju v rámci konania o odvolaní považovať za neprípustnú. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že ak Všeobecný súd zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má podľa článku 256 ZFEÚ len právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právne následky, ktoré z neho boli vyvodené. Posúdenie skutkového stavu teda s výnimkou prípadu skreslenia dôkazov predložených v konaní pred Všeobecným súdom nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom. (
27
)
82.
Pokiaľ treba uvedenej prvej výhrade naopak rozumieť v tom zmysle, že Eurofer spochybňuje nesprávnu právnu kvalifikáciu skutkového stavu a právnych následkov, ktoré z neho Komisia vyvodila, keďže v skutkovo podobných situáciách neuložila antidumpingové clá, (
28
) je neopodstatnená z vecného hľadiska. Skutočnosť, že jeden ruský a jeden brazílsky vyvážajúci výrobca vyvážali dotknutý výrobok do Únie za ceny podobné priemernej cene jediného srbského vývozcu, totiž nemení nič na tom, že priemerné ceny dovozov z Ruska a Brazílie boli na úrovni krajiny nižšie než srbské ceny, čo Eurofer nespochybňuje (
29
) a čo umožnilo dospieť Komisii k odlišným záverom, pokiaľ ide o dovozy z uvedených krajín.
83.
Pokiaľ ide o druhú výhradu, je potrebné pripomenúť, že o skreslenie dôkazov ide podľa ustálenej judikatúry vtedy, ak sa hodnotenie existujúcich dôkazov javí ako zjavne nesprávne bez toho, aby sa poukázalo na nové dôkazy. Toto skreslenie však musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov. Navyše pokiaľ odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd skreslil dôkazy, musí presne uviesť údajne skreslené skutočnosti a preukázať chyby v analýze, ktoré podľa jeho posúdenia viedli Všeobecný súd k tomuto skresleniu. (
30
)
84.
V tejto súvislosti poznamenávam, že tvrdenia, ktoré uviedlo Eurofer v rámci tretej časti druhého odvolacieho dôvodu, nepreukazujú žiadne skreslenie dôkazov. Eurofer vôbec nespochybňuje skutkové zistenia vyvodené z dôkazov založených v spise, čiže priemerné ceny troch dotknutých výrobcov. Eurofer iba spochybňuje posúdenie predmetného skutkového stavu, čo, ako sa už uviedlo, nie je v rámci odvolacieho konania prípustné. Druhá výhrada tretej časti je preto tiež neopodstatnená.
85.
Z vyššie uvedených skutočností vyplýva, že druhý odvolací dôvod treba podľa môjho názoru zamietnuť ako čiastočne irelevantný, čiastočne neprípustný a čiastočne neopodstatnený.
3. O treťom odvolacom dôvode týkajúcom sa konštatovania neexistencie potreby prijať ochranné opatrenia podľa článku 9 ods. 2 základného nariadenia
86.
V treťom odvolacom dôvode, ktorý sa delí na tri časti a jeho cieľom je spochybniť body 109 až 121 napadnutého rozsudku, Eurofer uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia a nesprávneho právneho posúdenia pri analýze, ktorou potvrdil konštatovanie Komisie, že v danej veci nebolo potrebné prijať ochranné opatrenia pre dovoz zo Srbska v zmysle článku 9 ods. 2 základného nariadenia.
a) Napadnutý rozsudok
87.
Všeobecný súd dospel v napadnutom rozsudku, v rámci analýzy druhého žalobného dôvodu Eurofer, k záveru, že rozhodnutie Komisie uvedené v článku 2 sporného nariadenia, podľa ktorého vo vzťahu k srbským dovozom nebolo potrebné prijať ochranné opatrenia podľa článku 9 ods. 2 základného nariadenia, nebolo protiprávne.
88.
Všeobecný súd predovšetkým konštatoval, že vzhľadom na to, že v uvedenom ustanovení základného nariadenia sa nešpecifikujú okolnosti, za ktorých sa ochranné opatrenia nepovažujú za potrebné, toto ustanovenie ponecháva Komisii určitú mieru voľnej úvahy. (
31
) Všeobecný súd následne poznamenal, že rozhodnutie o nutnosti uložiť antidumpingové clo sa musí v zásade zakladať na podrobnej analýze najmä existencie dumpingu a existencie ujmy. Všeobecný súd v každom prípade dospel k záveru, že zo znenia základného nariadenia, najmä článku 9 ods. 3, vyplýva, že takáto podrobná analýza sa nevyžaduje vždy a že ukončenie prešetrovania alebo konania možno vykonať najmä na jedinom základe dumpingového rozpätia alebo objemov dovozu. (
32
)
89.
