62022CC0088
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
zo 4. mája 2023 (
1
)
Vec C‑88/22 P
QB
proti
Európskej komisii
„Odvolanie – Verejná služba – Článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku – Príspevok na expatriáciu – Pojem ‚hlavné zamestnanie‘ – Pojem ‚práca vykonávaná pre iný štát‘“
I. Úvod
1.
Aby mohli úradníci Európskej únie nastúpiť do zamestnania, musia často opustiť svoj členský štát pôvodu a usadiť sa v členskom štáte služby. S cieľom kompenzovať tieto nepríjemnosti a umožniť prijímanie štátnych príslušníkov členských štátov Únie na čo najširšom geografickom základe vytvoril normotvorca Únie v článku 69 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) (
2
) príspevok na expatriáciu. Jeho podmienky sú stanovené v článku 4 ods. 1 písm. a) a b) prílohy VII služobného poriadku. Podľa článku 20 ods. 2 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie v spojení s článkom 69 služobného poriadku sa tieto ustanovenia analogicky uplatňujú na dočasných zamestnancov.
2.
V súlade s článkom 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa príspevok na expatriáciu vypláca zamestnancom, ktorí nie sú a neboli štátnymi príslušníkmi štátu, na ktorého území sa nachádza ich miesto výkonu práce (ďalej len „štát služby“) (prvá zarážka), a ktorí počas obdobia piatich rokov, ktoré sa skončilo šesť mesiacov pred ich nástupom do služby (ďalej len „referenčné obdobie“), nemali zvyčajné bydlisko ani nevykonávali svoje hlavné zamestnanie na európskom území tohto štátu (druhá zarážka prvá veta). V tomto ohľade sa však nebudú brať do úvahy okolnosti vyplývajúce z práce vykonávanej pre iný štát alebo pre medzinárodnú organizáciu (druhá zarážka druhá veta). V zásade teda hlavné zamestnanie alebo zvyčajné bydlisko v štáte zamestnania počas referenčného obdobia vedie k strate príspevku na expatriáciu. To však neplatí, ak zamestnanec počas referenčného obdobia vykonával službu pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu. Táto služba teda „neutralizuje“ hlavné zamestnanie alebo trvalý pobyt v štáte služby a znamená, že nárok zamestnanca na príspevok na expatriáciu zostáva zachovaný. V ďalšom texte budem preto článok 4 ods. 1 písm. a) druhú zarážku druhú vetu prílohy VII služobného poriadku označovať aj ako „pravidlo neutralizácie“.
3.
Ako je to však v prípade zamestnanca, ktorý bol počas päťročného referenčného obdobia vyslaný ako poľský sudca na Krajowa Szkola Sadownictwa i Prokuratury (Štátna škola súdnictva a prokuratúry, Poľsko, ďalej len „KSSiP“), ale zároveň zastával funkciu generálneho tajomníka Európskej siete odbornej justičnej prípravy (ďalej len „EJTN“), neziskového medzinárodného združenia podľa belgického práva so sídlom v Bruseli, následnom mieste výkonu práce zamestnanca? Kde v takom prípade zamestnanec vykonával svoje hlavné zamestnanie počas príslušného referenčného obdobia? A ak je toto miesto výkonu hlavného zamestnania v Belgicku, je táto činnosť službou pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu, aby sa na zamestnanca vzťahovalo pravidlo neutralizácie?
4.
Na tieto otázky musí Súdny dvor odpovedať v rámci tohto odvolania, ktorým odvolateľ napáda rozsudok Všeobecného súdu z 8. decembra 2021 (
3
) (ďalej len „napadnutý rozsudok“).
II. Právny rámec
5.
Právnym rámcom tohto prípadu je služobný poriadok.
6.
Článok 69 prvá veta služobného poriadku stanovuje:
„Príspevok na expatriáciu zodpovedá 16 % zo súčtu základného platu, príspevku na domácnosť a príspevku na nezaopatrené dieťa, na ktoré má úradník nárok.“
7.
Podľa článku 20 ods. 2 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie sa článok 69 služobného poriadku týkajúci sa príspevku na expatriáciu analogicky uplatňuje na dočasných zamestnancov.
8.
Článok 4 ods. 1 a 2 prílohy VII služobného poriadku znie:
„(1)   Príspevok na expatriáciu sa vypláca vo výške 16 % z celkového základného platu, po pripočítaní príspevku na domácnosť a príspevku na nezaopatrené dieťa:
a)
úradníkom
–
ktorí nie sú a nikdy neboli štátnymi príslušníkmi štátu, na ktorého území sa nachádza ich miesto výkonu práce, a
–
ktorí počas obdobia piatich rokov, ktoré sa skončilo šesť mesiacov pred ich nástupom do služby, nemali zvyčajné bydlisko ani nevykonávali svoje hlavné zamestnanie na európskom území tohto štátu. Na účely tohto ustanovenia sa nebudú brať do úvahy okolnosti vyplývajúce z práce vykonávanej pre iný štát alebo pre medzinárodnú organizáciu;
b)
úradníkom, ktorí sú alebo boli štátnymi príslušníkmi štátu, na ktorého území sa nachádza ich miesto výkonu práce, ale ktorí počas obdobia 10 rokov, ktoré sa skončilo dňom ich nástupu do služby, mali zvyčajné bydlisko mimo európskeho územia tohto štátu z iných dôvodov ako z dôvodu plnenia povinností v službách štátu alebo medzinárodnej organizácie.
…
(2)   Úradník, ktorý nie je a nikdy nebol štátnym príslušníkom štátu, na ktorého území je zamestnaný, a ktorý nespĺňa podmienky ustanovené v odseku 1, má nárok na príspevok na zahraničné bydlisko, zodpovedajúci jednej štvrtine príspevku na expatriáciu.“
III. Okolnosti predchádzajúce sporu a napadnutému rozsudku
9.
Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 3 až 13 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť takto:
10.
Od roku 2005 zastával odvolateľ, ktorý má poľskú štátnu príslušnosť, funkciu sudcu na okresnom súde v Poľsku.
11.
Od marca 2009 bol odvolateľ na základe rozhodnutia poľského ministerstva spravodlivosti vyslaný do KSSiP. Ide o ústrednú organizáciu poľského štátu, ktorej cieľom je zabezpečiť vzdelávanie členov všeobecných súdov a prokuratúry v Poľsku.
12.
V decembri 2013 poľské ministerstvo spravodlivosti a EJTN uzavreli dohodu, na základe ktorej bol odvolateľ poverený funkciou generálneho tajomníka EJTN. Ide o neziskové medzinárodné združenie podľa belgického práva, ktoré nemá právnu subjektivitu a má sídlo v Bruseli. Jeho cieľom je rozvíjať programy odbornej prípravy s európskym rozmerom pre členov a zamestnancov justície. Členmi EJTN môžu byť orgány členských štátov zodpovedné za odbornú prípravu sudcov a prokurátorov alebo zapojené do odbornej justičnej prípravy na úrovni Únie.
13.
Pokiaľ ide o miesto výkonu činnosti, predpokladalo sa, že prítomnosť odvolateľa sa bude vyžadovať nielen v sídle KSSiP v Poľsku, ale aj v priestoroch siete EJTN v Bruseli a na každom inom mieste, kde sa budú vykonávať činnosti siete EJTN alebo kde sa prítomnosť odvolateľa bude považovať za záujem EJTN.
14.
