Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
TAMARA
ĆAPETA
prednesené
30. apríla
2026(1)
Vec C‑906/24 [Sirto](i)
A,
B,
C,
D,
E,
F,
G
vedľajší účastník konania:
Maahanmuuttovirasto
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší
správny
súd,
Fínsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Občianstvo
Únie – Právo
na
slobodu
pohybu a pobytu
na
území
členských
štátov – Rešpektovanie
súkromného a rodinného
života – Odsun
občana
Únie z dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti – Dôsledky
odvodeného
práva
pobytu
detí,
ktoré
navštevujú
školu a materskú
školu v hostiteľskom
členskom
štáte, a manželky,
ktorá
ich
má
skutočne v starostlivosti “
I.      Úvod
1.        Na
základe
smernice o občianstve(2) majú
rodinní
príslušníci
mobilného
pracovníka
EÚ
odvodené
právo
pobytu v hostiteľskom
členskom
štáte, a to
na
základe
práva
pobytu
tohto
pracovníka.
2.        Čo
sa
však
stane,
ak
je
tento
pracovník z hostiteľského
členského
štátu
vyhostený z dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti?
Môžu
jeho
rodinní
príslušníci v uvedenom
štáte
zostať,
najmä
ak
sú
niektorí z nich
deti,
ktoré
tam
navštevujú
školu?
Navyše,
ak
tieto
deti
majú
samostatné
právo
pobytu,
ako
ich
rozhodnutie
zostať v hostiteľskom
členskom
štáte s cieľom
dokončiť
školskú
dochádzku
ovplyvní
rozhodnutie o vyhostení
ich
rodiča?
3.        To
sú v skratke
otázky,
ktoré
vznikli
pred
Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší
správny
súd,
Fínsko),
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim tento návrh na začatie prejudiciálneho konania,
ktorý
žiada
Súdny
dvor o usmernenie,
pokiaľ
ide o správny
výklad
smernice o občianstve
aj
nariadenia o pracovníkoch(3).
II.    Skutkový stav, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
4.        A,
rumunský
štátny
príslušník,
sa
presťahoval
do
Fínska,
kde
bol
zamestnaný a mal
príjem
najmenej
od
roku
2017
do
roku
2019.
Jeho
právo
pobytu v uvedenom
členskom
štáte
bolo
zaregistrované
1. marca 2018
na
základe
jeho
zamestnania. V rokoch
2020
až
2021
nemal
žiadne
príjmy
zo
závislej
činnosti a podľa
registra
príjmov
jeho
posledná
mzda
je
zo
septembra
2023.
5.        A
je
ženatý s B,
moldavskou
štátnou
príslušníčkou, s ktorou
má
päť
detí
(C,
D,
E,
F a G).
6.        B
do
Fínska
pricestovala
15. júla
2018.
Dňa
24. mája
2019
dostala
B,
matka
rodiny,
spolu
so
svojimi
deťmi
C,
D a E
pobytový
preukaz
pre
rodinných
príslušníkov
občana
Únie
na
obdobie
od
24. mája
2019
do
24. mája
2024.
7.        C,
D a E – narodení v rokoch
2011,
2013 a 2015 – sú
moldavskými
štátnymi
príslušníkmi a navštevujú
školu
vo
Fínsku.
8.        F
sa
narodil v roku
2019 a je
rumunským
štátnym
príslušníkom.
Pre
F
bola
10. mája
2021
podaná
žiadosť o registráciu
práva
pobytu
ako
občana
EÚ.
G
sa
narodil v roku
2022 a je
moldavským
štátnym
príslušníkom.
F
aj
G
navštevujú
materskú
školu.
9.        V rokoch
2019
až
2022
bol
A
vo
Fínsku
odsúdený
na
podmienečný
trest
odňatia
slobody v trvaní
siedmich
mesiacov
za
krádež s priťažujúcimi
okolnosťami a na
podmienečný
trest
odňatia
slobody v trvaní
troch
mesiacov
za
krádež a dostal
niekoľko
peňažných
trestov
za
krádež a pokus o krádež v dvoch
prípadoch,
za
nedbanlivostné
prechovávanie
odcudzeného
majetku
na
účely
predaja,
za
ohrozenie
bezpečnosti
cestnej
premávky a za
držbu
predmetu
alebo
látky,
ktoré
môžu
spôsobiť
škodu
iným
osobám.
Takisto
je
podozrivý
zo
spáchania
krádeže v roku
2020 a z pokusu o krádež v roku
2022 a nezákonného
ohrozovania v roku
2022.
10.      Dňa
22. novembra
2022
Maahanmuuttovirasto (Imigračný
úrad,
Fínsko)
nariadil
vyhostenie
A
do
Rumunska a zakázal
mu
vstup
do
Fínska
na
tri
roky.
Podľa
tohto
rozhodnutia
bolo
jeho
vyhostenie
nariadené z dôvodov
verejného
poriadku a verejnej
bezpečnosti
vzhľadom
na
povahu a opakovanie
jeho
trestnej
činnosti
uvádzanej v predchádzajúcom
bode.
11.      Rozhodnutím z 24. novembra
2022
fínsky
imigračný
úrad
rozhodol o vyhostení
B
spolu s jej
deťmi
C,
D,
E a G
do
ich
krajiny
pôvodu,
Moldavska,
na
základe
toho,
že
ich
garant,
A,
už
nespĺňal
podmienky
na
právo
pobytu. V ten
istý
deň a z podobných
dôvodov
fínsky
imigračný
úrad
oznámil,
že
nezaregistruje
právo
pobytu
F, a zároveň
nariadil
jeho
vyhostenie
do
jeho
krajiny
pôvodu,
Rumunska.
12.      Helsingin hallinto oikeus (Správny
súd
Helsinki,
Fínsko)
svojimi
rozhodnutiami z 29. septembra
2023
zamietol
odvolania
A,
B a ich
detí
proti
rozhodnutiam
fínskeho
imigračného
úradu.
13.      Na
predkladajúcom
vnútroštátnom
súde
sa
odvolatelia
vo veci samej domáhali
povolenia
podať
odvolania
proti
rozhodnutiam
Správneho
súdu a v rámci
uvedeného
odvolania
navrhli
zrušiť
rozhodnutia
fínskeho
imigračného
úradu a Helsingin hallinto oikeus (Správny
súd
Helsinki) a vrátiť
veci
fínskemu imigračnému
úradu
na
opätovné
posúdenie.
Odvolatelia
sa
ďalej
domáhali,
aby
Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší
správny
súd)
zakázal
výkon
rozhodnutí o vyhostení.
14.      Medzitýmnymi uzneseniami z 21. februára
2024
uvedený
súd
zakázal
výkon
rozhodnutí o vyhostení
až
do
jeho
rozhodnutia o návrhu
na
povolenie
podania
odvolaní
alebo
jeho
rozhodnutia o odvolaniach.
15.      Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší
správny
súd)
sa
predovšetkým
domnieva,
že
posúdenia
fínskeho
imigračného
úradu
aj
Helsingin hallinto oikeus (Správny
súd
Helsinki,
Fínsko)
sú v súlade s vnútroštátnym
právom v rozsahu, v akom
dospeli k záveru,
že
A
predstavuje
hrozbu
pre
verejný
poriadok a verejnú
bezpečnosť
vzhľadom
na
závažnú
povahu a opakovanie
jeho
trestných
činov.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
takisto
považoval
za
opodstatnené
predpokladať,
že v celkovom
posúdení
neboli
zistené
žiadne
okolnosti,
ktoré
by
mali v prejednávanej
veci
prednosť
pred
dôvodmi
na
vyhostenie.