Všeobecný súd ďalej usúdil, že zo znenia sporného nariadenia v prejednávanej veci vyplýva, že ústrednú úlohu v odôvodnení Komisie zohrávala práve jedna z týchto skutočností, a to objem dovozov zo Srbska. Všeobecný súd ďalej konštatoval, že záver, podľa ktorého vo vzťahu k dovozom zo Srbska nebolo potrebné prijať ochranné opatrenia, sa nezakladal len na prahovej hodnote „de minimis“ objemov týchto dovozov, ale na vzájomnom pôsobení medzi touto skutočnosťou a skutočnosťou, že priemerné srbské ceny boli vyššie ako ceny ostatných štyroch dotknutých krajín, čo opätovne potvrdzovalo názor, že taký malý objem dovozu nemohol spôsobiť ujmu výrobnému odvetviu Únie. (
33
)
90.
Z uvedených úvah vyvodil Všeobecný súd záver, že Komisia neprekročila mieru voľnej úvahy, ktorou disponovala v rámci uplatnenia článku 9 ods. 2 základného nariadenia. (
34
)
b) Tvrdenia účastníkov konania
91.
Eurofer uvedenú analýzu spochybňuje. V prvej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu namieta, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia mohla ukončiť prešetrovanie týkajúce sa srbských dovozov bez vykonania analýzy možnej ujmy spôsobenej takýmito dovozmi. Eurofer zastáva názor, že hoci sa v článku 9 ods. 2 základného nariadenia nešpecifikujú okolnosti, za ktorých sa ochranné opatrenia nepovažujú za potrebné, odôvodnenie 16 rovnakého nariadenia poskytuje v tomto ohľade jasné usmernenie. Z uvedeného odôvodnenia, z hľadiska ktorého treba predmetné ustanovenie vykladať, vyplýva, že prešetrovania sa ukončujú, „ak je dumping de minimis alebo ak je ujma zanedbateľná“.
92.
Článok 9 ods. 3 základného nariadenia na tejto skutočnosti nič nemení. Stanovujú sa v ňom iba dva „bezpečné prístavy“ (safe harbours), pričom jeden sa týka dumpingového rozpätia a druhý objemu dovozov. V prejednávanej veci sa však na srbský dovoz nevzťahoval ani jeden z týchto dvoch prístavov. Antidumpingové rozpätie výrazne prekročilo prahovú hodnotu de minimis stanovenú v článku 9 ods. 3 základného nariadenia a objem dovozov je vyšší než prahová hodnota 1 % uvedená v článku 5 ods. 7 základného nariadenia.
93.
Za týchto okolností Komisia mohla dospieť k záveru o neexistencii potreby prijať ochranné opatrenia iba z dôvodu „zanedbateľnej“ povahy možnej ujmy spôsobenej srbskými dovozmi. Táto inštitúcia nemohla naopak vychádzať z objemu dovozov, ktoré prekročili príslušnú prahovú hodnotu. Komisia mala preto posúdiť, či srbský dovoz mohol sám osebe prispieť k ujme spôsobenej výrobnému odvetviu Únie, a to vykonaním analýzy podľa článku 3 základného nariadenia a najmä s prihliadnutím na existenciu prípadov významného cenového podhodnotenia v zmysle odseku 3 uvedeného článku.
94.
V druhej časti Eurofer uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a zjavného pochybenia, keď konštatoval, že Komisia neprekročila mieru voľnej úvahy, ktorou disponovala v rámci uplatnenia článku 9 ods. 2 základného nariadenia. Eurofer poukazuje na to, že hoci Komisia má v tejto oblasti určitý priestor pre voľnú úvahu, Všeobecnému súdu to nebráni, aby overil, či mohla svoje závery odôvodniť na základe existujúcich dôkazov. V prejednávanej veci objem srbských dovozov jednak prekročil prahovú hodnotu 1 % a preto nepatril do „safe harbour“ uvedeného v článku 9 ods. 3 základného nariadenia. Nebolo preto možné predpokladať, že tieto dovozy spôsobili iba zanedbateľnú ujmu. Odkaz na priemerné dovozné ceny bol jednak zavádzajúci, keďže zo Srbska pochádzal iba jeden výrobca, kým z ostatných krajín bolo viacero výrobcov, pričom sa zistilo, že predaje niektorých ruských a brazílskych vyvážajúcich výrobcov sa realizovali za ceny porovnateľné s cenami jediného srbského výrobcu.
