62022CJ0403
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 26. februára 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Trh leteckej nákladnej dopravy – Rozhodnutie Európskej komisie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave – Koordinácia prvkov ceny za služby leteckej nákladnej dopravy (palivová prirážka, bezpečnostná prirážka, odmietnutie platiť provízie z prirážok) – Právo na obhajobu – Právo na prístup k spisu – Dôkazy v prospech a neprospech – Prichádzajúce služby nákladnej dopravy – Územná právomoc Komisie – Kvalifikované účinky – Oznámenie o výhradách – Právo byť vypočutý – Jediné a pokračujúce porušenie – Geografický rozsah kartelu – Dôvod obhajoby založený na štátnom nátlaku – Podmienky uplatňovania – Dôkaz o účasti na jedinom a pokračujúcom porušení – Výpočet pokuty – Neobmedzená právomoc Všeobecného súdu Európskej únie – Skreslenie“
Vo veci C‑403/22 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 17. júna 2022,
SAS Cargo Group A/S, so sídlom v Kastrupe (Dánsko),
Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, so sídlom v Štokholme (Švédsko),
SAS AB, so sídlom v Štokholme,
v zastúpení: B. Creve a M. Kofmann, advokater, ako aj G. Forwood a J. Killick, avocats,
odvolateľky,
ďalšia účastníčka konania:
Európska komisia, v zastúpení: A. Dawes a C. Zois, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci B. Doherty, BL,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu piatej komory, sudcovia E. Regan a D. Gratsias,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: R. Stefanova‑Kamiševa, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní 19. apríla 2024,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. septembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním spoločnosti SAS Cargo Group A/S (ďalej len „SAS Cargo“), Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden (ďalej len „SAS Consortium“) a SAS AB (ďalej spoločne len „SAS Cargo a i.“) navrhujú zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 30. marca 2022, SAS Cargo Group a i./Komisia (T‑324/17, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2022:175), ktorým Všeobecný súd čiastočne zamietol ich žalobu, ktorou sa domáhali v prvom rade úplného alebo čiastočného zrušenia rozhodnutia Komisie C(2017) 1742 final zo 17. marca 2017 týkajúceho sa konania podľa článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave (vec AT.39258 – Nákladná letecká doprava) (ďalej len „sporné rozhodnutie“) v rozsahu, v akom sa ich týka, a subsidiárne zníženia výšky pokuty, ktorá im bola týmto rozhodnutím uložená.
Právny rámec
Dohoda o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom
2
Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave, podpísaná v Luxemburgu 21. júna 1999 a schválená v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady a Komisie 2002/309/ES, Euratom v prípade dohody o vedeckej a technologickej spolupráci zo 4. apríla 2002 o uzavretí siedmich dohôd so Švajčiarskou konfederáciou (Ú. v. ES L 114, 2002, s. 1; Mim. vyd. 11/041, s. 89) (ďalej len „dohoda o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom“), nadobudla platnosť 1. júna 2002. Články 8 a 9 tejto dohody zodpovedajú mutatis mutandis článkom 101 a 102 ZFEÚ.
3
Podľa článku 11 uvedenej dohody:
„1.   Orgány spoločenstva uplatňujú článok 8 a 9… v súlade s právnymi predpismi spoločenstva uvedenými v prílohe, pričom sa zohľadní potreba úzkej spolupráce medzi orgánmi spoločenstva a švajčiarskymi orgánmi.
2.   Švajčiarske úrady rozhodujú podľa článku 8 a 9 o prijateľnosti všetkých dohôd, rozhodnutí a dohodnutých postupov… vzhľadom na trasy medzi Švajčiarskom a tretími krajinami.“
4
Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101] a [102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) sa stalo uplatniteľným v rámci tej istej dohody s účinnosťou od 5. decembra 2007, a to rozhodnutím č. 1/2007 Spoločného výboru pre leteckú dopravu medzi Spoločenstvom a Švajčiarskom zriadeného podľa dohody o leteckej doprave medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou č. 1/2007 z 5. decembra 2007, ktorým sa nahrádza príloha k Dohode o leteckej doprave medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou (Ú. v. EÚ L 34, 2008, s. 19). K tomuto dátumu nahradilo nariadenie Rady (EHS) č. 3975/87 zo 14. decembra 1987 stanovujúce postup pri uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže pre podniky leteckej dopravy (Ú. v. ES L 374, 1987, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 262), ktoré bolo uvedené v prílohe k dohode o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom od nadobudnutia jej platnosti.
Zmluva o FEÚ
5
Článok 101 ods. 1 ZFEÚ stanovuje:
„Nasledujúce sa zakazuje ako nezlučiteľné s vnútorným trhom: všetky dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo [účinok] vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu, najmä tie, ktoré:
a)
priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky;
b)
obmedzujú alebo kontrolujú výrobu, odbyt, technický rozvoj alebo investície;
c)
rozdeľujú trhy alebo zdroje zásobovania;
…“
Dohoda o EHP
6
Článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3, ďalej len „Dohoda o EHP“) zodpovedá mutatis mutandis článku 101 ZFEÚ.
7
Nariadenie č. 1/2003, zmenené nariadením Rady (ES) č. 411/2004 z 26. februára 2004 (Ú. v. EÚ L 68, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 17), bolo začlenené do Dohody o EHP jednak rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 130/2004 z 24. septembra 2004, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XIV (Hospodárska súťaž), protokol 21 (o implementácii pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných v podnikoch) a protokol 23 (týkajúci sa spolupráce medzi dozornými orgánmi) k Dohode o EHP (Ú. v. EÚ L 64, 2005, s. 57), ktoré nadobudlo účinnosť 19. mája 2005, a jednak rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 40/2005 z 11. marca 2005, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XIII (Doprava) a protokol 21 (O vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže vzťahujúcich sa na podniky) k Dohode o EHP (Ú. v. EÚ L 198, 2005, s. 38), ktoré nadobudlo účinnosť v ten istý deň.
Usmernenia z roku 2006
8
Body 13, 25, 28, 29 a 37 usmernení k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1/2003 (Ú. v. EÚ C 210, 2006, s. 2, ďalej len „usmernenia z roku 2006“) stanovujú:
„13.
Pri stanovení základnej výšky uloženej pokuty bude [Európska k]omisia vychádzať z hodnoty predaja tovaru alebo služieb podniku, s ktorými porušenie priamo alebo nepriamo súvisí v príslušnej geografickej oblasti v rámci [Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP)]. Komisia obvykle použije na výpočet hodnotu predaja podniku počas posledného celého roku, v ktorom sa podnik podieľal na porušení…
…
25.
Okrem toho, Komisia nezávisle od trvania účasti podniku na porušení zahrnie do základnej výšky pokuty sumu pohybujúcu sa medzi 15 % až 25 % hodnoty predaja podľa definície v časti A, aby podniky odradila od akejkoľvek účasti na horizontálnych dohodách o stanovení cien, rozdelení trhu a obmedzení produkcie. Komisia môže takisto uplatniť takúto dodatočnú sumu aj v prípade iných porušení. Komisia pri rozhodovaní o pomere hodnoty predaja, ktorý sa má brať do úvahy v konkrétnom prípade zohľadní určitý počet faktorov, najmä tie, ktoré sú uvedené v bode 22.
…
28.
Komisia môže zvýšiť základnú výšku pokuty, ak zistí existenciu priťažujúcich okolností, napríklad:
–
ak podnik pokračuje v rovnakom alebo podobnom porušení po tom, ako Komisia alebo vnútroštátny orgán pre hospodársku súťaž skonštatovali, že tento podnik porušil ustanovenia článku [101] alebo článku [102 ZFEÚ]. Základná výška sa môže zvýšiť až o 100 % za každé zistené porušenie;
…
29.
Komisia môže znížiť základnú výšku pokuty[,] ak zistí existenciu poľahčujúcich okolností, napríklad:
…
–
ak protikonkurenčné správanie bolo povolené, alebo podporované verejnými orgánmi alebo predpismi. …
…
37.
I keď tieto usmernenia vysvetľujú všeobecnú metodiku stanovovania výšky pokút, konkrétne okolnosti danej veci alebo nevyhnutnosť dosiahnuť odstrašujúci účinok v konkrétnej veci môžu byť dôvodom na to, aby sa Komisia odchýlila od tejto metodiky alebo od limitov stanovených v bode 21.“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
9
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie, ako sú uvedené v bodoch 1 až 63 napadnutého rozsudku, možno pre potreby tohto konania zhrnúť takto.
10
SAS Cargo a i. pôsobia na trhu služieb leteckej nákladnej dopravy. SAS Cargo, ktorá ponúka služby nákladnej dopravy, je dcérskou spoločnosťou vo výlučnom nepriamom vlastníctve SAS. Až do 1. júna 2001 SAS Cargo nebola samostatným právnym subjektom, ale predstavovala obchodnú jednotku v rámci SAS Consortium. SAS Consortium patrí spoločnosti SAS.
11
V odvetví nákladnej dopravy je preprava nákladu leteckou cestou zabezpečovaná leteckými spoločnosťami (ďalej len „dopravcovia“). Vo všeobecnosti dopravcovia poskytujú služby nákladnej dopravy špeditérom, ktorí organizujú prepravu tohto nákladu v mene odosielateľov. Ako protihodnotu títo špeditéri platia dopravcom cenu, ktorá sa skladá jednak z taríf vypočítaných za kilogram a jednak z rôznych prirážok.
Správne konanie
12
Dňa 7. decembra 2005 bola Európskej komisii doručená žiadosť o oslobodenie od pokút na základe jej oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155), ktorú podala spoločnosť Deutsche Lufthansa AG (ďalej len „Lufthansa“) a jej dve dcérske spoločnosti, Lufthansa Cargo AG a Swiss International Air Lines AG. Podľa tejto žiadosti existovali protisúťažné kontakty medzi viacerými dopravcami, ktoré sa týkali prvkov tvoriacich cenu služieb poskytovaných na trhu leteckej nákladnej dopravy, a to zavedenia tzv. „palivových“ a „bezpečnostných“ prirážok, ako aj odmietnutia týchto dopravcov platiť špeditérom províziu z prirážok (ďalej len „odmietnutie platiť provízie“).
13
V dňoch 14. a 15. februára 2006 Komisia vykonala neohlásené kontroly v priestoroch viacerých dopravcov.
14
V nadväznosti na tieto kontroly viacerí dopravcovia, vrátane spoločností SAS Cargo a SAS Consortium, podali žiadosť o oslobodenie od pokút na základe oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov, ktorá je uvedená v bode 12 tohto rozsudku.
15
Dňa 19. decembra 2007 Komisia zaslala oznámenie o výhradách 27 dopravcom, vrátane spoločností SAS Cargo a i., ktorí následne predložili písomné pripomienky. Vypočutie sa konalo od 30. júna do 4. júla 2008.
Pôvodné rozhodnutie
16
Komisia prijala 9. novembra 2010 rozhodnutie K(2010) 7694 v konečnom znení týkajúce sa konania podľa článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave (vec COMP/39258 – Nákladná letecká doprava) (ďalej len „pôvodné rozhodnutie“). Toto rozhodnutie bolo určené 21 dopravcom, medzi ktorými boli aj SAS Cargo a i.
17
Uvedené rozhodnutie vo svojom odôvodnení uvádzalo, že obvinení dopravcovia koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy tým, že sa dohodli na palivovej prirážke, bezpečnostnej prirážke a odmietnutí platiť provízie, a podieľali sa tak na jedinom a pokračujúcom porušení článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, ku ktorému dochádzalo na území EHP a Švajčiarska.
Rozsudky zo 16. decembra 2015
18
Rozsudkom zo 16. decembra 2015, SAS Cargo Group a i./Komisia (T‑56/11, EU:T:2015:990), Všeobecný súd zrušil pôvodné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týkalo spoločností SAS Cargo a i. V dvanástich ďalších rozsudkoch z toho istého dňa Všeobecný súd tiež úplne alebo čiastočne zrušil toto rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týkalo dvanástich ďalších dopravcov alebo skupín dopravcov.
19
Všeobecný súd dospel k záveru, že uvedené rozhodnutie je poznačené vadou odôvodnenia.
Sporné rozhodnutie
20
Dňa 20. mája 2016 Komisia zaslala dopravcom uvedeným v pôvodnom rozhodnutí, ktorí proti nemu podali žalobu na Všeobecný súd, list, v ktorom ich informovala o svojom úmysle znovu prijať rozhodnutie konštatujúce ich účasť na jedinom a pokračujúcom porušení článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom na všetkých spojeniach uvedených v tomto pôvodnom rozhodnutí. Na predloženie pripomienok im bola poskytnutá lehota jedného mesiaca. Všetci túto možnosť využili.
21
Dňa 17. marca 2017 Komisia prijala sporné rozhodnutie, ktoré bolo určené 19 dopravcom, vrátane spoločností SAS Cargo a i.
22
V spornom rozhodnutí sa uvádza, že obvinení dopravcovia koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy na celom svete prostredníctvom palivovej prirážky, bezpečnostnej prirážky a odmietnutia platiť provízie (ďalej len „sporný kartel“), čím sa dopustili jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom.
23
V oddiele 4 tohto rozhodnutia, nazvanom „Opis skutkových okolností“, Komisia najmä uviedla, že vyšetrovanie odhalilo kartel celosvetového rozsahu založený na sieti dvojstranných a mnohostranných kontaktov medzi konkurentmi počas dlhého obdobia, týkajúcich sa správania, ktoré sa rozhodli, plánovali alebo zamýšľali prijať vo vzťahu k rôznym prvkom cien za služby nákladnej dopravy, uvedeným v predchádzajúcom bode. Komisia zdôraznila, že spoločným cieľom tejto siete kontaktov bolo koordinovať správanie konkurentov v oblasti stanovenia cien alebo znížiť neistotu, pokiaľ ide o ich cenovú politiku. Následne opísala kontakty týkajúce sa palivovej prirážky, bezpečnostnej prirážky a odmietnutia platiť provízie a posúdila skutkové dôkazy týkajúce sa jednak sporného kartelu ako celku a jednak každého z adresátov uvedeného rozhodnutia.
24
V oddiele 5 sporného rozhodnutia, nazvanom „Uplatňovanie relevantných pravidiel hospodárskej súťaže“, Komisia uplatnila článok 101 ZFEÚ na skutkové okolnosti prejednávanej veci, pričom spresnila, že odkazy na tento článok treba chápať aj ako odkazy na článok 53 Dohody o EHP a na článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, keďže tieto ustanovenia sa uplatňujú mutatis mutandis, pokiaľ nie je stanovené inak.
25
V tejto súvislosti, pokiaľ ide o jej právomoc, Komisia preskúmala hranice svojej časovej a územnej právomoci na konštatovanie a sankcionovanie porušenia pravidiel hospodárskej súťaže v prejednávanej veci.
26
Na jednej strane v odôvodneniach 822 až 832 sporného rozhodnutia, ktoré tvoria pododdiel 5.2 tohto rozhodnutia, nazvaný „Právomoc Komisie“, Komisia v podstate uviedla, že najprv neuplatní článok 101 ZFEÚ na dohody a postupy predchádzajúce 1. máju 2004 týkajúce sa spojení medzi letiskami v Európskej únii a letiskami nachádzajúcimi sa mimo EHP (ďalej len „spojenia medzi Úniou a tretími krajinami“), následne článok 53 Dohody o EHP na dohody a postupy predchádzajúce 19. máju 2005, pokiaľ ide o spojenia medzi Úniou a tretími krajinami a spojenia medzi letiskami nachádzajúcimi sa v krajinách, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o EHP a ktoré nie sú členmi Únie, a letiskami nachádzajúcimi sa v tretích krajinách (ďalej len „spojenia medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami“) a nakoniec článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom na dohody a postupy predchádzajúce 1. júnu 2002, pokiaľ ide o spojenia medzi letiskami v Únii a letiskami nachádzajúcimi sa vo Švajčiarsku (ďalej len „spojenia medzi Úniou a Švajčiarskom“). V odôvodnení 832 uvedeného rozhodnutia spresnila, že toto rozhodnutie nemalo „žiadnu ambíciu na odhalenie akéhokoľvek porušenia článku 8 dohody [o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom] týkajúceho sa služieb nákladnej dopravy [medzi] Švajčiarskom [a] tretími krajinami“.
27
Na druhej strane v odôvodneniach 1036 až 1046 sporného rozhodnutia, ktoré tvoria pododdiel 5.3.8 tohto rozhodnutia, nazvaného „Uplatniteľnosť článku 101 [ZFEÚ] a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúce spojenia“ Komisia vysvetlila dôvody, pre ktoré odmietla tvrdenia viacerých obvinených dopravcov, podľa ktorých prekročila hranice svojej územnej právomoci podľa pravidiel medzinárodného práva verejného tým, že konštatovala a sankcionovala porušenie týchto dvoch ustanovení na spojeniach s odletom z tretích krajín a smerujúcich do EHP (ďalej len „prichádzajúce spojenia“, a pokiaľ ide o služby nákladnej dopravy ponúkané na týchto spojeniach „prichádzajúce služby nákladnej dopravy“).
28
Konkrétne v odôvodnení 1045 uvedeného rozhodnutia Komisia uviedla, že protisúťažné postupy, pokiaľ ide o prichádzajúce služby nákladnej dopravy, „môžu mať bezprostredné, podstatné a predvídateľné účinky v rámci Únie a EHP, keďže zvýšené náklady leteckej dopravy do EHP, a teda vyššie ceny dovážaného tovaru, môžu mať vzhľadom na svoju povahu účinky na spotrebiteľov v rámci EHP“. Dodala, že v prejednávanej veci tieto postupy mohli mať takéto účinky aj na poskytovanie služieb leteckej nákladnej dopravy inými dopravcami v rámci EHP, medzi dopravnými uzlami („hubs“) v EHP používanými dopravcami z tretích krajín a cieľovými letiskami týchto zásielok v EHP, ktoré neboli obsluhované dopravcom z tretej krajiny.
29
Okrem toho v odôvodnení 1046 toho istého rozhodnutia Komisia uviedla, že sporný kartel bol „vykonávaný celosvetovo“, že dojednania týkajúce sa prichádzajúcich spojení boli neoddeliteľnou súčasťou jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP a že jednotné uplatňovanie prirážok na celosvetovej úrovni bolo kľúčovým prvkom tohto kartelu.
30
Pododdiel 5.3 sporného rozhodnutia, ktorý sa v prejednávanej veci týka uplatnenia článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, obsahuje odôvodnenia 833 až 1052 tohto rozhodnutia. V odôvodnení 846 uvedeného rozhodnutia tak po prvé uviedla, že obvinení dopravcovia koordinovali svoje správanie alebo ovplyvňovali tvorbu cien, „čo v konečnom dôsledku v[iedlo] k stanoveniu cien vo vzťahu k“ palivovej prirážke, bezpečnostnej prirážke a plateniu provízie z prirážok špeditérom. V odôvodnení 861 uvedeného rozhodnutia Komisia konštatovala, že „všeobecný systém koordinácie určovania cien za služby nákladnej dopravy“, odhalený jej vyšetrovaním, svedčí o existencii „komplexného porušenia pozostávajúceho z rôznych činností, ktoré [bolo možné] kvalifikovať buď ako dohodu, alebo ako zosúladený postup, v rámci ktorých konkurenti vedome nahradili riziká hospodárskej súťaže praktickou spoluprácou medzi sebou“.
31
Po druhé v odôvodnení 869 sporného rozhodnutia Komisia uviedla, že „predmetné správanie predstav[ovalo] jediné a pokračujúce porušenie článku 101 [ZFEÚ]“, pričom v odôvodneniach 870 až 902 tohto rozhodnutia spresnila, že predmetné dojednania sledovali jediný protisúťažný cieľ, ktorým bolo narušiť hospodársku súťaž v odvetví nákladnej dopravy v rámci EHP, týkali sa poskytovania služieb nákladnej dopravy a stanovovania ich cien, ako aj tých istých podnikov, mali jedinú a nepretržitú povahu a týkali sa troch zložiek, a to palivovej prirážky, bezpečnostnej prirážky a odmietnutia platiť provízie. V tejto súvislosti v odôvodnení 882 tohto rozhodnutia najmä uviedla, že SAS Cargo a i. zapojili dvoch z troch zložiek jediného porušenia, a to bezpečnostnej prirážky a palivovej prirážky, ale že „vzhľadom na ich účasť na ostatných zložkách porušenia mohli dôvodne predvídať, že dochádzalo ku komunikácii medzi účastníkmi o takej súvisiacej záležitosti, akou je platba provízie z prirážok, a boli pripravení niesť z toho vyplývajúce riziko“.
32
Po tretie v odôvodnení 903 uvedeného rozhodnutia Komisia konštatovala, že cieľom predmetného protisúťažného správania bolo obmedziť hospodársku súťaž aspoň v rámci Únie, EHP a Švajčiarska. V odôvodnení 917 tohto rozhodnutia v podstate dodala, že preto nebolo potrebné zohľadniť konkrétne účinky tohto správania.
33
V odôvodneniach 922 až 971 toho istého rozhodnutia Komisia preskúmala alianciu WOW, ktorá v čase predmetných skutkových okolností združovala spoločnosti Lufthansa, SAS Cargo, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd a Japan Airlines International Co. Ltd (ďalej len „Japan Airlines“). V tomto odôvodnení 971 uviedla, že „vzhľadom na obsah dohody o aliancii WOW a jej vykonávanie sa Komisia domnieva, že koordinácia prirážok medzi členmi [aliancie] WOW prebehla mimo legitímneho rámca aliancie, ktorý ju neodôvodňuje. Členovia v skutočnosti vedeli o protiprávnosti takejto koordinácie. Okrem toho vedeli, že koordinácia prirážok zahŕňala viacero [dopravcov], ktorí sa nezúčastňovali [aliancie] WOW. Komisia sa teda domnieva, že dôkazy týkajúce sa kontaktov medzi členmi [aliancie] WOW… sú dôkazom ich účasti na porušení článku 101 ZFEÚ, ako je opísané v tomto rozhodnutí“.
34
Po štvrté v odôvodneniach 972 až 1021 sporného rozhodnutia Komisia preskúmala právnu úpravu siedmich tretích krajín, o ktorých viacero obvinených dopravcov tvrdilo, že im ukladala povinnosť dohodnúť sa na prirážkach, čím bránili uplatňovaniu relevantných pravidiel hospodárskej súťaže. Komisia sa domnievala, že títo dopravcovia nepreukázali, že konali pod nátlakom týchto tretích krajín.
35
Po piate v odôvodneniach 1024 až 1035 tohto rozhodnutia Komisia dospela k záveru, že jediné a pokračujúce porušenie mohlo citeľne ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP a medzi zmluvnými stranami dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom.
36
Oddiel 7 sporného rozhodnutia, nazvaný „Dĺžka trvania porušenia“, obsahuje odôvodnenia 1146 až 1169 tohto rozhodnutia. Ako teda vyplýva z odôvodnenia 1146 uvedeného rozhodnutia, Komisia konštatovala, že sporný kartel sa začal 7. decembra 1999 a trval až do 14. februára 2006. V tomto odôvodnení 1146 spresnila, že tento kartel porušoval:
–
článok 101 ZFEÚ od 7. decembra 1999 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu medzi letiskami v Únii,
–
článok 101 ZFEÚ od 1. mája 2004 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu na spojeniach medzi Úniou a tretími krajinami,
–
článok 53 Dohody o EHP od 7. decembra 1999 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu medzi letiskami v rámci EHP,
–
článok 53 Dohody o EHP od 19. mája 2005 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu na spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami,
–
článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom od 1. júna 2002 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom.
37
V odôvodnení 1169 toho istého rozhodnutia Komisia uviedla, že porušenie trvalo, pokiaľ ide o spoločnosti SAS Cargo a i., od 13. decembra 1999 do 14. februára 2006.
38
V oddiele 8 sporného rozhodnutia Komisia preskúmala nápravné opatrenia, ktoré sa majú prijať, a pokuty, ktoré sa majú uložiť, pričom odkázala na usmernenia z roku 2006. Na základe bodu 37 týchto usmernení najmä uplatnila zníženie základných súm pokút o 50 %, keďže časť služieb týkajúcich sa prichádzajúcich spojení, ako aj spojení s odletom z EHP a smerujúcich do tretích krajín, s výnimkou spojení medzi Úniou a Švajčiarskom, bola poskytovaná mimo územia, na ktoré sa vzťahuje Dohoda o EHP, a že časť škody teda mohla vzniknúť mimo tohto územia. Okrem toho na základe bodu 29 týchto usmernení priznala obvineným dopravcom dodatočné zníženie základných súm o 15 % z dôvodu, že niektoré regulačné režimy podporovali sporný kartel.
39
Komisia sa v odôvodneniach 1221, 1223 a 1227 až 1229 sporného rozhodnutia tiež domnievala, že dodatočná suma 16 % hodnoty predaja podľa bodu 25 usmernení z roku 2006 mala byť rozdelená medzi spoločnosti SAS Cargo a i. tak, aby odrážala dĺžku trvania účasti každého z týchto subjektov na jedinom a pokračujúcom porušení, v súlade s bodom 28 týchto usmernení uložila spoločnostiam SAS Cargo a SAS Consortium zvýšenie základnej sumy pokuty o 50 % z dôvodu opakovaného porušenia a na základe bodu 29 uvedených usmernení priznala spoločnostiam SAS Cargo a i. zníženie základnej sumy pokuty o 10 % z dôvodu ich obmedzenej účasti na jedinom a pokračujúcom porušení. Komisia okrem toho uplatnila na ich pokutu zníženie o 15 %, aby zohľadnila ich príspevok v rámci ich žiadosti o zhovievavosť. Výška uložených pokút uložených spoločnostiam SAS, SAS Cargo a SAS Consortium tak bola stanovená, v tomto poradí, na 38250000 eur, 64812500 eur a 14875000 eur.
40
Články 1, 3 a 4 výroku sporného rozhodnutia znejú takto:
„Článok 1
Nasledujúce podniky sa tým, že koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy na celom svete, pokiaľ ide o palivovú prirážku, [bezpečnostnú prirážku] a platenie provízie z prirážok, dopustili nasledujúceho jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 [ZFEÚ], článku 53 [dohody o EHP] a článku 8 [dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom], pokiaľ ide o nasledujúce spojenia a počas nasledujúcich období.
1)
Nasledujúce podniky porušili článok 101 [ZFEÚ] a článok 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o spojenia medzi letiskami nachádzajúcimi sa vo vnútri EHP počas týchto období:
…
o)
[SAS] od 17. augusta 2001 do 14. februára 2006;
p)
[SAS Cargo] od 1. júna 2001 do 14. februára 2006;
q)
[SAS Consortium] od 13. decembra 1999 do 28. decembra 2003;
…
2)
Nasledujúce podniky porušili článok 101 [ZFEÚ], pokiaľ ide o [spojenia medzi Úniou a tretími krajinami] počas týchto období:
…
o)
[SAS] od 1. mája 2004 do 14. februára 2006;
p)
[SAS Cargo] od 1. mája 2004 do 14. februára 2006;
…
3)
Nasledujúce podniky porušili článok 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o [spojenia medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami] počas týchto období:
…
o)
[SAS] od 19. mája 2005 do 14. februára 2006;
p)
[SAS Cargo] od 19. mája 2005 do 14. februára 2006;
…
4)
Nasledujúce podniky porušili článok 8 [dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom], pokiaľ ide o [spojenia medzi Úniou a Švajčiarskom] počas týchto období:
…
o)
[SAS] od 1. júna 2002 do 14. februára 2006;
p)
[SAS Cargo] od 1. júna 2002 do 14. februára 2006;
q)
[SAS Consortium] od 1. júna 2002 do 28. decembra 2003;
…
Článok 3
Za jediné a pokračujúce porušenie uvedené v článku 1 tohto rozhodnutia… sa ukladajú tieto pokuty:
…
n)
[SAS Consortium]: 5355000 [eur];
o)
[SAS Cargo a SAS Consortium] spoločne a nerozdielne: 4254250 [eur];
p)
[SAS Cargo a i.] spoločne a nerozdielne: 5265750 [eur];
q)
[SAS Cargo a SAS] spoločne a nerozdielne: 32984250 [eur];
r)
[SAS Cargo]: 22308250 [eur];
…
Článok 4
Podniky uvedené v článku 1 okamžite ukončia jediné a pokračujúce porušenie uvedené v predmetnom článku, pokiaľ tak ešte neurobili.