Od 1. januára 2014 do 31. decembra 2019 odvolateľ pôsobil aj ako vedúci expert Centra medzinárodnej spolupráce KSSiP. Bol poverený zabezpečením riadnej spolupráce a realizáciou činností vyplývajúcich z pristúpenia KSSiP k EJTN.
15.
Odvolateľ žil so svojou rodinou v Bruseli od 1. januára 2014 do 30. júna 2019. Po skončení mandátu v EJTN v júni 2019 sa odvolateľ s rodinou vrátil do Poľska.
16.
Odvolateľ nastúpil do služby v Európskej komisii ako dočasný zamestnanec 1. januára 2020.
17.
Rozhodnutím zo 6. apríla 2020 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Úrad pre správu a vyplácanie individuálnych nárokov (ďalej len „PMO“) priznal žalobcovi po nástupe do zamestnania v Komisii príspevok na zahraničné bydlisko podľa článku 4 ods. 2 prílohy VII služobného poriadku, ale nie príspevok na expatriáciu.
18.
Dňa 16. júna 2020 sťažovateľ požiadal PMO o mediáciu vo veci príspevku na expatriáciu, ktorému PMO odmietol vyhovieť.
19.
Dňa 3. júla 2020 podal odvolateľ sťažnosť proti napadnutému rozhodnutiu podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku.
20.
Rozhodnutím z 3. novembra 2020 orgán Komisie oprávnený uzatvárať zmluvy (ďalej len „OOUZ“) túto sťažnosť zamietol.
21.
Žalobou podanou do kancelárie Všeobecného súdu 2. februára 2021 podal odvolateľ žalobu podľa článku 270 ZFEÚ. Navrhoval zrušenie napadnutého rozhodnutia a rozhodnutia, ktorým bola zamietnutá jeho sťažnosť v rozsahu, v akom mu Komisia odmietla priznať príspevok na expatriáciu.
22.
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom žalobu zamietol a uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania.
23.
Prvý žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia Všeobecný súd zamietol ako nedôvodný, keďže absencia odôvodnenia v napadnutom rozhodnutí bola napravená dostatočným odôvodnením v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti.
24.
Všeobecný súd tiež rozhodol, že druhý žalobný dôvod založený na porušení článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku je nedôvodný. Rovnako ako Komisia v napadnutom rozhodnutí zastával názor, že miestom výkonu hlavného zamestnania odvolateľa počas referenčného obdobia bol Brusel a že služba poskytnutá odvolateľom nebola službou pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu.
25.
Napokon Všeobecný súd zamietol ako nedôvodný aj tretí žalobný dôvod odvolateľa založený na zjavne nesprávnom posúdení zo strany Komisie. Na jeho podporu uviedol, že Komisia správne uplatnila článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku a že v tomto ohľade nemá ani diskrečnú právomoc.
IV. Odvolacie konanie a vyjadrenia účastníkov konania
26.
Odvolaním podaným do kancelárie Súdneho dvora 8. februára 2022 odvolateľ napadol uvedený rozsudok.
27.
Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor
–
zrušil napadnutý rozsudok a anuloval rozhodnutia Komisie zo 6. apríla 2020 a 3. novembra 2020 alebo subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie,
–
uložil Komisii povinnosť znášať jej vlastné trovy konania, ako aj nahradiť trovy konania, ktoré vznikli odvolateľovi v oboch stupňoch.
28.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor
–
zamietol odvolanie,
–
uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania.
29.
Strany predložili svoje písomné vyjadrenia. Súdny dvor nenariadil ústne pojednávanie, pretože na základe písomnej časti konania nepotreboval žiadne ďalšie informácie.
V. Právna analýza
30.
V článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa ustanovuje poskytovanie príspevku na expatriáciu úradníkom Únie, ktorí nie sú a neboli štátnymi príslušníkmi štátu, na ktorého území sa nachádza ich miesto výkonu práce a ktorí počas obdobia piatich rokov, ktoré sa končí šesť mesiacov pred nástupom do služby, nevykonávali svoje hlavné zamestnanie ani nemali zvyčajné bydlisko na európskom území tohto štátu, alebo na ktorých sa vzťahuje pravidlo neutralizácie.
31.
PMO priznal žalobcovi po jeho nástupe do služby v Komisii príspevok na zahraničné bydlisko, ale nie príspevok na expatriáciu, keďže sa domnieval, že podmienky stanovené v článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku neboli splnené. OOUZ zamietol sťažnosť odvolateľa proti tomuto rozhodnutiu.
32.
Odvolateľ tieto rozhodnutia neúspešne napadol na Všeobecnom súde a teraz napáda zamietnutie jeho argumentácie na prvom stupni Všeobecným súdom.
33.
Vo svojom jedinom odvolacom dôvode, ktorý je v podstate totožný s druhým žalobným dôvodom pred Všeobecným súdom, odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu porušenie článku 4 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku. Tento žalobný dôvod sa delí na dve časti.
34.
Odvolateľ najprv tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne určil miesto jeho hlavného zamestnania, keďže toto miesto sa v skutočnosti nachádzalo v Poľsku, a nie v Belgicku.
35.
Po druhé odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vymedzil podmienky, ktoré sa majú vzťahovať na „prácu vykonávanú pre iný štát“ a nezohľadnil činnosť odvolateľa pre poľský štát a jeho postavenie sudcu.
36.
Na druhej strane otázka, či je EJTN „medzinárodnou organizáciou“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) druhej zarážky druhej vety prílohy VII služobného poriadku, nie je predmetom sporu, a preto o nej nie je potrebné rozhodnúť. (
4
)
37.
V nasledujúcom texte najprv preukážem, že Všeobecný súd správne rozhodol, že odvolateľ počas referenčného obdobia vykonával svoje hlavné zamestnanie v Belgicku (časť A). Odvolateľ by teda mohol mať nárok na príspevok na expatriáciu podľa článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku len vtedy, ak by jeho činnosť vykonávaná v Belgicku bola prácou vykonávanou pre iný štát, pretože v takom prípade by sa na neho vzťahovalo pravidlo neutralizácie. Túto skutočnosť preskúmam v druhom kroku (časť B).
A. Hlavné zamestnanie
38.
Odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že počas referenčného obdobia z dôvodu práce pre EJTN vykonával svoje hlavné zamestnanie v Bruseli.
39.
Podľa odôvodnenia Všeobecného súdu v bodoch 62 až 74 napadnutého rozsudku odvolateľ ako generálny tajomník EJTN vykonával množstvo administratívnych a reprezentačných úloh, ktoré mu zaberali veľkú časť pracovného času a vyžadovali si jeho prítomnosť nielen v Poľsku, ale okrem iného aj v kanceláriách EJTN v Bruseli a na iných miestach. To sa odrazilo aj na výške platu, ktorý mu nakoniec vyplácala EJTN. Okrem toho EJTN poskytla odvolateľovi služobný byt v Bruseli. Z týchto okolností vyplýva, že práca pre EJTN nebola len vedľajšou alebo podriadenou činnosťou alebo činnosťou pre iný subjekt. Odvolateľ nepredložil žiadne dôkazy o úlohách alebo činnostiach, ktoré vykonával pre KSSiP počas referenčného obdobia. Preto odvolateľ vykonával svoje hlavné zamestnanie pre EJTN v Bruseli.
40.
To nie je spochybnené ani tým, že žalobca v rámci svojej funkcie v Bruseli prichádzal do styku najmä s cudzincami a uskutočnil množstvo služobných ciest v Európe, tým že uviedol, že neovláda žiadny z úradných jazykov Belgicka, ani tým, že jeho manželka si ponechala pracovnú zmluvu s poľským súdom. Z týchto okolností totiž nevyplýva, že by odvolateľ vykonával iné činnosti ako tie, ktoré súvisia s jeho funkciou v EJTN.