Ten
istý
súd
sa
však
domnieva,
že
by
mohlo
byť
potrebné
opakovane
preskúmať
dôvody
vyhostenia
A,
najmä
so
zreteľom
na
jeho
rodinnú
situáciu,
ak
Súdny
dvor
rozhodne,
že
manželka a deti
A
majú
samostatné
právo
pobytu
vo
Fínsku
aj v prípade
vyhostenia
A.
16.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa v prvom
rade
pýta,
či
sa
majú
článok 12
ods. 3
smernice o občianstve
a/alebo
článok 10
nariadenia o pracovníkoch
vykladať v tom
zmysle,
že
oprávňujú
deti,
ktoré
vo
Fínsku
navštevujú
buď
základnú
školu
alebo
materskú
školu, a ich
matku,
ktorá
ich
má v starostlivosti,
na
zachovanie
práva
pobytu
vo
Fínsku.
Okrem
toho uvedený
súd
chce vedieť,
či a do
akej
miery
skutočnosť,
že
ich
otcovi, z ktorého
postavenia
mobilného
pracovníka
si
pôvodne
odvodzovali
svoje
právo
pobytu,
bolo
nariadené
opustiť
hostiteľský
členský
štát z dôvodu,
že
predstavuje
hrozbu
pre
verejný
poriadok a verejnú
bezpečnosť,
ovplyvňuje
prípadné
samostatné
právo
pobytu
detí.
17.      V prípade,
že
rodinným
príslušníkom
A
zostalo
ich
právo
pobytu,
vzniká
ďalšia
otázka,
či
to
môže
vyvolať
potrebu
preskúmania
rozhodnutia o vyhostení.
Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
si
posledná
uvedená
otázka
vyžaduje
výklad
článku 28
ods. 1
smernice o občianstve v spojení s článkom 7 a článkom 24
ods. 2 a 3
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“),
ktoré
chránia
súkromný a rodinný
život a práva
dieťaťa.
18.      Vzhľadom
na
tieto
úvahy
Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší
správny
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
článok 12
ods. 3
[smernice o občianstve]
vykladať v tom
zmysle,
že
deti
občana
Únie,
ktoré
sú
zapísané
na
základnej
škole
nachádzajúcej
sa v hostiteľskom
členskom
štáte, a rodič,
ktorý v skutočnosti
má
deti v starostlivosti,
nestrácajú
svoje
právo
pobytu
pred
ukončením
štúdia
detí,
ak
bolo
voči
dotknutému
občanovi
Únie
vydané
rozhodnutie o vyhostení
na
základe
ohrozenia
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti,
ale
toto
rozhodnutie o vyhostení
nie
je
právoplatné
ani
nebolo
vykonané
vyhostenie a dotknutý
občan
Únie
sa
naďalej
zdržiava v hostiteľskom
členskom
štáte?
V prípade,
ak
je
odpoveď
na
prvú
otázku
záporná:
2.      Má
sa
článok 10
[nariadenia o pracovníkoch]
vykladať v tom
zmysle,
že
deti
zapísané
na
základnej
škole
hostiteľského
členského
štátu
občana
Únie,
ktorý
mal
postavenie
pracovníka, a rodič,
ktorý v skutočnosti
má
deti v starostlivosti,
nestrácajú
svoje
právo
pobytu
pred
ukončením
štúdia
detí,
ak
voči
rodičovi,
ktorý
je
občanom
Únie a mal
postavenie
pracovníka,
imigračný
úrad
prijal
rozhodnutie o vyhostení z hostiteľského
členského
štátu z dôvodu
ohrozenia
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti?
V prípade,
ak
je
odpoveď
na
prvú
alebo
druhú
otázku
kladná:
3.      Má
sa
článok 28
ods. 1
[smernice o občianstve], v ktorom
sú
stanovené
okolnosti,
ktoré
musí
hostiteľský
členský
štát
zohľadniť
pred
prijatím
rozhodnutia o vyhostení z dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti,
vykladať v tom
zmysle,
že
podmienky
vyhostenia
občana
Únie,
voči
ktorému
bolo
vydané
rozhodnutie o vyhostení,
sa
musia
opakovane
preskúmať,
ak
sa v nadväznosti
na
rozhodnutie o vyhostení
konštatuje
samostatné
právo
pobytu
pre
jeho
deti a jeho
manželku v hostiteľskom
členskom
štáte a títo
rodinní
príslušníci
chcú
zostať v tomto
členskom
štáte?
Ak
je
to
tak,
aké
okolnosti
sa
musia
najmä
preskúmať v situácii, o akú
ide v prejednávanej
veci, s prihliadnutím
na
rodinnú a ekonomickú
situáciu
uvedenú v článku 28
ods. 1
[smernice o občianstve] v spojení s článkom 7
[Charty],
ktorý
sa
týka
rešpektovania
súkromného a rodinného
života, a článkom 24
ods. 2 a 3
Charty,
ktorý
sa
týka
práv
dieťaťa?“
19.      Písomné
pripomienky
predložili
Súdnemu
dvoru
fínska
vláda a Európska
komisia.
20.      Na
pojednávaní,
ktoré
sa
uskutočnilo
4. februára
2026,
predniesli
svoje
ústne
pripomienky
odvolatelia
vo
veci
samej,
fínska
vláda a Komisia.
III. Analýza
21.      Na to, aby
sudcovia
mohli
správne
uplatňovať
právo
EÚ v oblasti
občianstva,
musia
mať
určitý
stupeň
zručností v oblasti
kombinatoriky.
Prejednávaná
vec
je
toho
jasným
dôkazom.
22.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
čelí
dvom
rôznym,
ale
navzájom
prepojeným
otázkam.
Po
prvé,
či a na
akom
základe
si
môžu
rôzne
kategórie
rodinných
príslušníkov
[ako
sú
manželia,
ktorí
sú
štátnymi
príslušníkmi
tretích
krajín
(ŠPTK), a deti, z ktorých
niektoré
sú
občanmi
EÚ a niektoré
sú
ŠPTK]
zachovať
právo
pobytu v hostiteľskom
členskom
štáte,
ak
je
toto
právo
odvodené
od
práva
pracovníka,
ktorý
je
občanom
EÚ,
na
pobyt v tomto
štáte,
aj
keď
príslušné
orgány
medzitým
vydali
príkaz
na
vyhostenie
tejto
osoby z dôvodu,
že
predstavuje
hrozbu
pre
verejný
poriadok a verejnú
bezpečnosť
(aj
keď
tento
príkaz
na
vyhostenie
ešte
nebol
vykonaný).
Po
druhé,
akým
spôsobom
by
prípadné
zachovanie
práva
na
pobyt
týchto
rodinných
príslušníkov
ovplyvnilo
(zatiaľ
nevykonané)
rozhodnutie o vyhostení
uvedenej
osoby.
23.      Prvé
dve
otázky
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
sa
týkajú
prvého právneho aspektu
opísaného vyššie;
budem
sa
nimi
zaoberať v časti A. V časti B
sa
potom
budem
venovať
tretej
položenej
otázke, ktorá sa týka druhého
právneho aspektu opísaného vyššie.
A.      O prvej a druhej otázke
24.      Manželia
či
manželky a nezaopatrené
deti,
ktorí
sú
štátnymi
príslušníkmi
tretích
krajín,
majú v zásade
na
základe
kombinovaného
uplatňovania
článku 2
ods. 2 a článku 7
ods. 1 písm. d) a článku 7
ods. 2
smernice o občianstve
odvodené
právo
pobytu v členskom
štáte, v ktorom
má
občan
Únie
samostatné
právo
pobytu
na
základe
tej
istej
smernice.