95.
Okrem toho skutočnosť, že Komisia nezohľadnila relevantné údaje, je podľa odvolateľa zjavným pochybením. Komisia sústavne odmietala zohľadniť údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu vo vzťahu k srbským výrobkom. Tieto údaje však mali na účely analýzy zjavný význam.
96.
Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu je podľa názoru Komisie neprípustná. V každom prípade Komisia a HBIS uvádzajú, že tento odvolací dôvod je z vecného hľadiska v plnom rozsahu neopodstatnený.
c) Posúdenie
97.
Pokiaľ ide o prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu, je potrebné pripomenúť, že podľa článku 9 ods. 2 základného nariadenia, ak nie sú ochranné opatrenia potrebné, prešetrovanie alebo konanie sa ukončí. Z odôvodnenia 16 tohto nariadenia, ktorého sa Eurofer správne dovoláva na účely výkladu uvedeného ustanovenia, vyplýva, že prešetrovania alebo konania sa ukončia, ak je dumping de minimis alebo ak je ujma zanedbateľná, pričom je vhodné vymedziť uvedené situácie.
98.
Tieto situácie sa vymedzujú v článku 9 ods. 3 základného nariadenia. V prvej vete odseku 3 sa najmä stanovuje, že v prípade konania začatého podľa článku 5 ods. 9 tohto nariadenia – čiže v prípadoch, v ktorých existujú dostatočné dôkazy na začatie konania –, sa ujma spravidla považuje za zanedbateľnú tam, kde dotknuté dovozy predstavujú menšie objemy, než sú stanovené v článku 5 ods. 7, t. j. menšie než 1 %. (
35
)
99.
V rámci prvej časti tohto odvolacieho dôvodu Eurofer Všeobecnému súdu v podstate vytýka nesprávny záver, že vyššie citované ustanovenie článku 9 ods. 3 prvej vety základného nariadenia sa vzťahuje na prejednávanú vec, hoci dovozy zo Srbska boli vyššie než uvedená prahová hodnota 1 %.
100.
V tejto súvislosti sa však domnievam, že uvedené ustanovenie sa nemá vykladať tak, že vyššie uvedená prahová hodnota 1 % predstavuje pevnú a prísne posudzovanú hranicu, pri prekročení ktorej Komisia z právneho hľadiska nemôže považovať možnú ujmu spôsobenú objemom dovozov, ktorý túto prahovú hodnotu prekračuje, za zanedbateľnú, a to napriek tomu, že predmetné ustanovenie, na rozdiel od ustanovenia článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia, (
36
) konkrétne odkazuje na článok 5 ods. 7 základného nariadenia.
101.
V tejto súvislosti je totiž potrebné uviesť, že v texte článku 9 ods. 3 základného nariadenia sa výslovne používa výraz „spravidla“. Domnievam sa, že použitie tohto výrazu jednoznačne poukazuje na zámer normotvorcu ponechať Komisii určitú mieru voľnej úvahy pri rozhodovaní, či možná ujma z dovozov, ktoré sa blížia k uvedenej prahovej hodnote, je alebo nie je zanedbateľná. Takáto miera voľnej úvahy, ktorá aj v tomto prípade zodpovedá diskrečnej právomoci, ktorú majú inštitúcie v oblasti obchodných ochranných opatrení, (
37
) platí v oboch smeroch. Komisii poskytuje v prípade potreby jednak možnosť považovať ujmu spôsobenú objemom dovozov, ktoré uvedenú prahovú hodnotu prekračujú, hoci len nepatrne, za zanedbateľnú, jednak možnosť rozhodnúť, že objem dovozov, ktoré sa k tejto prahovej hodnote blížia, ale neprekračujú ju, môže v každom prípade spôsobiť ujmu, ktorá nie je zanedbateľná.
102.
Ďalej, ako jednoznačne vyplýva jednak zo znenia odôvodnenia 16, jednak zo znenia článku 9 ods. 3 prvej vety základného nariadenia, zásadnou otázkou pri rozhodovaní, či je prešetrovanie alebo konanie potrebné ukončiť bez nutnosti ochranných opatrení, nie je prekročenie prahovej hodnoty ako takej, ale zanedbateľný charakter ujmy. Z uvedeného je zrejmé, že ani v prípade, že predmetné ustanovenie dotknutého článku sa vykladá v súlade s návrhom Eurofer so zreteľom na príslušné odôvodnenie, vyššie uvedená prahová hodnota 1 % nepôsobí ako pevná a prísne posudzovaná hranica, ako tento odvolateľ uvádza.