Taktiež sa zdržia akéhokoľvek konania alebo správania s rovnakým alebo podobným cieľom alebo účinkom.“
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
41
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 29. mája 2017 SAS Cargo a i. podali žalobu, ktorou sa domáhali, aby Všeobecný súd prijal opatrenia na zabezpečenie priebehu konania alebo na vykonanie dokazovania nariaďujúce Komisii, aby im poskytla prístup k celému spisu vo veci vedenej na Komisii alebo akékoľvek iné opatrenie, ktoré Všeobecný súd považuje za potrebné; zrušil v celom rozsahu alebo čiastočne sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa ich týka, a subsidiárne znížil výšku pokuty, ktorá im bola týmto rozhodnutím uložená.
42
Na podporu tejto žaloby SAS Cargo a i. uviedli päť žalobných dôvodov na zrušenie. Prvý žalobný dôvod bol založený na porušení ich práva na obhajobu a zásady rovnosti zbraní z dôvodu odmietnutia prístupu k dôkazným prostriedkom, ktoré boli v ich neprospech, ako aj v ich prospech. Druhý žalobný dôvod sa týkal porušenia práva byť vypočutý a nedostatku právomoci Komisie uplatniť jednak článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na prichádzajúce služby nákladnej dopravy a jednak článok 53 Dohody o EHP na služby nákladnej dopravy poskytované na spojeniach medzi Švajčiarskom a tromi krajinami EHP, ktoré nie sú členmi Únie (ďalej len „spojenia medzi EHP s výnimkou Únie a Švajčiarskom“). Vo svojom treťom žalobnom dôvode namietali nesprávne posúdenie správaní, na ktorých sa podieľali, a skutočnosti, že tieto správania preukazovali ich účasť na jedinom a pokračujúcom porušení alebo ich vedomosť o ňom. Štvrtý žalobný dôvod bol založený na porušení článku 266 ZFEÚ, článku 296 druhého odseku ZFEÚ a článku 17 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) z dôvodu, že sporné rozhodnutie obsahuje vnútorné rozpory. Piaty žalobný dôvod bol založený na pochybeniach pri určení výšky pokuty, ktorá im bola uložená.
43
Na podporu svojich návrhov smerujúcich k zmene výšky pokuty SAS Cargo a i. uviedli všetky tvrdenia, ktoré vzniesli na podporu ich piateho žalobného dôvodu na zrušenie.
44
Uznesením zo 7. januára 2021 Všeobecný súd opätovne otvoril ústnu časť konania, keďže konštatoval, že je potrebné vyzvať účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k tvrdeniu, ku ktorému sa účastníci konania nevyjadrili. V tejto súvislosti Všeobecný súd položil Komisii písomné otázky 12. januára, 2. marca a 12. apríla 2021. Komisia odpovedala na túto poslednú otázku 22. apríla 2021 (ďalej len „odpoveď z 22. apríla 2021“). SAS Cargo a i. predložili svoje pripomienky k odpovediam Komisie na všetky tieto otázky 14. mája 2021. Dňa 26. júla 2021 Všeobecný súd opäť ukončil písomnú časť konania.
45
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd:
–
zrušil článok 1 ods. 1 písm. o), p) a q), článok 1 ods. 2 písm. o) a p), článok 1 ods. 3 písm. o) a p) a článok 1 ods. 4 písm. o), p) a q) sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje účasť spoločností SAS Cargo a i. na zložke jediného a pokračujúceho porušenia týkajúcej sa odmietnutia platiť provízie,
–
zrušil:
–
na jednej strane článok 1 ods. 2 písm. o) a p) tohto rozhodnutia v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ na spojeniach z Thajska do Únie v období od 20. júla 2005 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o zložku týkajúcu sa palivovej prirážky, a
–
na druhej strane článok 1 ods. 3 písm. o) a p) uvedeného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje porušenie článku 53 Dohody o EHP na spojeniach z Thajska do EHP v období od 20. júla 2005 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o zložku týkajúcu sa palivovej prirážky,
–
zrušil článok 3 písm. n) až r) toho istého rozhodnutia,
–
stanovil výšku uloženej pokuty:
–
spoločnosti SAS Consortium vo výške 7030618 eur,
–
spoločnostiam SAS Cargo a SAS Consortium spoločne a nerozdielne vo výške 5937909 eur,
–
spoločnostiam SAS Cargo a i. spoločne a nerozdielne vo výške 6314572 eur,
–
spoločnostiam SAS Cargo a SAS spoločne a nerozdielne vo výške 29045427 eur, a
–
spoločnosti SAS Cargo vo výške 21687090 eur,
–
v zostávajúcej časti žalobu zamietol a
–
rozhodol, že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť tri štvrtiny trov konania vynaložených spoločnosťami SAS Cargo a i., pričom posledné uvedené spoločnosti znášajú jednu štvrtinu svojich vlastných trov konania.
46
Všeobecný súd najmä čiastočne vyhovel prvému žalobnému dôvodu. V tejto súvislosti dospel k záveru, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď spoločnostiam SAS Cargo a i. odmietla poskytnúť prístup k určitým častiam odpovedí na oznámenie o výhradách uvedeným v spornom rozhodnutí. Konštatoval však, že to nemá vplyv na záver Komisie, že článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP sa uplatňujú na vytýkané správanie, ku ktorému došlo v Hongkongu a Japonsku.
47
Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod, Všeobecný súd rozhodol, že Komisia v článku 1 ods. 3 sporného rozhodnutia nepovažovala SAS Cargo a i. za zodpovedné za porušenie článku 53 Dohody o EHP na spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a Švajčiarskom. Konštatoval však, že Komisia pripustila, že z hodnoty predajov opomenula vylúčiť sumu 262084 eur za predaj služieb nákladnej dopravy, ktoré SAS Cargo a i. uskutočnili v roku 2005 na spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a Švajčiarskom. Keďže sa však domnieval, že táto okolnosť sa týkala výlučne príjmov, ktoré treba zobrať do úvahy na účely výpočtu základnej sumy pokuty, tento druhý žalobný dôvod zamietol.
48
V rámci tretieho žalobného dôvodu, ktorému Všeobecný súd čiastočne vyhovel, najmä konštatoval, že skutočnosť, že niektoré dôkazy použité proti spoločnostiam SAS Cargo a i. v spornom rozhodnutí musia byť, ako tvrdili SAS Cargo a i., zamietnuté, neumožňuje spochybniť súbor nepriamych dôkazov, na ktoré sa Komisia odvolávala, aby preukázala ich účasť na zložke jediného a pokračujúceho porušenia týkajúcej sa palivovej prirážky, ani na zložke týkajúcej sa bezpečnostnej prirážky. Všeobecný súd však konštatoval, že pokiaľ ide o právnu úpravu, ktorá sa uplatňovala v Thajsku, spoločnostiam SAS Cargo a i. sa podarilo preukázať, že od 20. júla 2005 orgány tejto krajiny vytvorili právny rámec, ktorý vylučoval akúkoľvek možnosť súťažného správania medzi dopravcami pri určení sumy palivovej prirážky, ktorá sa uplatňovala na letoch s odletom z uvedenej krajiny. Tiež konštatoval, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď ich považovala za zodpovedné za zložku jediného a pokračujúceho porušenia týkajúcu sa odmietnutia platiť provízie.
49
V rámci piateho žalobného dôvodu Všeobecný súd najmä konštatoval, že keďže Komisia nesprávne pripísala spoločnostiam SAS Cargo a i. zodpovednosť za zložku jediného a pokračujúceho porušenia týkajúcu sa odmietnutia platiť provízie, táto inštitúcia nadhodnotila mieru ich účasti na jedinom a pokračujúcom porušení. Vyvodil záver, že Komisia sa v dôsledku toho dopustila protiprávnosti sporného rozhodnutia tým, že spoločnostiam SAS Cargo a i. vzhľadom na ich obmedzenú účasť na jedinom a trvajúcom porušení neznížila základnú sumu pokuty o viac ako 10 %.
50
Na základe týchto konštatovaní Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu uvedenom v bode 45 tohto rozsudku a v zostávajúcej časti návrhy na zrušenie zamietol.
51
Pokiaľ ide o návrhy na zmenu výšky pokuty, Všeobecný súd vylúčil z hodnoty predaja príjmy dosiahnuté na spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a Švajčiarskom, keďže tieto spojenia nepatria do rozsahu jediného a pokračujúceho porušenia.
52
Vzhľadom na odpoveď Komisie na jednu z jeho písomných otázok a na účely zabezpečenia rovnosti zaobchádzania s obvinenými dopravcami, ktorí podali žalobu proti spornému rozhodnutiu, však Všeobecný súd konštatoval, že do hodnoty predaja, ktorú treba zohľadniť v prípade spoločností SAS Cargo a i., je potrebné znovu zahrnúť obrat, ktorý dosiahli na spojeniach obsluhovaných výlučne v rámci Dánska, Švédska a Nórska (ďalej len „vnútorné spojenia“), ktorý dosahoval 7991282 eur.
53
Okrem toho vzhľadom na to, že čiastočne vyhovel niektorým žalobným dôvodom na neplatnosť, znížil koeficient závažnosti porušenia v porovnaní s koeficientom použitým v spornom rozhodnutí, stanovil dodatočnú sumu mierne nižšiu, ako bola suma stanovená Komisiou, a uplatnil vyššiu sadzbu zníženia z dôvodu obmedzenej účasti spoločností SAS Cargo a i. na jedinom a pokračujúcom porušení, než aká bola stanovená Komisiou. Naproti tomu konštatoval, že vylúčenie určitých dôkazov neodôvodňuje ďalšie zníženie z dôvodu obmedzenej účasti na jedinom a pokračujúcom porušení.
54
Všeobecný súd vypočítal pokutu na základe týchto skutočností a rozhodol, že pokuty uložené spoločnostiam SAS Cargo a i. musia byť stanovené vo výške uvedenej v bode 45 tohto rozsudku.
55
Všeobecný súd žalobu v zostávajúcej časti zamietol.
Návrhy účastníčok odvolacieho konania
56
SAS Cargo a i. navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom ním bola zamietnutá ich žaloba o neplatnosť,
–
zrušil sporné rozhodnutie v celom rozsahu alebo čiastočne, a to v rozsahu, v akom sa ich týka,
–
zrušil alebo podstatne znížil pokutu, ktorá im bola uložená,
–
subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené tak v odvolacom konaní, ako aj v konaní na Všeobecnom súde.
57
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a uložil odvolateľkám povinnosť nahradiť trovy konania,
–
subsidiárne, ak sa odvolaniu vyhovie, vrátil vec Všeobecnému súdu a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
O odvolaní
58
Na podporu svojho odvolania SAS Cargo a i. uvádzajú päť odvolacích dôvodov. Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustil Všeobecný súd v súvislosti s porušením ich práva na obhajobu a ich práva na prístup k spisu. Ich druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnych právnych posúdeniach v súvislosti s ich právom byť vypočuté, pokiaľ ide o uplatnenie kritéria založeného na kvalifikovaných účinkoch protisúťažných postupov v Únii (ďalej len „kritérium kvalifikovaných účinkov“) a prichádzajúce spojenia. Vo svojom treťom odvolacom dôvode tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri uplatnení tohto kritéria. Ich štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení existencie jediného a pokračujúceho porušenia. Vo svojom piatom odvolacom dôvode tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výkone svojej neobmedzenej právomoci.
O prvom odvolacom dôvode týkajúcom sa práva na obhajobu a práva na prístup k spisu
59
Prvý odvolací dôvod spoločností SAS Cargo a i. sa skladá z dvoch častí. V prvej časti odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd porušil ich právo na obhajobu a ich právo na prístup k správnemu spisu Komisie tým, že nesankcionoval odmietnutie Komisie poskytnúť im prístup k dôkazom svedčiacim v ich neprospech. V druhej časti tvrdia, že došlo k rovnakým porušeniam, pokiaľ ide o prístup k dôkazom v ich prospech.
O prvej časti týkajúcej sa dôkazov v neprospech
– Argumentácia účastníčok konania
60
SAS Cargo a i. uvádzajú, že pred Všeobecným súdom tvrdili, že ich právo na obhajobu bolo porušené tým, že sporné rozhodnutie je založené na opisoch regulačných rámcov a správnej praxi tretích krajín, ktoré vyplývajú najmä z odpovedí iných dopravcov na oznámenie o výhradách, ako aj z dokumentov odkazujúcich na tieto odpovede. Tieto dokumenty im však neboli poskytnuté, hoci ide o dôkaz v ich neprospech. Hoci, ako vyplýva z bodov 104 až 109, 115 a 124 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd síce vyhovel ich argumentácii, pokiaľ ide o niektoré odpovede na oznámenie o výhradách, nesprávne im odoprel prístup k iným kategóriám dokumentov v ich neprospech.
61
V prvom rade sa Všeobecný súd v bode 110 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia nevychádzala z nesprístupnených dokumentov týkajúcich sa bezpečnostnej prirážky v Japonsku. Z odôvodnení 1008 a 1012 sporného rozhodnutia totiž na jednej strane vyplýva, že niektoré účastníčky konania tvrdili, že koordinácia je potrebná v prípade palivovej prirážky, a nie bezpečnostnej prirážky, a na druhej strane, že Komisii boli predložené dôkazy, hoci nedostatočné, inými dopravcami. SAS Cargo a i., ktoré samy predložili pripomienky týkajúce sa bezpečnostnej prirážky preukazujúce, že toto odôvodnenie 1008 je nesprávne, teda mali mať prístup k odpovediam na oznámenie o výhradách, ktoré poskytli títo ostatní dopravcovia, aby overili zistenia Komisie v tejto súvislosti.
62
V druhom rade sa Všeobecný súd v bodoch 112 až 114 tohto rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že nie je potrebné, aby SAS Cargo a i. mali prístup k dokumentom, ktoré Komisia použila na posúdenie právnych režimov Japonska a iných tretích krajín, z dôvodu, že sporné rozhodnutie sa obmedzuje na opis uplatniteľných ustanovení a informácie týkajúce sa legislatívneho rámca dotknutých tretích krajín sú v zásade verejné a prístupné.
63
Po prvé obsah vnútroštátneho práva je skutkovou otázkou a musí byť preukázaný dôkazmi. Závery Komisie týkajúce sa regulačných rámcov týchto tretích krajín teda museli byť nevyhnutne založené na dokumentoch obsiahnutých v spise, ktoré však neboli sprístupnené. Okrem toho ide o dôkazy v neprospech, pretože boli použité proti spoločnostiam SAS Cargo a i. Po druhé rozsudok Všeobecného súdu z 27. septembra 2006, Jungbunzlauer/Komisia (T‑43/02, EU:T:2006:270), citovaný v tomto bode 114, sa netýka vnútroštátneho práva, ale judikatúry súdu Únie, a teda nie je relevantný. Po tretie zo žiadnej skutočnosti uvedenej v spise nevyplýva, že predmetné právne úpravy boli prístupné verejnosti. Po štvrté, ako vyplýva z bodov 558 až 661 napadnutého rozsudku, sporné rozhodnutie uvádza aj správne požiadavky uplatniteľné v iných tretích krajinách, ktorých regulačné režimy sú predmetom tohto rozhodnutia. Tieto požiadavky však nie sú verejne prístupné.
64
V treťom rade Všeobecný súd neodpovedal na tvrdenie spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorého im Komisia mala poskytnúť prístup k odpovediam ostatných adresátov oznámenia o výhradách, ktoré sa týkali japonskej právnej úpravy. Všeobecný súd tak neodpovedal najmä na ich tvrdenie týkajúce sa odôvodnenia 1011 sporného rozhodnutia, ktoré však vzal na vedomie v bode 103 napadnutého rozsudku. Mal prinajmenšom uviesť dôvody, pre ktoré nezohľadnil tvrdenia spoločností SAS Cargo a i. týkajúce sa dôkazov v ich neprospech, ktoré mohli viesť k čiastočnému alebo úplnému zrušeniu sporného rozhodnutia.
65
Závery vyvodené Všeobecným súdom v bodoch 115 a 124 napadnutého rozsudku sú v dôsledku toho tiež nesprávne.
66
Komisia odpovedá, že táto časť nie je dôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
67
Právo na prístup k spisu ako dôsledok zásady dodržiavania práva na obhajobu znamená, že Komisia musí dať dotknutému podniku možnosť preskúmať všetky dokumenty vo vyšetrovacom spise, ktoré môžu byť relevantné pre jeho obhajobu. K nim patria dokumenty svedčiace v jeho prospech, ako aj v neprospech, s výhradou obchodných tajomstiev týkajúcich sa iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií (rozsudok z 1. júla 2010, Knauf Gips/Komisia, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, bod 22 a citovaná judikatúra; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok zo 14. mája 2020, NKT Verwaltung a NKT/Komisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, bod 262).
68
V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora je neoznámenie dokumentu porušením práva na obhajobu iba vtedy, ak môže dotknutý podnik preukázať jednak, že Komisia vychádzala z tohto dokumentu na podporu svojej výhrady týkajúcej sa existencie porušenia, a jednak, že výhrada mohla byť preukázaná len odkazom na tento dokument. Ak by existovali iné listinné dôkazy, s ktorými sa účastníci konania oboznámili počas správneho konania a ktoré konkrétne podporujú závery Komisie, vylúčenie nesprístupneného dokumentu svedčiaceho v neprospech ako dôkazného prostriedku, by nevyvrátilo dôvodnosť výhrad uplatnených v spornom rozhodnutí. Je teda na dotknutom podniku, aby preukázal, že záver, ku ktorému Komisia dospela vo svojom rozhodnutí, by bol iný v prípade, ak by dokument, ktorý nebol tomuto podniku sprístupnený a z ktorého Komisia vychádzala pri zistení porušenia, nebol prípustný ako dôkaz (rozsudok z 1. júla 2010, Knauf Gips/Komisia, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, bod 13 a citovaná judikatúra).
69
Pokiaľ ide v prejednávanej veci v prvom rade o výhradu smerujúcu proti bodu 110 napadnutého rozsudku, treba na jednej strane uviesť, že v tomto bode Všeobecný súd uviedol, že z citovanej časti odôvodnenia 1012 sporného rozhodnutia, podľa ktorej „[sa] netvrdí, že účastníci konania boli povinní dohodnúť sa na [bezpečnej prirážke] alebo na [odmietnutí zaplatiť provízie]“, nevyplýva, že Komisia vychádzala z dôkazov v neprospech, ktoré neboli sprístupnené. V tejto súvislosti uviedol, že Komisia týmto konštatovaním iba poznamenáva, že v odpovedi na oznámenie o výhradách nebol predložený nijaký dôkaz potvrdzujúci takúto povinnosť.
70
SAS Cargo a i. sa pritom tým, že v podstate tvrdia, že Komisia vychádzala z údajnej neexistencie tvrdení týkajúcich sa povinnosti dohodnúť sa na bezpečnostnej prirážke ako dôkazu v neprospech, pritom v skutočnosti len spochybňujú výklad tohto odôvodnenia 1012, ktorý vykonal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku.
71
V súlade s článkom 256 ods. 1 druhým pododsekom ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa však odvolanie obmedzuje na právne otázky.
72
Všeobecný súd je preto ako jediný oprávnený zistiť a posúdiť relevantný skutkový stav, ako aj posúdiť dôkazy. Pokiaľ totiž boli tieto dôkazy riadne získané a boli rešpektované všeobecné právne zásady a procesné pravidlá uplatniteľné v oblasti dôkazného bremena a dokazovania, jedine Všeobecnému súdu prislúcha posúdiť hodnotu, ktorú treba priznať dôkazom, ktoré mu boli predložené. Posúdenie tohto skutkového stavu a dôkazných prostriedkov teda s výnimkou prípadu ich skreslenia nezakladá právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania (rozsudky z 28. mája 1998, Deere/Komisia, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, bod 22, a z 18. marca 2021, Pometon/Komisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, bod 50, ako aj citovaná judikatúra).
73
Táto výhrada je teda neprípustná, keďže SAS Cargo a i. netvrdia, že Všeobecný súd v tomto bode 110 napadnutého rozsudku skreslil sporné rozhodnutie.
74
Na druhej strane, pokiaľ SAS Cargo a i. tvrdia, že odôvodnenie 1008 sporného rozhodnutia bolo nesprávne, stačí konštatovať, že táto argumentácia nesmeruje proti napadnutému rozsudku, ktorého napadnuté časti pasáže ani konkrétne nespomínajú toto odôvodnenie, ale proti spornému rozhodnutiu. Treba ju teda zamietnuť ako neprípustnú (pozri analogicky rozsudok z 29. júna 2023, TUIfly/Komisia, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, bod 53 a citovanú judikatúru).
75
V druhom rade treba uviesť, že ako sa uvádza v bode 111 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd sa v bodoch 112 až 114 tohto rozsudku zaoberal argumentáciou spoločností SAS Cargo a i. týkajúcou sa nesprístupnených dokumentov, z ktorých Komisia vychádzala, aj keď tieto dokumenty nevyhnutne nepochádzajú od ostatných dopravcov, ktorí boli adresátmi oznámenia o výhradách. V tejto súvislosti odkazovali na dokumenty, ktoré boli použité na účely analýzy japonskej právnej úpravy a dohôd o leteckých službách (ďalej len „dohody ASA“) uplatňovaných v iných tretích krajinách ako v Hongkongu a v Japonsku, uvedené v odôvodneniach 998 až 1001, 1009, 1010 a 1013 až 1019 sporného rozhodnutia.
76
V bode 112 tohto rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že tieto odôvodnenia 998 až 1001, 1009, 1010 a 1013 až 1019 neodkazujú na žiadny dokument vo vyšetrovacom spise a že Komisia v týchto odôvodneniach len opisuje uplatniteľné ustanovenia japonských právnych predpisov a dohôd ASA, ktorých zmluvnými stranami sú dotknuté tretie krajiny, a konštatuje, že nebolo preukázané, že tieto ustanovenia vyžadujú, aby dopravcovia vykonávali koordináciu taríf. Všeobecný súd tiež uviedol, že ide o ustanovenia, na ktoré odkazujú niektorí dopravcovia, ktorí boli adresátmi oznámenia o výhradách vo svojej argumentácii obsiahnutej v odpovedi na toto oznámenie, ako to vyplýva z odôvodnení 1002, 1003 a 1013 sporného rozhodnutia.
77
V bode 113 uvedeného rozsudku uviedol, že SAS Cargo a i. nevysvetľujú, ako dotknuté časti tohto rozhodnutia odhaľujú existenciu jedného alebo viacerých nesprístupnených dokumentov v ich neprospech, z ktorých Komisia podľa ich tvrdenia vychádzala.
78
V bode 114 toho istého rozsudku Všeobecný súd dodal, že aj za predpokladu, že by SAS Cargo a i. chceli Komisii vytýkať, že im neposkytla prístup k textu dotknutých právnych ustanovení, právny rámec, ktorý sa uplatňuje v Japonsku a v ostatných dotknutých tretích krajinách v oblasti prirážok, nemôže sám osebe predstavovať dôkaz v ich neprospech a že v každom prípade je táto informácia v zásade verejná a prístupná. Ďalej dodal, že oznámenie o výhradách im navyše umožnilo účinne vyjadriť svoje stanovisko k dotknutým právnym ustanoveniam počas správneho konania.
79
Z týchto skutočností v prvom rade vyplýva, že Všeobecný súd v týchto bodoch 112 a 113 nekonštatoval, že nie je potrebné, aby SAS Cargo a i. mali prístup k dokumentom, ktoré Komisia použila na posúdenie regulačných režimov Japonska a iných tretích krajín, ako tvrdia v tejto výhrade, ale že časti sporného rozhodnutia, na ktoré odkazovali, neodhaľujú existenciu nesprístupnených dokumentov v ich neprospech, z ktorých by Komisia vychádzala v tomto rozhodnutí. Kritika týkajúca sa uvedených bodov 112 a 113 sa teda musí v rozsahu, v akom sa zakladá na tomto nesprávnom výklade napadnutého rozsudku, zamietnuť ako nedôvodná.
80
Ďalej, pokiaľ SAS Cargo a i. poukazujú na bod 114 napadnutého rozsudku a tvrdia, že skutočne ide o dokumenty v ich neprospech, že judikatúra citovaná v tomto bode 114 nie je relevantná a že verejná povaha dotknutých právnych úprav nie je preukázaná, stačí uviesť, že táto argumentácia sa týka úvah Všeobecného súdu, ktoré sú doplňujúce, ako to vyplýva z bodov 75 až 78 tohto rozsudku. Uvedená argumentácia sa teda musí zamietnuť ako neúčinná v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej výhrady smerujúce proti doplňujúcim dôvodom rozhodnutia Všeobecného súdu nemôžu mať za následok zrušenie tohto rozhodnutia a sú teda neúčinné (rozsudky z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, EU:C:2002:582, bod 537, ako aj zo 4. októbra 2024, thyssenkrupp/Komisia, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, bod 263 a citovaná judikatúra).
81
Napokon pokiaľ ide o výhrady spoločností SAS Cargo a i. proti bodom 558 až 561 napadnutého rozsudku, stačí uviesť, že v týchto bodoch Všeobecný súd odkázal na pokyn úradu civilného letectva Thajska obsiahnutý v liste predloženom spoločnosťami SAS Cargo a i. tak počas správneho konania, ako aj pred Všeobecným súdom. SAS Cargo a i. však neuvádzajú žiadne právne tvrdenie, ktoré by vysvetľovalo, v čom by toto konštatovanie mohlo odhaliť nesprávne právne posúdenie, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd pri posudzovaní argumentácie, ktorú mu predložili SAS Cargo a i. v súvislosti s údajnými dôkazmi v ich neprospech, vykonanom v bodoch 103 až 115 napadnutého rozsudku.
82
Podľa článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj článku 168 ods. 1 písm. d) a článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora platí, že v odvolaní musia byť presne uvedené napádané časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh konkrétne podporujú, inak sú odvolanie alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustné. Časti odvolania, ktoré neobsahujú nijakú argumentáciu osobitne smerujúcu k vymedzeniu nesprávneho právneho posúdenia, ktorým je poznačený napadnutý rozsudok, tak nezodpovedajú tejto požiadavke a musia byť zamietnuté ako neprípustné (rozsudok zo 4. októbra 2024, Ferriere Nord/Komisia, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, body 51 a 52, ako aj citovaná judikatúra).
83
Výhrada týkajúca sa týchto bodov 558 až 561 je preto neprípustná.
84
V treťom rade treba pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia, ktorá prináleží Všeobecnému súdu podľa článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie v spojení s jeho článkom 53 prvým odsekom, mu ukladá povinnosť jasne a jednoznačne oznámiť úvahy, ktorými sa riadil, aby to dotknutým osobám umožnilo zistiť dôvody prijatého rozhodnutia a Súdnemu dvoru vykonať jeho súdne preskúmanie (rozsudky z 11. apríla 2013, Mindo/Komisia, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, bod 29, ako aj z 26. septembra 2024, Covestro Deutschland a Nemecko/Komisia, C‑790/21 P a C‑791/21 P, EU:C:2024:792, bod 113, ako aj citovaná judikatúra).