25.      Po
piatich
rokoch
legálneho
pobytu v hostiteľskom
členskom
štáte
ako
rodinní
príslušníci,
bez
ohľadu
na
ich
štátnu
príslušnosť,
získavajú
tieto
osoby
samostatné
právo
trvalého
pobytu
(článok 16
ods. 1 a 2
smernice o občianstve). V prejednávanej
veci
sa
však
zdá,
že
občan
Únie,
od
ktorého
rodinní
príslušníci
odvodzujú
svoje
právo
pobytu,
mal
vo
Fínsku
pobyt
pred
prijatím
rozhodnutia o jeho
vyhostení
menej
než
päť
rokov.(4) Nemajú
teda
právo
trvalého
pobytu – túto
skutočnosť
však
musí
overiť
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
26.      Je
preto
potrebné
posúdiť,
či
si
uvedení
rodinní
príslušníci
môžu
uplatniť
právo
na
pobyt
na
inom
právnom
základe.
27.      V tejto
súvislosti
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
domnieva,
že
existujú
dva
možné
právne
základy,
na
základe
ktorých
možno
určiť
právo
pobytu
aspoň
niektorých z predmetných
detí,
čo
môže
následne
založiť
odvodené
právo
pre
ich
matku a ostatných
súrodencov:
článok 12
ods. 3
smernice o občianstve a článok 10
nariadenia o pracovníkoch.
28.      Keďže
už
existuje
judikatúra,
ktorá
potvrdzuje,
že
článok 10
nariadenia o pracovníkoch
priznáva
právo
pobytu
dieťaťu,
ktoré
má v úmysle
pokračovať v školskej
dochádzke v hostiteľskom
členskom
štáte,
začnem
svoju
analýzu
uvedeným
ustanovením
uplatneným
na
prejednávanú situáciu
(oddiel
1).
29.      Naproti
tomu
článok 12
ods. 3
smernice o občianstve
Súdny
dvor
zatiaľ
nevykladal. V oddiele
2
týchto
návrhov
navrhnem,
aby
Súdny
dvor
aj
toto
ustanovenie
vykladal
ako
potenciálne
relevantné v prejednávanej
veci.
1.      Právo pobytu na základe článku 10 nariadenia o pracovníkoch
30.      Svojou
druhou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 10
nariadenia o pracovníkoch
vykladať v tom
zmysle,
že
deti
občana
Únie,
ktoré
sú
zapísané
na
základnej
škole v hostiteľskom
členskom
štáte,
ich
rodič,
ktorý v skutočnosti
má
tieto
deti v starostlivosti,
ako
aj
ich
súrodenci,
ktorí
navštevujú
materskú
školu,
majú
právo
pobytu
až
do
ukončenia
štúdia
týchto
detí,
aj
keď
voči
občanovi
Únie,
od
ktorého
sa
pôvodne
ich
právo
pobytu
odvodzovalo,
bol
vydaný
príkaz
na
vyhostenie z hostiteľského
členského
štátu.
31.      Pokiaľ
ide o maloleté
osoby,
Súdny
dvor
zistil,
že
článkom 10
nariadenia o pracovníkoch
sa
môže
udeliť
samostatné
právo
pobytu
deťom
bývalého
mobilného
pracovníka
EÚ.(5)
32.      V rozsudku
Jobcenter Krefeld Súdny
dvor
rozhodol,
že
deti
bývalého
migrujúceho
pracovníka,
ktorý
je
občanom
EÚ,
ktoré
začali
školskú
dochádzku v hostiteľskom
členskom
štáte,
majú
na
základe
práva
na
rovnaké
zaobchádzanie,
pokiaľ
ide o prístup
ku
vzdelaniu,
samostatné
právo
pobytu,
ak
chcú v hostiteľskom
členskom
štáte
pokračovať
vo
všeobecnom
vzdelávaní.(6)
33.      Čo
to
znamená
na
účely
prejednávanej
veci?
34.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
deti
C,
D a E
navštevujú
vo
Fínsku
základnú
školu.
35.      Keďže
ich
otec
sa
pôvodne
presťahoval
do
Fínska
ako
pracovník,
majú
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
ako
ho
vykladá
Súdny
dvor,
právo
zostať
vo
Fínsku,
kým
získavajú
všeobecné
vzdelanie.
Ich
právo
pobytu
nezávisí
od
postavenia
ich
otca
ako
pracovníka
alebo
jeho
ďalšieho
pobytu
vo
Fínsku.(7)
36.      Ich
matka
B,
ako
opatrovníčka a primárna
poskytovateľka
starostlivosti o deti
C,
D a E,
odvodzuje
právo
pobytu
od
ich
samostatného
práva
na
pobyt
vo
Fínsku.(8)
37.      Zostávajú
deti
F a G,
ktoré
sú v predškolskom
veku.
38.      V anglickej
jazykovej
verzii
rozsudku
vo
veci
Jobcenter Krefeldsa
uvádza,
že
právo
pobytu
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch
existuje
„where that child wishes to
attend general education courses in
that Member State“(9).
Francúzska
jazyková
verzia a niektoré
ďalšie
jazykové
verzie
však
používajú
výraz
„pokračovať
vo
vzdelávaní“.(10) Situácia v danej
veci
bola
skutočne
taká,
že
dotknuté
deti
už
všeobecné
vzdelávanie
získavali v hostiteľskom
členskom
štáte a chceli v tom
naďalej
pokračovať.
39.      Komisia
sa
však v prejednávanej
veci
domnieva,
že
F a G
majú
samostatné
právo
pobytu,
pretože
navštevujú
materskú
školu.
Podľa
tejto
inštitúcie
aj
deti,
ktoré
sú
ešte v materských
školách
alebo
sú
dokonca
mladšie,
môžu v budúcnosti
navštevovať
školu,
čo
znamená,
že
ich
právo
na
vzdelávanie v budúcnosti
nevyhnutne
zahŕňa
právo
zostať v hostiteľskom
členskom
štáte, a teda
ide o súčasné
právo
pobytu.
40.      Fínska
vláda
naopak
zastáva
názor,
že
článok 10
nariadenia o pracovníkoch
nezahŕňa
právo
na
budúce
vzdelanie, z ktorého
by
bolo
možné
odvodiť
právo
pobytu
pre
každé
dieťa s pobytom
na
území
členského
štátu.
41.      Pri
overení,
či
sa
má
článok 10
nariadenia o pracovníkoch
vykladať
tak,
že
priznáva
F a G
samostatné
právo
pobytu,
aj
keď
vo
Fínsku
ešte
nezačali
chodiť
do
školy,
treba
mať
na
pamäti,
že
existencia
samostatného
práva
maloletých
osôb
pokračovať v pobyte v hostiteľskom
členskom
štáte
zrejme
vyplýva z úvahy,
že
deti
mobilných
pracovníkov
by
mali
mať
možnosť
úspešne
dokončiť
vzdelávanie,
ktoré
začali.(11)
42.      Súhlasím
preto s fínskou
vládou,
že
článok 10
nariadenia o pracovníkoch
nemožno
chápať
ako
priznanie
práva
na
vzdelanie;
dáva
len
deťom,
ktoré
už v hostiteľskom
členskom
štáte
začali
chodiť
do
školy,
nárok
na
to,
aby v tom
pokračovali,
aj
keď
ich
rodič
stratí
samostatné
právo
pobytu,
ktoré
predtým
požíval
ako
pracovník,
ktorý
je
občanom
Únie.