103.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že samotná skutočnosť, že objem dovozov zo Srbska prekročil prahovú hodnotu 1 % uvedenú v článku 5 ods. 7 základného nariadenia, nebránila Komisii rozhodnúť, že voči dovozom zo Srbska nebolo potrebné prijať ochranné opatrenia, a to na základe úrovne de minimis objemu týchto dovozov a vzájomného pôsobenia tejto skutočnosti a skutočnosti, že priemerné srbské predajné ceny boli vyššie než predajné ceny ostatných štyroch dotknutých krajín. Z tohto dôvodu sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v tejto súvislosti potvrdil analýzu Komisie.
104.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu podľa môjho názoru vyhlásiť za neopodstatnenú.
105.
Pokiaľ ide o druhú časť, na rozdiel od tvrdenia Komisie sa domnievam, že nie je neprípustná z dôvodu, že Eurofer spochybňuje iba skutkový stav. V bodoch 115 až 121 napadnutého rozsudku, na ktoré sa táto časť zameriava, totiž Všeobecný súd rozvinul právne úvahy, pričom tvrdenia Eurofer smerujú proti nim.
106.
Napriek tomu sa domnievam, že aj druhá časť je neopodstatnená.
107.
Pokiaľ ide o prvé tvrdenie uvedené v rámci predmetnej druhej časti, podľa ktorého Komisia prekročila svoju mieru voľnej úvahy, keďže objem srbských dovozov bol v prejednávanej veci vyšší než prahová hodnota 1 % a z tohto dôvodu sa na predmetné dovozy nevzťahoval „safe harbour“ podľa článku 9 ods. 3 základného nariadenia, s ohľadom na úvahy týkajúce sa prvej časti tohto odvolacieho dôvodu ho treba zamietnuť. Z uvedených úvah totiž vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil žiadneho pochybenia, keď dospel k záveru, že Komisia mohla bez prekročenia diskrečnej právomoci, ktorú v tomto ohľade má, považovať možnú ujmu spôsobenú dotknutými dovozmi, s ohľadom na okolnosti prejednávanej veci, za zanedbateľnú v zmysle uvedeného ustanovenia, a to napriek tomu, že objem týchto dovozov prekročil o 0,04 % prahovú hodnotu 1 % uvedenú v článku 5 ods. 7 základného nariadenia.
108.
Pokiaľ ide o druhé tvrdenie uvedené v druhej časti, týkajúce sa skutočnosti, že jeden ruský a jeden brazílsky vyvážajúci výrobca vyviezli dotknutý výrobok do Únie za ceny podobné priemernej cene jediného srbského vývozcu, jeho význam sa vyvrátil už v rámci analýzy druhého odvolacieho dôvodu. Vzhľadom na to, že, ako sa uvádza v bode 82 vyššie, je nesporné, že priemerné ceny dovozov z Ruska a Brazílie boli na úrovni krajiny nižšie než srbské ceny, vyššie uvedená okolnosť, na ktorú poukazuje Eurofer, nemôže byť v žiadnom prípade dôkazom toho, že Komisia prekročila svoju mieru voľnej úvahy.
109.
Pokiaľ ide o tretie tvrdenie týkajúce sa skutočnosti, že Komisia nezohľadnila údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu vo vzťahu k srbským výrobkom, odvolateľ vychádza v tejto súvislosti z predpokladu, že s prihliadnutím na to, že objem dovozov zo Srbska prekročil prahovú hodnotu 1 %, Komisia nemohla považovať možnú ujmu spôsobenú týmito dovozmi za zanedbateľnú v zmysle článku 9 ods. 3 základného nariadenia, a preto mala vykonať úplnú analýzu možnej ujmy, ktorú srbský dovoz mohol spôsobiť výrobnému odvetviu Únie podľa článku 3 ods. 3 tohto nariadenia. Z predchádzajúcich úvah však vyplýva, že uvedený predpoklad je nesprávny a že Všeobecný súd mohol bez pochybenia dospieť k záveru, že Komisia mala v prejednávanej veci možnosť ukončiť konanie na základe toho, že ujmu považovala za zanedbateľnú, bez povinnosti vykonať dodatočnú analýzu, ktorej sa dovoláva Eurofer. Z uvedeného vyplýva, že aj tretie tvrdenie sa má zamietnuť.