85
Táto povinnosť však neukladá Všeobecnému súdu povinnosť vypracovať také odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom a jednotlivo rozoberalo všetky tvrdenia vyjadrené účastníkmi konania. Odôvodnenie teda môže byť implicitné, ak umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, z ktorých Všeobecný súd vychádzal, a Súdnemu dvoru poskytne dostatok podkladov potrebných na uskutočnenie preskúmania v rámci odvolania (rozsudky zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 372, ako aj z 26. septembra 2024, Covestro Deutschland a Nemecko/Komisia, C‑790/21 P a C‑791/21 P, EU:C:2024:792, bod 114, ako aj citovaná judikatúra).
86
Z bodov 103 až 109 napadnutého rozsudku však vyplýva, že Všeobecný súd odpovedal na argumentáciu spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorej im Komisia mala poskytnúť prístup k odpovediam ostatných adresátov oznámenia o výhradách, ktoré boli uplatnené a týkali sa japonskej právnej úpravy. Ako sa uvádza v tomto bode 103, táto argumentácia sa týkala najmä odôvodnenia 1011 sporného rozhodnutia, ktorý súvisí práve s odpoveďami na oznámenie o výhradách poskytnutými spoločnosťou Japan Airlines a ďalšími dopravcami v súvislosti s palivovou prirážkou pre lety s odletom z Japonska. Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bodoch 84 a 85 tohto rozsudku teda tvrdenie, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia, nie je preukázané.
87
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvá časť prvého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
O druhej časti týkajúcej sa dôkazov v prospech
– Argumentácia účastníčok konania
88
SAS Cargo a i. uvádzajú, že pred Všeobecným súdom tvrdili, že došlo k porušeniu ich práva na obhajobu tým, že im Komisia neposkytla dokumenty, ktoré by boli potenciálne v ich prospech, získané Komisiou po oznámení o výhradách, najmä odpovede ostatných dopravcov na toto oznámenie, ako aj pripomienky ostatných adresátov oznámenia o výhradách, ktoré boli predložené Všeobecnému súdu v rámci ich žalôb proti pôvodnému rozhodnutiu. Všeobecný súd sa tým, že zamietol túto argumentáciu, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
89
V prvom rade Všeobecný súd v bode 123 napadnutého rozsudku konštatoval, že zásada vyplývajúca z jeho rozsudku z 29. júna 1995, Solvay/Komisia (T‑30/91, EU:T:1995:115), podľa ktorej Komisii neprináleží, aby sama rozhodla, či je dokument užitočný na obhajobu, sa neuplatňuje na dôkazy predložené po oznámení o výhradách. Rozsudok, ktorý citoval v tejto súvislosti, a to rozsudok Všeobecného súdu zo 16. júna 2011, Heineken Nederland a Heineken/Komisia (T‑240/07, EU:T:2011:284), pritom nevylučuje poskytnutie prístupu, ak je to nevyhnutné na dodržanie zásady rovnosti zbraní. Právo na riadnu správu vecí verejných a právo na spravodlivý proces zakotvené v článkoch 41 a 47 Charty vyžadujú, aby orgány činné v trestnom konaní sprístupnili všetky relevantné dôkazy, ktoré majú k dispozícii. Na účely určenia, či sa má poskytnúť prístup k dôkazom, nie je rozhodujúci okamih, kedy boli zaradené do spisu Komisie, ale len to, či mohli byť užitočné na obhajobu. Odvolateľky sa v tejto súvislosti odvolávajú na skutočnosť, že práva priznané Chartou musia mať rovnaký rozsah ako rovnocenné práva zaručené Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaným v Ríme 4. novembra 1950. Judikatúra Európskeho súdu pre ľudské práva pritom vyžaduje, aby orgány činné v trestnom konaní sprístupnili všetky relevantné dôkazy, ktoré majú k dispozícii, a to tak v neprospech, ako aj v prospech, aj keď ich nepovažujú za relevantné.
90
V druhom rade odkaz na rozsudok Všeobecného súdu z 12. júla 2011, Hitachi a i./Komisia (T‑112/07, EU:T:2011:342), uvedený v bode 117 napadnutého rozsudku, nie je relevantný, keďže tento rozsudok sa zaoberá „tvrdeniami“ predloženými inými adresátmi oznámenia o výhradách, zatiaľ čo SAS Cargo a i. požadovali prístup k „údajom“ iných dopravcov. Dôkazy v prospech jedného dopravcu s najväčšou pravdepodobnosťou zbavujú zodpovednosti aj iných dopravcov, ako Komisia sama uznala, keď sprístupnila určité dôkazy, ktoré boli predložené po tomto oznámení.
91
V treťom rade Všeobecný súd v bodoch 118 až 122 napadnutého rozsudku skreslil dôkazy a neodpovedal na argumentáciu spoločností SAS Cargo a i., keď konštatoval, že nepredložili nijaký dôkaz prima facie o užitočnosti požadovaných dokumentov pre konanie. Takéto dôkazy prima facie však boli predložené v žalobe a v replike v konaní na Všeobecnom súde, pokiaľ ide o správanie aliancie WOW, postupy v tretích krajinách, interné špekulácie ostatných dopravcov o spoločnostiach SAS Cargo a i. a rozdielnu miestnu prax, ako aj vertikálne dohody o poskytovaní kapacity a súvisiace e‑maily adresované „Drahým partnerom“. Všeobecný súd tieto skutočnosti z veľkej časti nepreskúmal.
92
Pokiaľ ide najmä o tieto e‑maily, Všeobecný súd v bodoch 476 až 487 napadnutého rozsudku zamietol hodnoverné vysvetlenie spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorého Lufthansa leteckým spoločnostiam, ktoré boli jej zákazníkmi, tieto e‑maily poslala nevyžiadaným a jednostranným spôsobom, takže ich považoval za dôkazy v neprospech. V súvisiacej veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Všeobecného súdu z 30. marca 2022, Latam Airlines Group a Lan Cargo/Komisia (T‑344/17, EU:T:2022:185), však Všeobecný súd v bode 512 tohto rozsudku považoval tieto emaily za dôkazy v prospech. Porušil tak zásadu, podľa ktorej rozsudok, vrátane jeho odôvodnenia, musí byť uplatniteľný erga omnes. Rovnaké dôkazy by sa mali posudzovať rovnakým spôsobom bez ohľadu na vec.
93
Vo štvrtom rade, pokiaľ ide o dôkazy predložené obvinenými dopravcami, Všeobecný súd sa v bode 121 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia alebo subsidiárne opomenul odôvodniť svoje rozhodnutie, keď konštatoval, že argumentácia spoločností SAS Cargo a i. bola založená na „mimoriadne všeobecných dohadoch“. V skutočnosti však SAS Cargo a i. predložili konkrétne dôkazy o tom, že odpovede spoločnosti Air Canada a iného dopravcu obsahujú dôkazy v prospech spoločnosti SAS Cargo a i. alebo, inými slovami, dôkazy prima facie o tom, že tieto dokumenty sú užitočné na ich obhajobu. Všeobecný súd teda porušil zásadu rovnosti zbraní a právo na obhajobu. SAS Cargo a i. odkazujú najmä na body 477 a 478 napadnutého rozsudku, v ktorých sa Všeobecný súd opieral o emaily vymenené medzi spoločnosťou Lufthansa a iným dopravcom ako o dôkazy v neprospech spoločností SAS Cargo a i. Lufthansa pritom nebola obvinená. Okrem toho SAS Cargo a i. nemali prístup k prostriedkom obhajoby a dôkazom, ktoré predložila, čo silne naznačuje odmietnutie poskytnúť prístup k dôkazom v ich prospech. Všeobecný súd nevysvetlil dôvody, pre ktoré je tento dôkaz prima facie nedostatočný, a nerozhodol o všetkých predložených dôkazoch prima facie.
94
V piatom rade sa Všeobecný súd v bode 118 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že prístup k dôkazom potenciálne v prospech, ktoré boli predložené po oznámení o výhradách, spoločnostiam SAS Cargo a i. umožnilo využiť vo svoj prospech väčšie úsilie a prostriedky, ktoré prípadne vynaložili iní dopravcovia. Prostriedky, ktoré má osoba k dispozícii, by nemali mať vplyv na jej právo na obhajobu. Judikatúra iba stanovuje, že tvrdenia uvedené v ostatných odpovediach na oznámenie o výhradách nemožno považovať za tvrdenia v prospech.
95
Komisia tvrdí, že táto časť je čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
96
Pokiaľ ide o neoznámenie dokumentu, ktorý je údajne v prospech, z ustálenej judikatúry vyplýva, že na to, aby dotknutý podnik preukázal, že jeho právo na obhajobu bolo porušené, musí preukázať len to, že nesprístupnenie tohto dokumentu mohlo v jeho neprospech ovplyvniť priebeh konania a obsah rozhodnutia Komisie. Stačí teda, aby podnik preukázal, že by mohol použiť uvedené dokumenty svedčiace v prospech na svoju obhajobu, v tom zmysle, že ak by sa na ne mohol odvolávať počas správneho konania, mohol by namietať skutočnosti, ktoré sa nezhodujú so závermi Komisie v tomto štádiu, a tak by mohol akýmkoľvek spôsobom ovplyvniť posúdenia uskutočnené Komisiou v prípadnom rozhodnutí, prinajmenšom pokiaľ ide o závažnosť a dĺžku trvania správania, ktoré mu bolo vytýkané, a teda výšku pokuty. Dotknutý podnik musí preukázať jednak to, že nemal prístup k niektorým dôkazom v jeho prospech, a jednak to, že ich mohol použiť na svoju obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júla 2010, Knauf Gips/Komisia, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, body 23 a 24, ako aj zo 14. mája 2020, NKT Verwaltung a NKT/Komisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, bod 265, ako aj citovanú judikatúru).
97
V prejednávanej veci treba v prvom rade uviesť, ako tvrdia SAS Cargo a i., že Všeobecný súd v bode 123 napadnutého rozsudku uviedol, že sa zbytočne odvolávajú na rozsudok Všeobecného súdu z 29. júna 1995, Solvay/Komisia (T‑30/91, EU:T:1995:115), keďže už rozhodol v bode 254 svojho rozsudku zo 16. júna 2011, Heineken Nederland a Heineken/Komisia (T‑240/07, EU:T:2011:284), že úvaha, podľa ktorej nemôže prináležať iba Komisii, aby určila dokumenty užitočné na obhajobu dotknutého podniku, sa týka dokumentov zo spisu Komisie a nemôže sa vzťahovať na odpovede, ktoré poskytli ostatné zúčastnené strany na výhrady oznámené Komisiou.
98
SAS Cargo a i. však tvrdením, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že Komisia bola oprávnená vykonať prvotné posúdenie dôkazov potenciálne v ich prospech uvedených v odpovediach ostatných účastníkov kartelu na oznámenie o výhradách, sa v podstate domáhajú práva na úplný a automatický prístup k týmto odpovediam. Ako však už Súdny dvor rozhodol, takéto právo neexistuje. Vzhľadom na to, že podniku, ktorý sa odvoláva na porušenie svojho práva na obhajobu, prináleží, aby poskytol prvú indíciu o užitočnosti takých dokumentov, ktoré mu Komisia nesprístupnila, pre svoju obhajobu, a teda nemožno sa domnievať, že Komisia porušila právo podniku na obhajobu len tým, že mu neposkytla úplný a automatický prístup k odpovediam ostatných účastníkov kartelu na oznámenie o výhradách (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. novembra 2019, Brugg Kabel a Kabelwerke Brugg/Komisia, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, bod 40, ako aj zo 14. mája 2020, NKT Verwaltung a NKT/Komisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, body 259, 260 a 265).
99
V tejto súvislosti treba uviesť, že judikatúra Európskeho súdu pre ľudské práva, na ktorú sa odvolávajú SAS Cargo a i., nezakladá právo na úplný a automatický prístup k spisu v rámci správneho konania. SAS Cargo a i. v každom prípade nevysvetľujú, akým spôsobom by táto judikatúra mohla spochybniť prístup Komisie, ktorý spočíva, pokiaľ ide o dokumenty, ktoré jej boli doručené po oznámení o výhradách, práve v poskytnutí prístupu k týmto dokumentom, pokiaľ môžu predstavovať nové dôkazy, či už v ich neprospech alebo v prospech (pozri analogicky rozsudok zo 14. mája 2020, NKT Verwaltung a NKT/Komisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, body 268 a 269).
100
Prvá výhrada tejto časti teda nie je dôvodná.
101
V druhom rade, pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa bodu 117 napadnutého rozsudku, treba poznamenať, že Všeobecný súd v ňom uviedol, že SAS Cargo a i. sa z veľkej časti odvolávajú iba na to, že niektorí obvinení dopravcovia alebo adresáti oznámenia o výhradách uviedli rovnaké tvrdenia ako oni vo svojich odpovediach na oznámenie o výhradách alebo vo svojich pripomienkach na Všeobecnom súde. Uviedol, že takéto úvahy nemôžu charakterizovať existenciu dôkazov v ich prospech, pričom v tejto súvislosti odkázal na body 43 a 44 svojho rozsudku z 12. júla 2011, Hitachi a i./Komisia (T‑112/07, EU:T:2011:342).
102
Z judikatúry už pripomenutej v bode 96 tohto rozsudku však vyplýva, že pokiaľ ide o neoznámenie dokumentu v prospech, dotknutý podnik musí preukázať, že jeho nesprístupnenie mohlo v jeho neprospech ovplyvniť priebeh konania a obsah rozhodnutia Komisie. Nemožno sa teda domnievať, že SAS Cargo a i. všeobecnými tvrdeniami formulovanými pred Všeobecným súdom, ako ich pripomenul v bode 117 napadnutého rozsudku, túto povinnosť splnili.
103
Výhrada smerujúca proti bodu 117 napadnutého rozsudku je teda nedôvodná.
104
V treťom rade, pokiaľ SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 118 až 122 napadnutého rozsudku skreslil dôkazy a neodpovedal na ich argumentáciu, treba uviesť, že SAS Cargo a i. nenapadajú právne kritérium uvedené v tomto bode 118, ktoré bolo v podstate pripomenuté v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, ale jeho uplatnenie Všeobecným súdom.
105
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 119 napadnutého rozsudku odkázal na dokumenty, na ktorých sa zakladá vyhlásenie Komisie týkajúce sa aliancie WOW v jej rozhodnutí zo 4. júla 2005 vo veci COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss (Ú. v. EÚ C 204, 2005, s. 3), a v podstate uviedol, že Komisia z týchto dokumentov nevychádzala v konaní, ktoré viedlo k spornému rozhodnutiu. V bode 120 napadnutého rozsudku tiež preskúmal dôkazy, ktoré majú potvrdzovať existenciu dohôd o kapacite medzi spoločnosťou Lufthansa a adresátmi viacerých e‑mailov, ktoré táto spoločnosť zaslala vo veci úpravy výšky jej palivovej prirážky. V tomto kontexte uviedol, že SAS Cargo a i. už vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách v tejto súvislosti uviedli tvrdenie, že už na základe dôkazov nachádzajúcich sa vo vyšetrovacom spise mali k dispozícii výpočet dopravcov, ktorí boli zmluvnými stranami dohody o nákupe kapacity so spoločnosťou Lufthansa, a že Komisia ich tvrdenie odmietla v odôvodnení 797 sporného rozhodnutia. Z toho vyvodil, že SAS Cargo a i. nepreukázali, že oznámenie týchto dôkazov mohlo byť pre ne užitočné pri ich obhajobe.
106
V bode 121 napadnutého rozsudku Všeobecný súd ďalej preskúmal argumentáciu spoločností SAS Cargo a i. týkajúcu sa dôkazov, ktoré predložili neobvinení dopravcovia, podľa ktorej tieto dôkazy mohli byť predložené v ich prospech, pretože neobvinení dopravcovia boli účastníkmi sporných kontaktov, ktoré boli vytýkané spoločnostiam SAS Cargo a i. v spornom rozhodnutí. V tejto súvislosti konštatoval, že SAS Cargo a i. vyslovili „mimoriadne všeobecné dohady“ a že všeobecnosť ich domnienky nemôže predstavovať dostatočne presný údaj o tom, že v odpovediach uvedených dopravcov sa nachádzajú dôkazy v prospech spoločností SAS Cargo a i. V bode 122 tohto rozsudku dodal, že to platí aj pre ich tvrdenie, v ktorom sa uvádza, že keďže ich zamestnanci sa zúčastnili iba „na minimálnej časti“ dotknutých správaní, dôkazy týkajúce sa väčšiny uvedených správaní majú v rukách ostatní obvinení dopravcovia.
107
Treba teda konštatovať, že SAS Cargo a i. sa svojou kritikou bodov 119 až 122 napadnutého rozsudku v skutočnosti snažia spochybniť posúdenia skutkového stavu a dôkazov, ktoré Všeobecný súd v týchto bodoch vykonal. Prípadná relevantnosť a dôkazná hodnota údajných dôkazov v prospech majú totiž zjavne skutkovú povahu, takže ako také nepodliehajú preskúmaniu Súdnym dvorom (rozsudok z 19. decembra 2012, Heineken Nederland a Heineken/Komisia, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, bod 28, ako aj citovaná judikatúra). Táto kritika je teda neprípustná.
108
V tejto súvislosti sa nemožno domnievať, ako to tiež tvrdia SAS Cargo a i., že Všeobecný súd v týchto bodoch 119 až 122 skreslil dôkazy a neodpovedal na ich argumentáciu. Na jednej strane o skreslenie ide vtedy, ak sa posudzovanie existujúcich dôkazov javí ako zjavne nesprávne alebo zjavne v rozpore s ich znením bez toho, aby sa poukázalo na nové dôkazy. Toto skreslenie však musí jednoznačne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov. Navyše, pokiaľ odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd skreslil dôkazy, musí presne označiť dôkazy, ktoré tento súd skreslil, a preukázať chyby v jeho analýze, ktoré viedli Všeobecný súd pri jeho posúdení k takémuto skresleniu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. septembra 2024, JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisia, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, bod 63, a z 22. mája 2025, Luossavaara‑Kiirunavaara/Komisia, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, bod 108, ako aj citovaná judikatúra).
109
Argumentácia uvedená v bode 91 tohto rozsudku však vzhľadom na tieto požiadavky nepostačuje na preukázanie uvádzaného skreslenia, keďže SAS Cargo a i. najmä neuvádzajú, v čom je posúdenie, ktoré vykonal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, zjavne nesprávne.
110
Na druhej strane vzhľadom na judikatúru už pripomenutú v bodoch 84 a 85 tohto rozsudku sa nemožno domnievať, že Všeobecný súd tým, že v bodoch 119 až 122 napadnutého rozsudku zamietol tvrdenia, ktoré mu predložili SAS Cargo a i., porušil svoju povinnosť odôvodnenia.
111
Vo štvrtom rade stačí uviesť, že argumentáciou uvedenou v bode 93 tohto rozsudku SAS Cargo a i. opätovne spochybňujú bod 121 napadnutého rozsudku a uvádzajú tvrdenia podobné tým, ktoré už boli zamietnuté v bodoch 104 až 110 tohto rozsudku. Treba ju teda tiež zamietnuť ako čiastočne neprípustnú a čiastočne nedôvodnú.
112
V piatom rade, keďže argumentácia uvedená v bode 94 tohto rozsudku sa týka len druhej vety bodu 118 napadnutého rozsudku, ktorá, ako uvádza slovné spojenie „navyše“, predstavuje doplňujúci dôvod, a je teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 80 tohto rozsudku neúčinná.
113
Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhá časť prvého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná, čiastočne neúčinná a čiastočne nedôvodná, a v dôsledku toho sa musí tento prvý odvolací dôvod zamietnuť v celom rozsahu.
O druhom odvolacom dôvode týkajúcom sa práva byť vypočutý v súvislosti s kritériom kvalifikovaných účinkov
114
Druhý odvolací dôvod spoločností SAS Cargo a i. sa skladá z troch častí. V prvej časti SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že skutočnosť, že Komisia v spornom rozhodnutí vychádzala z kritéria kvalifikovaných účinkov bez toho, aby toto kritérium bolo uvedené v oznámení o výhradách, nespôsobuje porušenie ich práva byť vypočuté. V druhej časti tvrdia, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že dôkazy uvedené v tomto rozhodnutí na odôvodnenie uplatnenia tohto kritéria už boli dostatočne opísané v oznámení o výhradách. V tretej časti SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že ich odpoveď na oznámenie o výhradách preukazuje, že ich právo na obhajobu bolo dodržané.
O prvej časti týkajúcej sa potreby uviesť kritérium kvalifikovaných účinkov v oznámení o výhradách
– Argumentácia účastníčok konania
115
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa v bode 140 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia tým, že na účely preukázania svojej právomoci vychádzala z kritéria kvalifikovaných účinkov, neuviedla nové výhrady ani nezmenila obsah výhrad uvedených v oznámení o výhradách. Judikatúra vyžaduje, aby oznámenie o výhradách obsahovalo skutkové okolnosti, ktoré sú vytýkané adresátovi tohto oznámenia, ale aj ich kvalifikáciu. Keďže Všeobecný súd v tomto bode 140 pripustil, že oznámenie o výhradách neodkazuje na kritérium kvalifikovaných účinkov, nemohol bez toho, aby sa dopustil pochybenia, dospieť k záveru, že okolnosť, že toto kritérium nebolo počas správneho konania osobitne prejednané, je irelevantná a nevedie k porušeniu ich práva na obhajobu. Komisia mala z dôvodu významných opráv vo svojej analýze prinajmenšom prijať oznámenie o výhradách, ktoré by dopĺňalo oznámenie o výhradách z roku 2007, a zorganizovať nové vypočutie.
116
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, SAS Cargo a i. v bode 34 svojej žaloby pred Všeobecným súdom uviedli tvrdenie založené na pochybení pri „kvalifikácii skutkových okolností“, a to, že v oznámení o výhradách sa neuvádzalo, že Komisia má v úmysle vychádzať zo skutkových okolností s cieľom preukázať „bezprostredné, podstatné alebo predvídateľné účinky“ alebo uplatniť kritérium kvalifikovaných účinkov. SAS Cargo a i. tiež tvrdia, že nie sú povinné formulovať svoje odvolanie rovnako ako svoju žalobu.
117
Komisia odpovedá, že táto časť je neprípustná na základe článku 170 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. SAS Cargo a i. totiž pred Všeobecným súdom netvrdili, že im Komisia mala v oznámení o výhradách predložiť kritérium kvalifikovaných účinkov „prostredníctvom kvalifikácie skutkových okolností“, ale len to, že analýza Komisie bola založená na skutkových zisteniach, ktoré im neboli oznámené, že oznámenie o výhradách neuvádzalo, že Komisia zamýšľa vychádzať zo skutkových okolností uvedených neskôr v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia, a že nemali možnosť sa k týmto tvrdeniam vyjadriť. V každom prípade je táto časť nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
118
Podľa článku 170 ods. 1 druhej vety Rokovacieho poriadku Súdneho dvora odvolaním nemožno meniť predmet sporu pred Všeobecným súdom. Právomoc Súdneho dvora v rámci preskúmania odvolania je tak obmedzená na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov prejednávaných na prvom stupni. Účastník konania teda nemôže pred Súdnym dvorom po prvýkrát uviesť dôvod, ktorý neuviedol v konaní pred Všeobecným súdom, pretože tým by sa mu umožnilo predložiť Súdnemu dvoru, ktorého právomoc v oblasti odvolacieho konania je obmedzená, spor v širšom rozsahu, ako bol ten, o ktorom rozhodoval Všeobecný súd (rozsudky zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, bod 34, a z 2. februára 2023, Španielsko a i./Komisia, C‑649/20 P, C‑658/20 P a C‑662/20 P, EU:C:2023:60, bod 29, ako aj citovaná judikatúra).
119
Odvolateľ má však právo podať odvolanie na Súdny dvor, v rámci ktorého uvedie odvolacie dôvody a tvrdenia vyplývajúce zo samotného napadnutého rozsudku, ktoré majú z právneho hľadiska spochybniť jeho dôvodnosť (rozsudky z 29. novembra 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall a i./Komisia, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, bod 17, ako aj z 2. februára 2023, Španielsko a i./Komisia, C‑649/20 P, C‑658/20 P a C‑662/20 P, EU:C:2023:60, bod 30, ako aj citovaná judikatúra).
120
Je pravda, že v prejednávanej veci z napadnutého rozsudku, najmä z jeho bodu 133, nevyplýva, že SAS Cargo a i. uviedli pred Všeobecným súdom výhradu týkajúcu sa neexistencie právnej kvalifikácie kritéria kvalifikovaných účinkov v oznámení o výhradách. Navyše netvrdia, že by Všeobecný súd v tomto rozsudku skreslil argumentáciu, ktorú mu predložili.
121
Ako však SAS Cargo a i. tvrdia v rámci tejto časti, z bodu 34 ich žaloby vyplýva, že pred Všeobecným súdom tvrdili, že v oznámení o výhradách nebolo uvedené, že Komisia má v úmysle vychádzať zo skutkových zistení v ňom uvedených, ktoré navyše spochybňovali, s cieľom „preukázať ‚bezprostredné, podstatné alebo predvídateľné účinky‘“ alebo „uplatniť kritérium účinkov“.
122
Je pravda, že tým výslovne netvrdili, že Komisia právne nekvalifikovala základ svojej medzinárodnej právomoci. Všeobecný súd však v bode 140 napadnutého rozsudku konštatoval, že medzi účastníkmi konania nie je sporné, že na rozdiel od sporného rozhodnutia oznámenie o výhradách neodkazuje na kritérium kvalifikovaných účinkov, a v bode 145 tohto rozsudku, že okolnosť, že toto kritérium nebolo osobitne prejednané počas správneho konania, je irelevantná na účely posúdenia dodržania, či bolo dodržané ich právo na obhajobu vzhľadom na skutočnosti, ktoré uviedol v bodoch 140 až 144 tohto rozsudku.
123
Za týchto podmienok a vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 119 tohto rozsudku sa námietka neprípustnosti vznesená Komisiou musí zamietnuť a túto časť je potrebné preskúmať meritórne.
124
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcií, najmä pokút alebo penále, je základnou zásadou práva Únie, ktorá musí byť Komisiou plne zachovaná (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. februára 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisia, 85/76, EU:C:1979:36, bod 9, a zo 16. júna 2022, Quanta Storage/Komisia, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, bod 61, ako aj citovanú judikatúru).
125
Nariadenie č. 1/2003 preto stanovuje, že účastníkom konania je zaslané oznámenie o výhradách, ktoré musí jasne uvádzať všetky základné údaje, z ktorých Komisia v tomto štádiu konania vychádza. Takéto oznámenie o výhradách predstavuje procesnú záruku uplatňujúcu základnú zásadu práva Únie, ktorá vyžaduje dodržanie práva na obhajobu v každom konaní, ktoré môže viesť k uloženiu sankcie. Táto zásada najmä vyžaduje, aby oznámenie o výhradách zaslané Komisiou podniku, ktorému Komisia zvažuje uložiť sankciu za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže, obsahovalo podstatné skutočnosti svedčiace proti tomuto podniku, akými sú vytýkané skutočnosti, ich kvalifikácia, závažnosť, dĺžka trvania predpokladaného porušenia, ako aj dôkazy, o ktoré sa Komisia opiera, aby uvedený podnik mohol účinne uplatniť svoje tvrdenia v rámci správneho konania, ktoré voči nemu bolo začaté (pozri v tomto zmysle rozsudky z 29. júna 2006, Showa Denko/Komisia, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, bod 69, a zo 16. júna 2022, Quanta Storage/Komisia, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, bod 62, ako aj citovanú judikatúru).