43.      Keďže
deti
F a G
sú v predškolskom
veku,
nezdá
sa,
že
by
mali
samostatné
právo
pobytu
vo
Fínsku
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch.
Mimochodom, treba
mať
na
pamäti,
že
rozhodnutie o tom,
kedy
sa
začína
povinné
všeobecné
vzdelávanie,
je
vecou
každého
členského
štátu.(12) V tomto
smere
je
na
predkladajúcom
vnútroštátnom
súde,
aby
na
základe
fínskeho
práva
overil,
či
sa
navštevovanie
materskej
školy
chápe
ako
začiatok
formálneho
vzdelávania, a či
teda
deti
F a G
majú
na
tomto
základe
nárok
na
právo
pobytu.
44.      Ak
aj
F a G
nemajú
právo
pobytu
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
neznamená
to,
že
nemôžu
právo
pobytu
odvodiť z iného
základu,
nezávislého
od
ich
pôvodného
garanta.
45.      V tomto
smere
môžem
súhlasiť s Komisiou,
že
ak
by
F a G
boli
nútení
Fínsko
opustiť,
musela
by
odísť
aj
B,
čo
by
ako
domino
efekt
viedlo k tomu,
že
by
museli
odísť
aj
C,
D a E. Právo
F a G
zostať
vo
Fínsku
by
preto
mohlo
byť
odvodené
od
práva
C,
D a E
zostať v uvedenom
členskom
štáte,
ktoré
je
zakotvené v práve
Únie.
46.      Každé
hodnotenie
práv
detí,
ktoré
vyplývajú z práva
Únie,
musí
vychádzať z komplexného
individuálneho
posúdenia
stupňa
závislosti
detí
od
ich
rodiča,
ktorý
má
právo
pobytu v členskom
štáte
na
základe
práva
Únie.(13) Pri
tomto
hodnotení
sa
musí
prioritne
riešiť
najlepší
záujem
dieťaťa a jeho
právo
na
rodinný
život
(články 24 a 7
Charty),
pričom
sa
musí
zohľadniť
najmä
vek
dieťaťa,
jeho
vývoj a citové
väzby
na
daného
rodiča,
ako
aj
psychologické
riziká
odlúčenia.(14)
47.      V tomto
ohľade
možno
nájsť
podobnosť s rozsudkom
vo
veci
Subdelegación del
Gobierno en Toledo (Pobyt
rodinného
príslušníka – Nedostatočné
zdroje)(15).
48.      Uvedená
vec
sa
podobne
týkala
rodiča,
ktorý
je
ŠPTK, s maloletým
dieťaťom,
ktoré
je
občanom
EÚ, a ďalším
dieťaťom,
ktoré
je
ŠPTK.
Súdny
dvor v uvedenom
rozsudku
uznal,
že
zamietnutie
udelenia
povolenia
na
pobyt
maloletému
ŠPTK
by
pravdepodobne
prinútilo
matku
uvedeného
dieťaťa
odísť a následne
by
prinútilo k presunu
aj
jej
druhé
dieťa,
ktoré
je
občanom
Únie.
49.      Vo
veci
samej
sa
tieto
úvahy
podobne
týkajú
G
(ktorý
je
štátnym
príslušníkom
tretej
krajiny),
F
(ktorý
je
občanom
EÚ) a ich
matky
B
(ktorá
je
tiež
štátnou
príslušníčkou
tretej
krajiny).
50.      Okrem
toho
je
potrebné
pripomenúť,
že
Súdny
dvor
dôsledne
potvrdzuje,
že
práva
vyplývajúce
priamo z článku 10
nariadenia o pracovníkoch
existujú
nezávisle
od
podmienok a obmedzení
stanovených v smernici o občianstve.(16) Podľa
môjho
názoru
to
platí
aj
pre
odvodené
práva
priamo
alebo
nepriamo
vyplývajúce z toho
istého
ustanovenia v spojení s Chartou.
51.      Na
záver
teda
možno
konštatovať,
že
C,
D a E
majú
samostatné
právo
pobytu
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
ktoré
je
založené
na
tom,
že
sú
zapísaní
vo
vzdelávacom
zariadení v hostiteľskom
členskom
štáte.
B
ako
primárna
poskytovateľka starostlivosti o deti
má
nárok
na
odvodené
právo
pobytu
počas
trvania
ich
školskej
dochádzky.
F a G
musia
mať
rovnako
odvodené
právo
pobytu,
aby
C,
D a E
mohli
využívať
svoje
právo
pobytu.
2.      Právo pobytu na základe článku 12 ods. 3 smernice o občianstve
52.      Svojou
prvou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
by
právo
pobytu
detí a ich
matky
mohlo
byť
založené
na
článku 12
ods. 3
smernice o občianstve.
Vzhľadom
na
to,
že
som
už
konštatovala,
že
tieto
práva
môžu
byť
priamo
alebo
nepriamo
založené
na
článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
odpovedať
na
túto
otázku
nie
je
potrebné
na
to,
aby
predkladajúci
vnútroštátny
súd
mohol
vyriešiť
vec, o ktorej
rozhoduje.
Keďže
však
bola
položená
otázka,
ponúkam
Súdnemu
dvoru
svoj
názor.
53.      Pripomínam,
že v článku 12
ods. 3
smernice o občianstve
sa
uvádza:
„Odchod
občana
Únie z hostiteľského
členského
štátu
alebo
jeho
úmrtia
nevedie k strate
práva
pobytu
jeho
detí
ani
rodiča,
ktorý v skutočnosti
má
deti v starostlivosti,
bez
ohľadu
na
štátnu
príslušnosť,
ak
sa
deti
zdržiavajú v hostiteľskom
členskom
štáte a sú
tam
zapísané
vo
vzdelávacej
inštitúcii s cieľom
štúdia,
až
do
ukončenia
ich
štúdií.“
54.      A
a i.
tvrdia,
že
článok 12
ods. 3
smernice o občianstve
sa v situácii,
akou
je
situácia
vo
veci
samej,
uplatňuje.
Komisia
sa
domnieva,
že
keďže
A z Fínska
neodišiel,
toto
ustanovenie
sa
neuplatňuje.
Fínska
vláda
sa
však
domnieva,
že
takáto
okolnosť
uplatneniu
článku 12
ods. 3
smernice o občianstve v prejednávanej
veci
nebráni.
55.      Článok 12
smernice o občianstve
sa
týka
zachovania
práva
pobytu
rodinných
príslušníkov v prípade
úmrtia
alebo
odchodu
občana
Únie,
od
ktorého
je
ich
právo
pobytu
odvodené.
Podobne
ako v článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
aj v článku 12
ods. 3
smernice o občianstve
sa
stanovuje
trvanie
práva
na
pobyt
detí,
ktoré
už v hostiteľskom
členskom
štáte
začali
so
svojím
vzdelávaním,
aby
mohli
toto
štúdium
dokončiť.
Toto
ustanovenie
sa
uplatňuje
na
deti
bez
ohľadu
na
ich
štátnu
príslušnosť.
56.      Na
rozdiel
od
článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
ktorý
sa
uplatňuje
bez
ohľadu
na
to,
či
bývalý
pracovník
hostiteľský
štát
opustil
alebo
nie,
sa
však
článok 12
ods. 3
smernice o občianstve
uplatňuje
len
vtedy,
keď
osoba,
od
ktorej
bolo
právo
pobytu
detí
pôvodne
odvodené,
opustí
hostiteľský
členský
štát
alebo
zomrie.