110.
Z vyššie uvedených skutočností je zrejmé, že aj druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu je podľa môjho názoru neopodstatnená a že tento odvolací dôvod treba preto v celom rozsahu zamietnuť.
4. O štvrtom odvolacom dôvode týkajúcom sa neoznámenia údajov o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu týkajúcich sa srbského vývozcu
111.
Vo štvrtom odvolacom dôvode, ktorý sa delí na tri časti a zameriava sa na spochybnenie bodov 135 až 148 napadnutého rozsudku, Eurofer uvádza, že Všeobecný súd sa viackrát dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia nebola povinná oznámiť mu údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu týkajúce sa srbského vývozcu.
a) Napadnutý rozsudok
112.
Podľa tvrdenia Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku zo spisu vyplýva, že Komisia v rámci správneho konania Eurofer niekoľkokrát informovala o úvahách, ktoré ju viedli jednak k záveru, že dovozy zo Srbska sa nemali vyhodnocovať súhrnne s dovozmi z ostatných štyroch krajín, jednak ku konštatovaniu, že konanie týkajúce sa týchto dovozov bolo potrebné ukončiť. (
38
) Všeobecný súd z toho vyvodil záver, že v súlade s článkom 20 ods. 2 základného nariadenia bolo Eurofer informované o hlavných skutočnostiach a úvahách, na základe ktorých sa zamýšľalo odporučiť ukončenie prešetrovania bez uloženia opatrení vo vzťahu k dotknutým dovozom, pričom Eurofer malo v tomto ohľade možnosť účinne vyjadriť svoje stanovisko, v dôsledku čoho bolo jeho právo na obranu v prejednávanej veci dodržané. (
39
)
113.
Všeobecný súd ďalej konštatoval, že vzhľadom na to, že ani Eurofer, ani jeho členovia sa nenachádzali v situácii porovnateľnej so situáciou podniku, ktorému hrozí uloženie sankcie alebo antidumpingového cla, Eurofer nemohlo svoje tvrdenia účinne zakladať na judikatúre týkajúcej sa dodržiavania práv na obranu vo vzťahu k takýmto podnikom. (
40
)
114.
Na záver Všeobecný súd zamietol tvrdenie, ktoré Eurofer uviedlo s cieľom namietať porušenie zásady riadnej správy vecí verejných. Podľa názoru Všeobecného súdu z analýzy druhého žalobného dôvodu vyplynulo, že Komisia správne rozhodla o ukončení konania týkajúceho sa dovozov zo Srbska len na základe objemov dovozu a údajov týkajúcich sa priemerných predajných cien, bez potreby analyzovať údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu. Všeobecný súd preto konštatoval, že Komisia preskúmala všetky relevantné skutočnosti prejednávanej veci. Všeobecný súd následne uviedol, že uvedený záver nemožno spochybniť rozsahom podhodnotenia cien a predaja pod cenu, pokiaľ ide o srbské dovozy, ktorý Eurofer navrhlo predložiť, pričom návrh na predloženie predmetných údajov bolo z tohto dôvodu potrebné rovnako zamietnuť. (
41
)
b) Tvrdenia účastníkov konania
115.
Eurofer uvedenú analýzu Všeobecného súdu spochybňuje. Vo svojej prvej časti uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že nedošlo k porušeniu práv Eurofer na obranu. Údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu týkajúce sa srbského vývozcu predstavovali zásadné informácie, ktoré umožňovali preukázať vplyv dovozov na ceny a ktoré boli nevyhnutné na to, aby Eurfer mohlo vyjadriť svoje stanovisko k otázke, či srbské dovozy spôsobovali ujmu výrobnému odvetviu Únie a či bol postoj Komisie, podľa ktorej išlo o zanedbateľné dovozy, správny. Eurofer zastáva názor, že základom práva na obranu nie je len znalosť informácií, z ktorých Komisia pri svojom rozhodovaní vychádzala, ako sa stanovuje v článku 20 ods. 2 základného nariadenia, ale aj prístup k iným relevantným skutočnostiam, ktoré sú obsahom spisu Komisie a ktoré by mohli spochybniť analýzu tejto inštitúcie.
116.