126
V prejednávanej veci Všeobecný súd v bode 141 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia už v oznámení o výhradách uviedla, že má v úmysle konštatovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 dohody o EHP na prichádzajúcich spojeniach. V tejto súvislosti uviedol, že v bode 129 oznámenia o výhradách Komisia tak poznamenala, že „porušenie sa vzťahuje na služby nákladnej dopravy… v rámci [Únie]/EHP a Švajčiarska a na spojeniach medzi letiskami [Únie]/EHP a tretími krajinami celého sveta, obomi smermi“. Navyše poznamenal, že v bode 1430 oznámenia o výhradách Komisia uviedla, že „všetky protisúťažné činnosti zahŕňajúce každého z účastníkov spájal jeden celkový cieľ, a to dohodnúť sa na cene alebo prinajmenšom odstrániť cenovú neistotu na trhu nákladnej dopravy v EHP, a to vrátane spojení medzi letiskami EHP a tretími krajinami“.
127
V bode 142 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dodal, že Komisia rovnako odôvodnila svoju právomoc konštatovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúcich spojeniach už v štádiu oznámenia o výhradách. V tejto súvislosti konštatoval, že v bode 1390 tohto oznámenia tak Komisia zdôraznila, že má „právomoc uplatniť článok [101 ZFEÚ] na dojednania týkajúce sa leteckej dopravy medzi letiskami [Únie] a tretími krajinami, ktoré mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi“. Okrem toho poznamenal, že v bode 1394 uvedeného oznámenia Komisia dodala, že má aj „právomoc uplatniť článok 53 Dohody o EHP… na dojednania týkajúce sa leteckej dopravy medzi letiskami [EHP] a tretími krajinami, ktoré mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a zmluvnými stranami Dohody o EHP alebo medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP“.
128
Všeobecný súd okrem toho v bode 147 tohto rozsudku konštatoval, že všetky skutkové okolnosti, na ktorých sa zakladajú odôvodnenia 1045 a 1046 sporného rozhodnutia, sa nachádzajú v oznámení o výhradách.
129
Z toho vyplýva, že Komisia tým, že v spornom rozhodnutí konštatovala, že sporný kartel sa vzťahoval na správanie súvisiace s predajom v krajinách, ktoré nie sú členmi Únie, ani EHP, nezaložila toto rozhodnutie na výhradách, ku ktorým SAS Cargo a i. nemohli uplatniť svoje tvrdenia, čo je v rozpore povinnosťou uvedenou v bode 125 tohto rozsudku. Vzhľadom na skutočnosti uvedené Komisiou v oznámení o výhradách, ako boli uvedené Všeobecným súdom v bodoch 141, 142 a 147 napadnutého rozsudku, o ktorých SAS Cargo a i. netvrdia, že skresľujú toto oznámenie, totiž SAS Cargo a i. nemohli nevedieť, že im Komisia v súvislosti s týmto správaním vytýka porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP.
130
Navyše kvalifikácia presného právneho kritéria, na základe ktorého Komisia vyvodzuje svoju medzinárodnú právomoc uplatňovať článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na protisúťažné správanie, ku ktorému došlo mimo týchto území, nemá vplyv na obsah podstatných skutočností, na ktorých môže Komisia založiť túto právomoc a ktoré zamýšľa uplatniť proti podniku, ktorý zamýšľa sankcionovať za porušenie týchto ustanovení.
131
Nemožno sa teda domnievať, že Komisia porušuje právo na obhajobu podnikov, ktorým je určené oznámenie o výhradách, a najmä ich právo byť vypočuté, pokiaľ ide o medzinárodnú právomoc Komisie sankcionovať protisúťažné správanie, ku ktorým došlo mimo územia Únie alebo EHP, len z toho dôvodu, že v tomto oznámení výslovne neuvádza, že má v úmysle založiť svoju právomoc sankcionovať takéto správanie na „kritériu vykonávania“ alebo na „kritériu kvalifikovaných účinkov“, dokonca aj na inom právnom kritériu, ktoré by Komisia mohla v závislosti od okolností považovať za spôsobilé odôvodniť takúto právomoc, pokiaľ v uvedenom oznámení, ako je to v prejednávanej veci, uvedie, že z dôvodu takéhoto správania má v úmysle sankcionovať podniky, ktorým je toto oznámenie určené, za porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, a vymedzí podstatné skutočnosti, ktoré zamýšľa na tento účel zohľadniť.
132
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 140 až 142 a 146 napadnutého rozsudku konštatoval, že keď Komisia v spornom rozhodnutí využila kritérium kvalifikovaných účinkov, aby založila svoju právomoc konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúcich spojeniach, neuplatnila voči spoločnostiam SAS Cargo a i. nové výhrady, ani nezmenila obsah tých, ktoré predbežne zohľadnila v oznámení o výhradách. Komisia totiž už v oznámení o výhradách jednak uviedla, že ich zamýšľala sankcionovať za takéto porušenie na týchto spojeniach, a jednak vymedzila podstatné skutočnosti odôvodňujúce jej právomoc tak urobiť.
133
Z uvedeného vyplýva, že prvá časť druhého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
O druhej časti týkajúcej sa obsahu oznámenia o výhradách
– Argumentácia účastníčok konania
134
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 141 a 142 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že oznámenie o výhradách im poskytlo dostatok informácií týkajúcich sa kritéria kvalifikovaných účinkov, a že teda bolo dodržané ich právo na obhajobu. Časti tohto oznámenia uvedené v bodoch 141 a 142 tohto rozsudku sú len tvrdeniami, ktoré nie sú podložené dôkazmi. Oddiel 5.2 uvedeného oznámenia, ktorá sa týka právomoci Komisie, neuvádza ani toto kritérium, ani jeho základné prvky, ani dôkazy o tom, že bolo v prejednávanej veci splnené.
135
Navyše v bode 147 napadnutého rozsudku Všeobecný súd nesprávne dospel k záveru, že dôkazy uvedené v spornom rozhodnutí na preukázanie kritéria kvalifikovaných účinkov boli dostatočne opísané v oznámení o výhradách, bez toho, aby poskytol ďalšie spresnenie. Prístup Všeobecného súdu by tak od spoločností SAS Cargo a i. vyžadoval, aby rozpoznali právne kritérium, ktoré Komisia použila, a aby v rámci celého tohto oznámenia zisťovali, či obsahuje prvky, ktoré by toto kritérium podporili. Časti oznámenia o výhradách citované v tomto bode 147 ani relevantné skutkové okolnosti neobsahujú.
136
Komisia tvrdí, že táto časť je nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
137
V prvom rade v rozsahu, v akom SAS Cargo a i. v podstate tvrdia, že Všeobecný nesprávne dospel k záveru, že oznámenie o výhradách obsahuje dostatočné informácie na to, aby mohli pochopiť, že Komisia zamýšľa konštatovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúcich spojeniach, a že ich právo na obhajobu bolo v dôsledku toho dodržané, stačí konštatovať, že táto argumentácia sa vo svojej podstate neodlišuje od argumentácie, ktorú už SAS Cargo a i. uviedli na podporu prvej časti tohto odvolacieho dôvodu. Uvedená argumentácia sa teda musí z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bodoch 124 až 133 tohto rozsudku, zamietnuť ako nedôvodná.
138
V druhom rade, pokiaľ ide o výhradu, ktorú SAS Cargo a i. smerujú proti bodu 147 napadnutého rozsudku, treba konštatovať, že Všeobecný súd v tomto bode uviedol, že tieto spoločnosti nemôžu dôvodne tvrdiť, že uplatnenie kritéria kvalifikovaných účinkov v odôvodneniach 1045 a 1046 sporného rozhodnutia sa zakladá na skutkovom stave, ktorý Komisia nezohľadnila v oznámení o výhradách.
139
V tejto súvislosti uviedol, že všetky skutkové okolnosti, na ktorých sa zakladajú tieto odôvodnenia 1045 a 1046, sa nachádzajú v oznámení o výhradách. Spresnil, že dôvod obsiahnutý v uvedenom odôvodnení 1045, ktorý sa týka účinku sporného správania na spotrebiteľov v EHP, sa tak opiera o úvahy týkajúce sa štruktúry cien za služby nákladnej dopravy, úlohy špeditérov ako sprostredkovateľov medzi dopravcami a odosielateľmi a povahy jediného a pokračujúceho porušenia, ktoré už boli obsiahnuté v bodoch 7, 104, 1396 až 1411 a 1434 až 1438 oznámenia o výhradách. Takisto poznamenal, že dôvod týkajúci sa účinkov medzilinkových služieb na hospodársku súťaž, v tom istom odôvodnení 1045, sa zakladá na úvahách týkajúcich sa fungovania odvetvia nákladnej dopravy uvedených v bodoch 7, 9, 102 a 105 tohto oznámenia. Pokiaľ ide o geografický rozsah sporného kartelu a zahrnutie prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy do jediného a pokračujúceho porušenia, uvedené v odôvodnení 1046 sporného rozhodnutia, konštatoval, že sú rozoberané v bodoch 3, 125, 129, 1045, 1390, 1394 a 1430 uvedeného oznámenia.
140
SAS Cargo a i. preto tvrdením, že Všeobecný súd nesprávne dospel k záveru, že dôkazy uvedené v spornom rozhodnutí na preukázanie toho, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené, boli dostatočne opísané v oznámení o výhradách, a že uvedené časti tohto oznámenia neobsahujú relevantné skutkové okolnosti, sa snažia dosiahnuť to, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie obsahu oznámenia o výhradách, ako ho vymedzil Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, bez toho, aby sa odvolávali na skreslenie. Takéto nové posúdenie skutkového stavu však v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku nepatrí do právomoci Súdneho dvora v odvolacom konaní.
141
Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhá časť druhého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
O tretej časti týkajúcej sa odpovedí spoločností SAS Cargo a i. na oznámenie o výhradách
– Argumentácia účastníčok konania
142
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd v bode 143 napadnutého rozsudku nesprávne uviedol, že dodržanie ich práva na obhajobu potvrdzujú ich odpovede na oznámenie o výhradách. Tieto odpovede totiž nemohli vyplniť medzery v tomto oznámení týkajúce sa kritéria kvalifikovaných účinkov. Bod 144 tohto rozsudku je preto tiež nesprávny v rozsahu, v akom v ňom Všeobecný súd tvrdí, že Komisia sa v odôvodneniach 1042 až 1046 sporného rozhodnutia len vyjadrila k tvrdeniam spoločností SAS Cargo a i., keďže uvedené odôvodnenia sa nikdy nezaoberali kritériom kvalifikovaných účinkov. Hoci je pravda, že tvrdenia uvedené v oznámení o výhradách možno opraviť alebo doplniť, nie je prípustné meniť podstatné prvky uvádzaného porušenia. V dôsledku toho je tiež nesprávny bod 145 uvedeného rozsudku, v ktorom Všeobecný súd konštatoval, že okolnosť, že kritérium kvalifikovaných účinkov nebolo prejednané, je irelevantná, ako aj bod 146 tohto rozsudku, v ktorom konštatoval, že právo spoločností SAS Cargo a i. na obhajobu nebolo porušené.
143
Komisia tvrdí, že táto časť je nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
144
Stačí uviesť, že táto časť vychádza z predpokladu, že oznámenie o výhradách bolo neúplné z dôvodu, že v ňom Komisia výslovne neuviedla, že má v úmysle založiť svoju právomoc konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o prichádzajúce spojenia, na kritériu kvalifikovaných účinkov. Z analýzy prvej časti tohto odvolacieho dôvodu však vyplýva, že tento predpoklad je nesprávny.
145
Z toho vyplýva, že tretia časť druhého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná a že v dôsledku toho sa musí druhý odvolací dôvod zamietnuť ako čiastočne neprípustný a čiastočne nedôvodný.
O treťom odvolacom dôvode týkajúcom sa uplatnenia kritéria kvalifikovaných účinkov
146
Tretí odvolací dôvod spoločností SAS Cargo a i. sa skladá z piatich častí. V prvej časti SAS Cargo a i. tvrdia, že napadnutý rozsudok obsahuje rozpory a pochybenia pri uplatnení kritéria kvalifikovaných účinkov. V druhej časti tvrdia, že Všeobecný súd protiprávne nahradil odôvodnenie Komisie uvedené v spornom rozhodnutí svojím odôvodnením. V tretej časti sa odvolávajú na protiprávne obrátenie dôkazného bremena. Vo štvrtej časti tvrdia, že Všeobecný súd uplatnil nesprávne kritérium, pokiaľ ide o bezprostrednosť účinku, ktorý posudzoval. V piatej časti tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že právomoc Komisie uplatniť článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na prichádzajúce spojenia môže byť založená na základe jediného a pokračujúceho porušenia.
O prvej časti založenej na rozporoch a na pochybení pri uplatnení kritéria kvalifikovaných účinkov
– Argumentácia účastníčok konania
147
SAS Cargo a i. tvrdia, že body 167 až 171, 179 až 181, 197, 198, 203, 221, 222 a 226 napadnutého rozsudku obsahujú rozpory a pochybenia pri uplatnení kritéria kvalifikovaných účinkov. Ako uviedol Všeobecný súd v bodoch 161 a 165 tohto rozsudku, uplatnenie tohto kritéria vyžaduje, aby Komisia preukázala pravdepodobné, predvídateľné, bezprostredné a podstatné účinky. Odkazy Všeobecného súdu na porušenia z hľadiska cieľa a na dôkaz o konkrétnych účinkov, nachádzajúce sa v bodoch 167, 170 a 171 uvedeného rozsudku, však neposkytujú odpoveď na otázku, či Komisia preukázala, že tieto štyri podmienky boli splnené. Pojem obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“ nesúvisí s medzinárodnou právomocou Komisie s výnimkou toho, že by sa pripustilo, že na preukázanie takejto právomoci nie je nikdy potrebné preukázať protisúťažné účinky.
148
Pokiaľ ide o účinky na spotrebiteľov, ktoré Všeobecný súd identifikoval – a to jednak zvýšenie ceny služieb nakúpených odosielateľmi usadenými v EHP (ďalej len „účinok na odosielateľov“) uvedené v bodoch 179 a 181 napadnutého rozsudku a jednak zvýšenie ceny tovaru nakúpeného konečnými spotrebiteľmi v EHP (ďalej len „účinok na tovar“) uvedené v bodoch 181 a 226 tohto rozsudku – prináležalo mu preskúmať, či každý z týchto účinkov je pravdepodobný, predvídateľný, podstatný a bezprostredný, pričom pravdepodobnosť a predvídateľnosť predstavujú odlišné kritériá, ako sa uvádza v bode 51 rozsudku zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Všeobecný súd nebol v priebehu svojej analýzy oprávnený meniť opis skúmaného účinku, aby ľahšie splnil kritérium kvalifikovaných účinkov.
149
Všeobecný súd však postupoval práve týmto spôsobom. V bodoch 166 až 237 napadnutého rozsudku ani neuvádza slovo „pravdepodobné“, s výnimkou bodov 188 a 189 tohto rozsudku, v ktorých spoločnostiam SAS Cargo a i. ukladá znášať dôkazné bremeno. Okrem toho Všeobecný súd nepreukázal, že účinok na odosielateľov a účinok na tovar spĺňajú tri ďalšie podmienky kritéria kvalifikovaných účinkov, ale rôzne odkazoval na jeden alebo druhý z týchto účinkov a na niektorú z týchto podmienok. SAS Cargo a i. v tejto súvislosti odkazujú na body 179, 198, 203, 221 a 222 uvedeného rozsudku. Tento prístup značne zmierňuje dôkazné bremeno, ktoré znáša Komisia, ako ilustruje bod 180 toho istého rozsudku.
150
Tento bod 179 je okrem toho poznačený nedostatočným preskúmaním všetkých relevantných skutkových okolností, alebo subsidiárne nedostatkom odôvodnenia, čo vedie k nesprávnemu uplatneniu kritéria kvalifikovaných účinkov a k porušeniu prezumpcie neviny. Všeobecný súd nezohľadnil dôkazy o opaku spoločností SAS Cargo a i. týkajúce sa účinku na odosielateľov usadených v EHP, ktorí sa na prichádzajúcich spojeniach vyskytujú zriedkavo, ani minimálne dodatočné náklady, ktoré predstavovala výška prirážok pre kupujúcich so sídlom v EHP, hoci tieto skutočnosti vylučujú podstatnú povahu účinku na odosielateľov. Bod 226 napadnutého rozsudku je okrem toho nesprávny, keďže Všeobecný súd vychádzal zo skutkového tvrdenia týkajúceho sa účinku na tovar, ktoré je čisto hypotetické, a nie je teda spôsobilé na preukázanie existencie podstatného a bezprostredného účinku na odosielateľov. Keďže Všeobecný súd vychádzal len z predpokladu podstatnej povahy účinku na odosielateľov, stačilo, aby SAS Cargo a i. predložili vysvetlenie, ktoré objasňuje skutkové okolnosti, na ktoré sa odvolávala Komisia, odlišným spôsobom.
151
Komisia tvrdí, že táto časť je čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
152
Na úvod treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 156 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia v spornom rozhodnutí v podstate vychádzala z troch samostatných dôvodov, aby konštatovala, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo v tomto prípade splnené. V bode 157 tohto rozsudku uviedol, že prvé dva dôvody sú uvedené v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia a oba sa týkajú účinkov koordinácie týkajúcej sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy posudzovanej samostatne. V tomto bode 157 tak konštatoval, že prvý dôvod spočíval v tom, že „zvýšené náklady leteckej dopravy do EHP, a teda vyššie ceny dovážaného tovaru, m[ohli] mať vzhľadom na svoju povahu účinky na spotrebiteľov v rámci EHP“ (ďalej len „účinok na ceny dovážaného tovaru“) a že druhý dôvod sa týka účinkov koordinácie v oblasti prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy „aj na poskytovanie služieb [nákladnej dopravy] inými dopravcami v rámci EHP, medzi [dopravnými] uzlami (‚hubs‘) v EHP používanými dopravcami z tretích krajín a cieľovými letiskami týchto zásielok v EHP, ktoré nie sú obsluhované dopravcom z tretej krajiny“. V bode 158 uvedeného rozsudku uviedol, že tretí dôvod je obsiahnutý v odôvodnení 1046 sporného rozhodnutia a týka sa účinkov jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok. V bode 159 toho istého rozsudku uviedol, že považuje za vhodné preskúmať prvý a tretí z týchto dôvodov, čo urobil v bodoch 160 až 227 a 228 až 236 napadnutého rozsudku.
153
Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdia SAS Cargo a i., Všeobecný súd sa v bodoch napadnutého rozsudku, na ktoré sa odvolávajú, nesnažil overiť, či boli splnené podmienky charakterizujúce existenciu kvalifikovaných účinkov, pokiaľ ide tak o údajný „účinok na odosielateľov“, ako aj o údajný „účinok na tovar“. Toto overenie totiž vykonal len vo vzťahu k účinku na ceny dovážaného tovaru, v súvislosti s ktorým, ako vyplýva z bodu 162 napadnutého rozsudku, SAS Cargo a i. tvrdili, že nepatrí medzi účinky vyvolané sporným správaním, ktoré je Komisia oprávnená zohľadniť na účely uplatnenia kritéria kvalifikovaných účinkov.
154
Argumentáciu spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorej napadnutý rozsudok obsahuje rozpory, keďže účinok, ktorý Všeobecný súd preskúmal z hľadiska toho, či umožňuje založiť medzinárodnú právomoc Komisie s ohľadom na kritérium kvalifikovaných účinkov, sa v priebehu jeho analýzy menil, ako aj ich argumentáciu založenú na predpoklade, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku identifikoval dva účinky, ktoré analyzoval rôznym spôsobom, čím sa dopustil nesprávnych právnych posúdení, protiprávneho obrátenia dôkazného bremena, ako aj porušení svojej povinnosti odôvodnenia, treba teda hneď zamietnuť, keďže vychádzajú z nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku.
155
Okrem toho treba uviesť, že pokiaľ SAS Cargo a i. v tejto časti v prvom rade ďalej tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 167, 170 a 171 napadnutého rozsudku odkázal na pojem obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“, hoci tento pojem nijako nesúvisí s medzinárodnou právomocou Komisie, a v dôsledku toho neoveril, či boli v prejednávanej veci splnené podmienky na stanovenie kritéria kvalifikovaných účinkov, sú tieto body súčasťou analýzy Všeobecného súdu uvedenej v bodoch 163 až 185 tohto rozsudku, ktorá sa týka posúdenia relevantnosti účinku na ceny dovážaného tovaru, a to, ako už bolo uvedené v bode 152 tohto rozsudku, prvého z troch dôvodov, o ktoré sa Komisia opierala v odôvodneniach 1045 a 1046 sporného rozhodnutia, aby odôvodnila záver, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo v prejednávanej veci splnené.
156
V tejto súvislosti je pravda, že v tomto kontexte Všeobecný súd v bode 167 napadnutého rozsudku uviedol, že pri existencii správania, o ktorom sa Komisia domnievala, tak ako v prejednávanej veci, že preukazuje taký stupeň škodlivosti vo vzťahu k hospodárskej súťaži na vnútornom trhu alebo v rámci EHP, že ho bolo možné kvalifikovať ako obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“ v zmysle článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, uplatnenie kritéria kvalifikovaných účinkov nemôže vyžadovať preukázanie konkrétnych účinkov, ktoré predpokladá kvalifikácia správania ako obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska účinku“ v zmysle týchto ustanovení.
157
Podobne v bode 170 napadnutého rozsudku uviedol, že ako Komisia konštatovala v odôvodnení 917 sporného rozhodnutia, zohľadnenie konkrétnych účinkov sporného správania je zbytočné, keďže je preukázaný jeho protisúťažný cieľ.
158
V bode 171 napadnutého rozsudku z toho vyvodil, že výklad kritéria kvalifikovaných účinkov v tom zmysle, že vyžaduje preukázanie konkrétnych účinkov sporného správania, a to aj v prípade existencie obmedzenia hospodárskej súťaže „z hľadiska účinku“, by viedol k tomu, že právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP by podliehala podmienke, ktorá nemá oporu v znení týchto ustanovení.
159
Z týchto bodov 167, 170 a 171 však nemožno vyvodiť, že Všeobecný súd sa domnieval, že v dôsledku kvalifikácie predmetného porušenia ako porušenia „z hľadiska cieľa“ by akékoľvek posúdenie prípadného vzniku účinkov v rámci EHP umožňujúcich založiť právomoc Komisie na uplatnenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP na správanie, ku ktorému došlo mimo EHP, bolo nadbytočné.
160
Zo znenia bodov 163 až 181 napadnutého rozsudku ako celku totiž vyplýva, že Všeobecný súd v sporných bodoch napadnutého rozsudku sa len snažil vysvetliť, že skutočnosť, že Komisia v bode 917 sporného rozhodnutia uviedla, že nevykonala žiadne posúdenie protisúťažných účinkov predmetných protisúťažných postupov, neznamená, že Komisia z dôvodu povahy týchto postupov neposúdila, či tieto postupy mali na hospodársku súťaž v rámci Únie alebo EHP účinok umožňujúci preukázať jej právomoc uplatniť článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na prichádzajúce služby nákladnej dopravy z hľadiska kritéria kvalifikovaných účinkov.
161
Okrem toho, ako tvrdia SAS Cargo a i. a ako Všeobecný súd v podstate pripomenul v bodoch 161 a 165 napadnutého rozsudku, z judikatúry vyplýva, že kritérium kvalifikovaných účinkov umožňuje odôvodniť uplatnenie práva hospodárskej súťaže Únie alebo EHP z hľadiska medzinárodného práva verejného, ak je pravdepodobné, že predmetné správanie bude mať bezprostredný a podstatný účinok v Únii alebo v EHP. V tomto ohľade na splnenie podmienky týkajúcej sa požiadavky predvídateľnosti stačí zohľadniť pravdepodobné účinky správania na hospodársku súťaž. Okrem toho na splnenie požiadavky bezprostrednosti stačí, aby predmetné správanie „mohlo“ mať bezprostredný účinok v Únii alebo v EHP (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, body 49, 51 a 52).
162
Ako však Všeobecný súd uviedol v bode 182 napadnutého rozsudku, overil v bodoch 183 až 227 napadnutého rozsudku, či účinok na ceny dovážaného tovaru spĺňa tieto podmienky, pričom body 183 až 200 tohto rozsudku sa týkajú predvídateľnosti tohto účinku, body 201 až 216 uvedeného rozsudku sa týkajú jeho podstatnosti a body 217 až 226 toho istého rozsudku sa týkali jeho bezprostrednosti.
163
Z týchto skutočností vyplýva, že SAS Cargo a i. v podstate nedôvodne vytýkajú Všeobecnému súdu jednak to, že sa odvolával na pojem obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“ s cieľom preukázať, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo v prejednávanej veci splnené, a jednak to, že neoveril, či sa preukázalo, že účinok na ceny dovážaného tovaru spĺňa podmienky umožňujúce domnievať sa, že toto kritérium bolo splnené. Argumentácia v tomto zmysle uvedená v bode 147 tohto rozsudku je preto nedôvodná.
164
V druhom rade, pokiaľ SAS Cargo a i. vytýkajú Všeobecnému súdu, že nepreskúmal „pravdepodobnosť“ účinku na ceny dovážaného tovaru, treba uviesť, že v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 161 tohto rozsudku na splnenie podmienky týkajúcej sa požiadavky predvídateľnosti stačí zohľadniť pravdepodobné účinky správania na hospodársku súťaž. Požiadavka pravdepodobnosti sa preto neodlišuje od požiadavky predvídateľnosti. Ako však už bolo konštatované v bode 162 tohto rozsudku, Všeobecný súd v napadnutom rozsudku skutočne preskúmal predvídateľnosť účinku na ceny dovážaného tovaru. Táto argumentácia sa teda zakladá na nesprávnom výklade judikatúry zo strany spoločností SAS Cargo a i.
165
V treťom rade, pokiaľ ide o kritiku bodu 179 napadnutého rozsudku zo strany spoločností SAS Cargo a i., treba poznamenať, že v tomto bode Všeobecný súd konštatoval, že ak špeditéri nakupujú prichádzajúce nákladné služby, je to najmä v postavení sprostredkovateľov, aby ich zaradili do balíka služieb, ktorého účelom je z povahy veci zorganizovať integrovanú prepravu tovaru na územie EHP v mene odosielateľov. Dodal, že z odôvodnenia 70 sporného rozhodnutia vyplýva, že odosielatelia môžu byť najmä kupujúcimi alebo vlastníkmi prepravovaného tovaru a že je teda prinajmenšom pravdepodobné, že majú sídlo v EHP.
166
Treba teda konštatovať, že tento bod 179 obsahuje len posúdenia skutkovej povahy, ktoré v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku nepodliehajú, v prípade neexistencie tvrdenia o skreslení, preskúmaniu Súdneho dvora v rámci odvolania. Argumentácia spoločností SAS Cargo a i. smerujúca k preukázaniu nesprávnosti uvedeného bodu 179 je teda neprípustná.
167
Okrem toho, pokiaľ SAS Cargo a i. tiež tvrdia, že ten istý bod 179 predstavuje porušenie povinnosti odôvodnenia zo strany Všeobecného súdi, treba uviesť, že v bode 178 napadnutého rozsudku Všeobecný súd najmä konštatoval, že z odôvodnení 14, 17 a 70 sporného rozhodnutia, ako aj z odpovedí účastníkov konania na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré prijal, vyplýva, že dopravcovia predávajú svoje služby nákladnej dopravy výlučne alebo takmer výlučne špeditérom a že čo sa týka prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy, takmer celý predaj sa uskutočňuje v mieste pôvodu dotknutých spojení mimo EHP, kde sú usadení špeditéri. V tejto súvislosti konštatoval, že zo žaloby spoločností SAS Cargo a i. vyplýva, že v období od 1. mája 2004 do 14. februára 2006 uskutočnili len zanedbateľnú časť svojich predajov prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy zákazníkom usadeným v EHP. Vzhľadom na tieto skutočnosti, ako aj na judikatúru, ktorá už bola pripomenutá v bodoch 84 a 85 tohto rozsudku, nemožno súhlasiť so spoločnosťami SAS Cargo a i., keď tvrdia, že Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosti, ktoré mu predložili, a porušil svoju povinnosť odôvodniť napadnutý rozsudok.