57.      Pripomínam,
že
rozhodnutie o odsune
A
nie
je
právoplatné
ani
vykonateľné.
Je
naopak
predmetom
prebiehajúceho
odvolacieho
konania, v rámci
ktorého
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pozastavil
výkon
daného
rozhodnutia
až
do
vydania
prejudiciálneho
rozhodnutia
Súdneho
dvora.
58.      Podľa
môjho
názoru
znenie
článku 12
ods. 3
smernice o občianstve
nemusí
nevyhnutne
znamenať,
že
rozhodnutie o vyhostení
musí
byť
vykonané,
aby
vzniklo
autonómne
právo
detí
na
vzdelanie.
Odchod
rodiča – či
už
sa
uskutočnil,
alebo
ešte
len
má
nastať – však
musí
byť
istý.
Podľa
môjho
názoru
sa
teda
toto
ustanovenie
uplatňuje,
keď
rozhodnutie o vyhostení
nadobudlo
právoplatnosť,
aj
keď
ešte
nebolo
vykonané,
inak
by
uvedené
ustanovenie
stratilo
svoj
potrebný
účinok.
59.      Vo
veci
samej
však o takýto
prípad
nejde,
pretože
proti
rozhodnutiu o vyhostení
bolo
podané
odvolanie a neexistuje
istota
odchodu.
60.      V tomto
zmysle
treba
na
prvú
položenú
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 12
ods. 3
smernice o občianstve
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
uplatňuje
až
vtedy,
keď
bolo
rozhodnutie o vyhostení
garanta
buď
vykonané,
alebo
je
aspoň
právoplatné.
61.      Za
okolností
prejednávanej
veci a s cieľom
poskytnúť
uspokojivú
odpoveď
na
tretiu
otázku
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
je
však
potrebné
zvážiť
situáciu, v ktorej
je
garant
skutočne
povinný
opustiť
hostiteľský
členský
štát,
ale
jeho
deti,
ktoré
sú
zapísané
vo
vzdelávacom
programe,
by
si
napriek
tomu
zachovali
právo
na
pobyt v uvedenom
štáte.
62.      Aj
keď
legislatívna
história
článku 12
ods. 3
smernice o občianstve
nie
je
úplne
užitočná,
jeho
znenie
naznačuje,
že
jeho
cieľom
je
chrániť
právo
detí
na
vzdelávanie v prostredí, v ktorom
ho
už
začali.(17) Cieľ
daného
ustanovenia
by
sa
teda
mal
chápať
rovnako
ako
cieľ
článku 10
nariadenia o pracovníkoch,
ako
ho
vykladá
Súdny
dvor.
63.      Ak
to
zhrniem,
deti
bývalého
migrujúceho
pracovníka
môžu
získať
samostatné
právo
pobytu v hostiteľskom
členskom
štáte,
ak
sú
zapísané
vo
vzdelávacom
programe, a to
na
obdobie,
kým
pokračujú
vo
vzdelávaní.
Ak
bol
pôvodným
garantom
ich
práva
pobytu
migrujúci
pracovník,
ktorý
bol
občanom
Únie,
deti
môžu
odvodzovať
samostatné
právo
pobytu v hostiteľskom
členskom
štáte
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch
alebo
článku 12
ods. 3
smernice o občianstve.
64.      Zostávajúca
otázka
položená
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
znie,
či
skutočnosť,
že
pôvodnému
poskytovateľovi
práva
pobytu
bolo
nariadené
opustiť
hostiteľský
členský
štát,
pretože
je
považovaný
za
osobu,
ktorá
predstavuje
hrozbu
pre
verejný
poriadok
alebo
verejnú
bezpečnosť,
má
vplyv
na
právo
rodinných
príslušníkov
zostať v uvedenom
štáte.
3.      Vplyv obmedzenia práva pobytu garanta z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti na rodinných príslušníkov
65.      Pravidlá
práva
Únie
týkajúce
sa
obmedzenia
práv
občanov
Únie a ich
rodinných
príslušníkov
vstúpiť
na
územie
členského
štátu a zostať
tam, a to z dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti,
sú
založené
na
individualizácii
takýchto
obmedzujúcich
opatrení.
66.      Táto
zásada
má
pôvod v smernici
64/221/EHS(18), a najmä v jej
článku 3
ods. 1, v ktorom
sa
stanovovalo,
že
„opatrenia
podniknuté z dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti
sa
zakladajú
výlučne
na
osobnom
správaní
dotknutej
osoby“(19).
Takýto
zásadný
postoj
už
predtým
potvrdil
Súdny
dvor.(20)
67.      Smernica
64/221
bola
nahradená
smernicou o občianstve a podobné
ustanovenie
je
obsiahnuté v jej
článku 27
ods. 2.
Výklad
tohto
ustanovenia
Súdnym
dvorom
sa
nezmenil.(21)
68.      Požiadavka
založiť
opatrenie
obmedzujúce
právo
pobytu
osoby
na
jej
individuálnom
správaní
znamená,
že
právo
pobytu
rodinných
príslušníkov v zásade
nemôže
byť
dotknuté
osobným
správaním
ich
otca
a/alebo
manžela.
69.      Z uvedeného
vyplýva,
že
deti
navštevujúce
školu,
ich
matka
poskytujúca
primárnu
starostlivosť,
ako
aj
ich
súrodenci
navštevujúci
materskú
školu
stále
požívajú
právo
pobytu
vo
Fínsku
(či
už
samostatné
alebo
odvodené)
na
základe
článku 10
nariadenia o pracovníkoch v spojení s článkami 7 a 24
Charty, a to
aj v prípade,
že
voči
garantovi
bolo
vydané
rozhodnutie o vyhostení z dôvodu
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti,
keďže
osobné
správanie
týchto
rodinných
príslušníkov
nevyvoláva
podobné
obavy
ako
správanie
ich
pôvodného
garanta.
B.      O tretej otázke
70.      Svojou
treťou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
vyhostenie
otca
preskúmať
podľa
článku 28
ods. 1
smernice o občianstve v spojení s článkami 7 a 24
Charty,
aby
sa
zohľadnila
skutočnosť,
že
jeho
manželka a deti
si
želajú
zostať v hostiteľskom
členskom
štáte
na
základe
svojich
samostatných
alebo
odvodených
práv
pobytu,
ktoré
sa
stali
nezávislými
od
ich
práva
zostať v uvedenom
štáte,
ktoré
pôvodne
garantoval
ich
otec.
71.      Podľa
článku 28
ods. 1 a 2
smernice o občianstve
musia
príslušné
orgány
hostiteľského
členského
štátu
pred
prijatím
rozhodnutia o vyhostení z dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti
vyhodnotiť
osobnú
situáciu
dotknutej
osoby
(napríklad
jej
zdravotný
stav,
rodinnú
alebo
finančnú
situáciu),
ako
aj
jej
väzby
na
hostiteľský
členský
štát a úroveň
integrácie
do
spoločnosti
hostiteľského
členského
štátu,
ako
aj
jej
väzby
na
krajinu
pôvodu.
72.      Každé
rozhodnutie o vyhostení
jednotlivca
musí
byť
primerané(22);
to
znamená,
že
je
potrebné
zvážiť
na
jednej
strane
hrozbu,
ktorú
predstavuje
osobné
správanie
dotknutého
občana
pre
základné
záujmy
hostiteľskej
spoločnosti, a na
druhej
strane
ochranu
práv
občanov
Únie a ich
rodinných
príslušníkov
podľa
nariadenia o pracovníkoch,
smernice o občianstve a Charty.