Vo svojej druhej časti Eurofer poukazuje na skutočnosť, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že tento odvolateľ sa ako zástupca výrobného odvetvia Únie nemohol odvolávať na požiadavky vyplývajúce z dodržiavania práva na obranu, keďže mu nehrozilo uloženie antidumpingového cla. Z judikatúry podľa Eurofer naopak vyplýva, že rozlišovanie medzi vývozcami a výrobným odvetvím Únie nemá v tomto ohľade nijaký právny základ.
117.
Vo svojej tretej časti Eurofer poznamenáva, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že sporné nariadenie je v súlade so zásadou riadnej správy vecí verejných podľa článku 41 Charty základných práv. Eurofer uvádza, že ak Súdny dvor vyhovie druhému alebo tretiemu odvolaciemu dôvodu, mal by prijať aj jeho tvrdenia o porušení zásady riadnej správy vecí verejných. Okrem toho Eurofer zastáva názor, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol jeho návrh, aby Komisii uložil povinnosť predložiť dôkazy týkajúce sa cenového podhodnotenia a predajov pod cenu.
118.
Podľa názoru Komisie nie je druhá časť tohto odvolacieho dôvodu relevantná. V každom prípade Komisia a HBIS uvádzajú, že tento odvolací dôvod je z vecného hľadiska v plnom rozsahu neopodstatnený.
c) Posúdenie
119.
Pokiaľ ide o prvú časť štvrtého odvolacieho dôvodu Eurofer, je potrebné pripomenúť, že podľa článku 20 ods. 2 základného nariadenia môžu strany uvedené v odseku 1, medzi ktoré v prejednávanej veci patrí Eurofer, požiadať o poskytnutie informácií o hlavných skutočnostiach a úvahách, na základe ktorých sa zamýšľa odporučiť ukončenie prešetrovania alebo zastavenie konania bez uloženia konečných opatrení.
120.
Ako však vyplýva z bodov 135 a 136 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd konštatoval, že Eurofer bolo informované o skutočnostiach, ktoré viedli Komisiu k záveru, že dovozy zo Srbska nemuseli byť predmetom súhrnného vyhodnotenia s dovozmi ostatných štyroch dotknutých krajín, pričom pokiaľ ide o predmetné dovozy, konanie sa malo ukončiť.
121.
Okrem toho z analýzy predchádzajúcich odvolacích dôvodov, najmä z bodov 78, 79 a tiež 109 vyššie vyplýva, že Všeobecný súd dospel bez pochybenia k záveru, podľa ktorého Komisia mohla s ohľadom na skutočnosti, ktoré posudzovala, rozhodnúť, že v prejednávanej veci nebolo potrebné podrobnejšie analyzovať možnú ujmu spôsobenú srbskými dovozmi, a to ani na účely zisťovania podľa článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia, ani na účely rozhodnutia o ukončení konania podľa článku 9 ods. 2 a 3 tohto nariadenia. Z uvedeného vyplýva, že vzhľadom na to, že údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu týkajúce sa srbského vývozcu nepredstavovali skutočnosti alebo úvahy, na základe ktorých Komisia zamýšľala odporučiť ukončenie prešetrovania vo veci srbských dovozov bez uloženia opatrení, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia neporušila článok 20 ods. 2 základného nariadenia tým, že o predmetných údajoch neinformovala Eurofer.
122.
V rámci prvej časti však Eurofer rovnako uvádza, že k porušeniu jeho práv na obranu došlo bez ohľadu na ustanovenie článku 20 ods. 2 základného nariadenia, keďže predmetné údaje predstavovali iné relevantné skutočnosti, ktoré boli obsahom spisu Komisie a ktoré mohli spochybniť jej analýzu. V rámci druhej časti Eurofer tiež poznamenáva, že má v podstate rovnaké práva na obranu, aké judikatúra priznáva výrobcom, ktorým hrozí uloženie antidumpingového cla.
123.
V tejto súvislosti a bez potreby vyjadriť sa s konečnou platnosťou k otázke, či sa na subjekt, ako je Eurofer, vzťahuje alebo nevzťahuje judikatúra týkajúca sa práv vývozcov na obranu, poukazujem na judikatúru, podľa ktorej existencia nezrovnalosti týkajúcej sa práva na obranu môže v každom prípade viesť k zrušeniu napadnutého nariadenia len vtedy, ak existuje možnosť, že by správne konanie mohlo z dôvodu tejto nezrovnalosti viesť k inému výsledku. (
42
)
124.