41.
Ani skutočnosť, že si odvolateľ počas referenčného obdobia zachoval postavenie poľského sudcu, neznamená, že sa jeho hlavné zamestnanie nachádzalo v Poľsku. Toto postavenie nebolo nezlučiteľné s úlohami, ktoré mu boli pridelené v EJTN. Okrem toho odvolateľ ako generálny tajomník EJTN podliehal kontrole riadiaceho výboru EJTN.
42.
Podľa odvolateľa je tento záver nesprávne posúdený po právnej stránke. Úlohy pre EJTN vykonával v mene KSSiP. Okrem toho EJTN je len zoskupením vnútroštátnych inštitúcií subsidiárneho charakteru. Medzi EJTN a jej generálnym tajomníkom tiež neexistoval žiadny právny vzťah. Skôr bolo potrebné vziať do úvahy, že počas obdobia činnosti pre EJTN si naďalej zachoval status vnútroštátneho sudcu, bol zamestnaný poľským štátom a podliehal dohľadu KSSiP. Napokon zásada nezávislosti a nestrannosti súdnictva bráni predpokladu, že odvolateľ vykonával svoje hlavné zamestnanie pre EJTN.
43.
V nasledujúcom texte najprv vysvetlím, ako sa má určiť miesto výkonu hlavného zamestnania v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku (časť 1). Na základe toho následne preukážem, že Všeobecný súd správne rozhodol, že odvolateľ počas referenčného obdobia vykonával svoje hlavné zamestnanie v Bruseli (časť 2).
1.
Kritériá na určenie miesta výkonu hlavného zamestnania
44.
Súdny dvor sa zatiaľ výslovne nezaoberal otázkou, ako sa má určiť miesto výkonu hlavného zamestnania a ktoré kritériá sú rozhodujúce pre kvalifikáciu činnosti ako hlavného zamestnania v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku.
45.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa pri výklade ustanovenia práva Únie musí zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnym predpisom, ktorého je súčasťou. (
5
) V tejto súvislosti treba zohľadniť skutočnosť, že ustanovenia práva Únie sú vypracované vo viacerých jazykoch a že rôzne jazykové verzie sú rovnako autentické, takže žiadna z nich nemôže mať prednosť pred inou a môže byť potrebné porovnanie jazykových verzií. (
6
)
46.
Zo znenia ustanovenia vyplýva, že činnosť v ostatnom štáte služby musí byť vykonávaná ako hlavné zamestnanie. Nestačí len vedľajšia alebo podriadená činnosť. Ak zamestnanec v príslušnom referenčnom období pred nástupom do zamestnania vykonával viacero činností, je potrebné určiť, ktorá z týchto činností bola alebo je jeho hlavným zamestnaním. Môže to byť len jedna činnosť. Pre určenie, ktorá z viacerých činností je hlavným zamestnaním, je rozhodujúce predovšetkým kritérium vynaloženého pracovného času. Ako indície sa môžu zohľadniť aj iné aspekty, ako napríklad rozsah činností a výška mzdy. (
7
)
47.
Okrem toho je podľa znenia relevantné miesto výkonu tejto činnosti na európskom území štátu služby.
48.
Potvrdzuje to aj zmysel a účel príspevku na expatriáciu. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora „príspevok na expatriáciu je určený na kompenzáciu osobitnej záťaže a nevýhod, ktoré vzniknú [zamestnancom] pri nástupe do služby v inštitúciách Únie, keď sa musia presťahovať zo štátu bydliska do štátu služby a začleniť sa do nového prostredia. Splnenie alebo nesplnenie podmienok na priznanie príspevku na expatriáciu závisí aj od subjektívnej situácie [zamestnanca], konkrétne od stupňa jeho integrácie do nového prostredia, ako to vyplýva napríklad z… výkonu hlavného zamestnania. Cieľom poskytnutia príspevku na expatriáciu je teda vyrovnať faktickú nerovnosť, ktorá existuje medzi [zamestnancami], ktorí sú integrovaní do spoločnosti štátu služby a tými, ktorí nie sú“ (
8
).
49.
„Expatriácia“ uskutočnená pred nástupom do zamestnania, (
9
) t. j. integrácia zamestnanca v štáte služby, ktorá odôvodňuje zamietnutie príspevku na expatriáciu, môže teda vyplývať z výkonu hlavného zamestnania v tomto štáte. V tomto prípade prostredie, v ktorom sa zamestnanec pohybuje, nie je pre neho nové. (
10
) Dostatočný stupeň integrácie však zvyčajne existuje len vtedy, ak nejde len o vedľajšiu alebo podriadenú činnosť, ale o hlavné zamestnanie. Rozhodujúcimi kritériami na určenie tohto hlavného zamestnania sú okrem iného vynaložený pracovný čas a tomu zodpovedajúca výška mzdy. (
11
)
50.
Integrácia osoby v danom mieste priamo závisí od jej aktuálnych životných a pracovných podmienok. Právny rámec pracovných podmienok a pracovnoprávny status dotknutej osoby na to majú len nepriamy vplyv. Vzhľadom na uvedený účel príspevku na expatriáciu sa mi preto zdá rozumné založiť určenie miesta výkonu hlavného zamestnania na faktických prvkoch. V tejto súvislosti je obzvlášť dôležité, kde osoba skutočne vykonávala svoju prácu pri plnení zmluvy, ktorú podpísala. (
12
)
2.
Brusel ako miesto výkonu stáleho zamestnania
51.
Keďže odvolateľ nenamietal, že by Všeobecný súd skreslil skutkový stav, sú závery uvedené v napadnutom rozsudku záväzné. Všeobecný súd v bodoch 6, 8 a 64 až 66 tohto rozsudku konštatoval, že odvolateľ bol vymenovaný do funkcie generálneho tajomníka EJTN na základe dohody medzi poľským ministrom spravodlivosti a EJTN. V dôsledku toho odvolateľ trávil veľkú časť svojho pracovného času v sídle EJTN v Bruseli. Na tieto účely mu EJTN poskytla služobný byt v Bruseli, kde počas referenčného obdobia žil so svojou rodinou. Ako vyplýva z bodov 42 až 44 napadnutého rozsudku, odvolateľ skutočne dostával svoj plat priamo od poľského krajského súdu, a to aj počas svojho zamestnania v EJTN. V konečnom dôsledku ho však EJTN uhradila Poľsku do značne vysokej maximálnej výšky. Táto suma zodpovedá odmene za hlavné zamestnanie, berúc do úvahy pracovný profil generálneho tajomníka.
52.
Všeobecný súd z toho vyvodil, že práca odvolateľa pre EJTN sa vykonávala najmä v jej sídle v Bruseli. Odvolateľ toto zistenie vo svojom odvolaní nespochybnil.
53.
Ako uviedol Všeobecný súd v bode 67 napadnutého rozsudku, skutočnosť, že odvolateľ prichádzal do styku najmä s cudzincami v rámci svojich funkcií v Bruseli alebo že uviedol, že neovláda žiadny z úradných jazykov Belgicka, s tým nie je v rozpore. Tieto aspekty síce môžu ovplyvniť integráciu odvolateľa v Bruseli, ale nemajú vplyv na miesto, kde vykonáva svoje funkcie. Okrem toho ich nezohľadnenie nie je v rozpore s cieľom ani s regulačným kontextom článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku. Spojenie s hlavným zamestnaním totiž slúži aj na stanovenie jednoduchého a objektívneho kritéria na uchopenie situácie zamestnancov, ktorí sú nútení začleniť sa do nového prostredia tým, že sa zamestnajú v EÚ. (
13
) Tým sa zohľadňuje potreba právnej istoty.