73.      Ako
fínska
vláda
odsúhlasila
na
pojednávaní,
každé
opatrenie
obmedzujúce
slobodu
pohybu
musí
rešpektovať
základné
právo
na
súkromný a rodinný
život
podľa
článku 7
Charty,
ako
aj
najlepší
záujem
dieťaťa
chránený
článkom 24
ods. 2
Charty.(23) Vyhostenie
jednotlivca z členského
štátu, v ktorom
žije
jeho
rodina,
predstavuje
priamy
zásah
do
týchto
práv.
Okrem
toho
Súdny
dvor
už
uznal,
že
najlepší
záujem
dieťaťa
musí
byť
prvoradým
hľadiskom.(24)
74.      Podľa
môjho
názoru
to
znamená,
že
imigračný
orgán
mal
pri
prijímaní
pôvodného
rozhodnutia o vyhostení
A
povinnosť
zohľadniť
práva
pobytu
detí a manželky,
ako
aj
články 7 a 24
Charty.
75.      Ak
však
tento
orgán
takéto
posúdenie
nevykonal,
jeho
rozhodnutie
sa
musí
prehodnotiť,
keď
sa
ukáže,
že
rodinní
príslušníci
osoby,
voči
ktorej
bolo
prijaté
rozhodnutie o vyhostení,
majú
právo
vo
Fínsku
zostať a chcú
toto
právo
uplatniť.
76.      To
je
odpoveď
na
prvú
časť
tretej
otázky
položenej
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom:
Článok 28
ods. 1
smernice o občianstve
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
podmienky
rozhodnutia o vyhostení
vydaného
voči
občanovi
Únie
sa
musia
opakovane
preskúmať,
ak
sa
vo
vzťahu k jeho
deťom a jeho
manželke
po
vydaní
uvedeného
rozhodnutia
konštatuje,
že
majú
samostatné
právo
pobytu v hostiteľskom
členskom
štáte, a ak
títo
rodinní
príslušníci
chcú v uvedenom
členskom
štáte
zostať.
77.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
ďalej
pýta,
ktoré
konkrétne
okolnosti
treba
preskúmať v situácii,
akou
je
situácia
vo
veci
samej.
78.      Po
prvé z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
pri
posudzovaní
miery
závislosti dotknutej osoby
musia
vnútroštátne
rozhodovacie
orgány
komplexne
vyhodnotiť
všetky
osobitné
okolnosti
každého
jednotlivého
prípadu.(25) Pri
posudzovaní
najlepšieho
záujmu
dieťaťa
ako
prvku
pri
rozhodovaní o vyhostení
jedného z rodičov
musia
orgány
zohľadniť
vek
dieťaťa,
jeho
fyzický a emočný
vývoj,
rozsah
citových
väzieb
dieťaťa
na
rodiča a riziká,
ktoré
by
odlúčenie
dieťaťa
od
tohto
rodiča
mohlo
znamenať
pre
jeho
rovnováhu.(26)
79.      Na
vykonanie
tohto
posúdenia
musia
orgány
zvážiť
vplyv
prerušenia
celistvosti
rodiny a schopnosť
detí
udržiavať
kontakt s oboma
rodičmi. V tomto
smere
možno
zvážiť
možnosť
presťahovania
celej
rodiny
do
iného
(členského)
štátu a v tom
prípade
musia
orgány,
ktoré
vo
veci
rozhodujú,
zohľadniť
úroveň
integrácie
detí
vo
Fínsku.
80.      Pred
vnútroštátnym
súdom
A
a i.
tvrdia,
že v záujme
zachovania
celistvosti
rodiny
sa
možno
budú
musieť
presťahovať
do
Moldavska,
keďže
nie
všetci
majú
rumunskú
štátnu
príslušnosť.(27)
81.      V tejto
súvislosti
by
mohla
byť
relevantná
línia
judikatúry
podľa
veci
Ruiz
Zambrano(28).
Hoci
sa
samotný
rozsudok v uvedenej
veci
týkal
statického
maloletého,
ktorý
je
občanom
Únie,
táto
línia
judikatúry
sa
vo
všeobecnosti
stavia
proti
odsunu
občanov
Únie z územia
členských
štátov.
Vzhľadom
na
to,
že
F. je
občanom
Únie,
donútenie
rodiny
presťahovať
sa
do
Moldavska
by
viedlo k dôsledkom,
ktoré
sú v rozpore s judikatúrou
podľa
veci
Ruiz
Zambrano.
82.      Vnútroštátne
orgány v konaní
vo
veci
samej
preto
musia
posúdiť,
či
je
možné,
aby
rodina
naďalej
žila
spolu v Rumunsku.
Toto
posúdenie
nesmie
vychádzať
len z teoretických
predpokladov,
ale
musí
byť
výsledkom
konkrétneho
preskúmania
situácie
všetkých
rodinných
príslušníkov.(29)
83.      Faktorom,
ktorý
by
mali
príslušné
orgány
zohľadniť
na
druhej
strane
váh,
je
závažnosť
trestných
činov,
ktorých
sa
osoba
dotknutá
rozhodnutím o vyhostení
dopustila.
Ako
uviedla
fínska
vláda
na
pojednávaní,
pri
posudzovaní
primeranosti
opatrenia
na
vyhostenie
otca
je
závažná
povaha
trestných
činov,
ktoré
sú
základom
napadnutého
rozhodnutia o vyhostení,
významným
faktorom.
Ak
je
trestný
čin
alebo
konanie
menej
závažné,
môže
sa
väčší
dôraz
klásť
na
zachovanie
celistvosti
rodiny,
čo
môže
mať v niektorých
prípadoch
dokonca
prednosť
pred
potrebou
odsunu.
84.      V tomto
smere
sa v smernici o občianstve
stanovujú
dve
rôzne
normy,
ktoré
musia
členské
štáty
dodržiavať
pri
rozhodovaní o prijatí
opatrení
na
obmedzenie
práva
osôb
vstúpiť
na
ich
územie
alebo
zostať
na
ňom.
Ak
osoba
mala v hostiteľskom
členskom
štáte
pobyt
menej
než
päť
rokov,
takéto
opatrenie
možno
prijať z dôvodu
správania,
ktoré
je v rozpore s verejným
poriadkom,
verejnou
bezpečnosťou
alebo
verejným
zdravím
(článok 27
ods. 1
smernice o občianstve). O vyhostení
osôb s dlhodobým
pobytom
však
možno
rozhodnúť
len z vážnych
dôvodov
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti
(článok 28
ods. 2
smernice o občianstve).
Je
vecou
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu,
aby
overil,
či
prvý odvolateľ
vo
veci
samej
patrí
do
prvej
alebo
druhej
kategórie.
85.      Pre
úplnosť,
ako
sa o tom
hovorilo
na
pojednávaní,
je
nutné
uviesť,
že v článku 33
ods. 2
smernice o občianstve
sa
uvádza,
že
ak
sa
rozhodnutie o vyhostení
vykoná
neskôr
ako
dva
roky
po
jeho
vydaní,
členský
štát
musí
overiť,
či
dotknutá
osoba
stále a skutočne
predstavuje
hrozbu
pre
verejný
poriadok
alebo
verejnú
bezpečnosť, a musí
posúdiť,
či
od
vydania
rozhodnutia o vyhostení
nedošlo k podstatnej
zmene
okolností.