168
Navyše v rozsahu, v akom touto výhradou spochybňujú posúdenie týchto skutočností, ktoré vykonal Všeobecný súd, treba pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia je podstatnou formálnou náležitosťou, ktorú treba odlišovať od otázky dôvodnosti odôvodnenia, ktorá súvisí so zákonnosťou sporného aktu z meritórneho hľadiska [rozsudky z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, bod 67, a zo 4. októbra 2024, UPL Europe a Indofil Industries (Netherlands)/Komisia, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, bod 134, ako aj citovaná judikatúra]. Neprípustným spôsobom teda opätovne spochybňujú skutkové posúdenia, ktoré Všeobecný súd vykonal v bode 179 napadnutého rozsudku, bez toho, aby mu vytýkali akékoľvek skreslenie.
169
To isté platí pre tvrdenie o porušení prezumpcie neviny. SAS Cargo a i. sa totiž pod zámienkou toho, že Všeobecnému súdu vytýkajú, že porušil túto zásadu, v skutočnosti snažia dosiahnuť nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov týkajúcich sa podstatnosti účinku na cenu dovážaného tovaru bez toho, aby namietali ich skreslenie. Toto tvrdenie je teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku tiež neprípustné.
170
Vo štvrtom rade zo spoločného výkladu bodov 217 až 226 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd sa v tomto bode 226 obmedzil na uvedenie dôvodov, pre ktoré považoval za nesprávny druhý predpoklad, na ktorom SAS Cargo a i. založili svoje tvrdenie uplatnené na pojednávaní, ktorého cieľom bolo preukázať, že účinok na ceny dovážaného tovaru nemá požadovanú bezprostrednú povahu, a podľa ktorého na to, aby sa dodatočné náklady dotkli „spotrebiteľov v rámci EHP“, museli prejsť cez „dlhý reťazec sprostredkovateľov“, vrátane odosielateľov, špeditérov a dovozcov. V uvedenom bode 226 tak uviedol, že druhý uvedený predpoklad spočíva v tom, že aj keby odkaz na „spotrebiteľov v rámci EHP“ uvedený v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia zahŕňal len konečných spotrebiteľov, títo spotrebitelia môžu nadobudnúť dovážaný tovar len na konci „dlhého reťazca sprostredkovateľov“. V tejto súvislosti konštatoval, že koneční spotrebitelia môžu tiež nadobudnúť tovar priamo od odosielateľa.
171
Z týchto skutočností vyplýva, že SAS Cargo a i. sa pod zámienkou tvrdenia o nesprávnom právnom posúdení v skutočnosti snažia dosiahnuť, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov, ktoré v súlade s judikatúrou už pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku nepodlieha jeho preskúmaniu v rámci odvolania.
172
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
O druhej časti týkajúcej sa nahradenia odôvodnenia
– Argumentácia účastníčok konania
173
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa v bodoch 173, 179 až 181, 185 až 188, 191, 193, 195, 198, 199, 204, 205, 208 až 210, 220, 224 až 226 a 233 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že odôvodnenie Komisie nahradil svojím vlastným odôvodnením. Podľa judikatúry súdu Únie Všeobecný súd nemôže vyplniť medzeru v odôvodnení rozhodnutia Komisie, skresliť obsah tohto rozhodnutia, alebo zohľadniť či uviesť nové skutkové okolnosti v porovnaní s tými, ktoré boli obsiahnuté v uvedenom rozhodnutí.
174
Po prvé v spornom rozhodnutí sa pritom neobjavuje účinok na odosielateľov, ktoré tak bolo v bodoch 173, 179 až 181, 225 a 226 napadnutého rozsudku čiastočne skreslené v dôsledku uvedenia nových skutkových okolností. Konkrétne tento bod 173 uvádza, že odôvodnenie 1045 sporného rozhodnutia sa týka výlučne účinku na odosielateľov, hoci sa jasne týka účinku na tovar. Navyše, aby sa vyplnili medzery v tomto rozhodnutí, uvedený bod 173 obsahuje novú skutkovú okolnosť, a to, že je prinajmenšom pravdepodobné, že odosielatelia sú usadení v EHP. Táto nová skutková okolnosť umožnila Všeobecnému súdu vynechať jeden článok v reťazci sprostredkovateľov medzi prirážkami a spotrebiteľmi v EHP, čo mu v bodoch 180 a 181 tohto rozsudku umožnilo konštatovať, že špeditéri priamo prenášajú dodatočné náklady na subjekt so sídlom v EHP. Uvedená nová skutková okolnosť bola navyše použitá v bodoch 198 a 225 uvedeného rozsudku na preukázanie toho, že podmienky predvídateľnosti a bezprostrednosti boli splnené.
175
Po druhé Všeobecný súd v bode 226 napadnutého rozsudku uviedol novú skutkovú okolnosť týkajúcu sa účinku na tovar, a to, že koneční spotrebitelia môžu nadobudnúť tovar aj priamo od odosielateľa. Ide o jediný dôvod, na základe ktorého mohol zamietnuť tvrdenie spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorého účinok na tovar nebol bezprostredný, a to aj napriek tomu, že nikdy nedospel k záveru, že Komisia túto bezprostrednosť preukázala. Definícia účinku na tovar v napadnutom rozsudku je navyše odlišná od definície uvedenej v spornom rozhodnutí, čo predstavuje nahradenie pôvodného odôvodnenia novým odôvodnením.
176
Po tretie Všeobecný súd v bodoch 185 až 187, 193, 196, 204, 205, 209 a 210 napadnutého rozsudku nesprávne vyplnil medzery v odôvodnení Komisie tým, že na účely vypracovania nového odôvodnenia kombinoval dôkazy založené na odôvodneniach nachádzajúcich sa mimo časti sporného rozhodnutia týkajúcej sa kvalifikovaných účinkov. Okrem toho nevykonal ani kritické preskúmanie týchto dôkazov, ako to ilustruje bod 209 tohto rozsudku, v ktorom sa cituje odôvodnenie 1031 tohto rozhodnutia, hoci konštatovanie, ktoré je v ňom uvedené, sa opiera o irelevantný dôkaz.
177
Po štvrté Všeobecný súd v bode 208 napadnutého rozsudku vychádzal z dôkazov týkajúcich sa podstatnej povahy posudzovaného účinku, ktoré neboli uvedené v spornom rozhodnutí. Všeobecný súd sa však nemôže opierať o dôvod, ktorý nie je uvedený v spornom rozhodnutí, aj keď sa dôkazy, na ktorých je tento dôvod založený, nachádzajú v žalobe alebo v jej prílohách.
178
Komisia tvrdí, že táto časť je čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
179
Z judikatúry vyplýva, že je pravda, že rozsah preskúmania zákonnosti stanovený v článku 263 ZFEÚ sa vzťahuje na všetky časti rozhodnutí Komisie týkajúcich sa konaní o uplatnení článkov 101 a 102 ZFEÚ, ktorých hĺbkové právne aj vecné preskúmanie vykonáva Všeobecný súd s ohľadom na žalobné dôvody predložené žalobcom a s ohľadom na všetky skutočnosti, ktoré tento žalobca predloží. V rámci tohto preskúmania súdy Únie však v nijakom prípade nemôžu nahradiť odôvodnenie autora dotknutého aktu svojím vlastným odôvodnením (rozsudok zo 4. júla 2024, Westfälische Drahtindustrie a Pampus Industriebeteiligungen/Komisia, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, bod 38, ako aj citovaná judikatúra).
180
Všeobecný súd teda nemôže svojím vlastným odôvodnením vyplniť medzeru v odôvodnení napadnutého aktu, lebo jeho preskúmanie by nevychádzalo z nijakého posúdenia uvedeného v tomto akte (rozsudok z 18. júla 2013, UEFA/Komisia, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, bod 65 a citovaná judikatúra).
181
Ak sa však Všeobecný súd obmedzí na odpoveď na argumentáciu, ktorá bola pred ním uvedená, a na vysvetlenie odôvodnenia napadnutého aktu, nemožno sa domnievať, že odôvodnenie autora tohto aktu nahrádza svojím vlastným odôvodnením (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. júna 2014, Deltafina/Komisia, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, bod 56, a z 23. novembra 2023, Ryanair/Komisia, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, bod 49).
182
V prejednávanej veci treba v prvom rade uviesť, že argumentácia uvedená v bode 174 tohto rozsudku sa prinajmenšom čiastočne zakladá na predpoklade, podľa ktorého Všeobecný súd v napadnutom rozsudku identifikoval dva odlišné účinky, aby overil, či Komisia v spornom rozhodnutí dostatočne preukázala, že bolo splnené kritérium kvalifikovaných účinkov, vrátane údajného „účinku na odosielateľov“, ktorý sa v spornom rozhodnutí neobjavuje. Z dôvodov uvedených v bodoch 152 a 153 tohto rozsudku však vyplýva, že tento predpoklad je nesprávny. Keďže táto argumentácia je založená na tomto nesprávnom výklade napadnutého rozsudku, nie je teda dôvodná.
183
Pokiaľ ide o zostávajúcu časť, treba poznamenať, že Všeobecný súd v bode 173 napadnutého rozsudku uviedol, že v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia sa Komisia v podstate domnievala, že jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa týkalo prichádzajúcich spojení, mohlo zvýšiť sumu prirážok a v dôsledku toho celkovú cenu prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy a že špeditéri preniesli tieto zvýšené náklady na odosielateľov usadených v EHP, ktorí museli zaplatiť za tovar, ktorý kúpili, vyššiu cenu, než aká by im bola účtovaná v prípade neexistencie uvedeného porušenia.
184
V tomto odôvodnení 1045 však Komisia skutočne uviedla, že protisúťažné postupy v tretích krajinách, pokiaľ ide o prepravu nákladu do Únie a EHP, môžu mať bezprostredné, podstatné a predvídateľné účinky v rámci Únie a EHP, keďže zvýšené náklady leteckej dopravy do EHP, a teda vyššie ceny dovážaného tovaru, môžu mať vzhľadom na svoju povahu účinky na spotrebiteľov v rámci EHP. Okrem toho z bodov 178 až 180 a 196 tohto rozsudku, ktoré odkazujú najmä na odôvodnenia 14, 17, 70 a 1031 sporného rozhodnutia, vyplýva, že Všeobecný súd na základe skutočností uvedených v tomto rozhodnutí overil úlohu odosielateľov pri určovaní konečnej ceny tovaru v EHP uvedenú v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia.
185
V druhom rade, pokiaľ ide o tvrdenie o nahradení odôvodnenia týkajúce sa bodu 226 napadnutého rozsudku, toto tvrdenie spočíva na údajnom „účinku na tovar“, ktorý Všeobecný súd zohľadnil. Z bodov 152 a 153 tohto rozsudku pritom vyplýva, že podobne ako údajný „účinok na odosielateľov“ tento predpoklad nemá oporu v napadnutom rozsudku.
186
V treťom rade, pokiaľ SAS Cargo a i. vytýkajú Všeobecnému súdu, že v bodoch 185 až 187, 193, 196, 204, 205, 209 a 210 napadnutého rozsudku kombinoval skutočnosti založené na odôvodneniach nachádzajúcich sa mimo časti sporného rozhodnutia týkajúcej sa medzinárodnej právomoci Komisie, treba uviesť, že okolnosť, že skutočnosti uvedené v týchto bodoch Komisia výslovne neuviedla v časti tohto rozhodnutia venovanej určeniu jej územnej právomoci, nemôže preukázať existenciu protiprávneho nahradenia odôvodnenia, jednak s ohľadom na judikatúru pripomenutú v bode 180 tohto rozsudku, ktorá vyžaduje len to, aby sa preskúmanie Všeobecného súdu týkalo posúdení uvedených v akte, ktorý mu bol predložený na preskúmanie, a jednak vzhľadom na to, že ako vyplýva z uvedených bodov napadnutého rozsudku, prvá veta odôvodnenia 1045 sporného rozhodnutia obsahovala, hoci len stručne, skutočnosti, na základe ktorých Všeobecný súd mohol overiť, že Komisia odôvodnila svoju extrateritoriálnu právomoc vzhľadom na kritérium kvalifikovaných účinkov. Tieto skutočnosti v spojení s ostatnými odôvodneniami tohto rozhodnutia uvedenými v tých istých bodoch napadnutého rozsudku totiž umožnili Všeobecnému súdu overiť, že Komisia preukázala existenciu takýchto účinkov.
187
Okrem toho, keďže SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd nevykonal kritické preskúmanie týchto dôkazov, usilujú o to, aby Súdny dvor vykonal ich nové posúdenie bez toho aby sa dovolávali akéhokoľvek skreslenia. Táto argumentácia je teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku neprípustná.
188
Vo štvrtom rade, pokiaľ ide o kritiku týkajúcu sa bodu 208 napadnutého rozsudku, stačí uviesť, ako sa uvádza v bode 207 tohto rozsudku, že tento bod 208, ktorý navyše obsahuje len skutkové zistenia, je nadbytočný. V dôsledku toho treba výhradu týkajúcu sa uvedeného bodu 208 v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 80 tohto rozsudku v každom prípade zamietnuť ako neúčinnú.
189
Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná, čiastočne neúčinná a čiastočne nedôvodná.
O tretej časti založenej na protiprávnom obrátení dôkazného bremena
– Argumentácia účastníčok konania
190
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 180, 181, 188 až 190, 194 až 199 a 221 napadnutého rozsudku protiprávne obrátil dôkazné bremeno, keď požadoval, aby SAS Cargo a i. vyvrátili existenciu kvalifikovaných účinkov bez toho, aby najprv overil, či Komisia takéto účinky v spornom rozhodnutí preukázala. Kritérium kvalifikovaných účinkov sa uplatňuje len na účinky, ktoré sú pravdepodobné. Odôvodnenie 1045 sporného rozhodnutia však neposkytuje nijaký dôkaz o existencii účinkov a opiera sa o nepodložené tvrdenia. Všeobecný súd sa tak dopustil nesprávneho právneho posúdenia najprv v bodoch 180 a 181 tohto rozsudku, keď sa uspokojil s týmito predpokladmi, ďalej v bodoch 188 až 191 uvedeného rozsudku, keď spoločnostiam SAS Cargo a i. vytýkal, že nevyvrátili účinok bez toho, aby overil, či Komisia predložila dostatočne významné dôkazy, a napokon v bodoch 180, 196, 197, 199 a 219 toho istého rozsudku, keď pripustil, že Komisia sa obmedzuje na predpoklad existencie prenesenia prirážok, pričom v bodoch 194 a 221 tohto rozsudku vyžadoval, aby SAS Cargo a i. túto existenciu vyvrátili. Prenesenie nákladov však nemožno nikdy predpokladať. Okrem toho na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, táto časť je prípustná, keďže identifikuje nesprávne právne posúdenia, ktorých sa dopustil Všeobecný súd.
191
Komisia namieta, že SAS Cargo a i. sa obmedzujú na spochybnenie skutkových posúdení uvedených v napadnutom rozsudku. V každom prípade je táto časť nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
192
Keďže táto časť je založená na všeobecnom predpoklade, podľa ktorého Všeobecný súd vyžadoval, aby SAS Cargo a i. vyvrátili existenciu kvalifikovaných účinkov bez toho, aby najprv overil, či Komisia v spornom rozhodnutí preukázala existenciu takýchto účinkov, treba na jednej strane pripomenúť, že Všeobecný súd v bodoch 183 až 227 napadnutého rozsudku overil, či Komisia dostatočne preukázala, že účinok na ceny dovážaného tovaru – ktorý, ako už bolo konštatované v bode 152 tohto rozsudku, predstavuje prvý z troch dôvodov, o ktoré sa Komisia opierala v odôvodneniach 1045 a 1046 sporného rozhodnutia, aby založila svoju právomoc konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o prichádzajúce služby nákladnej dopravy – splňuje podmienky predvídateľnosti, podstatnosti a bezprostrednosti vyžadované na to, aby mohla dospieť k záveru, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené.
193
Na druhej strane z analýzy druhej časti tohto odvolacieho dôvodu vyplýva, že SAS Cargo a i. v tejto súvislosti neúspešne tvrdili, že v týchto bodoch napadnutého rozsudku Všeobecný súd nahradil odôvodnenie uvedené Komisiou v spornom rozhodnutí svojím vlastným odôvodnením, aby odôvodnil jej právomoc konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o prichádzajúce služby nákladnej dopravy.
194
Z toho vyplýva, že všeobecné tvrdenie spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorého Všeobecný súd protiprávne obrátil dôkazné bremeno tým, že sa uspokojil predpokladmi alebo domnienky a požadoval, aby SAS Cargo a i. vyvrátili existenciu kvalifikovaných účinkov bez toho, aby najprv overil, či Komisia tieto účinky v spornom rozhodnutí preukázala, treba zamietnuť ako nedôvodné.
195
Pokiaľ ide o zostávajúcu časť, pokiaľ SAS Cargo a i. v tejto časti v prvom rade tvrdia, že v bodoch 180, 181, 191, 196, 197, 199 a 219 napadnutého rozsudku došlo k protiprávnemu preneseniu dôkazného bremena, stačí konštatovať, že Všeobecný súd sa v týchto bodoch obmedzil na formulovanie skutkových zistení bez toho, aby v súvislosti s akoukoľvek okolnosťou pripísal dôkazné bremeno spoločností SAS Cargo a i. Toto tvrdenie teda nemá oporu v napadnutom rozsudku.
196
V druhom rade, pokiaľ ide o body 188 až 190 napadnutého rozsudku, treba konštatovať, že je pravda, že Všeobecný súd v bode 189 tohto rozsudku uviedol, že SAS Cargo a i. nepreukázali, že účinok spojených nádob bol natoľko pravdepodobný, že by sa účinok na ceny dovážaného tovaru stal nepredvídateľným. Tomuto konštatovaniu však v bodoch 187 a 188 predchádza analýza, na základe ktorej Všeobecný súd zo skutočností uvedených v spornom rozhodnutí vyvodil, že pre obvinených dopravcov bolo predvídateľné, že horizontálne stanovenie palivovej prirážky a bezpečnostnej prirážky, ako aj odmietnutie platiť provízie budú viesť k zvýšeniu celkovej ceny prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy.
197
Všeobecný súd teda až po tom, čo konštatoval, že Komisia v spornom rozhodnutí dostatočne preukázala predvídateľnosť takéhoto zvýšenia, preskúmal, či SAS Cargo a i. predložili dôkazy umožňujúce toto konštatovanie vyvrátiť. Keďže SAS Cargo a i. v tejto súvislosti tvrdili, že existuje „účinok spojených nádob“, Všeobecný súd v bode 190 napadnutého rozsudku konštatoval, že sa obmedzili na nejasný odkaz na „ekonomickú teóriu“ a na odkaz na ústne vyhlásenie znalca počas vypočutia na Komisii, ku ktorému nebola pripojená ani štúdia, ani údaje, z ktorých vychádzalo, a ktoré sa opieralo o metodiku, ktorá nebola v súlade s rozsahom jediného a pokračujúceho porušenia, ako bolo definované v spornom rozhodnutí, z dôvodov, ktoré v tomto bode podrobne opísal. Ďalej v podstate uviedol, že toto vyhlásenie sa týkalo iných dopravcov, ktorých metódy fakturácie taríf boli flexibilnejšie ako tie, ktoré údajne používajú SAS Cargo a i.
198
Treba však pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Komisii prináleží, aby predložila dôkazy, ktoré môžu z právneho hľadiska dostatočne preukázať skutočnosti zakladajúce porušenie práva hospodárskej súťaže. Naopak podniku, ktorý uplatňuje dôvod na obhajobu proti konštatovaniu takéhoto porušenia, prináleží, aby predložil dôkaz o tom, že tomuto dôvodu na obhajobu treba vyhovieť. Hoci podľa týchto zásad nesie dôkazné bremeno buď Komisia alebo dotknutý podnik, skutkové okolnosti, ktoré uvádza jeden účastník konania, môžu byť takej povahy, že druhému účastníkovi konania vznikne povinnosť poskytnúť vysvetlenie alebo odôvodnenie, a ak tak neurobí, možno dospieť k záveru, že boli splnené pravidlá v oblasti dôkazného bremena (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, bod 120 a citovanú judikatúru).
199
Túto judikatúru, ktorá je založená na všeobecných pravidlách vykonávania dôkazov, možno uplatniť na situáciu, v ktorej Komisia musí preukázať svoju územnú právomoc, pokiaľ ide o správanie, ktoré má pôvod mimo územia Únie alebo EHP.
200
Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že Všeobecný súd už predtým konštatoval, že Komisia dostatočne preukázala okolnosti, ktoré uviedol v bodoch 187 a 188 napadnutého rozsudku, nemožno sa domnievať, že konštatovaním, ktoré vykonal v bodoch 189 a 190 napadnutého rozsudku, protiprávne obrátil dôkazné bremeno. Výhrada týkajúca sa tohto bodu 189 teda nie je dôvodná.
201
V treťom rade, pokiaľ SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 194 a 221 napadnutého rozsudku protiprávne obrátil dôkazné bremeno, keď požadoval, aby vyvrátili, že by dochádzalo k preneseniu prirážok na výstupe, hoci Komisia túto okolnosť nepreukázala, treba uviesť, že je pravda, že Všeobecný súd v tomto bode 194 uviedol, že SAS Cargo a i. nepredložili žiaden dôkaz preukazujúci, že okolnosti prejednávanej veci boli malo priaznivé pre následný prenos dodatočných nákladov, ktoré vyplývali z jediného a pokračujúceho porušenia na prichádzajúcich spojeniach, na odosielateľov. Podobne Všeobecný súd v tomto bode 221 konštatoval, že SAS Cargo a i. nepreukázali, a dokonca ani netvrdili, že by predvídateľné prenesenie dodatočných nákladov na odosielateľov usadených v EHP bolo protiprávne alebo nie vlastné bežnému fungovaniu trhu.
202
Na jednej strane však uvedenému bodu 194, ktorý sa týka podmienky predvídateľnosti, predchádza v bode 193 napadnutého rozsudku konštatovanie, podľa ktorého z odôvodnení 14 a 70 sporného rozhodnutia vyplýva, že cena služieb nákladnej dopravy predstavuje vstup pre špeditérov a že ide o variabilné náklady, ktorých zvýšenie má v zásade za následok zvýšenie hraničných nákladov, vo vzťahu ku ktorým špeditéri definujú svoje vlastné ceny.
203
Na druhej strane uvedenému bodu 221 predchádza v bodoch 217, 218 a 220 pripomenutie zásad, ktorými sa podľa Všeobecného súdu riadi posúdenie podmienky bezprostrednosti vyžadovanej na konštatovanie, že kritérium kvalifikovaných účinkov je v danom prípade splnené. V bode 219 napadnutého rozsudku mu tiež predchádza konštatovanie, podľa ktorého v prejednávanej veci zásah špeditérov, pri ktorom sa dalo predvídať, že úplne nezávisle prenesú dodatočné náklady, ktoré museli zaplatiť, na odosielateľov – aj keď tento zásah mohol prispieť ku vzniku účinku na ceny dovážaného tovaru –, nemohol naopak sám osebe prerušiť reťazec príčinnej súvislosti medzi sporným správaním a týmto účinkom, a zbaviť ho tak jeho bezprostrednosti. Okrem toho treba pripomenúť, že Všeobecný súd v bodoch 192 až 195 napadnutého rozsudku konštatoval, najmä s ohľadom na skutočnosti obsiahnuté v odôvodneniach 14 a 70 sporného rozhodnutia, že toto prenesenie dodatočných nákladov zo strany špeditérov bolo preukázané.
204
Všeobecný súd teda najprv v podstate konštatoval, že Komisia dostatočne preukázala uvedené prenesenie, a až následne uviedol, že SAS Cargo a i. nepredložili dôkazy, ktoré by to umožnili vyvrátiť, či už v rámci posúdenia vplyvu tohto prenesenia na predvídateľnosť účinku na ceny dovážaného tovaru, alebo v rámci posúdenia bezprostrednosti tohto účinku.
205
Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 198 tohto rozsudku sa teda nemožno ani domnievať, že Všeobecný súd v uvedených bodoch 194 a 221 protiprávne obrátil dôkazné bremeno.
206
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tretia časť tretieho odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
O štvrtej časti týkajúcej sa bezprostrednosti účinku na ceny dovážaného tovaru
– Argumentácia účastníčok konania
207
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd v bode 222 napadnutého rozsudku s cieľom zabezpečiť bezprostrednosť účinku, ktorý preskúmal, uplatnil nesprávne kritérium bez toho, aby overil, či existuje dostatočne priama príčinná súvislosť medzi konaním spôsobujúcim ujmu a údajnou škodou, ako to vyžaduje najmä bod 53 rozsudku z 18. marca 2010, Trubowest Handel a Makarov/Rada a Komisia (C‑419/08 P, EU:C:2010:147). V bodoch 219 a 221 napadnutého rozsudku sa Všeobecný súd obmedzil na konštatovanie, že účinok bol bezprostredný, pretože bol predvídateľný. Podmienka predvídateľnosti je však špecifickou podmienkou, ktorú treba splniť v rámci uplatnenia kritéria kvalifikovaných účinkov a ktorá je odlišná od podmienky bezprostrednosti.
208
Navyše bod 220 uvedeného rozsudku je poznačený protiprávnym obrátením dôkazného bremena, keďže Všeobecný súd naznačuje, že zásah tretej osoby prerušuje reťazec príčinných súvislostí len vtedy, ak je tento zásah protiprávny alebo nie vlastný bežnému fungovaniu trhu, čím spoločnosti SAS Cargo a ukladá povinnosť vyvrátiť túto podmienku bezprostrednosti. Keďže trh špeditérov je predmetom kartelu, bolo v tejto súvislosti možné preukázať „protiprávny“ zásah. Všeobecný súd však túto skutočnosť nezohľadnil. V bodoch 224 a 225 toho istého rozsudku sa Všeobecný súd pri preukazovaní bezprostrednosti prenesenia dodatočných nákladov opieral aj o účinok na odosielateľov, hoci nič nenasvedčovalo tomu, že by všeobecný účinok na spotrebiteľov v EHP bol dostatočne bezprostredný.
209
Komisia tvrdí, že táto časť je neprípustná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
210
V prvom rade treba uviesť, že v bode 53 rozsudku z 18. marca 2010, Trubowest Handel a Makarov/Rada a Komisia (C‑419/08 P, EU:C:2010:147), na ktorý sa SAS Cargo a i. na podporu tejto časti odvolávajú, Súdny dvor pripomenul svoju judikatúru, podľa ktorej sa na zásady spoločné pre právne poriadky členských štátov, na ktoré odkazuje článok 340 druhý odsek ZFEÚ, nemožno odvolávať na podporu existencie povinnosti Únie napraviť akýkoľvek, dokonca aj vzdialený, škodlivý následok konania jej orgánov, keďže podmienka týkajúca sa príčinnej súvislosti stanovená v tomto ustanovení sa týka existencie dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi konaním inštitúcií a škodou.