54.
Záver, že odvolateľ vykonával svoju činnosť pre EJTN najmä v Bruseli nespochybňujú ani početné služobné cesty, ktoré uskutočnil v Európe. Ak je činnosť charakterizovaná cestovaním a poskytovaním služieb na rôznych miestach, nezdá sa nemožné, aby v určitom prípade neexistovalo stále miesto, kde sa vykonáva hlavné zamestnanie. Tomu však v danom prípade nič nenasvedčuje, najmä keď podľa zistení uvedených v bode 66 napadnutého rozsudku odvolateľ počas celého referenčného obdobia žil so svojou rodinou v služobnom byte v Bruseli, ktorý mu poskytla EJTN.
55.
Napokon nie je dôležité ani to, že manželka sťažovateľa si počas tohto obdobia ponechala pracovnú zmluvu s poľským súdom. Pre určenie miesta jeho hlavného zamestnania môžu byť rozhodujúce len okolnosti, ktoré spočívajú v jeho osobe a majú pracovnú povahu. Pracovný pomer blízkej osoby, akou je jeho manželka, nie je v tomto ohľade relevantný. (
14
)
56.
Okrem toho zo zistení súdu uvedených v bode 51 vyššie vyplýva, že činnosť odvolateľa pre EJTN nebola len doplnková alebo podriadená, ale predstavovala jeho hlavné zamestnanie v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku.
57.
Ako Všeobecný súd správne po právnej stránke usúdil v bodoch 65 až 66 napadnutého rozsudku, z množstva úloh, ktoré má generálny tajomník EJTN vykonávať, ako aj z príslušnej výšky platu vyplýva, že úloha generálneho tajomníka sa má považovať za hlavné, a nie len za vedľajšie alebo doplnkové zamestnanie. Naopak z toho vyplýva, že činnosť odvolateľa ako vedúceho experta KSSiP v Poľsku bola len vedľajšou činnosťou, a preto nie je relevantná pre uplatnenie článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku.
58.
Na rozdiel od názoru navrhovateľa nie je pre určenie miesta výkonu hlavného zamestnania dôležité, pre aký subjekt bola táto činnosť primárne vykonávaná. Ako už bolo uvedené v bodoch 48 až 50 vyššie, účel príspevku na expatriáciu vyžaduje, aby sa miesto výkonu hlavného zamestnania určilo na základe skutkových okolností. Rozhodujúce je miesto výkonu práce.
59.
To, či úlohy, ktoré odvolateľ vykonával pre EJTN, boli vykonávané v mene KSSiP, a teda v konečnom dôsledku v mene poľského štátu, teda nie je relevantné pre určenie miesta činnosti, ale nanajvýš pre otázku, či odvolateľ poskytoval službu pre iný štát. Inými slovami, aj keby sme sa pridŕžali tvrdenia odvolateľa, že úlohy, ktorými bol poverený vykonával primárne pre KSSiP a až sekundárne pre EJTN, miestom výkonu hlavného zamestnania odvolateľa počas referenčného obdobia je Brusel. Argumenty odvolateľa zosumarizované v bode 42 vyššie sú preto pre určenie miesta výkonu hlavného zamestnania odvolateľa irelevantné.
3.
Priebežný záver
60.
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd správne usúdil, že miestom hlavného zamestnania odvolateľa počas referenčného obdobia bol Brusel.
B. Práca vykonávaná pre iný štát
61.
Odvolateľ ďalej tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vymedzil podmienky, ktoré sa majú vzťahovať na „prácu vykonávanú pre iný štát“. Okrem toho Všeobecný súd nezohľadnil jeho prácu pre poľský štát a jeho postavenie sudcu.
62.
Podľa záverov uvedených v bodoch 78 až 83 napadnutého rozsudku pojem „štát“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku zahŕňa len štát ako právnickú osobu a jednotný subjekt medzinárodného práva a jeho vládne orgány. Služba pre neziskové medzinárodné združenie podľa belgického práva, akým je EJTN, pod tento pojem nespadá. Článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku sa teda nevzťahuje na prácu, ktorú odvolateľ vykonával pre EJTN.
63.
Podľa odvolateľa judikatúra nepodporuje takýto zúžený výklad článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku. Okrem toho treba vziať do úvahy, že členovia súdnej moci nemôžu byť začlenení do stáleho zastúpenia štátu z dôvodu zásady deľby moci. Všeobecný súd svojím výkladom vylúčil možnosť, aby sa na členov súdnictva vzťahovala výnimka uvedená v článku 4 ods. 1 písm. a) druhej zarážke druhej vety prílohy VII služobného poriadku. Pojem „práca vykonávaná pre iný štát“ sa preto má vykladať tak, že zahŕňa všetky okolnosti vyplývajúce zo služby pre iný štát bez toho, aby sa táto služba obmedzovala na službu v súvislosti s oficiálnym zastúpením tohto štátu.
64.
Okrem toho Všeobecný súd tým, že rozhodol, že služba pre EJTN nespadá pod pojem „práca vykonávaná pre iný štát“, nezohľadnil činnosť odvolateľa pre poľský štát a jeho postavenie sudcu. Tým, že odvolateľ plnil úlohy a povinnosti generálneho tajomníka EJTN zároveň plnil úlohy, ktoré mu boli pridelené KSSiP.
65.
V nasledujúcom texte najprv uvediem, aké požiadavky sa majú klásť na kritérium „práca vykonávaná pre iný štát“ (časť 1). V tejto súvislosti vysvetlím najmä to, že sa vyžaduje činnosť v inštitúcii tohto iného štátu v štáte služby. Následne vysvetlím, že navrhovateľ v referenčnom období nevykonával žiadnu službu pre iný štát (časť 2).
1.
Požiadavky na kritérium „práca vykonávaná pre iný štát“
a)
Znenie a zmysel a účel nariadenia
66.
Ako generálny advokát Bot podrobne vysvetlil, pojem „štát“ môže byť široký alebo úzky v závislosti od kontextu, v ktorom sa uplatňuje. (
15
) Nemožno ho preto oddeliť od výrazu, ktorého je neoddeliteľnou súčasťou, aby sa vykladal samostatne; pojem „práca vykonávaná pre iný štát“ sa musí skôr posudzovať ako celok a vykladať v súlade so systematikou a cieľmi úpravy, ktorej je súčasťou. (
16
)
67.
Ako je uvedené v bode 48 vyššie, účelom príspevku na expatriáciu je kompenzovať osobitné zaťaženie a nevýhody, ktoré so sebou prináša vstup do služieb inštitúcií Únie pre zamestnancov, ktorí sa preto musia integrovať do nového prostredia. Pravidlo neutralizácie v druhej vete druhej zarážky článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku stanovuje, že „za situáciu, ktorá spĺňa podmienky na priznanie príspevku na expatriáciu možno považovať situáciu, keď počas obdobia piatich rokov, ktoré sa skončilo šesť mesiacov pred nástupom do zamestnania, mal bydlisko alebo vykonával pracovnú činnosť na európskom území štátu, v ktorom sa nachádza jeho miesto zamestnania, ale bol v službách iného štátu…“ (
17
). Vychádza sa z predpokladu, že v dôsledku výkonu tejto služby pretrváva špecifická väzba dotknutej osoby na tento iný štát. Táto väzba bráni vytvoreniu trvalého puta so štátom služby a dostatočnej integrácii dotknutej osoby do spoločnosti štátu služby. (
18
) Inými slovami v takejto situácii sa predpokladá pretrvávajúca „cudzosť“ zamestnanca v štáte služby, čo odôvodňuje rovnaké zaobchádzanie s ním ako s novoprijatými zamestnancami a zachovanie jeho nároku na vyplatenie príspevku na expatriáciu.