86.      Preto,
aj
ak
by v odvolacom
konaní
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pôvodné
rozhodnutie
fínskeho
imigračného
úradu
potvrdil,
podľa
článku 33
ods. 2
smernice o občianstve
by
sa
mohlo
vyžadovať
nové
posúdenie
na
základe
prevládajúcich
okolností.
87.      Z toho
vyplýva,
že
pred
prijatím
rozhodnutia o vyhostení
osoby z členského
štátu
musia
orgány,
ktoré
vo
veci
rozhodujú,
primeraným a vyváženým
spôsobom
posúdiť
záujmy
dotknutej
rodiny
ako
celku a najlepšie
záujmy
detí
na
jednej
strane a záujmy
hostiteľskej
spoločnosti
na
strane
druhej.
Pokiaľ
ide o prvé z nich,
musia
príslušné
orgány
posúdiť
rodinné
pomery
tejto
osoby,
dôvody
zachovania
celistvosti
rodiny,
možnosť
zachovania
celistvosti
rodiny v inej
krajine,
najlepšie
záujmy
detí
vrátane
prípadného
želania
manžela/manželky a detí
zostať v hostiteľskom
členskom
štáte, v ktorom
majú
právo
na
pobyt
nezávislé
od
práva
na
pobyt
dotknutej
osoby.
Pokiaľ
ide o druhé z nich,
príslušné
orgány
musia
zohľadniť
závažnosť
trestných
činov,
dĺžku
pobytu
osoby v hostiteľskom
členskom
štáte a jej
kultúrne a sociálne
väzby
na
uvedený
štát v porovnaní s väzbami,
ktoré
má
táto
osoba
na
svoju
krajinu
pôvodu.
IV.    Návrh
88.      So
zreteľom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší
správny
súd,
Fínsko),
takto:
1.      Článok 12
ods. 3
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2004/38/ES z 29. apríla
2004 o práve
občanov
Únie a ich
rodinných
príslušníkov
voľne
sa
pohybovať a zdržiavať
sa v rámci
územia
členských
štátov,
ktorá
mení a dopĺňa
nariadenie
(EHS)
1612/68 a ruší
smernice
64/221/EHS,
68/360/EHS,
72/194/EHS,
73/148/EHS,
75/34/EHS,
75/35/EHS,
90/364/EHS,
90/365/EHS a 93/96/EHS,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
uplatňuje
len
vtedy,
keď
bolo
rozhodnutie o odsune
garanta
vykonané
alebo
je
právoplatné.
Pri
rozhodovaní o vyhostení
osoby
by
však
orgány,
ktoré
vo
veci
rozhodujú,
mali
zohľadniť
skutočnosť,
že
deti,
ktoré
sú
zapísané
vo
vzdelávacom
programe v hostiteľskom
členskom
štáte,
nadobudnú
na
základe
tohto
ustanovenia
po
nadobudnutí
právoplatnosti
rozhodnutia o vyhostení
samostatné
právo
pobytu v tomto
štáte.
2.      Článok 10
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
č. 492/2011 z 5. apríla
2011 o slobode
pohybu
pracovníkov v rámci
Únie v spojení s článkami 7 a 24
Charty
základných
práv
Európskej
únie
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že v prípade
občana
Únie,
ktorý
mal
postavenie
pracovníka a má
deti
zapísané
na
základnej
škole v hostiteľskom
členskom
štáte,
deti,
ktoré
navštevujú
školu,
rodič,
ktorý v skutočnosti
má
deti v starostlivosti,
ako
aj
ich
súrodenci
navštevujúci
materskú
školu
majú
naďalej
právo
pobytu
až
do
ukončenia
štúdia
detí, a to
aj
ak
voči
rodičovi,
ktorý
je
občanom
Únie a mal
postavenie
pracovníka,
imigračný
úrad
prijal
rozhodnutie o vyhostení z hostiteľského
členského
štátu z dôvodu
ohrozenia
verejného
poriadku
alebo
verejnej
bezpečnosti.
3.      Článok 28
ods. 1
smernice
2004/38 v spojení s článkami 7 a 24
Charty
základných
práv
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
podmienky
rozhodnutia o vyhostení
občana
Únie
sa
musia
opakovane
preskúmať,
ak
sa
konštatuje
samostatné
právo
pobytu
pre
jeho
deti a jeho
manželku v hostiteľskom
členskom
štáte a títo
rodinní
príslušníci
chcú v uvedenom
členskom
štáte
zostať.
Pri
opätovnom
preskúmaní
rozhodnutia
musia
orgány,
ktoré
vo
veci
rozhodujú,
alebo
vnútroštátny
súd
primeraným a vyváženým
spôsobom
zohľadniť
záujmy
dotknutej
rodiny
ako
celku,
ako
aj
najlepší
záujem
detí
na
jednej
strane a záujmy
hostiteľskej
spoločnosti
na
strane
druhej.
Pokiaľ
ide o záujmy
dotknutej
rodiny
ako
celku a najlepší
záujem
detí,
musia
príslušné
orgány
posúdiť
rodinné
pomery
uvedenej
osoby,
dôvody
zachovania
celistvosti
rodiny,
možnosť
zachovania
celistvosti
rodiny v inej
krajine,
najlepšie
záujmy
detí
vrátane
prípadného
želania
manžela/manželky a detí
zostať v hostiteľskom
členskom
štáte, v ktorom
majú
právo
na
pobyt
nezávislé
od
práva
na
pobyt
dotknutej
osoby.
Pokiaľ
ide o záujmy
hostiteľskej
spoločnosti,
príslušné
orgány
musia
zohľadniť
závažnosť
trestných
činov,
dĺžku
pobytu
osoby v hostiteľskom
členskom
štáte a jej
kultúrne a sociálne
väzby
na
uvedený
štát v porovnaní s väzbami,
ktoré
má
táto
osoba
na
svoju
krajinu
pôvodu.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2004/38/ES z 29. apríla
2004 o práve
občanov
Únie a ich
rodinných
príslušníkov
voľne
sa
pohybovať a zdržiavať
sa v rámci
územia
členských
štátov,
ktorá
mení a dopĺňa
nariadenie
(EHS)
1612/68 a ruší
smernice
64/221/EHS,
68/360/EHS,
72/194/EHS,
73/148/EHS,
75/34/EHS,
75/35/EHS,
90/364/EHS,
90/365/EHS a 93/96/EHS
(Ú. v. EÚ L 158,
2004,
s. 77;
Mim.
vyd.
05/005,
s. 46;
ďalej
len
„smernica o občianstve“).
3      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
č. 492/2011 z 5. apríla
2011 o slobode
pohybu
pracovníkov v rámci
Únie
(Ú. v. EÚ L 141,
2011,
s. 1;
ďalej
len
„nariadenie o pracovníkoch“).
4      V tomto
smere
sa
zdá,
že v čase
prijatia
rozhodnutia z 22. novembra
2022
žil
A
vo
Fínsku
štyri a pol
roka,
takže
podmienky
na
priznanie
postavenia
osoby s trvalým
pobytom
nespĺňal, a ani
jeho
rodinní
príslušníci,
ktorí
sa k nemu
pripojili
neskôr.
5      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
17. septembra
2002,
Baumbast a R
(C‑413/99,
EU:C:2002:493,
bod 63), a zo
6. októbra
2020,
Jobcenter Krefeld (C‑181/19,
ďalej
len
„rozsudok
Jobcenter Krefeld“,
EU:C:2020:794,
bod 35).
6      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Jobcenter Krefeld (bod 35,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
7      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Jobcenter Krefeld (bod 37,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
8      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Jobcenter Krefeld,
(bod 35,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
9      Rozsudok
Jobcenter Krefeld (bod 35, ako
aj
citovaná
judikatúra), kurzívou zvýraznila generálna advokátka).