Z bodu 121 vyššie a z bodov tam citovaných vyplýva jednak skutočnosť, že údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu týkajúce sa srbského výrobcu neboli v prejednávanej veci nevyhnutné na odôvodnenie rozhodnutí v zmysle článku 3 ods. 4 písm. a) a článku 9 ods. 2 a 3 základného nariadenia, jednak fakt, že Komisia nebola v súvislosti s dovozom zo Srbska povinná vykonať úplnú analýzu ujmy podľa článku 3 ods. 3 základného nariadenia, aby uvedené rozhodnutia prijala. Z uvedeného je zrejmé, že Komisia sa v zásade nedopustila pochybenia, keď neinformovala o vyššie uvedených údajoch.
125.
Za týchto okolností sa Eurofer podľa môjho názoru nemôže dovolávať porušenia práv na obranu iba na základe tvrdenia, že Komisia mu neoznámila údaje o cenovom podhodnotení a predajoch pod cenu týkajúce sa srbského výrobcu, keď odvolateľ vôbec nešpecifikoval dôvod, pre ktorý by sa v prípade získania predmetných informácií od Komisie mohol brániť účinnejšie a správne konanie mohlo viesť k inému výsledku.
126.
Z uvedeného podľa môjho názoru vyplýva, že prvú, ako aj druhú časť štvrtého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť. Z týchto skutočností je tiež zrejmé, že za uvedených okolností Všeobecný súd nebol, na rozdiel od tvrdenia Eurofer, povinný uložiť Komisii povinnosť predložiť predmetné údaje.
127.
V súvislosti s treťou časťou konštatujem, že nevychádza z osobitných právnych tvrdení, ale iba odkazuje na druhý a tretí odvolací dôvod. Vzhľadom na skutočnosť, že tieto odvolacie dôvody je podľa môjho názoru potrebné zamietnuť, z vyššie uvedeného je zrejmé, že zamietnuť treba aj predmetnú tretiu časť.
128.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah podľa môjho názoru vyplýva, že aj štvrtý odvolací dôvod sa má zamietnuť, pričom z tohto dôvodu treba zamietnuť odvolanie v celom rozsahu.
VI. O trovách
129.
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
130.
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa vzťahuje na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 tohto poriadku, Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
131.
Keďže Komisia aj HBIS navrhli náhradu trov konania vo vyššie uvedenom zmysle, združeniu Eurofer, ktoré vo veci nemalo úspech, je potrebné uložiť povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli uvedeným účastníkom konania.
VII. Návrh
132.
S ohľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
–
odvolanie sa zamieta,
–
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL sa ukladá povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii a HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade.
(
1
)	Jazyk prednesu: taliančina.
(
2
)	T‑835/17, EU:T:2020:96.
(
3
)	Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2017/1795 z 5. októbra 2017, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých plochých výrobkov zo železa, z nelegovanej ocele alebo ostatnej legovanej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Brazílii, Iráne, Rusku a na Ukrajine a ktorým sa ukončuje prešetrovanie dovozu určitých plochých výrobkov zo železa, z nelegovanej ocele alebo ostatnej legovanej ocele valcovaných za tepla s pôvodom v Srbsku (Ú. v. EÚ L 258, 2017, s. 24).
(
4
)	Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21.
(
5
)	V tejto súvislosti Komisia odkazuje na rozsudok z 9. novembra 2017, SolarWorld/Rada (C‑205/16 P, EU:C:2017:840, bod 37 a nasl.).
(
6
)	Podľa článku 176 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora sa totiž vzájomné odvolanie musí predložiť prostredníctvom samostatného podania, oddeleného od vyjadrenia k odvolaniu.
(
7
)	V tejto súvislosti pozri návrhy, ktoré som predniesol v spojených veciach Scandlines Danmark a i./Komisia (C‑174/19 P a C‑175/19 P, EU:C:2021:199, konkrétne body 44 a 45).
(
8
)	Pozri rozsudky z 29. novembra 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall a i./Komisia (C‑176/06 P, neuverejnený, EU:C:2007:730, bod 18), ako aj z 29. júla 2019, Bayerische Motoren Werke a Freistaat Sachsen/Komisia (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, bod 44).
(
9
)	V tejto súvislosti, v súlade s rozsudkom Boehringer, pozri rozsudky z 21. decembra 2016, Club Hotel Loutraki a i./Komisia (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, body 67 a 68), a z 24. júna 2015, Fresh Del Monte Produce/Komisia a Komisia/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 193).
(
10
)	V tejto súvislosti pozri úvahy v bode 126 návrhov, ktoré som predniesol v spojených veciach World Duty Free Group a Španielsko/Komisia (C‑51/19 P a C‑64/19 P, EU:C:2021:51).