68.
Ako možno tento predpoklad odôvodniť na základe cieľov a systematiky príslušných pravidiel?
69.
Možno to po prvé odôvodniť tým, že výkon činnosti v zahraničí pre iný štát je zvyčajne len na obmedzený čas, a preto dotknutá osoba nemá záujem vytvoriť si s týmto štátom služby trvalú väzbu. Po druhé osobitné pracovné prostredie, v ktorom sa dotknutá osoba, ktorá vykonáva prácu pre iný štát nachádza v štáte služby, môže sťažovať sociálnu integráciu v tomto štáte. Po tretie pravidlo neutralizácie zodpovedá potrebe podporiť náborové kapacity inštitúcií Únie a zachovať ich príťažlivosť pre štátnych príslušníkov iných štátov, ako je štát, v ktorom majú sídlo, a to aj v prípade, že už v štáte služby vykonávali prácu počas obmedzeného obdobia. (
19
)
70.
Ako však už uviedol generálny advokát Mengozzi, tieto pokusy o odôvodnenie sa samy osebe javia ako nedostatočné, keďže nevysvetľujú lepšie postavenie dotknutých osôb, ktoré vykonávajú prácu v zahraničí pre iné štáty alebo medzinárodné organizácie, a teda profitujú z pravidla neutralizácie, v porovnaní s postavením dotknutých osôb, ktoré vykonávajú služby pre iné subjekty, a teda nepožívajú výhody pravidla neutralizácie. (
20
)
71.
Iný spôsob, ako vysvetliť túto diferenciáciu by bolo chápať pravidlo neutralizácie ako privilégium v prospech iných štátov alebo medzinárodných organizácií, ktoré sa premieta do osobitného pravidla v prospech osôb, ktoré pracovali pre ich inštitúcie, a ktorého cieľom je uľahčiť geografickú mobilitu personálu iných štátov a medzinárodných organizácií. (
21
)
72.
Takýto výklad je však v rozpore s článkom 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku, ktorý má iný rozsah pôsobnosti ako písmeno a): Zatiaľ čo písmeno a) predpokladá, že zamestnanec nie je štátnym príslušníkom štátu služby, písmeno b) upravuje poskytovanie príspevku na expatriáciu v prípadoch, keď zamestnanec je štátnym príslušníkom štátu služby. Podľa tohto ustanovenia zamestnanci dostanú príspevok na expatriáciu len vo výnimočných prípadoch, a to ak počas obdobia desiatich rokov, ktoré uplynie v čase nástupu do zamestnania, nemali trvalý pobyt v štáte služby z iných dôvodov, ako je plnenie povinností v službách štátu alebo medzinárodnej organizácie. Tento iný dôvod teda nemôže súvisieť s výkonom činnosti v službách štátu alebo medzinárodnej organizácie.
73.
Hoci je teda pravda, že v rámci uplatňovania článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku je pre zamestnanca výhodné, ak vykonával prácu pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu, pretože toto ustanovenie v zásade zachováva jeho nárok na príspevok na expatriáciu, naopak, predchádzajúca činnosť v službách štátu alebo medzinárodnej organizácie v rámci uplatňovania článku 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku je pre neho nevýhodná, pretože spôsobuje neuplatniteľnosť tohto nároku. (
22
) Nemôže teda ísť o všeobecné zvýhodnenie práce vykonávanej pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu.
74.
Z regulačnej systematiky písmen a) a b) teda vyplýva, že mať alebo nemať štátnu príslušnosť štátu služby určuje len to, ktoré obdobie je relevantné pre posúdenie zvyčajného bydliska alebo hlavného zamestnania pred nástupom do zamestnania, a teda pre kritérium „cudzosti“ v štáte zamestnania v čase nástupu do zamestnania. (
23
) Tak ako môže ten, kto nie je štátnym príslušníkom získať osobitný vzťah k tomuto štátu prostredníctvom pobytu alebo výkonu hlavného zamestnania počas referenčného obdobia, a tým spôsobiť, že kritérium (zakladajúcim nárok) „cudzosti“ nie je potrebné, môže štátny príslušník stratiť tento osobitný vzťah k štátu, založený vlastníctvom štátneho občianstva, prostredníctvom nepretržitej desaťročnej neprítomnosti, a tým splniť kritérium „cudzosti“ pri návrate do štátu služby. (
24
) Táto činnosť, ktorá buď zakladá osobitný vzťah k štátu služby [písmeno a)], alebo ho ruší [písmeno b)], však nemôže byť prácou alebo službou vykonávanou pre iný štát. Normotvorca teda vychádzal z toho, že práca alebo služba vykonávaná pre iný štát nemôže viesť k osobitnému vzťahu k štátu, v ktorom sa táto činnosť vykonáva.
75.
Z celkového pohľadu na ustanovenie článku 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku teda vyplýva, že normotvorca uprednostnil situáciu vyplývajúcu z práce vykonávanej pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu len v písmene a), pretože v týchto prípadoch zvyčajne predpokladal, že špecifická väzba dotknutej osoby na tento iný štát alebo túto medzinárodnú organizáciu bráni jej dostatočnému začleneniu do spoločnosti štátu služby, a preto je tam „cudzou“.
76.
Táto typizácia sa vykonáva z dôvodu právnej istoty a zodpovedá potrebe preskúmať priznanie príspevku na expatriáciu na základe objektívnych a ľahko uplatniteľných kritérií. (
25
) Skutočnosť, že táto typizácia môže v jednotlivých prípadoch viesť k tomu, že zamestnanci nedostanú príspevok na expatriáciu, hoci ich situácia je blízka prípadom, na ktoré sa vzťahuje článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobnému poriadku, (
26
) ale zamestnanci pred nástupom do služieb Európskej únie vykonávali inú prácu než prácu pre iný štát alebo medzinárodnú organizáciu s tým nie je v rozpore. (
27
)
b)
Požiadavka pracovať v inštitúcii tohto iného štátu
77.
Aké sú vzhľadom na tieto účely požiadavky kladené na prácu vykonávanú pre iný štát?
1) Predchádzajúca judikatúra Súdneho dvora
78.
Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci Komisia/Hosman‑Chevalier uviedol, že ostatné štáty sú „zastúpené veľvyslancami alebo diplomatickými misiami, ako aj stálymi zastúpeniami pri medzinárodných organizáciách“ v štáte služby [t. j. v ktorom dotknutý zamestnanec vykonáva prácu]. (
28
)
79.
Dospel preto k záveru, že osoba, ktorá síce nie je zamestnancom ústrednej správy tohto štátu, ale je zamestnancom stáleho zastúpenia tohto štátu, sa považuje za osobu, ktorá prácu vykonávala pre tento štát. (
29
) Súdny dvor pritom považoval za irelevantné, aké osobitné alebo zvláštne funkcie táto osoba na stálom zastúpení vykonávala. (
30
) Skôr sa zameral na privilegované postavenie tejto osoby, ktoré jej umožňovalo požívať rôzne výsady a imunity podľa Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch z 18. apríla 1961, a preto podľa názoru Súdneho dvora zakladalo jej špecifickú väzbu s týmto štátom. (
31
) Súdny dvor tiež rozhodol, že sa nevyžaduje priamy právny vzťah medzi touto osobou a dotknutým štátom. (
32
)
80.