10      Vo
francúzštine:
„lorsqu’il souhaite poursuivre des
cours d’enseignement général dans cet État membre“; v nemčine:
„wenn es
weiter am allgemeinen Unterricht in
diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte“; v chorvátčine:
„kada ono
želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici“
alebo v taliančine:
„qualora intenda proseguire corsi di
insegnamento generale in
tale Stato membro“.
11      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
17. septembra
2002,
Baumbast a R
(C‑413/99,
EU:C:2002:493,
bod 53).
Pre
podobnú
argumentáciu
pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Geelhoed vo
veci
Baumbast a R
(C‑413/99,
EU:C:2001:385,
bod 62).
Mimochodom,
toto
znenie
zodpovedá
zneniu
článku 12
ods. 3
smernice o občianstve a hypotéze,
ktorú
má
uvedené
ustanovenie
chrániť.
12      K rozdeleniu
právomocí
medzi
členské
štáty a Európsku
úniu v oblasti
vzdelávania
pozri
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veciach
Komisia/Maďarsko
(Hodnoty
Únie)
(C‑769/22,
EU:C:2025:408,
bod 56) a Komisia/Slovensko
(Etnická
diskriminácia v oblasti
vzdelávania)
(C‑799/23,
EU:C:2025:621,
bod 67), v ktorých
zdôrazňujem,
že
Európska
únia
má v tejto
oblasti
len
podporné
právomoci.
Pre
potvrdenie
tohto
prístupu
pozri
rozsudok z 21. apríla
2026,
Komisia/Maďarsko
(Hodnoty
Únie)
(C‑769/22,
EU:C:2026:326,
bod 272,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
13      RISTUCCIA,
F.:
The Ties that bind and
ties that compel:
Dependency and
the Ruiz
Zambrano doctrine.
In:
Common Market Law Review,
2023,
5,
s. 1227 – 1268,
najmä
s. 1252.
14      Pozri v tejto
súvislosti
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Safi (C‑147/24,
EU:C:2025:650,
body 97
až
99 a citovaná
judikatúra).
15      Rozsudok z 5. mája
2022
(C‑451/19 a C‑532/19,
EU:C:2022:354).
16      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Jobcenter Krefeld(bod 38). To
znamená,
že
B,
C,
D,
E,
F a G
nemusia
všetci
spĺňať
podmienky
stanovené v nariadení o pracovníkoch a v smernici o občianstve.
17      Z dôvodovej
správy
Komisie
pripojenej k návrhu
smernice o občianstve
však
možno
vyčítať,
že
toto
ustanovenie
bolo
motivované
starostlivosťou o deti,
ktoré
sa
už
prispôsobili
vzdelávaciemu
systému v hostiteľskom
členskom
štáte a mohli
by
mať
problémy s adaptáciou
na
nový
systém,
preto
je
cieľom
tohto
ustanovenia
zabrániť
penalizácii
takýchto
detí z dôvodu,
že
ich
rodič,
občan
Únie, z pracovných
alebo
iných
dôvodov
územie
hostiteľského
členského
štátu
opúšťa.
Pozri v tomto
zmysle
Európska
komisia:
Dôvodová
správa k návrhu
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady o práve
občanov
Únie a ich
rodinných
príslušníkov
voľne
sa
pohybovať a zdržiavať
sa v rámci
územia
členských
štátov
[KOM(2001)
257 v konečnom
znení]
(Ú. v. ES C 270 E,
2001,
s. 150);
dostupná
na
adrese
https://eur‑lex.europa.eu/legal‑content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52001PC0257.
18      Smernica
Rady
64/221/EHS z 25. februára
1964 o koordinácii
osobitných
opatrení o pohybe a pobyte
cudzích
štátnych
príslušníkov,
prijatých z dôvodov
verejného
poriadku,
verejnej
bezpečnosti
alebo
verejného
zdravia
(Ú. v. ES 1964,
56,
s. 850;
Mim.
vyd.
05/001,
s. 11).
19      Kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka.
20      Pozri
napríklad
rozsudky z 28. októbra
1975,
Rutili (C‑36/75,
EU:C:1975:137,
bod 19), a z 27. októbra
1977,
Bouchereau (C‑30/77,
EU:C:1977:172,
bod 28).
21      Pozri z novšieho
obdobia
napríklad
rozsudok z 13. júna
2024,
Pedro
Francisco
(C‑62/23,
EU:C:2024:502,
bod 32).
22      Povinnosť
dodržiavať
zásadu
proporcionality
je
jasne
uvedená v článku 27
ods. 2
smernice o občianstve,
hoci
takáto
povinnosť
už
vyplýva z článku 52
ods. 1
Charty, v ktorom
sa
vyžaduje,
aby
každé
obmedzenie
práva
na
voľný
pohyb
bolo v súlade
so
zásadou
proporcionality.
23      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 23. novembra
2010,
Tsakouridis (C‑145/09,
EU:C:2010:708,
bod 52), a z 25. novembra
2025,
Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23,
EU:C:2025:917,
bod 63 a citovaná
judikatúra).
24      Pozri
napríklad
rozsudok z 21. decembra
2023,
GN
(Dôvod
odmietnutia
založený
na
najlepšom
záujme
dieťaťa)
(C‑261/22,
EU:C:2023:1017,
bod 41).
25      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 13. septembra
2016,
Rendón Marín
(C‑165/14,
EU:C:2016:675,
bod 85); z 5. mája
2022,
Subdelegación del
Gobierno en Toledo (Pobyt
rodinného
príslušníka – Nedostatočné
zdroje)
(C‑451/19 a C‑532/19,
EU:C:2022:354,
bod 53 a citovaná
judikatúra), a z 25. apríla
2024,
NW a PQ
(Utajované
skutočnosti)
(C‑420/22 a C‑528/22,
EU:C:2024:344,
bod 77).
26      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. mája
2017,
Chavez‑Vilchez a i. (C‑133/15,
EU:C:2017:354,
bod 71).
Pozri
aj
okrem
iných
rozsudky z 8. mája
2018,
K.A. a i. (Zlúčenie
rodiny v Belgicku)
(C‑82/16,
EU:C:2018:308,
bod 72);
zo
7. septembra
2022,
Staatssecretaris van
Justitie en Veiligheid (Povaha
práva
na
pobyt
podľa
článku 20 ZFEÚ)
(C‑624/20,
EU:C:2022:639,
body 38 a 39), a z 22. júna
2023,
Staatssecretaris van
Justitie en Veiligheid (Thajská
matka
maloletého
dieťaťa s holandskou
štátnou
príslušnosťou)
(C‑459/20,
EU:C:2023:499,
bod 48).
27      V tomto
smere,
pokiaľ
je
mi
známe,
sa
síce z historických
dôvodov
moldavským
štátnym
príslušníkom
dostáva
osobitného
zaobchádzania,
pokiaľ
ide o naturalizáciu v Rumunsku,
nemajú
však
žiadne
privilégium v oblasti
povolení
na
pobyt.
Pozri
článok 11
ods. 1
Legea nr.
21/1991 a cetăţeniei române (zákon
č. 21/1991 o rumunskom
občianstve),
naposledy
zmenený
Lege nr.
14/2025
(zákon
č. 14/2025) z 12. marca 2025).
28      Rozsudok z 8. marca 2011,
Ruiz
Zambrano (C‑34/09,
EU:C:2011:124).
29      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Safi (C‑147/24,
EU:C:2025:650,
body 81
až
84).