211
Okrem toho v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 161 tohto rozsudku na splnenie požiadavky bezprostrednosti, ktorá spolu s požiadavkami predvídateľnosti a podstatnosti umožňuje konštatovať existenciu kvalifikovaných účinkov, ktoré môžu založiť právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať protisúťažné správania, ku ktorým došlo mimo územia Únie alebo EHP, stačí, aby predmetné protisúťažné správanie mohlo mať okamžitý účinok v Únii alebo v EHP.
212
Treba teda konštatovať, že tento bod 53, ktorý sa týka podmienok, za ktorých môže vzniknúť mimozmluvná zodpovednosť Únie, nesúvisí s touto podmienkou bezprostrednosti. SAS Cargo a i. sa teda zbytočne odvolávajú na uvedený bod 53 s cieľom preukázať existenciu nesprávneho právneho posúdenia pri analýze uvedenej podmienky zo strany Všeobecného súdu.
213
Treba tiež pripomenúť, že otázku, či účinok na ceny dovážaného tovaru spĺňa každú z troch podmienok pripomenutých v bode 211 tohto rozsudku, Všeobecný súd analyzoval samostatne pre každú podmienku v bodoch 183 až 227 napadnutého rozsudku. SAS Cargo a i. teda tiež v podstate zbytočne tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 219 a 221 napadnutého rozsudku zamieňal podmienky predvídateľnosti a bezprostrednosti. Konkrétne Všeobecný súd v bode 219 tohto rozsudku správne preskúmal, či bolo možné predvídať, že špeditéri prenesú dodatočné náklady, ktoré museli zaplatiť, na odosielateľov, keďže ako bolo pripomenuté v bode 211 tohto rozsudku, na splnenie požiadavky bezprostrednosti stačí, aby predmetné protisúťažné správanie mohlo mať okamžitý účinok v Únii alebo v EHP.
214
V druhom rade, pokiaľ SAS Cargo a i. kritizujú bod 220 napadnutého rozsudku z dôvodu obrátenia dôkazného bremena v prípade podmienky bezprostrednosti, ktorá z toho vyplýva, táto argumentácia sa v podstate neodlišuje od argumentácie, ktorá už bola preskúmaná v bodoch 201 a 203 až 205 tohto rozsudku. Musí byť preto zamietnutá z rovnakých dôvodov.
215
V treťom rade, keďže SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosť, že na trh špeditérov sa vzťahoval kartel a že nič nenasvedčovalo tomu, že by všeobecný účinok na spotrebiteľov v EHP bol dostatočne bezprostredný, v skutočnosti sa usilujú o to, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov, pričom ani netvrdia, že Súdny dvor ich skreslil. Táto argumentácia je teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku neprípustná.
216
Štvrtá časť tretieho odvolacieho dôvodu sa teda musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
O piatej časti týkajúcej sa možnosti založiť medzinárodnú právomoc Komisie na existencii jediného a pokračujúceho porušenia
– Argumentácia účastníčok konania
217
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa v bode 236 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia mohla považovať kritérium kvalifikovaných účinkov za splnené s prihliadnutím na jediné a pokračujúce porušenie ako celok. Pojem „jediné a pokračujúce porušenie“ má len procesný rozmer, a teda nemôže rozšíriť pôsobnosť Zmlúv, ani zmeniť medzinárodné právo.
218
Všeobecný súd najprv nesprávne vyložil odôvodnenie 1046 sporného rozhodnutia, v ktorom sa neuvádza výraz „účinok“, ani neuvádza bezprostredný, podstatný a predvídateľný účinok. Toto odôvodnenie teda nepredstavuje samostatný základ zakladajúci právomoc Komisie.
219
Ďalej bod 235 tohto rozsudku je nesprávny, keďže, ako už bolo uvedené, na skutočnosť, že cieľom predmetného správania je obmedziť hospodársku súťaž, sa nemožno odvolávať na účely stanovenia právomoci Komisie. V bodoch 230 a 236 uvedeného rozsudku sa Všeobecný súd tiež dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely založenia právomoci Komisie vychádzal z existencie jediného a pokračujúceho porušenia. Odôvodnenie 872 sporného rozhodnutia totiž preukazuje, že jediné a pokračujúce porušenie sa týkalo len odvetvia nákladnej leteckej dopravy „v EHP“. Jediné a pokračujúce porušenie však nemôže obsahovať prvky „mimo EHP“ na účely založenia právomoci Komisie a zároveň byť „obmedzené“ na EHP.
220
Napokon body 228 a 234 toho istého rozsudku sú nesprávne, keďže Všeobecný súd konštatoval, že Komisia mala právomoc sankcionovať správanie na prichádzajúcich leteckých spojeniach, ktoré navyše nespĺňalo kritérium kvalifikovaných účinkov. Použitie „koncepcie jediného a pokračujúceho porušenia“ na tento účel príliš rozširuje odôvodnenie Súdneho dvora v rozsudku zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
221
Komisia tvrdí, že táto časť sa musí byť zamietnuť.
– Posúdenie Súdnym dvorom
222
Stačí uviesť, že v prvej časti svojho druhého žalobného dôvodu predloženého Všeobecnému súdu, ktorý Všeobecný súd preskúmal v bodoch 128 až 237 napadnutého rozsudku, sa SAS Cargo a i. obmedzili na spochybnenie právomoci Komisie uplatniť článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na sporné správanie v rozsahu, v akom sa týkalo prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 227 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Komisia bola oprávnená konštatovať, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené, pokiaľ ide o koordináciu prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy, posudzovanú samostatne, takže právomoc Komisie uplatniť článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na sporné správanie bola v rozsahu, v akom bola spochybnená, preukázaná. Z toho vyplýva, že bolo pre Všeobecný súd nadbytočné v bodoch 228 až 236 napadnutého rozsudku preskúmať, či Komisia bola na účely stanovenia svojej právomoci uplatniť článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na sporné správanie tiež oprávnená v odôvodnení 1046 sporného rozhodnutia konštatovať, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené vzhľadom na účinky jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok.
223
Ako vyplýva okrem iného z analýzy prvej až štvrtej časti tohto odvolacieho dôvodu, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávnych právnych posúdení tým, že v bode 227 napadnutého rozsudku dospel k tomuto záveru.
224
Za týchto podmienok treba konštatovať, že táto časť tohto odvolacieho dôvodu sa týka doplňujúceho odôvodnenia napadnutého rozsudku, a preto je v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 80 tohto rozsudku neúčinná.
225
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tretí odvolací dôvod sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustný, čiastočne neúčinný a čiastočne nedôvodný.
O štvrtom odvolacom dôvode týkajúcom sa jediného a pokračujúceho porušenia
226
Štvrtý odvolací dôvod spoločností SAS Cargo a i. sa skladá z troch častí. V prvej časti SAS Cargo a i. poukazujú na rozpory medzi odôvodnením a výrokom sporného rozhodnutia, pokiaľ ide o geografický rozsah predmetného správania. Druhá časť sa týka nesprávneho právneho posúdenia dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku. V tretej časti SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď potvrdil konštatovanie Komisie, ktorá predmetné správanie kvalifikovala ako jediné a pokračujúce porušenie.
O prvej časti založenej na nekonzistentnosti sporného rozhodnutia, pokiaľ ide o geografický rozsah predmetného správania
– Argumentácia účastníčok konania
227
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol ich argumentáciu, v ktorej tvrdili, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď kvalifikovala rozsah predmetného protisúťažného správania ako „celosvetový“. Konkrétne existuje rozpor medzi výrokom sporného rozhodnutia, ktorý takýto dosah uvádza, a odôvodnením tohto rozhodnutia, ktoré pripúšťa, že spojenia s príletom a odletom z Dubaja nepatria do sporného kartelu. SAS Cargo a i. tiež zdôrazňujú, že tvrdili, že toto rozhodnutie neprináša nijaký dôkaz o protiprávnom správaní vo väčšine tretích krajín a že existenciu kartelu celosvetového rozmeru nemožno odvodiť z dôkazov týkajúcich sa len niekoľkých konkrétnych spojení.
228
V tejto súvislosti sa Všeobecný súd po prvé v bodoch 268 a 269 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že odkaz v článku 1 výroku uvedeného rozhodnutia na koordináciu „na celom svete“ je iba „konštatovaním skutkového stavu“, a preto tento výrok „nevyvoláva pochybnosti“. Odkaz na „celosvetový rozsah“ je totiž zásadný na pochopenie tohto článku 1 ako celku, keďže spojenia identifikované v ostatných odsekoch tohto článku neodkazujú na konkrétne krajiny. Vzhľadom na tento odkaz na „celosvetový rozsah“ sa článok 1 ods. 2 a 3 sporného rozhodnutia nevyhnutne vzťahuje na všetky spojenia medzi letiskami v EHP a všetkými tretími krajinami, ktoré sú v nich uvedené. V dôsledku toho existuje aj rozpor medzi na jednej strane týmto výrokom, ktorý neumožňuje tvrdiť, že Dubaj a Thajsko nepatria do pôsobnosti sporného rozhodnutia, a na druhej strane odôvodneniami tohto rozhodnutia, najmä jeho odôvodnením 1375, v ktorom sa uvádza, že správanie, ku ktorému došlo v Dubaji, nebolo súčasťou kartelu. Komisia nemohla napraviť tento rozpor tým, že žalobcu informovala v inej veci, a to vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 30. marca 2022, Cathay Pacific Airways/Komisia (T‑343/17, EU:T:2022:184), že Dubaj bol z pôsobnosti sporného rozhodnutia skutočne vylúčený.
229
Po druhé body 276 a 277 napadnutého rozsudku, v ktorých Všeobecný súd uviedol, že „vylúčenie miestneho správania z pôsobnosti sporného kartelu nepopiera jeho celosvetový rozmer“, sú poznačené nahradením odôvodnenia, logickou chybou a vnútornými rozpormi, pričom pojem „celosvetový“ znamená „na celom svete“. Tento bod 277 tiež poukazuje na rozpor medzi dôvodmi uvedenými v odôvodneniach 889 a 890 sporného rozhodnutia na jednej strane a odôvodnením 1375 tohto rozhodnutia na strane druhej. Predmetné správanie sa totiž nemôže uplatňovať súčasne na „všetky spojenia“ a netýkať sa spojení z Dubaja alebo čiastočne nezahrnúť Thajsko. Všeobecný súd, ktorý sa pokúsil odstrániť tento rozpor, vykonal protiprávne nahradenie odôvodnenia, hoci mal konštatovať tento rozpor a v dôsledku toho uvedené rozhodnutie zrušiť.
230
Po tretie bod 270 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd uvádza, že odkaz na celosvetové porušenie v odôvodnení 1210 sporného rozhodnutia je „iba chybou v písaní“, doslovne znamená prepísanie tohto rozhodnutia. Jediným prijateľným výkladom jeho výroku je totiž to, že v uvedenom rozhodnutí bolo konštatované celosvetové porušenie alebo aspoň porušenie na všetkých celosvetových spojeniach patriacich do právomoci Únie.
231
Po štvrté bod 286 napadnutého rozsudku porušuje prezumpciu neviny a obracia dôkazné bremeno, keďže Všeobecný súd v tomto bode konštatoval, že dôkaz o koordinácii v siedmich krajinách je dostatočný na preukázanie celkovej koordinácie. Z výroku sporného rozhodnutia vyplýva, že dopravcovia sú zodpovední za spojenia medzi EHP a všetkými tretími krajinami. Hoci sa však Komisii nepodarilo túto skutočnosť preukázať, Všeobecný súd vyžadoval, aby dopravcovia vyvrátili, že niektoré spojenia patrili do sporného kartelu.
232
Po piate Všeobecný súd v bodoch 276 až 278 napadnutého rozsudku porušil zásadu prezumpcie neviny, keď uviedol, že Dubaj patrí do pôsobnosti sporného kartelu, hoci nemohol nevedieť, že to tak nie je, vzhľadom na tvrdenia Komisie, ktoré mu boli predložené vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 30. marca 2022, Cathay Pacific Airways/Komisia (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233
Po šieste záver uvedený v bode 313 napadnutého rozsudku týkajúci sa jedinej povahy porušenia je chybný, keďže vychádza z nesprávneho predpokladu uvedeného v bode 311 tohto rozsudku, podľa ktorého malo predmetné správanie celosvetový rozmer.
234
Komisia tvrdí, že táto časť je čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
235
V prvom rade treba uviesť, že v bode 268 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že v prejednávanej veci na rozdiel od toho, čo tvrdia SAS Cargo a i., Komisia vo výroku sporného rozhodnutia nedospela k záveru o existencii porušenia celosvetového rozmeru. V tejto súvislosti uviedol, že odkaz na koordináciu správania obvinených dopravcov „v oblasti stanovovania cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy… na celom svete“, obsiahnutý v úvodnom odseku článku 1 tohto rozhodnutia, je iba konštatovaním skutkového stavu, ktorý Komisia v odsekoch 1 až 4 toho istého článku kvalifikovala ako porušenie uplatniteľných pravidiel hospodárskej súťaže na spojeniach, o ktorých sa domnievala, že v rozhodnom čase patrili do jej právomoci, a to spojeniach v rámci EHP od 7. decembra 1999 do 14. februára 2006, spojeniach medzi Úniou a tretími krajinami od 1. mája 2004 do 14. februára 2006, spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami od 19. mája 2005 do 14. februára 2006 a na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom od 1. júna 2002 do 14. februára 2006.
236
V bode 269 tohto rozsudku spresnil, že vzhľadom na to, že výrok sporného rozhodnutia nevzbudzuje žiadne pochybnosti, len pre úplnosť dodáva, že odôvodnenie sporného rozhodnutia potvrdzuje tento záver, čo uviedol v ďalšej časti tohto bodu 269, ako aj v bodoch 270 a 271 uvedeného rozsudku. Z týchto dôvodov v bode 271 vyvodil, že zistenie existencie cenovej koordinácie pri poskytovaní služieb nákladnej dopravy na celom svete odráža stanovisko ku geografickému rozsahu sporného kartelu vyjadrené Komisiou v celom spornom rozhodnutí.
237
V tejto súvislosti je potrebné rozlišovať medzi pojmom „správanie“, ktorý sa vzťahuje na všetky skutkové okolnosti, a pojmom „porušenie“, ktorý sa vzťahuje na právnu kvalifikáciu tohto správania (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2022, Quanta Storage/Komisia, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, bod 70).
238
V prejednávanej veci však zo znenia článku 1 sporného rozhodnutia, o ktorom SAS Cargo a i. netvrdia, že ho Všeobecný súd skreslil, jasne vyplýva, že Komisia nepripísala spoločnostiam SAS Cargo a i. zodpovednosť za „celosvetové porušenie“, keďže odkaz na skutočnosť, že adresáti tohto rozhodnutia „koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej leteckej dopravy na celom svete, pokiaľ ide o palivovú prirážku, [bezpečnostnú prirážku] a platenie provízie z prirážok“, je v skutočnosti len faktickým opisom predmetného protisúťažného správania a sám osebe neobsahuje právnu kvalifikáciu, ktorá by mohla preukázať existenciu rozporu vo výroku sporného rozhodnutia.
239
Z týchto skutočností okrem toho vyplýva, že keďže Všeobecný súd správne konštatoval, že Komisia vo výroku sporného rozhodnutia nedospela k záveru o existencii porušenia celosvetového rozsahu, nemožno sa domnievať, že existuje rozpor medzi konštatovaním takéhoto porušenia na jednej strane a odôvodnením sporného rozhodnutia na strane druhej.
240
Okrem toho pokiaľ SAS Cargo a i. tvrdia, že existuje rozpor medzi na jednej strane skutočnosťou, že spojenia identifikované v ostatných odsekoch tohto článku 1 neodkazujú na konkrétne krajiny, takže treba konštatovať, že vzhľadom na to, že tento výrok odkazuje na „celosvetový kartel“, sú dotknuté všetky spojenia medzi letiskami EHP a všetkými tretími krajinami, a na druhej strane odôvodnením tohto rozhodnutia, z ktorého vyplýva, že Dubaj a Thajsko nie sú zahrnuté do tohto kartelu, stačí uviesť, že z bodov 235 až 239 tohto rozsudku vyplýva, že táto argumentácia je založená na nesprávnom výklade rozsahu tohto výroku.
241
Vzhľadom na vyššie uvedené nie je argumentácia uvedená v bode 228 tohto rozsudku dôvodná.
242
V druhom rade, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bode 229 tohto rozsudku, treba na jednej strane uviesť, že je na základe judikatúry pripomenutej v bode 82 tohto rozsudku neprípustná v rozsahu, v akom sa v nej SAS Cargo a i. obmedzujú na tvrdenie, že body 276 a 277 napadnutého rozsudku sú poznačené „nahradením odôvodnenia, logickou chybou a vnútornými rozpormi“ z dôvodu, že „výraz ‚celosvetový‘ znamená ‚na celom svete‘“, pričom takéto tvrdenia sú príliš vágne a všeobecné na to, aby umožnili preukázať existenciu nesprávneho právneho posúdenia v bodoch 276 a 277 napadnutého rozsudku. To isté platí pre argumentáciu uvedenú v bode 232 tohto rozsudku, ktorá sa v podstate týka tých istých bodov napadnutého rozsudku a v ktorej sa SAS Cargo a i. opäť obmedzujú na tvrdenie o porušení prezumpcie neviny.
243
Na druhej strane v rozsahu, v akom SAS Cargo a i. touto argumentáciou uvedenou v tomto bode 229 v podstate tvrdia, že Všeobecný súd sa v tomto bode 277 dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nekonštatoval rozpor v odôvodnení, na ktorý tu poukázal, treba uviesť, že Všeobecný súd v uvedenom bode 277 konštatoval, že Komisia v odôvodnení 889 sporného rozhodnutia uviedla, že prirážky boli „všeobecne uplatniteľnými opatreniami“, ktorých „cieľom bolo, aby sa uplatňovali na všetky spojenia na celosvetovej úrovni“ a že to platilo aj pre odmietnutie platiť provízie, ktoré malo rovnako „všeobecnú povahu“. Všeobecný súd tiež uviedol, že Komisia spresnila, že prirážky boli uplatňované v rámci viacúrovňového systému, na ústrednej a miestnej úrovni, opísaného v odôvodneniach 107, 1046 a 1300 sporného rozhodnutia. Z toho vyvodil, že za týchto podmienok vylúčenie miestneho správania z pôsobnosti sporného kartelu nepopiera jeho celosvetový rozmer.
244
Treba teda konštatovať, že na jednej strane Všeobecný súd v bode 277 napadnutého rozsudku neuviedol, ako tvrdia SAS Cargo a i., že sporné správanie sa vzťahovalo súčasne „na všetky spojenia“ a netýkalo sa spojení z Dubaja alebo čiastočne nezahŕňalo Thajsko, a že na druhej strane tento bod 277 nepreukazuje nijaký rozpor v odôvodnení sporného rozhodnutia. Obmedzuje sa totiž na uvedenie rozdielu medzi na jednej strane všeobecnou pôsobnosťou predmetných prirážok a na druhej strane štruktúrou, podľa ktorej bolo ich prijatie prerokované a realizované. Tvrdenie spoločností SAS Cargo a i. zhrnuté v bode 243 tohto rozsudku je teda založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku.
245
V treťom rade stačí uviesť, ako uviedol Všeobecný súd v bode 269 napadnutého rozsudku, že bod 270 tohto rozsudku je nadbytočný. Argumentácia uvedená v bode 230 tohto rozsudku je teda na základe judikatúry uvedenej v bode 80 tohto rozsudku v každom prípade neúčinná.
246
Vo štvrtom rade, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bode 231 tohto rozsudku, SAS Cargo a i. vykladajú bod 286 napadnutého rozsudku zjavne nesprávne, keď tvrdia, že Všeobecný súd konštatoval, že koordinácia v siedmich krajinách bola dostatočná na preukázanie celkovej koordinácie. V tomto bode 286 sa totiž Všeobecný súd obmedzil na konštatovanie, že Komisia predložila dôkazy preukazujúce, že ku koordinácii týkajúcej sa odmietnutia platiť provízie došlo v mnohých krajinách na celom svete, „vrátane“ Hongkongu, Švajčiarska, Talianska, Francúzska, Španielska, Indie a Spojených štátov. V zostávajúcej časti pokiaľ SAS Cargo a i. spochybňujú toto posúdenie, v skutočnosti napadajú posúdenie skutkových okolností a dôkazov, ktoré vykonal Všeobecný súd. Táto argumentácia je teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku v tomto rozsahu neprípustná.
247
V piatom a poslednom rade stačí uviesť, že šiesta výhrada, ktorú SAS Cargo a i. uviedli na podporu tejto časti, je založená na predpoklade, že sa im podarilo preukázať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia oprávnene dospela k záveru, že prirážky boli všeobecne uplatniteľnými opatreniami, ktoré sa mali uplatňovať „na všetky spojenia na celosvetovej úrovni“ a že odmietnutie platiť provízie „malo rovnako všeobecnú povahu“. Z vyššie uvedenej analýzy však vyplýva, že SAS Cargo a i. nepreukázali dôvodnosť tohto predpokladu.
248
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvá časť štvrtého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná, čiastočne neúčinná a čiastočne nedôvodná.
O druhej časti týkajúcej sa dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku
– Argumentácia účastníčok konania
249
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávnych právnych posúdení ich dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku. Toto pochybenie sa týka bodov 500, 501, 509 až 514, 532, 549, 562 a 564 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd vyžadoval, aby SAS Cargo a i. preukázali, že vnútroštátne právne predpisy tretích krajín ich zaväzovali k predmetnému správaniu. Judikatúra citovaná v tejto súvislosti Všeobecným súdom v bodoch 509 až 512 tohto rozsudku je pritom relevantná len v kontexte rozhodnutí členských štátov. Zásada nezasahovania, ktorá je dôsledkom zásady zvrchovanej rovnosti štátov, totiž priznáva tretím krajinám právo spravovať svoje záležitosti bez vonkajšieho zásahu.
250
V prejednávanej veci dohody ASA alebo miestne právne úpravy podnecovali k diskusiám o tarifách medzi určenými dopravcami na konkrétnych spojeniach, takže Komisia bola povinná v súlade s uplatniteľnými zásadami medzinárodného práva preukázať umiernenosť a zdržanlivosť pri výkone svojich právomocí. Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku. Uplatniteľnosť tohto dôvodu obhajoby sa totiž neobmedzuje na situácie, v ktorých vnútroštátne právne predpisy a prax vyžadujú, aby dopravcovia diskutovali o tarifách, ale vzťahuje sa aj na správanie, ktoré je osobitne upravené a podporované vnútroštátnymi právnymi predpismi a praxou. Toto pochybenie sa týka nielen bodov 509 až 514 napadnutého rozsudku, ale aj posúdení postupov existujúcich vo viacerých tretích krajinách.
251
V prvom rade teda nemožno prijať posúdenia Všeobecného súdu týkajúce sa Hongkongu. Z bodu 531 napadnutého rozsudku totiž vyplýva, že vnútroštátne orgány nechceli prijímať individuálne žiadosti týkajúce sa zavedenia palivovej prirážky. Pri správnom výklade bol teda dôvod obhajoby založený na štátnom nátlaku splnený, keďže každé kolektívne správanie v Hongkongu bolo týmito orgánmi podporované, dohodnuté so zákazníkmi, a teda nepredstavovalo protisúťažný kartel. Body 515 až 532 napadnutého rozsudku týkajúce sa zodpovednosti odvolateliek v Hongkongu sú teda nesprávne.
252
V druhom rade nemožno prijať ani posúdenia Všeobecného súdu týkajúce sa Japonska uvedené v bodoch 537 až 540 napadnutého rozsudku a dôsledky, ktoré z nich Všeobecný súd vyvodil v bodoch 549 a 550 napadnutého rozsudku. Na jednej strane dohody ASA uzavreté s Japonskom stanovovali povinnosť koordinovať tarify vrátane prirážok. Všeobecný súd tým, že v bode 537 tohto rozsudku tvrdil opak, skreslil jasný zmysel predmetného ustanovenia o tarifách, ktorý je uvedený v bode 140 žaloby podanej na Všeobecný súd. Tieto dohody s Japonskom koordináciu prinajmenšom podporovali. V bode 538 uvedeného rozsudku Všeobecný súd skreslil aj argumentáciu spoločností SAS Cargo a i. Z ich písomností predložených Všeobecnému súdu vyplýva, že uviedli, že ustanovenia dohody ASA o tarifách povoľovali všeobecné diskusie o tarifách medzi viacerými dopravcami obsluhujúcimi rôzne krajiny určenia v rámci EHP, pričom najmä vysvetlili, že japonský úrad civilného letectva schválil rovnakú výšku prirážky pre všetky krajiny EHP. Všeobecný súd tiež v bode 545 toho istého rozsudku skreslil ich tvrdenia týkajúce sa palivovej prirážky. Uviedol totiž, že iniciatívu pri podaní kolektívnych žiadostí týkajúcich sa tejto prirážky treba pripísať dopravcom, a nie tomuto japonskému orgánu, hoci v Japonsku nikdy neboli podané žiadne kolektívne žiadosti, ale len individuálne žiadosti po koordinácii, ako to dokladajú dôkazy pripojené v prílohe k týmto písomnostiam.
253
Na druhej strane bod 543 napadnutého rozsudku skresľuje dôkazy, keďže Všeobecný súd v ňom konštatoval, že ide o dokumenty, ktoré SAS Cargo a i. „vypracovali ony samotné“, hoci to tak nie je. Konkrétne SAS Cargo a i. predložili jednak uznesenie International Air Transport Association (ďalej len „IATA“) z mája 2000, ktorým sa stanovuje jednotná výška palivovej prirážky pre všetky medzinárodné spojenia, a jednak vnútropodnikovú komunikáciu spoločnosti Japan Airlines, ktorá preukazovala, že japonský úrad civilného letectva prijal mechanizmus palivovej prirážky, ako aj list tejto spoločnosti potvrdzujúci, že o tento mechanizmus požiadali zákazníci. V odôvodnení 1002 sporného rozhodnutia sa tiež uvádza dokument predložený spoločnosťou Japan Airlines na podporu ich stanoviska, ale prístup k tomuto dôkazu bol spoločnostiam SAS Cargo a i. zamietnutý. SAS Cargo a i. tiež odkázali na vyhlásenie advokáta iného dopravcu počas vypočutia pred Komisiou, ktoré bolo v rozpore s vyhlásením, ktoré mu bolo pripisované v spornom rozhodnutí. Všeobecný súd tým, že neodpovedal na tieto skutočnosti a odmietol spoločnostiam SAS Cargo a i. prístup k dôkazom predloženým po oznámení o výhradách, hoci boli jasne identifikované, porušil tiež zásadu rovnosti.
254
V treťom rade, pokiaľ ide o ostatné tretie krajiny, ktorých regulačné režimy sú predmetom sporného rozhodnutia, a to Indickú republiku, Thajské kráľovstvo, Singapurskú republiku, Kórejskú republiku a Brazílsku federatívnu republiku, v odôvodnení 506 sporného rozhodnutia sa uvádza len jeden prípad, do ktorého boli SAS Cargo a i. po 1. máji 2004 zapojené. Tento dôkaz týkajúci sa Thajska je zjavne nedostatočný na preukázanie porušenia vo vzťahu k týmto iným krajinám, a to tým skôr, že ide o dôkaz v prospech. V bodoch 558 až 562 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dokonca konštatoval, že jediný prípad, ktorý SAS Cargo a i. zapájal do údajného kartelu v Thajsku, nebol v rozpore s právom hospodárskej súťaže, keďže z dôkazu predloženého spoločnosťami SAS Cargo a i. vyplýva, že thajské orgány stanovili výšky palivovej prirážky, ktoré mali dopravcovia dodržiavať, čo od 20. júla 2005 vylučovalo akúkoľvek možnosť hospodárskej súťaže. Dopustil sa však nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že SAS Cargo a i. nepreukázali, že akákoľvek možnosť hospodárskej súťaže bola pred týmto dátumom vylúčená.