Na základe toho Súdny dvor vo svojich rozsudkoch Salvador García/Komisia, Herrero Romeu/Komisia, Salazar Brier/Komisia a De Bustamante Tello/Rada rozhodol, že jediným relevantným faktorom pre výklad pojmu „práca vykonávaná pre iný štát“ je skutočnosť, že práca sa vykonáva na stálom zastúpení štátu. (
33
) Toto tvrdenie však treba chápať v kontexte osobitostí rozhodnutých vecí a podľa môjho názoru ho nemožno chápať príliš úzko. Do toho, ako bolo uvedené v bode 78 vyššie, musia byť zahrnuté aj služby na veľvyslanectvách a diplomatických misiách.
81.
Je však napokon v každom prípade potrebné, aby bolo príslušné zamestnanie vykonávané pre iný štát v nejakej inštitúcii tohto iného štátu v štáte služby, ako je najmä veľvyslanectvo, diplomatická misia alebo stále zastúpenie?
2) Formulácia „Práca vykonávaná pre iný štát“
82.
Formulácia „práca vykonávaná pre iný štát“ to nevyhnutne nevyžaduje. V tomto ohľade, aspoň v nemeckej jazykovej verzii, existuje rozdiel oproti článku 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku, ktorý – užšie – hovorí o plnení povinností „v službách štátu“. Podobné nuansy sa nachádzajú aj v iných jazykových verziách. Vo francúzskej verzii tak článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku znie „services effectués pour un autre État“ (
34
) a článok 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku znie „l'exercice de fonctions dans un service d'un État“ (
35
).
83.
Súd prvého stupňa z toho vo svojom rozsudku Vardakas/Komisia vyvodil, že pojem zvolený v písmene a) sa má vykladať široko a pojem zvolený v písmene b) úzko. (
36
) Takýto odlišný výklad sa mi však nezdá byť presvedčivý: ako sa totiž uvádza v bodoch 72 až 75 vyššie, situácie uvedené v písmenách a) aj b) vychádzajú z rovnakej myšlienky, že v prípade práce pre iný štát alebo plnenia povinností v službách (iného) štátu zostáva medzi osobou a týmto štátom špecifická väzba, ktorá bráni dostatočnej integrácii tejto osoby v štáte, v ktorom sa táto práca vykonáva. Napriek rozdielnemu zneniu to hovorí v prospech priradenia rovnakého obsahu pojmom použitým v písmenách a) a b).
84.
Okrem toho sú rozdiely v iných jazykových verziách menej jasné. Napríklad v anglickej verzii sa v článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku používa „work done for another State“ a v článku 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku „duties in the service of a State“, zatiaľ čo v holandskej verzii „diensten, verricht voor een andere staat“ [písmeno a)] a „functie in dienst van een staat“ [písmeno b)].
3) Zmysel a účel pravidla neutralizácie
85.
Podľa môjho názoru ratio neutralizačného pravidla hovorí v prospech požiadavky, aby osoba bola priamo zamestnaná v samotnom štáte služby v inštitúcii druhého štátu. Ako je uvedené v bode 67 a nasl. vyššie, pravidlo neutralizácie obsahuje predpoklad založený na objektívnych a jednoduchých kritériách, že osoba si zachováva osobitnú väzbu na druhý štát. V požadovanom typizačnom prístupe sa táto domnienka zdá ako opodstatnená len vtedy, ak sa činnosť vykonáva priamo v inštitúcii druhého štátu, aj keď priamy právny vzťah medzi osobou a štátom nie je nevyhnutný. (
37
) Na druhej strane, ak sa činnosť vykonáva, hoci v mene a na účet druhého štátu, v tretej inštitúcii alebo v rôznych inštitúciách, oslabuje to existujúce prepojenie medzi osobou a štátom.
86.
Iný názor by viedol k podstatne zložitejšiemu uplatňovaniu práva a vyvolával by obavy z nastolenia značnej právnej neistoty. Ak by sa činnosť v inštitúcii iného štátu v štáte služby nepovažovala za nevyhnutnú, bolo by ťažké určiť, v ktorých prípadoch práca vykonávaná pre iný štát skutočne existuje.
87.
Postavenie alebo pracovný pomer s týmto iným štátom by na tento účel nepostačoval, pretože sa nezdá byť vylúčené, že v jednotlivých prípadoch môže byť práca pre iný štát vykonávaná aj prostredníctvom samostatnej zárobkovej činnosti (
38
) alebo zamestnania pre tretiu stranu. Takýto názor by bol navyše v rozpore s predchádzajúcou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej sa nevyžaduje práve priamy právny vzťah medzi dotknutou osobou a príslušným iným štátom. (
39
)
88.
Takéto prípady by nebolo možné spoľahlivo určiť ani na základe konkrétne vykonaných činností. Skutočné posúdenie týchto činností, ktoré by sa potom vyžadovalo, by bolo v rozpore s potrebou jednoduchých kritérií pre uplatňovanie práva. Okrem toho sa mi zdá, že vykonávaná činnosť je oveľa menej významnou okolnosťou pre začlenenie do štátu služby ako iné faktory, ako napríklad pracovné prostredie alebo postavenie a prípadne súvisiace výsady a práva osoby. Inými slovami, nezdá sa mi, že by konkrétna vykonávaná činnosť, bez ohľadu na jej obsah, mohla sama osebe viesť k predpokladu takej špecifickej väzby s druhým štátom, ktorá by bránila integrácii v štáte služby. V tejto súvislosti už Súdny dvor tiež rozhodol, že nie je relevantné, aké konkrétne funkcie sú vykonávané v inštitúcii. (
40
)
4) Priebežný záver
89.
Z toho usudzujem, že uplatniteľnosť pravidla neutralizácie si vyžaduje, aby práca vykonaná v štáte služby bola poskytnutá v inštitúcii tohto iného štátu. (
41
) Pre rozhodnutie v tejto veci nie je podstatné, či táto inštitúcia iného štátu v štáte služby musí byť nevyhnutne veľvyslanectvom, diplomatickou misiou alebo stálym zastúpením, čo sa zdá, že vyplýva z predchádzajúcej judikatúry Súdneho dvora a z čoho vychádzal aj Všeobecný súd v bodoch 78 až 83 napadnutého rozsudku, alebo či sa to môže vzťahovať aj na iné štátne inštitúcie, ako sú vojenské základne v zahraničí alebo školy v zahraničí pod záštitou iného štátu. (
42
)
2.
Uplatnenie tohto kritéria na situáciu odvolateľa
90.
Je teda podľa týchto kritérií činnosť, ktorú žalobca vykonával počas referenčného obdobia, službou pre poľský štát?
91.
V tomto prípade je zrejmé, že odvolateľ mal síce počas výkonu svojej činnosti v Bruseli naďalej postavenie poľského sudcu. Ako však vyplýva z toho, čo som doteraz uviedla, rozhodujúcim kritériom pre uplatnenie pravidla neutralizácie nie je ani konkrétna činnosť vykonávaná osobou, ani jej konkrétny právny vzťah k tomuto inému štátu, ale jej začlenenie do inštitúcie tohto iného štátu v štáte služby.
92.