(
11
)	Pozri body 65 a 66 napadnutého rozsudku.
(
12
)	Pozri body 67 a 66 napadnutého rozsudku.
(
13
)	Vysvetlivka Komisie z 21. septembra 2000 adresovaná Antidumpingovému výboru (Ad hoc skupina pre vykonávanie) Svetovej obchodnej organizácie (WTO) (ďalej len „vysvetlivka z roku 2000). Pozri body 37, 71 a 77 napadnutého rozsudku.
(
14
)	Pozri body 71 až 79 napadnutého rozsudku.
(
15
)	Pozri bod 80 napadnutého rozsudku.
(
16
)	Eurofer odkazuje na rozsudok z 25. januára 2017, Rusal Armenal/Rada (T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, body 101 až 105).
(
17
)	Pozri bod 51 napadnutého rozsudku.
(
18
)	Pozri body 63 a 65 napadnutého rozsudku.
(
19
)	Pozri bod 68 napadnutého rozsudku.
(
20
)	Pozri, ex multis, rozsudok z 19. septembra 2019, Trace Sport (C‑251/18, EU:C:2019:766, bod 47 a citovaná judikatúra).
(
21
)	V tejto súvislosti pozri návrhy, ktoré som nedávno predniesol vo veci Komisia/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2021:533, bod 29), s odkazom na rozsudok z 10. júla 2019, Caviro Distillerie a i./Komisia (C‑345/18 P, neuverejnený, EU:C:2019:589, bod 15 a citovaná judikatúra).
(
22
)	Pozri body 101 až 105 tohto rozsudku, osobitne bod 105.
(
23
)	V tejto súvislosti pozri, v uvedenom zmysle a analogicky, rozsudok z 10. februára 2021, RFA International/Komisia (C‑56/19 P, EU:C:2021:102, bod 79 a citovaná judikatúra).
(
24
)	Pozri okrem iného rozsudky z 8. júla 1999, Hercules Chemicals/Komisia (C‑51/92 P, EU:C:1999:357, bod 75), a z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 211).
(
25
)	Pozri bod 81 napadnutého rozsudku.
(
26
)	Pozri body 82 až 84 napadnutého rozsudku.
(
27
)	Pozri, ex multis, rozsudok z 28. januára 2021, Qualcomm a Qualcomm Europe/Komisia (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, bod 42 a tam citovaná judikatúra).
(
28
)	Čiže v situácii, keď dovozné ceny jediného srbského vývozcu na jednej strane a dvoch ďalších vývozcov, t. j. ruského a brazílskeho, na strane druhej boli podobné. Takmer sa zdá, akoby Eurofer týmto tvrdením namietalo porušenie zásady rovnakého zaobchádzania.
(
29
)	V tejto súvislosti pozri tabuľku 4 odôvodnenia 235 sporného nariadenia.
(
30
)	Pozri, ex multis, rozsudok z 27. februára 2020, Litva/Komisia (C‑79/19 P, EU:C:2020:129, bod 71 a citovaná judikatúra).
(
31
)	Pozri body 110 až 112 napadnutého rozsudku.
(
32
)	Pozri body 113 a 114 napadnutého rozsudku.
(
33
)	Pozri body 115 až 119 napadnutého rozsudku.
(
34
)	Pozri body 120 a 121 napadnutého rozsudku.
(
35
)	Pokiaľ tieto krajiny nepredstavujú aspoň 3 %.
(
36
)	Pozri body 47 a 48 vyššie.
(
37
)	Pozri bod 50 vyššie.
(
38
)	Ako sa už uviedlo, tieto závery vychádzali z troch úvah: po prvé dumpingové rozpätia týkajúce sa dotknutých dovozov boli vyššie než prahová hodnota de minimis, po druhé objem dovozov zo Srbska sa považoval za zanedbateľný a po tretie srbské vývozné ceny sa líšili od cien ostatných štyroch dotknutých krajín. Pozri body 52, 135 a 136 napadnutého rozsudku.
(
39
)	Pozri body 136 a 137 napadnutého rozsudku.
(
40
)	Pozri body 140 až 142 napadnutého rozsudku.
(
41
)	Pozri body 143 až 148 napadnutého rozsudku.
(
42
)	Pozri okrem iného rozsudok zo 16. februára 2012, Rada/Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP (C‑191/09 P a C‑200/09 P, EU:C:2012:78, bod 79 a citovaná judikatúra).