255
V tejto súvislosti Všeobecný súd mal po prvé preskúmať, či bolo predmetné správanie povinné, ale či bolo podporované. Po druhé jediný dôkaz spájajúci SAS Cargo a i. s protiprávnym správaním v Thajsku, opísaný v odôvodnení 506 sporného rozhodnutia, sa týkal dodržania pokynu úradu civilného letectva Thajska. Bod 562 sporného rozsudku obsahuje teda vnútorný rozpor. Po tretie SAS Cargo a i. predložili dôkazy preukazujúce, že od roku 2003 boli na spojeniach z Thajska do EHP ukladané záväzné a rovnaké výšky prirážok, čo Komisia nikdy nespochybnila. Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 562 napadnutého rozsudku vychádzal z opačného predpokladu bez toho, aby sa nezaoberal dôkazmi predloženými spoločnosťami SAS Cargo a i. Po štvrté skutočnosť, že thajský dopravca nebol uznaný za vinného z porušenia, preukazuje, že dôkazy predložené týmto dopravcom po oznámení o výhradách obsahovali dodatočné dôkazy v prospech, ku ktorým mali mať odvolateľky prístup.
256
Pokiaľ ide o posúdenie Komisie týkajúce sa regulačných režimov uvedených v bode 254 tohto rozsudku, ktoré sa nachádza v odôvodnení 1019 sporného rozhodnutia, je založené na jednoduchom odkaze na jej odôvodnenie týkajúce sa režimov Hongkongu a Japonska, ako je uvedené v bode 552 napadnutého rozsudku. Ak by teda Súdny dvor musel odmietnuť úvahy Všeobecného súdu týkajúce sa týchto dvoch posledných uvedených krajín, musel by zamietnuť aj úvahy uvedené v bodoch 555 až 557, 562 a 563 tohto rozsudku týkajúce sa týchto iných tretích krajín. Okrem toho, keďže Thajsko a Dubaj nepatrili do pôsobnosti sporného kartelu, Všeobecný súd sa mal v pochybnostiach prikloniť na stranu spoločností SAS Cargo a i. a konštatovať, že bez dôkazov nemožno predpokladať celosvetový kartel. Porušil teda prezumpciu neviny. Z rovnakých dôvodov sú nesprávne aj body 623 a 624 napadnutého rozsudku.
257
Komisia tvrdí, že táto časť je čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
258
Na úvod treba uviesť, že v bodoch 500 a 501 napadnutého rozsudku Všeobecný súd na jednej strane uviedol, že zásada nezasahovania je uznaná medzinárodným obyčajovým právom, a na druhej strane, že aj za predpokladu, že by sa SAS Cargo a i. na ňu mohli odvolávať, Komisia neporušila túto zásadu tým, že uplatnila kritérium kvalifikovaných účinkov, aby uložila sankciu za správanie, ku ktorému došlo a bolo realizované v tretích krajinách a ktoré sa z politických dôvodov rozhodli povoliť. V tejto súvislosti uviedol, že uplatnenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ na správanie, o ktorom možno predvídať, že vyvolá bezprostredné a podstatné účinky v EHP, je totiž odôvodnené podľa medzinárodného práva verejného, a teda najmä zásady nezasahovania.
259
Treba tak konštatovať, že tieto body 500 a 501, ktoré predstavujú analýzu Všeobecného súdu týkajúcu sa prvej výhrady šiestej časti tretieho žalobného dôvodu uvedeného na Všeobecnom súde, ktorá bola založená na porušení zásad zvrchovanosti a nezasahovania, sa netýkajú analýzy Všeobecného súdu týkajúcej sa dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku, ktorý Všeobecný súd preskúmal v bodoch 504 až 564 napadnutého rozsudku a ktorý je jedinou výhradou uplatnenou v tejto časti štvrtého odvolacieho dôvodu.
260
SAS Cargo a i. však neuvádzajú nijaké tvrdenie, ktoré by vysvetľovalo, v čom sú posúdenia obsiahnuté v bodoch 500 a 501 napadnutého rozsudku nesprávne z hľadiska dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku, keď sa ho uvedené body netýkajú. Kritika týchto posúdení je teda v súlade s judikatúrou citovanou v bode 82 tohto rozsudku neprípustná.
261
Okrem toho pokiaľ SAS Cargo a i. v prvom rade tvrdia, že Všeobecný súd pri posudzovaní ich dôvodu obhajoby založeného na štátnemu nátlaku uplatnil nesprávne právne kritérium, treba pripomenúť, že články 101 a 102 ZFEÚ sa týkajú iba protisúťažného správania, ktoré podniky uskutočňujú z vlastnej iniciatívy. Ak je protisúťažné správanie uložené podnikom vnútroštátnou právnou úpravou alebo ak táto vnútroštátna právna úprava vytvára právny rámec, ktorý sám vylučuje akúkoľvek možnosť súťažného správania z ich strany, tieto články sa neuplatňujú. V takejto situácii totiž obmedzenie hospodárskej súťaže nemá príčinu v samostatnom správaní podnikov, ako to predpokladajú tieto ustanovenia. Uvedené články sa naopak môžu uplatniť, ak sa preukáže, že vnútroštátne právne predpisy ponechávajú priestor na to, aby hospodárska súťaž mohla byť vylúčená, obmedzená alebo narušená samostatným konaním podnikov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. novembra 1997, Komisia a Francúzsko/Ladbroke Racing, C‑359/95 P a C‑379/95 P, EU:C:1997:531, body 33 a 34, ako aj zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, bod 80).
262
Možnosť vylúčiť určité protisúťažné konanie z pôsobnosti článkov 101 a 102 ZFEÚ z toho dôvodu, že toto konanie bolo dotknutým podnikom uložené existujúcimi právnymi predpismi alebo že tieto predpisy vylúčili akúkoľvek možnosť konkurenčného konania zo strany týchto podnikov, tak Súdny dvor pripustil len v obmedzenej miere (rozsudok zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, bod 81 a citovaná judikatúra).
263
Súdny dvor tak rozhodol, že pokiaľ sa vnútroštátny zákon obmedzuje iba na podnietenie alebo uľahčenie samostatných protisúťažných konaní podnikov, tieto podniky naďalej podliehajú konaniu podľa článkov 101 a 102 ZFEÚ (rozsudok zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, bod 82 a citovaná judikatúra).
264
Na rozdiel od toho, čo tvrdia SAS Cargo a i., táto judikatúra nerozlišuje medzi vnútroštátnymi právnymi predpismi členských štátov a právnymi predpismi tretích krajín.
265
Okrem toho v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 198 tohto rozsudku, hoci prináleží orgánu, ktorý tvrdí, že došlo k porušeniu pravidiel hospodárskej súťaže, aby o tom predložil dôkaz, je podnik, ktorý sa bráni proti zisteniu porušenia týchto pravidiel povinný predložiť dôkaz, že podmienky pre uplatnenie pravidla, z ktorého vyvodzuje dôvod obhajoby sú splnené, takže uvedený orgán bude musieť použiť iné dôkazy.
266
Z týchto skutočností vyplýva, že SAS Cargo a i. nedôvodne tvrdia, že Všeobecný súd sa v bodoch 509 až 512 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v nich v podstate pripomenul poznatky vyplývajúce z judikatúry uvedenej v bodoch 258 až 263 a 265 tohto rozsudku, a keď v bode 513 napadnutého rozsudku konštatoval, že sa rovnakým spôsobom uplatňujú na zákony a správanie členského štátu alebo zmluvnej strany Dohody o EHP, ako aj na zákony a správanie tretej krajiny, a následne z toho vyvodil, že spoločnostiam SAS Cargo a i. prináležalo preukázať, že vnútroštátne právne predpisy dotknutých tretích krajín ich k predmetnému správaniu nepodnecovali, ale ho k nemu zaväzovali.
267
Prijatie výkladu tohto dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku, ako ho uplatnili SAS Cargo a i., by okrem toho bolo v rozpore s nevyhnutne striktným uplatnením tohto dôvodu, ktoré ako jediné neodporuje jednoznačnému zneniu článkov 101 a 102 ZFEÚ, ktoré sa týkajú správania podnikov.
268
V rozsahu, v akom táto časť vychádza z predpokladu, že na prijatie dôvodu obhajoby založeného na štátnom nátlaku tretej krajiny stačí, aby právne predpisy tejto krajiny podnecovali k protisúťažnému správaniu, musí sa zamietnuť ako nedôvodná, keďže tento predpoklad je nesprávny.
269
V druhom rade, pokiaľ ide o argumentáciu spoločností SAS Cargo a i. týkajúcu sa posúdení Všeobecného súdu v súvislosti s Japonskom, treba na jednej strane uviesť, že pokiaľ ide o ich prvé tvrdenie o skreslení, Všeobecný súd v bode 537 napadnutého rozsudku konštatoval – v súvislosti s tvrdením spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorého Komisia v spornom rozhodnutí opomenula citovať odsek 1 štandardného ustanovenia dohôd ASA uzavretých Japonskom –, že tento odsek vymenúva faktory, ktoré treba zohľadniť pri určovaní taríf, a stanovuje, že tieto tarify sa určujú v súlade s nasledujúcimi ustanoveniami článku, v ktorom sa tento odsek nachádza. Z toho vyvodil, že ani z tohto ustanovenia, ani z ustanovenia uvedeného v spornom rozhodnutí teda nevyplýva, že by tieto dohody ASA ukladali povinnosť koordinácie medzi dopravcami pri určovaní prirážok. Dodal, že SAS Cargo a i. navyše neuvádzajú žiadne podložené tvrdenie, ktoré by mohlo preukazovať opak.
270
V bode 140 žaloby podanej na Všeobecný súd pritom SAS Cargo a i. uviedli, že uvedený odsek 1 obsiahnutý v dohode ASA uplatniteľnej na SAS Cargo znie takto:
„Tarify za všetky dohodnuté služby sa stanovia v primeranej výške, pričom sa náležite zohľadnia všetky relevantné faktory, vrátane prevádzkových nákladov, primeraného zisku, vlastností služby (ako sú normy týkajúce sa rýchlosti a vybavenia) a taríf iných leteckých spoločností za ktorúkoľvek časť konkrétneho spojenia. Tieto tarify sa stanovia v súlade s nasledujúcimi ustanoveniami tohto článku.“
271
Treba teda konštatovať, že vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 108 tohto rozsudku údajné skreslenie nie je preukázané, keďže bod 537 napadnutého rozsudku verne vyjadruje obsah toho istého odseku 1.
272
Pokiaľ ide o tvrdenie o skreslení týkajúce sa bodu 538 napadnutého rozsudku, treba poznamenať, že Všeobecný súd v tomto bode uviedol, že SAS Cargo a i. nepopierali, že ustanovenia dohôd ASA upravujúce diskusie o tarifách medzi určenými dopravcami na konkrétnych spojeniach nemôžu povoľovať všeobecné diskusie o tarifách medzi viacerými dopravcami obsluhujúcimi cieľové krajiny odlišné od tých, na aké sa vzťahuje sporné rozhodnutie.
273
V bode 128 žaloby podanej na Všeobecný súd, ktorý bol v tomto bode 538 údajne skreslený, však SAS Cargo a i. uviedli toto:
„… miestne letecké úrady v Hongkongu, Japonsku a Thajsku neuplatňovali ustanovenia o tarifách pre jednotlivé spojenia. Výšky prirážok stanovovali skôr v závislosti od medzinárodnej alebo vnútroštátnej povahy spojení (napr. v Japonsku) alebo v závislosti od zón tarifnej konferencie IATA (napr. v Hongkongu, Thajsku). Keďže všetky krajiny EHP patria do kategórie medzinárodných spojení a rovnakej zóny tarifnej konferencie IATA…, bola pre všetky spojenia s príletom do EHP schválená rovnaká výška prirážky. Cieľom tohto prístupu je obmedziť transakčné náklady miestnych vnútroštátnych dopravcov a miestnych špeditérov a odosielateľov… Z platných správnych režimov, ktorými sa vykonávajú platné dohody ASA, teda priamo vyplývalo, že ázijské orgány uložili všetkým dopravcom prepravujúcim náklad do Európy povinnosť uplatňovať rovnakú výšku prirážky, aj keď pomocou rôznych metód, v súlade s vysvetleniami, ktoré uvádzame nižšie. Tento skutkový stav bol úplne v súlade s ustanoveniami dohôd ASA o tarifách, keďže tá istá letecká spoločnosť (tie isté letecké spoločnosti) bola (boli) určeným dopravcom (určenými dopravcami) v každej platnej dohode ASA. Orgány Hongkongu a Spojených arabských emirátov (Dubaj) túto skutočnosť vysvetlili Komisii…“
274
Hoci SAS Cargo a i. tvrdili, že „ázijské orgány uložili všetkým dopravcom prepravujúcim náklad do Európy povinnosť uplatňovať rovnakú výšku prirážky“, z tohto bodu 128 nevyplýva, že by tvrdili, že dohody ASA uzavreté Japonskom povoľovali všeobecné diskusie o tarifách medzi viacerými dopravcami obsluhujúcimi rôzne cieľové krajiny v rámci EHP, ako sú diskusie, ktoré boli sankcionované sporným rozhodnutím. Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 108 tohto rozsudku teda ani druhé tvrdenie o skreslení nie je preukázané.
275
Pokiaľ ide o tretie tvrdenie o skreslení týkajúce sa bodu 545 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd v tomto bode uviedol, že keďže tieto dôkazy predložené spoločnosťami SAS Cargo a i. nepreukazujú existenciu povinnosti zosúladenia medzi dopravcami, pokiaľ ide o výšku palivovej prirážky, žiadny z nich nemôže vyvrátiť informácie obsiahnuté v odôvodneniach 198, 244, 256, 391, 392, 488 a 491 sporného rozhodnutia, z ktorých vyplýva, že iniciatívu pri podaní kolektívnych žiadostí týkajúcich sa palivovej prirážky treba pripísať dopravcom, a nie japonskému úradu civilného letectva. Treba teda konštatovať, že SAS Cargo a i. svojou argumentáciou týkajúcou sa tohto bodu, ako je opísaná v bode 252 tohto rozsudku, v skutočnosti kritizujú výklad týchto odôvodnení sporného rozhodnutia, ktoré Všeobecný súd citoval v tomto bode 545. Týmto výkladom teda nemohlo dôjsť k skresleniu ich argumentácie týkajúcej sa palivovej prirážky. Toto tretie tvrdenie je teda nedôvodné.
276
Pokiaľ ide o argumentáciu k bodu 543 napadnutého rozsudku, ktorá sa týka jednak údajného skreslenia dôkazov, ako je uvedené v bode 253 tohto rozsudku, stačí uviesť, že v tomto bode 543 Všeobecný súd po tom, čo posúdil dôkazy predložené spoločnosťami SAS Cargo a i. na podporu ich tvrdení, dospel k záveru, že žiadny z predložených dokumentov nepreukazuje existenciu štátneho nátlaku odôvodňujúceho neuplatnenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ. SAS Cargo a i. sa pod zámienkou tvrdenia o skreslení teda v skutočnosti usilujú o to, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie týchto dôkazov. Táto argumentácia je teda na základe judikatúry pripomenutej v bode 72 tohto rozsudku v tomto rozsahu neprípustná.
277
Na druhej strane v rozsahu, v akom SAS Cargo a i. uvedenou argumentáciou tvrdia, že Všeobecný súd neodpovedal na niektoré z ich tvrdení, namietajú, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že odvolací dôvod založený na tom, že Všeobecný súd neodpovedal na tvrdenia uvedené v prvostupňovom konaní, v podstate znamená porušenie povinnosti odôvodnenia, ktorá vyplýva z článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, uplatniteľného na Všeobecný súd na základe článku 53 prvého odseku tohto štatútu a článku 117 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu (rozsudok z 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisia, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 185 a citovaná judikatúra). Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 85 tohto rozsudku a vzhľadom na to, čo Všeobecný súd uviedol nielen v bode 543, ale aj v bodoch 542 a 544 napadnutého rozsudku, v ktorých sa tiež uvádzajú dôkazy, ktoré SAS Cargo a i. predložili Všeobecnému súdu, a ich posúdenie Všeobecným súdom, takéto porušenie však nie je preukázané.
278
Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého Všeobecný súd porušil „zásadu rovnosti“ tým, že SAS Cargo a i. neposkytol prístup k dôkazom predloženým po oznámení o výhradách, stačí uviesť, že aj za predpokladu, že by toto tvrdenie bolo prípustné, neodlišuje sa od tvrdenia uvedeného v prvom odvolacom dôvode, a preto musí byť v každom prípade zamietnuté z rovnakých dôvodov.
279
V treťom rade, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bodoch 254 až 256 tohto rozsudku, treba po prvé konštatovať, že je na základe judikatúry uvedenej v bode 72 tohto rozsudku neprípustná, keďže SAS Cargo a i. sa prostredníctvom tejto judikatúry pod zámienkou tvrdení o nesprávnych právnych posúdeniach situácie a v Thajsku usilujú o nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov.
280
Po druhé uvedená argumentácia je v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 74 tohto rozsudku neprípustná v rozsahu, v akom SAS Cargo a i. touto argumentáciou spochybňujú vnútornú koherenciu sporného rozhodnutia.
281
Po tretie, pokiaľ SAS Cargo a i. touto argumentáciou tvrdia, že Všeobecný súd sa nezaoberal všetkými dôkazmi, ktoré predložili, stačí uviesť, že konanie thajských orgánov bolo preskúmané Všeobecným súdom v bodoch 556 až 561 napadnutého rozsudku a že Všeobecný súd v bode 562 tohto rozsudku dospel k záveru, že pokiaľ ide o právnu úpravu uplatniteľnú v Thajsku, SAS Cargo a i. dokázali preukázať, že od 20. júla 2005 orgány tejto krajiny vytvorili právny rámec, ktorý sám osebe vylučoval akúkoľvek možnosť súťažného správania medzi dopravcami pri určení výšky palivovej prirážky, ktorá sa uplatňuje na letoch s odletom z Thajska, pričom Komisia to účinne nepoprela. Všeobecný súd rovnako uviedol, že naproti tomu SAS Cargo a i. nepreukázali, že thajská právna úprava vylučovala akúkoľvek možnosť hospodárskej súťaže v prípade bezpečnostnej prirážky alebo že v prípade palivovej prirážky bola akákoľvek možnosť hospodárskej súťaže vylúčená v období pred 20. júlom 2005.
282
Treba teda konštatovať, že tretím tvrdením uvedeným v bode 255 tohto rozsudku sa SAS Cargo a i. pod zámienkou tvrdenia, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia, domáhajú toho, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov. Táto argumentácia je teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku neprípustná.
283
Po štvrté, pokiaľ SAS Cargo a i. tvrdia, že mali mať prístup k dodatočným dôkazom v ich prospech, táto argumentácia sa neodlišuje od argumentácie uvedenej na konci bodu 253 tohto rozsudku a musí byť zamietnutá z rovnakých dôvodov, aké už boli uvedené v bode 278 tohto rozsudku.
284
Po piate, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bode 256 tohto rozsudku, stačí uviesť, že nie je potrebné konštatovať nesprávne právne posúdenia v bodoch 555 až 557, 562 a 563 napadnutého rozsudku, keďže tvrdenia spoločností SAS Cargo a i. v tejto súvislosti vychádzajú z predpokladu, že sa im podarilo preukázať, že úvahy Všeobecného súdu týkajúce sa regulačných režimov Hongkongu a Japonska boli nesprávne. Ako však vyplýva z vyššie uvedenej analýzy, tento predpoklad nie je dôvodný.
285
Pokiaľ ide o tvrdenie o porušení prezumpcie neviny, je založené aj na nezaradení Thajského kráľovstva medzi krajiny, vo vzťahu ku ktorým bolo možné spoločnostiam SAS Cargo a i. vytýkať porušenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ. Všeobecný súd síce konštatoval, že im takéto porušenie nemožno pripísať, pokiaľ ide o palivovú prirážku pre lety s odletom z tejto tretej krajiny od 20. júla 2005, avšak nevylúčil existenciu takéhoto porušenia pre všetky lety s odletom z uvedenej krajiny počas celého obdobia porušenia, takže ani predpoklad tejto argumentácie nie je vecne podložený.
286
Pokiaľ ide o kritiku týkajúcu sa zahrnutia tretích krajín do pôsobnosti jediného a pokračujúceho porušenia v bodoch 623 a 624 napadnutého rozsudku, stačí uviesť, že spočíva na rovnakých tvrdeniach, ako sú tie, ktoré už boli zamietnuté v dvoch predchádzajúcich bodoch tohto rozsudku.
287
Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhá časť štvrtého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
O tretej časti týkajúcej sa kvalifikácie predmetného správania ako jediného a pokračujúceho porušenia
– Argumentácia účastníčok konania
288
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol ich argumentáciu spochybňujúcu záver Komisie, podľa ktorého správanie opísané v spornom rozhodnutí predstavuje jediné a pokračujúce porušenie. Predmetné správanie bolo totiž natoľko rôznorodé, že ho nebolo možné rozumne považovať za „jediné“ porušenie. Posúdenie Všeobecného súdu v tejto súvislosti je v mnohých ohľadoch nesprávne.
289
V prvom rade Všeobecný súd v bodoch 302 až 304 napadnutého rozsudku opomenul zásadný bod, na ktorý poukázali SAS Cargo a i., a to, že k správaniu uvedenému v oddiele 4 sporného rozhodnutia došlo v rôznych kontextoch a sledovalo rôzne ciele. Je pravda, že Všeobecný súd v tomto bode 302 odkazuje na každý typ správania. V žiadnom prípade sa však nezaoberá ústredným bodom, že tieto jednotlivé typy správania nemali žiadne spoločné črty. Tým porušil svoju povinnosť odôvodnenia.
290
V druhom rade sa Všeobecný súd dopustil pochybení, pokiaľ ide o správanie, ku ktorému došlo vo Švajčiarsku. V bodoch 612 až 618 napadnutého rozsudku potvrdil, že jediný kontakt zahŕňajúci SAS Cargo a i., ku ktorému došlo po 1. júni 2002, nebol protiprávny. V bode 604 tohto rozsudku však skreslil dôkazy, keď odkázal na pojem „pokračovanie“ pri použití kritéria skutočnej hmotnosti. V bodoch 604 a 605 uvedeného rozsudku tiež neodpovedal na tvrdenia a dôkazy uvedené v bode 161 žaloby, v ktorých SAS Cargo a i. v podstate nespochybnili existenciu konkrétneho stretnutia, ale ich účasť na tomto stretnutí. Z tohto bodu 605 navyše vyplýva, že neexistovala dohoda o použití skutočnej hmotnosti skôr než „zdaniteľnej hmotnosti“ na výpočet palivovej prirážky, zatiaľ čo Všeobecný súd v bode 606 toho istého rozsudku potvrdil záver Komisie, podľa ktorého sa SAS Cargo a i. na takejto dohode zúčastnili, pričom sa rozhodli ju neuplatňovať. Bod 610 napadnutého rozsudku je tiež nesprávny, keďže sa v ňom uvádza, že oznámenie zamestnanca odvolateliek týkajúce sa zrušenia palivovej prirážky porušovalo článok 101 ods. 1 ZFEÚ, hoci toto oznámenie bolo verejné. Všeobecný súd mal preskúmať, či uvedené oznámenie viedlo k väčšej transparentnosti cien, alebo uľahčilo dodržiavanie kartelu. Tým, že tak neurobil, porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Okrem toho na toto miestne správanie z decembra 2001 týkajúce sa prirážok na spojeniach s odletom zo Švajčiarska sa neuplatnil ani článok 101 ZFEÚ, ani článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, takže bod 611 tohto rozsudku je z právneho hľadiska nesprávny.
291
V treťom rade sa Všeobecný súd dopustil pochybení pri posúdení tvrdení iných dopravcov, pokiaľ ide o správanie spoločností SAS Cargo a i. V bodoch 625 až 650 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že dôkazy v podobe e‑mailov uvedené vo viacerých odôvodneniach sporného rozhodnutia nepreukazujú existenciu protiprávnych kontaktov medzi nimi a inými dopravcami. Všeobecný súd sa však dopustil pochybenia, keď nevyvrátil aj relevantnosť interného e‑mailu zaslaného zamestnancom iného dopravcu so sídlom v Spojenom kráľovstve 17. februára 2003, uvedeného v odôvodnení 273 sporného rozhodnutia. V bodoch 634 a 635 tohto rozsudku konštatoval, že SAS Cargo a i. nepredložili dôkazy na podporu svojho stanoviska. Všeobecný súd sa však dopustil pochybení, keď nepreskúmal skutočnú otázku, ktorú položili. Všeobecný súd tak na jednej strane nezohľadnil niektoré tvrdenia, ktoré SAS Cargo a i. uviedli. Na druhej strane na rozdiel od tvrdenia uvedeného v tomto bode 635 nevychádzali len zo skutočnosti, že špeditér dostal informácie od iných dopravcov. Z týchto pochybení vyplýva, že ani tento dôkaz nemožno proti nim použiť.
292
Vo štvrtom rade je pravda, že Všeobecný súd najmä v bodoch 407 až 411 napadnutého rozsudku pripustil, že určité správanie bolo vzhľadom na alianciu WOW odôvodnené. Nesprávne však konštatoval, že niektoré správanie v rámci tejto aliancie vzhľadom na neexistenciu integrovanej spoločnej cenovej politiky „zašlo príliš ďaleko“. V každom prípade, aj keby takéto kontakty v rámci uvedenej aliancie predstavovali porušenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ, boli by súčasťou jediného a pokračujúceho porušenia len v prípade, že by existovala objektívna súvislosť medzi uvedenými kontaktmi a týmto jediným a pokračujúcim porušením alebo v prípade, že by SAS Cargo a i. mali v úmysle zúčastniť sa na celosvetovom karteli, a nie na správaní súvisiacom s touto alianciou. Všeobecný súd však nepreukázal existenciu takejto objektívnej súvislosti medzi kontaktmi v rámci aliancie WOW a jediným a pokračujúcim porušením. Bod 430 tohto rozsudku obsahuje v tejto súvislosti len tvrdenie, takže uvedený rozsudok nie je dostatočne odôvodnený. Z toho vyplýva, že body 428 až 432 toho istého rozsudku treba odmietnuť a že v dôsledku toho treba kontakty v rámci aliancie WOW vylúčiť z dôkazov o účasti spoločností SAS Cargo a i. na jedinom a pokračujúcom porušení.
293
V piatom rade, pokiaľ ide o vertikálne dohody o dodávkach, Všeobecný súd v bodoch 475 až 487 napadnutého rozsudku nesprávne odmietol vysvetlenie spoločností SAS Cargo a i. v súvislosti s tým, že prijali e‑maily adresované „Drahým partnerom“. Po prvé body 477 až 479, 484 a 485 tohto rozsudku sú nedostatočne odôvodnené a porušujú zásady osobnej zodpovednosti a prezumpcie neviny, keďže odkazujú len na kontakty alebo činnosti zamestnancov iných dopravcov bez toho, aby sa zaoberali účasťou spoločností SAS Cargo a i. na týchto kontaktoch alebo ich vedomosťou o nich. Nemôžu teda preukázať, že SAS Cargo a i. sa dopustili porušenia. Po druhé bod 479 uvedeného rozsudku preberá stanovisko Komisie uvedené v jej vyjadrení k žalobe pred Všeobecným súdom bez toho, aby sa zaoberal tvrdením alebo dôkazmi predloženými spoločnosťami SAS Cargo a i. Po tretie Všeobecný súd v bodoch 480 a 481 toho istého rozsudku nepreskúmal, či dôkazy, z ktorých Komisia vychádzala, jej umožnili správne dospieť k záveru, že neexistovalo iné hodnoverné vysvetlenie na to, že SAS Cargo a i. uvedené e‑maily prijali. Po štvrté tvrdenia Všeobecného súdu v bodoch 482 a 483 napadnutého rozsudku nemajú oporu ani v oznámení o výhradách, ani v spornom rozhodnutí. Ide teda o protiprávne nahradenie odôvodnenia, takže tieto body 482 a 483 treba zamietnuť.