Podľa zistení uvedených v bodoch 64, 66 a 73 napadnutého rozsudku odvolateľ počas referenčného obdobia vykonával veľkú časť svojich povinností v kancelárii EJTN v Bruseli. Okrem toho podliehal kontrole riadiaceho výboru EJTN, ktorý mal právomoc pozastaviť jeho mandát a navrhnúť valnému zhromaždeniu jeho ukončenie. Tieto okolnosti svedčia o tom, že bol začlenený do inštitúcie EJTN v Belgicku. Ako vyplýva z bodov 3 a 82 napadnutého rozsudku, EJTN je neziskové medzinárodné združenie podľa belgického práva, ktorého cieľom je rozvíjať vzdelávacie programy s európskym rozmerom pre svojich členov a zamestnancov justície. Nie je teda inštitúciou poľského štátu.
93.
Tvrdenie odvolateľa, že výklad prijatý Všeobecným súdom, podľa ktorého sa vyžaduje začlenenie do stáleho zastúpenia členského štátu, by vylúčil všetkých sudcov z požívania výhody pravidla neutralizácie, nebráni výsledku, ktorý bol zistený v tomto prípade.
94.
Po prvé v tejto súvislosti možno ponechať otvorenú otázku, či je vôbec potrebné začlenenie do veľvyslanectva, diplomatickej misie alebo stáleho zastúpenia, alebo či stačí aj začlenenie do inej inštitúcie štátu v krajine výkonu služby.
95.
Po druhé sa nezdá vylúčené, že členovia súdnictva môžu byť napriek svojej sudcovskej nezávislosti tiež začlenení do takejto inštitúcie, napríklad v dôsledku vyslania. Svedčí o tom príklad samotného odvolateľa, ktorého sudcovská nezávislosť nebola narušená tým, že bol začlenený do inštitúcie EJTN v rámci svojej práce pre EJTN – ktorá má byť od nej oddelená – a podliehal kontrole zo strany jej riadiaceho výboru.
96.
A po tretie potreba uplatňovať pravidlo neutralizácie na základe objektívnych a jednoduchých kritérií by umožnila vylúčiť určité skupiny osôb rovnako ako napríklad práca v čisto súkromnom sektore, ktorá je irelevantná. Ako sa uvádza v bode 67 a nasl. vyššie, pravidlo neutralizácie sa práve nemá chápať ako privilégium, ale je typicky založené len na špecifickej väzbe žiadateľa na iný štát. Ak by odvolateľ nepatril do pôsobnosti článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku, ale do pôsobnosti článku 4 ods. 1 písm. b), široký výklad – rovnako vykladaného – pojmu „[plnenie] povinností v službách štátu“ by bol pre neho nevýhodný. (
43
)
97.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí odvolateľ, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia ani tým, že vychádzal z toho, že práca vykonávaná pre EJTN je jediným relevantným faktorom bez toho, aby zohľadnil postavenie odvolateľa ako sudcu a právny vzťah medzi ním a poľským štátom.
98.
Ako bolo práve vysvetlené, postavenie dotknutej osoby a jej právny vzťah k inému štátu nie sú rozhodujúce pre uplatnenie kritéria „práca vykonávaná pre iný štát“. Preto je tiež irelevantné, že odvolateľ bol počas referenčného obdobia naďalej zamestnaný ako krajský sudca poľským štátom a dostával plat priamo od krajského súdu.
3.
Priebežný záver
99.
Všeobecný súd sa preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že výnimka pre „prácu vykonávanú pre iný štát“ uvedená v článku 4 ods. 1 písm. a) druhej zarážke druhej vety prílohy VII služobného poriadku sa nevzťahuje na prácu, ktorú odvolateľ vykonával pre EJTN.
VI. O trovách
100.
Z uvedeného vyplýva, že odvolanie musí byť zamietnuté. V dôsledku toho Súdny dvor rozhodne o trovách konania v súlade s článkom 184 ods. 2 rokovacieho poriadku. Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa na odvolacie konanie uplatňuje na základe jeho článku 184 ods. 1, sa účastníkovi konania, ktorý nemal vo veci úspech, uloží povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia požiadala o náhradu trov konania, je potrebné zaviazať odvolateľa na náhradu jeho vlastných trov konania a trov konania, ktoré vznikli Komisii.
VII. Návrh
101.
V súhrne navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Odvolateľ je povinný nahradiť trovy odvolacieho konania.
(
1
)	Jazyk originálu: nemčina.
(
2
)	Nariadenie č. 31 (EHS) 11 (ESAE), ktorým sa ustanovuje Služobný poriadok úradníkov a Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskeho hospodárskeho spoločenstva a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Ú. v. ES 1962, P 45, s. 1385).
(
3
)	Rozsudok Všeobecného súdu z 8. decembra 2021, QB/Komisia (T‑71/21, neuverejnený, EU:T:2021:868).
(
4
)	V tejto súvislosti treba poukázať napríklad na rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. marca 1993, Vardakas/Komisia (T‑4/92, EU:T:1993:29), v ktorom Súd prvého stupňa rozhodol, že Comité européen de normalisation, medzinárodné neziskové združenie podľa belgického práva, je „medzinárodnou organizáciou“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) druhej zarážky druhej vety prílohy VII služobného poriadku.
(
5
)	Rozsudky Súdneho dvora zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 61); zo 14. januára 2016, Vodafone (C‑395/14, EU:C:2016:9, bod 40); z 25. januára 2018, Komisia/Česká republika (C‑314/16, EU:C:2018:42, bod 47); z 15. marca 2022, Autorité des marchés financiers (C‑302/20, EU:C:2022:190, bod 63), a z 12. januára 2023, Österreichische Post (Informácie o príjemcoch osobných údajov) (C‑154/21, EU:C:2023:3, bod 29).
(
6
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 26. januára 2021, Hessischer Rundfunk (C‑422/19 a C‑423/19, EU:C:2021:63, bod 65), a zo 17. januára 2023, Španielsko/Komisia (C‑632/20 P, EU:C:2023:28, body 40 až 42).
(
7
)	V jednotlivých prípadoch je možné, že sa hlavné zamestnanie zamestnanca nedá určiť, pretože vykonáva viacero činností rovnakého trvania. V takýchto prípadoch by výkon jednej z týchto činností v neskoršom štáte zamestnania počas referenčného obdobia nebránil priznaniu príspevku na expatriáciu.
(
8
)	Rozsudky z 24. januára 2008, Adam/Komisia (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, body 38 a 39); z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, body 35 a 36); z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, body 43 a 44), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, body 41 a 42), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, body 37 a 38), De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, body 33 a 34) a z 25. marca 2021, Alvarez y Bejarano a i./Komisia (C‑517/19 P a C‑518/19 P, EU:C:2021:240, bod 69); porovnaj tiež rozsudky z 15. septembra 1994, Magdalena Fernández/Komisia (C‑452/93 P, EU:C:1994:332, bod 20), a z 15. septembra 2022, Brown/Komisia a Rada (C‑675/20 P, EU:C:2022:686, bod 46).
(
9
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, bod 44, poznámka od čiarou 23).
(
10
)	Pozri rozsudok Všeobecného súdu z 28. februára 2019, Pozza/Parlament (T‑216/18, neuverejnený, EU:T:2019:118, bod 39),
(
11
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. júna 2005, Olesen/Komisia (T‑190/03, EU:T:2005:264, bod 34), a Všeobecného súdu z 28. februára 2019, Pozza/Parlament (T‑216/18, neuverejnený, EU:T:2019:118, bod 50).
(
12
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Všeobecného súdu z 25. novembra 2020, UI/Komisia (T‑362/19, neuverejnený, EU:T:2020:562, bod 53); podobne rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2004, E/Komisia (T‑251/02, EU:T:2004:357, body 57 a 72).
(
13
)	Rozsudok Súdneho dvora z 31. mája 1988, Nuñez/Komisia (211/87, EU:C:1988:275, bod 10); rozsudky Súdu prvého stupňa z 8. apríla 1992, Costacurta Gelabert/Komisia (T‑18/91, EU:T:1992:56, bod 41); z 13. apríla 2000, Reichert/Parlament (T‑18/98, EU:T:2000:113, bod 25); z 3. mája 2001, Liaskou/Rada (T‑60/00, EU:T:2001:129, bod 52); z 30. júna 2005, Olesen/Komisia (T‑190/03, EU:T:2005:264, bod 61), a Všeobecného súdu z 25. novembra 2020, UI/Komisia (T‑362/19, neuverejnený, EU:T:2020:562, bod 37).
(
14
)	Pozri uznesenie Súdneho dvora zo 6. júla 2021, Karpeta‑Kovalyova/Komisia (C‑717/20 P, neuverejnené, EU:C:2021:542, body 11 a 12).
(
15
)	Spojené návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veciach Salvador García/Komisia (C‑7/06 P), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P) a De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P) (EU:C:2007:324, body 123 až 131).
(
16
)	Rozsudky Súdneho dvora z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, bod 42), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, bod 36) a Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, bod 40); spojené návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veciach Salvador García/Komisia (C‑7/06 P), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P) a De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P) (EU:C:2007:324, bod 136).
(
17
)	Rozsudky Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 37); z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, bod 45), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, bod 39), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, bod 43), De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, bod 35) a z 24. januára 2008, Adam/Komisia (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, bod 40).
(
18
)	Rozsudky Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 38); z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, bod 46), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, bod 40), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, bod 44), De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, bod 36), a z 24. januára 2008, Adam/Komisia (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, bod 41).
(
19
)	Pozri v súvislosti s týmito úvahami už návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, body 54 až 56).
(
20
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, bod 57).
(
21
)	V tomto zmysle je potrebné uviesť návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Komisia/Bosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, bod 57).
(
22
)	Na posudzovaný prípad sa vzťahuje článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku, keďže odvolateľ nie je štátnym príslušníkom štátu služby (Belgicko), ale je poľským štátnym príslušníkom. Napriek tomu, keďže počas referenčného obdobia vykonával svoje hlavné zamestnanie v Belgicku, nemá nárok na príspevok na expatriáciu, pokiaľ nevykonával prácu pre iný štát (alebo medzinárodnú organizáciu). Široký výklad výrazu „práca vykonávaná pre iný štát“ by mu za týchto okolností bol na prospech. Ak by však išlo o službu v Poľsku a ak by odvolateľ vykonával svoje hlavné zamestnanie v Belgicku po dobu najmenej desiatich rokov, príspevok na expatriáciu by mu bol priznaný len vtedy, ak by nevykonával povinnosti v službách iného štátu alebo medzinárodnej organizácie. Široký výklad tohto slovného spojenia by bol preto pre neho v tejto konštelácii nevýhodný – čo však nie je tento prípad.
(
23
)	Pozri podrobne moje návrhy vo veci Brown/Komisia (C‑675/20 P, EU:C:2022:287, body 36 až 42 a 50).
(
24
)	Pozri moje návrhy vo veci Brown/Komisia (C‑675/20 P, EU:C:2022:287, body 40 až 41).
(
25
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Komisia/Bosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, bod 90); k tejto úvahe, pokiaľ ide o výklad kritéria „hlavného zamestnania“, pozri tiež bod 53 vyššie.
(
26
)	Pozri už rozsudok Súdneho dvora z 15. januára 1981, Vutera/Komisia (1322/79, EU:C:1981:6, bod 9); rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2004, E/Komisia (T‑251/02, EU:T:2004:357, bod 126).
(
27
)	Príkladom môže byť dočasné vyslanie zamestnanca súkromnej spoločnosti do zahraničnej pobočky tejto spoločnosti. V rozsudku z 13. decembra 2004, E/Komisia (T‑251/02, EU:T:2004:357), Súd prvého stupňa rozhodol, že na osobu, ktorá bola zamestnancom anglickej právnickej firmy v Londýne a bola dočasne vyslaná do bruselskej kancelárie tejto firmy, sa nevzťahuje pravidlo neutralizácie.
(
28
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 39).
(
29
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 42).
(
30
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 44).
(
31
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, body 42 a 43); pozri tiež rozsudky Súdneho dvora z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, bod 51), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, bod 45), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, bod 49) a De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, bod 41).
(
32
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 45).
(
33
)	Rozsudky Súdneho dvora z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, body 56 a 60), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, body 50 a 54), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, body 54 a 58) a De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, body 46 a 50).
(
34
)	Zodpovedajúce formulácie možno nájsť aj v talianskej jazykovej verzii („servizi effettuati per un altro Stato“), španielskej jazykovej verzii („servicios prestados a otro Estado“) a portugalskej jazykovej verzii („serviços prestados a um outro Estado“).
(
35
)	Zodpovedajúce formulácie možno nájsť aj v talianskej jazykovej verzii („esercizio di funzioni al servizio di uno Stato“), španielskej jazykovej verzii („ejercicio de funciones al servicio de un Estado“) a portugalskej jazykovej verzii („exercício de funções num serviço de qualquer Estado“).
(
36
)	Rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. marca 1993, Vardakas/Komisia (T‑4/92, EU:T:1993:29, bod 36); tiež rozsudok Všeobecného súdu z 28. novembra 2019, Wywiał‑Prząda/Komisia (T‑592/18, EU:T:2019:820, bod 35).
(
37
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 45).
(
38
)	V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v jednej veci rozhodol, že nezávislá poradenská činnosť pre Komisiu spadá pod výnimku služby pre medzinárodnú organizáciu, pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 1995, Diamantaras/Komisia (T‑72/94, EU:T:1995:212, bod 52).
(
39
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 45).
(
40
)	Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 2007, Komisia/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, bod 44).
(
41
)	To, či sa na službu pre politickú jednotku štátu, ako sú vlády regiónov, autonómne spoločenstvá alebo iné územné orgány, vzťahuje pravidlo neutralizácie, nie je pre toto rozhodnutie relevantné. Preto tu možno ponechať otvorené, či Súdny dvor správne odmietol túto možnosť vo svojich rozsudkoch z 29. novembra 2007, Salvador García/Komisia (C‑7/06 P, EU:C:2007:724), Herrero Romeu/Komisia (C‑8/06 P, EU:C:2007:725), Salazar Brier/Komisia (C‑9/06 P, EU:C:2007:726) a De Bustamante Tello/Rada (C‑10/06 P, EU:C:2007:727).
(
42
)	Bolo by vhodné zvážiť, či príslušnú prácu sprevádzajú určité výsady a imunity, napríklad tie, ktoré môžu vyplývať z Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch z 18. apríla 1961 alebo iných medzinárodných zmlúv. Prinajmenšom v týchto prípadoch totiž existuje dostatočne relevantný rozdiel oproti osobám, ktoré sú dočasne vyslané do zahraničia súkromnou – fyzickou alebo právnickou – osobou a pracujú tam napríklad v pobočke. Okrem toho by kritérium existencie určitých výsad a imunít v prospech osoby umožnilo objektívne a jasné uplatnenie pravidla neutralizácie.
(
43
)	Pozri moje úvahy v bodoch 71 až 73 vyššie.