294
V šiestom rade sa Všeobecný súd dopustil pochybení, pokiaľ ide o vedomosť spoločností SAS Cargo a i. o jedinom a pokračujúcom porušení. V bode 669 napadnutého rozsudku uznal, že Komisia nepreukázala priamu účasť spoločností SAS Cargo a i. na všetkých protisúťažných činnostiach. Z toho vyplýva, že Komisia bola povinná preukázať, že SAS Cargo a i. vedeli o správaní ostatných dopravcov alebo že ho mohli rozumne predpokladať. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 670 tohto rozsudku poznamenal, že sporné rozhodnutie odkazuje na osem kontaktov. SAS Cargo a i. pritom v prvom rade uviedli bez toho, aby sa na toto tvrdenie odpovedalo, že neodhaľujú nič o predmetnej koordinácii. Ďalej vzhľadom na to, že štyri z nich boli e‑maily adresované „Drahým partnerom“, nemožno sa na ne odvolávať, ako to vyplýva z predchádzajúceho bodu. Ďalšie štyri e‑maily boli skreslené Všeobecným súdom, ktorý navyše svoje stanovisko dostatočne neodôvodnil. Okrem toho v bodoch 671, 672, 677 a 678 napadnutého rozsudku Všeobecný súd protiprávne nahradil odôvodnenie. Navyše v bodoch 678 a 679 tohto rozsudku skreslil jasný význam iného e‑mailu zo 17. februára 2003 a nezohľadnil dôkazy v prospech. Pokiaľ ide o body 681 a 683 uvedeného rozsudku, treba ich tiež zamietnuť, keďže Všeobecný súd nijako nevysvetlil dôvody, pre ktoré uvádzané e‑maily mali umožniť spoločnosti SAS oboznámiť sa so správaním, na ktorom sa nezúčastnila. Bod 685 toho istého rozsudku je tiež nesprávny, len neúplne uvádza tvrdenie spoločností SAS Cargo a i., na ktoré Všeobecný súd v tomto bode odpovedá. Všeobecný súd nemohol napraviť nedostatočnosť ôsmich e‑mailov, na ktoré sa Komisia odvolávala v odôvodnení 791 sporného rozhodnutia, tým, že by len odkázal na iné odôvodnenia bez toho, aby vysvetlil, ako tieto kontakty umožnili spoločnostiam SAS Cargo a i. oboznámiť sa so správaním, na ktorom sa nezúčastnili. Analýzu Všeobecného súdu v bodoch 660 až 694 napadnutého rozsudku týkajúcu sa vedomosti spoločností SAS Cargo a i. o správaní ostatných dopravcov, teda treba zamietnuť, rovnako ako konštatovania Všeobecného súdu uvedené v bodoch 713 až 728 tohto rozsudku týkajúce sa rozsahu účasti spoločností SAS Cargo a i. na porušení.
295
Komisia tvrdí, že táto časť je neprípustná v rozsahu, v akom sa týka skutkových posúdení vykonaných Všeobecným súdom, a v zostávajúcej časti je nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
296
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že porušenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ môže vyplývať nielen zo samostatného úkonu, ale aj zo skupiny úkonov alebo dokonca z pokračujúceho správania, hoci jeden alebo viacero prvkov tejto skupiny úkonov alebo tohto pokračujúceho správania by mohli aj samé osebe a zohľadňované samostatne predstavovať porušenie tohto ustanovenia. Ak sú teda jednotlivé konania súčasťou „celkového plánu“ z dôvodu ich zhodného cieľa, ktorým je narušiť hospodársku súťaž na vnútornom trhu, Komisia je oprávnená pripísať zodpovednosť za tieto konania na základe účasti na porušení posudzovanom ako celok (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 41 a citovanú judikatúru, ako aj z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 240).
297
Podnik, ktorý sa zúčastnil na takomto jedinom a pokračujúcom porušení vlastným správaním, ktoré patrí pod pojmy „dohoda“ alebo „zosúladený postup“ s protisúťažným cieľom v zmysle článku 101 ods. 1 ZFEÚ a ktorého cieľom bolo prispieť k porušeniu v celom rozsahu, môže byť zodpovedný aj za správanie ostatných podnikov v rámci tohto porušenia počas celej doby svojej účasti na uvedenom porušení (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 42 a citovanú judikatúru, ako aj z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 241).
298
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že na účely kvalifikácie rôznych konaní ako jediného a pokračujúceho porušenia nie je potrebné overiť, či sa tieto konania vzájomne dopĺňajú v tom zmysle, že každé z nich sa má vysporiadať s jedným alebo viacerými dôsledkami riadnej hospodárskej súťaže a že všetky na základe vzájomnej interakcie prispievajú k dosiahnutiu súhrnu protisúťažných účinkov zamýšľaných zúčastnenými subjektmi v rámci celkového plánu sledujúceho jednotný cieľ. Naopak podmienka týkajúca sa pojmu „jediného cieľa“ predpokladá, že musí byť overené, či neexistujú znaky charakterizujúce rôzne správania, ktoré sú súčasťou porušenia, ktoré by mohli naznačovať, že faktické správanie ostatných zúčastnených podnikov nemá ten istý protisúťažný cieľ alebo účinok, a teda nespadajú do „celkového plánu“ z dôvodu jeho zhodného cieľa narúšajúceho fungovanie hospodárskej súťaže na vnútornom trhu (rozsudky z 26. januára 2017, Villeroy & Boch/Komisia, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, bod 50, ako aj citovaná judikatúra, a z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 242).
299
V prejednávanej veci, pokiaľ SAS Cargo a i. v prvom rade tvrdia, že Všeobecný súd neodôvodnil napadnutý rozsudok, keď neodpovedal na ich argumentáciu, podľa ktorej k predmetnému správaniu došlo v rôznych kontextoch a sledovalo rôzne ciele, takže ho nebolo možné kvalifikovať ako jediné porušenie, stačí uviesť, že výhradu, ktorú vzniesli SAS Cargo a i. a ktorá bola založená na nesprávnych zisteniach týkajúcich sa jednotnej povahy porušenia, nielen v bodoch 302 až 304 napadnutého rozsudku, ale aj vo všetkých bodoch 296 až 325 tohto rozsudku. V tejto súvislosti Všeobecný súd okrem svojej analýzy argumentácie spoločností SAS Cargo a i. spochybňujúcej existenciu jediného protisúťažného cieľa, vykonanej v týchto bodoch 302 až 304, v bode 317 najmä uviedol, že SAS Cargo a i. vytýkali Komisii, že pokiaľ ide o povahu jediného a pokračujúceho porušenia, nezohľadnila osobitosti koordinácie, ktorú si vyžadovala miestna právna úprava alebo ktorá bola súčasťou legitímnych aliancií, a zamietol túto argumentáciu z dôvodu, že SAS Cargo a i. len zopakovali tvrdenia, ktoré už boli uvedené na podporu ich kritiky existencie jediného protisúťažného cieľa, takže ich bolo potrebné zamietnuť z rovnakých dôvodov.
300
Okrem toho v bodoch 318 až 321 toho istého rozsudku Všeobecný súd analyzoval argumentáciu, v ktorej SAS Cargo a i. tvrdili, že odmietnutie platiť provízie sa odlišuje od ostatných zložiek jediného porušenia tým, že toto odmietnutie vyplývalo z nezhody medzi dopravcami a špeditérmi, pokiaľ ide o výklad štandardných doložiek, na rozdiel od „tajnej koordinácie [palivovej prirážky a bezpečnostnej prirážky] v skupinke dopravcov“. Zamietol ju, pričom v podstate konštatoval, že zo sporného rozhodnutia vyplýva, že účel odmietnutia platiť provízie je nielen oddelený od verejného sporu právnej povahy, na ktorý sa odvolávajú SAS Cargo a i., ale môže tiež posilniť koordináciu týkajúcu sa prirážok.
301
Všeobecný súd teda skutočne uviedol dôvody, pre ktoré sa spoločnostiam SAS Cargo a i. nepodarilo preukázať, že z dôvodu týchto údajných rôznych kontextov a rôznych cieľov Komisia v spornom rozhodnutí dostatočne nepreukázala jednotnú povahu porušenia. Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bodoch 84 a 85 tohto rozsudku údajné porušenie povinnosti odôvodnenia teda nie je preukázané.
302
V druhom rade, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bode 290 tohto rozsudku, treba najprv uviesť, že v rozsahu, v akom sa SAS Cargo a i. ňou dovolávajú skreslenia, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd v bode 604 napadnutého rozsudku, keď odkázal na pojem „pokračovanie“ („naďalej používali“) pri použití kritéria skutočnej hmotnosti, stačí konštatovať, že toto tvrdenie nespĺňa požiadavky presnosti, ktoré vyplývajú z judikatúry pripomenutej v bode 108 tohto rozsudku, keďže SAS Cargo a i. najmä neuvádzajú obsah e‑mailu, ktorý bol údajne skreslený. Táto výhrada je teda neprípustná.
303
Ďalej pokiaľ SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia tým, že neodpovedal na argumentáciu, ktorú uviedli v bode 161 svojej žaloby, stačí pripomenúť, ako už bolo uvedené v bode 85 tohto rozsudku, že táto povinnosť odôvodnenia neukladá Všeobecnému súdu povinnosť vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu, za predpokladu, že odôvodnenie napadnutého rozsudku umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, z ktorých Všeobecný súd vychádzal, a Súdnemu dvoru poskytne dostatok podkladov potrebných na uskutočnenie preskúmania v rámci odvolania. Všeobecný súd pritom posúdil argumentáciu spoločností SAS Cargo a i. týkajúcu sa správania, ku ktorému došlo vo Švajčiarsku, ktorá bola predmetom bodov 158 až 164 tejto žaloby, v bodoch 597 až 618 napadnutého rozsudku. Okrem toho SAS Cargo a i. ani netvrdia, že by neboli schopné porozumieť dôvodom, pre ktoré Všeobecný súd vyhovel ich argumentácii v prvostupňovom konaní len čiastočne. Za týchto podmienok nie je údajné porušenie povinnosti odôvodnenia preukázané.
304
Napokon, pokiaľ SAS Cargo a i. kritizujú body 605, 606 a 610 napadnutého rozsudku, stačí uviesť, že sa v skutočnosti usilujú o to, aby Súdny dvor nahradil posúdenie skutkových okolností a dôkazov vykonané Všeobecným súdom svojím vlastným posúdením, bez toho, aby mu vytýkali akékoľvek skreslenie. Z toho vyplýva, že táto kritika je na základe judikatúry uvedenej v bode 72 tohto rozsudku neprípustná.
305
V treťom rade treba konštatovať, že argumentáciou uvedenou v bode 291 tohto rozsudku sa SAS Cargo a i. opäť usilujú o to, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov týkajúcich sa tvrdení ostatných dopravcov o správaní spoločností SAS Cargo a i., ktoré Všeobecný súd vykonal v bodoch 629 až 650 napadnutého rozsudku, a konkrétnejšie posúdenia Všeobecného súdu, ktorými len čiastočne vyhovel ich návrhu na vylúčenie určitých kontaktov zo súboru nepriamych dôkazov, ktoré boli proti nim použité v spornom rozhodnutí. Táto argumentácia, ktorá Všeobecnému súdu nevytýka žiadne skreslenie, je teda na základe judikatúry uvedenej v bode 72 tohto rozsudku tiež neprípustná.
306
Vo štvrtom rade to isté v podstate platí aj pre argumentáciu uvedenú v bode 292 tohto rozsudku, ktorou sa SAS Cargo a i. usilujú o to, aby Súdny dvor vykonal nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov týkajúcich sa rozsahu kontaktov, ku ktorým došlo v rámci aliancie WOW.
307
Pokiaľ ide o zostávajúce tvrdenia spoločností SAS Cargo a i., že Všeobecný súd nepreukázal, že medzi týmito kontaktmi a jediným a pokračujúcim porušením existovala objektívna súvislosť, treba konštatovať, že výhradu spoločností SAS Cargo a i. týkajúcu sa zahrnutia kontaktov v rámci aliancie WOW do rozsahu jediného a pokračujúceho porušenia Všeobecný súd preskúmal nielen v bode 430 napadnutého rozsudku, ale v bodoch 429 až 431 tohto rozsudku, v ktorých Všeobecný súd podrobne vysvetlil dôvody, pre ktoré faktory uvádzané spoločnosťami SAS Cargo a i. na preukázanie neexistencie objektívnej súvislosti medzi kontaktmi medzi členmi aliancie WOW a jediným a pokračujúcim porušením, v podstate nemohli spochybniť existenciu celkového plánu konštatovaného v spornom rozhodnutí. Údajné porušenie povinnosti odôvodnenia teda nie je preukázané.
308
V piatom rade, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bode 293 tohto rozsudku, treba po prvé konštatovať, že v rozsahu, v akom SAS Cargo a i. touto argumentáciou tvrdia, že Všeobecný súd nesprávne posúdil rozsah e‑mailov určených „Drahým partnerom“, sa opäť snažia o to, aby Súdny dvor nahradil posúdenie skutkových okolností a dôkazov, ktoré vykonal Všeobecný súd v bodoch 477 až 485 napadnutého rozsudku, svojím vlastným posúdením bez toho, aby mu vytýkali akékoľvek skreslenie. Táto argumentácia je teda na základe judikatúry uvedenej v bode 72 tohto rozsudku tiež neprípustná.
309
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie spoločností SAS Cargo a i., že došlo k porušeniu zásad osobnej zodpovednosti a prezumpcie neviny, stačí konštatovať, že toto tvrdenie vychádza z predpokladu, že e‑maily určené „Drahým partnerom“, ktoré sú, ako vyplýva z bodu 468 napadnutého rozsudku, hromadnými e‑mailami zaslanými spoločnosťou Lufthansa Cargo AG, neumožňujú preukázať, že sa SAS Cargo a i. dopustili porušenia, keďže odkazujú len na kontakty alebo činnosti zamestnancov iných dopravcov, bez toho, aby sa zaoberali účasťou spoločností SAS Cargo a i. na týchto kontaktoch alebo ich vedomosťou o nich. V skutočnosti uvedeným tvrdením teda vyzývajú Súdny dvor, aby opätovne preskúmal skutkové okolnosti a dôkazy, ktoré už Všeobecný súd posúdil v bodoch 475 až 488 napadnutého rozsudku, bez toho, aby mu vytýkali akékoľvek skreslenie. Táto argumentácia je teda v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 72 tohto rozsudku neprípustná.
310
Po tretie nemožno prijať ani tvrdenie, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Hoci sa totiž body 480 a 481 napadnutého rozsudku obmedzujú na uvedenie dôvodov, pre ktoré Všeobecný súd dospel k záveru, že SAS Cargo a i. sa zbytočne odvolávali na verejnú povahu informácií šírených v rámci e‑mailov opísaných v odôvodneniach 446, 450, 482 a 495 sporného rozhodnutia, body 475 až 479 a 482 až 488 tohto rozsudku skúmajú ostatné tvrdenia a skutočnosti, ktoré SAS Cargo a i. predložili Všeobecnému súdu a ktorými sa snažili najmä preukázať, že tieto e‑maily sa netýkali jediného a pokračujúceho porušenia, ale uplatňovania palivovej prirážky v rámci dohôd o rezervácii kapacity medzi spoločnosťou Lufthansa a inými dopravcami.
311
V tejto súvislosti však Všeobecný súd z dôvodov uvedených v bodoch 476 až 483 napadnutého rozsudku konštatoval, že na rozdiel od toho, čo tvrdili SAS Cargo a i., nemožno sa domnievať, že cieľom uvedených e‑mailov bolo výlučne zabezpečiť riadne plnenie hypotetických dohôd o rezervácii kapacity. Naopak konštatoval, že ich cieľom bolo hromadne informovať adresátov, vrátane spoločnosti SAS Cargo, o úmysle spoločnosti Lufthansa zvýšiť svoju palivovú prirážku od určitého budúceho dátumu. Vzhľadom na tieto skutočnosti a s ohľadom na judikatúru pripomenutú v bodoch 84 a 85 tohto rozsudku sa nemožno domnievať, že Všeobecný súd opomenul preskúmať, či dôkazy, z ktorých Komisia vychádzala, jej umožnili správne dospieť k záveru, že neexistovalo iné hodnoverné vysvetlenie na to, že SAS Cargo a i. tie isté e‑maily prijali.
312
Po štvrté, pokiaľ ide o tvrdenie o nahradení odôvodnenia, treba na jednej strane uviesť, že Všeobecný súd v bode 482 napadnutého rozsudku s odkazom na e‑maily opísané v odôvodneniach 446, 450, 482 a 495 sporného rozhodnutia, ako aj na jeho odôvodnenie 797 poznamenal, že Lufthansa neoznamovala účastníkom hypotetických dohôd o rezervácii kapacity len verejne dostupné informácie, ale naopak im zaslala hromadné e‑maily, čím všetkým príjemcom prezradila totožnosť dotknutých dopravcov, ako aj sumu a načasovanie palivovej prirážky, ktorú mali zaplatiť na základe týchto hypotetických dohôd. Na druhej strane Všeobecný súd v bode 483 tohto rozsudku s odkazom na odôvodnenia 453 a 450 sporného rozhodnutia, ako aj na prílohy A.59 až A.61 k žalobe konštatoval, že SAS Cargo a i. ani netvrdili, že takéto hromadné e‑maily boli nevyhnutné na plnenie týchto hypotetických dohôd a že dokumenty nachádzajúce sa v spise preukazujú, že to tak nebolo. Údajné nahradenie odôvodnenia teda nie je preukázané, keďže úvahy Všeobecného súdu uvedené v týchto bodoch 482 a 483 sa v súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 180 a 181 tohto rozsudku týkajú posúdení uvedených v spornom rozhodnutí a reagujú na argumentáciu, ktorú mu predložili SAS Cargo a i.
313
V šiestom rade, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú v bode 294 tohto rozsudku, treba po prvé uviesť, že je pravda, že Všeobecný súd v bode 669 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia dospela k záveru, že SAS Cargo a i. sa zúčastnili na dvoch z troch zložiek jediného a pokračujúceho porušenia, a to na palivovej prirážke a bezpečnostnej prirážke, a nie, že o nich mali len preukázanú alebo predpokladanú vedomosť, ale že Komisia sa nedomnievala, že sa priamo zúčastnili na všetkých protisúťažných činnostiach v rámci týchto zložiek.
314
Všeobecný súd však ďalej v bodoch 670 až 676 napadnutého rozsudku uviedol dôvody, pre ktoré vzhľadom na kontakty, ktoré v týchto bodoch opísal, a na skutočnosť, že SAS Cargo a i. navyše nepreukázali, že e‑maily opísané v odôvodneniach 274, 279, 346, 411, 446, 450, 482 a 495 sporného rozhodnutia mohli mať iné pravdepodobné vysvetlenie než koordináciu palivovej prirážky, mohla Komisia dospieť k záveru, že SAS Cargo a i. z nich mohli získať dostatočnú vedomosť o koordinácii medzi spoločnosťou Lufthansa a ostatnými obvinenými dopravcami. V tejto súvislosti uviedol v bodoch 677 až 679 napadnutého rozsudku doplňujúce úvahy. Okrem toho v bodoch 681 a 682 tohto rozsudku uviedol dôvody, pre ktoré sa Komisia správne domnievala, že SAS Cargo a i. mali dostatočnú vedomosť o správaní – súvisiacom s palivovou prirážkou – v tretích krajinách, v ktorých neboli prítomné.
315
Na druhej strane Všeobecný súd v bodoch 684 až 693 napadnutého rozsudku uviedol dôvody, pre ktoré vzhľadom na skutočnosti uvedené v spornom rozhodnutí a tvrdenia, ktoré mu SAS Cargo a i. predložili, nemohli Komisii dôvodne vytýkať, že dospela k záveru, že mali dostatočnú vedomosť o správaniach tvoriacich zložku jediného a pokračujúceho porušenia týkajúcu sa bezpečnostnej prirážky, na ktorých sa priamo nezúčastnili.
316
SAS Cargo a i. teda v šiestej výhrade tejto časti v podstate nedôvodne tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že neoveril, či Komisia preukázala, že vedeli o protisúťažných činnostiach ostatných dopravcov, na ktorých sa priamo nezúčastnili. Okrem toho vo svojej argumentácii, v ktorej tvrdia, že Všeobecný súd nesprávne posúdil rozsah niektorých kontaktov alebo e‑mailov, na ktoré odkázal, priznal nesprávnu váhu niektorým e‑mailom alebo odôvodneniam sporného rozhodnutia, ktoré sú v porovnaní s inými nedostatočne presvedčivé, alebo nezohľadnil niektoré dôkazy, ktoré údajne svedčia v ich prospech, v skutočnosti spochybňujú posúdenie skutkových okolností a dôkazov, ktoré Všeobecný súd vykonal v bodoch 669 až 693 napadnutého rozsudku. V dôsledku toho je uvedená argumentácia v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 72 tohto rozsudku v tomto rozsahu neprípustná.
317
Po druhé tvrdenia o skreslení vytýkané Všeobecnému súdu, ktoré sa týkajú bodov 670, 678 a 679 napadnutého rozsudku, nespĺňajú požiadavky presnosti vyplývajúce z judikatúry uvedenej v bode 108 tohto rozsudku. Tieto tvrdenia sú teda neprípustné.
318
Po tretie vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 313 až 315 tohto rozsudku a na judikatúru pripomenutú v jeho bodoch 84 a 85 nie je tvrdenie o porušení povinnosti odôvodnenia uvedené v bode 294 tohto rozsudku dôvodné.
319
Po štvrté vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 180 tohto rozsudku je tiež nedôvodné tvrdenie, že Všeobecný súd v bodoch 671, 672, 677 a 678 napadnutého rozsudku nahradil odôvodnenie, keďže tieto body sa obmedzujú na uvedenie skutočností obsiahnutých v spornom rozhodnutí.
320
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tretia časť štvrtého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
321
Štvrtý odvolací dôvod sa teda musí zamietnuť ako čiastočne neprípustný, čiastočne neúčinný a čiastočne nedôvodný.
O piatom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení zo strany Všeobecného súdu pri výkone jeho neobmedzenej právomoci
Argumentácia účastníčok konania
322
SAS Cargo a i. tvrdia, že Všeobecný súd sa pri výkone svojej neobmedzenej právomoci dopustil nesprávneho právneho posúdenia, čo by malo viesť Súdny dvor k tomu, aby v prípade, že na základe prvých štyroch odvolacích dôvodov nezruší pokutu v celom rozsahu, znížil jej výšku.
323
V bode 940 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania s obvinenými dopravcami, je potrebné do hodnoty predaja „znovu zahrnúť“ obrat dosiahnutý spoločnosťami SAS Cargo a i. výlučne na vnútroštátnych spojeniach. V tejto súvislosti v bode 934 tohto rozsudku uznal, že ani odvolateľky, ani Komisia o takúto zmenu pokuty nepožiadali. V bode 932 uvedeného rozsudku však konštatoval, že podľa odpovede Komisie na otázku, ktorú jej položil, bolo „možné“, aby ostatní dopravcovia neodpočítali svoje obraty dosiahnuté na vnútroštátnych spojeniach v rámci jednej krajiny. Ďalej Všeobecný súd v bodoch 935 až 937 a 939 toho istého rozsudku konštatoval bez toho, aby táto otázka bola v konaní pred ním vznesená, že znenie článku 1 ods. 1 sporného rozhodnutia a žiadosť o informácie zaslaná dopravcom uvádzajú, že obraty týkajúce sa vnútroštátnych spojení v rámci jednej krajiny mali byť zahrnuté do hodnoty predaja. Ďalej sa zdá, že Všeobecný súd v bodoch 938 a 939 napadnutého rozsudku predpokladal, že dopravcovia zahrnuli tieto obraty do hodnoty svojho predaja, a v dôsledku toho dospel v bode 940 tohto rozsudku k záveru, že pokuta uložená spoločnostiam SAS Cargo a i. je diskriminačná.
324
V prvom rade Všeobecný súd tým, že upravil pokutu spôsobom, ktorý ide nad rámec žalobných návrhov, ktoré mu boli predložené, porušil zásadu ne ultra petita, ktorej rozsah nie je dotknutý neobmedzenou právomocou Všeobecného súdu. Svojimi návrhmi, ako aj svojím piatym žalobným dôvodom predloženým na Všeobecnom súde SAS Cargo a i. požiadali o zníženie výšky pokuty. Navyše vo svojich pripomienkach k odpovedi z 22. apríla 2021 výslovne uviedli, že obrat týkajúci sa vnútroštátnych spojení nemá byť zahrnutý do hodnoty predaja na účely výpočtu akejkoľvek novej pokuty, ktorú by Všeobecný súd na základe svojej neobmedzenej právomoci mohol uložiť. Rovnako tak Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu jednoznačne uviedla, že Všeobecný súd nemá zohľadniť predaj spoločností SAS Cargo a i. uskutočnený v rámci jednej a tej istej krajiny EHP, ak sa rozhodol vykonať svoju neobmedzenú právomoc. Za týchto podmienok Všeobecný súd nemal právomoc nastoliť túto otázku ex offo, keďže nešlo o otázku verejného poriadku.
325
V druhom rade Všeobecný súd porušil právo spoločností SAS Cargo a i. byť vypočuté, ako aj zásadu kontradiktórnosti. SAS Cargo a i. nikdy nemali možnosť spochybniť jeho záver, že pokuta je diskriminačná, keďže žiadna účastníčka konania túto otázku nenastolila. Aj za predpokladu, že by Všeobecný súd mohol zvýšiť výšku pokuty ex offo, dotknutý podnik by mal mať prinajmenšom rovnaké právo byť vypočutý, aké má v prípade, ak sa Komisia snaží upraviť pokutu v priebehu správneho alebo súdneho konania, najmä s cieľom zabezpečiť úplnú rovnosť zbraní.
326
V tejto súvislosti SAS Cargo a i. spresňujú, že je pravda, že ich kancelária Všeobecného súdu 28. apríla 2021 vyzvala, aby sa vyjadrili k odpovediam Komisie na viaceré otázky Všeobecného súdu vrátane odpovede z 22. apríla 2021. V tejto odpovedi sa však jednoznačne uvádzalo, že obrat z predaja dosiahnutý na vnútroštátnych spojeniach nemá byť zahrnutý do hodnoty predaja. Samotné tieto spoločnosti neboli nikdy vyzvané, aby na otázku Všeobecného súdu v tejto súvislosti odpovedali, a Všeobecný súd ich nikdy neinformoval o svojom zámere zvýšiť na základe zásady rovnosti zaobchádzania pokutu tak, aby zahŕňala predaj dosiahnutý na vnútroštátnych spojeniach. V každom prípade, aj keby bola otázka položená Komisii určená aj spoločnostiam SAS Cargo a i., bola by takáto otázka príliš nepresná na to, aby bolo možné považovať ich právo byť vypočuté za dodržané.
327
V treťom rade Všeobecný súd v bodoch 932 a 939 napadnutého rozsudku porušil prezumpciu neviny, ako aj zásadu rovnosti zaobchádzania v neprospech spoločností SAS Cargo a i. Komisia vo svojej odpovedi z 22. apríla 2021 jasne uviedla, že nevie, či ostatní dopravcovia zahrnuli obraty dosiahnuté na vnútroštátnych spojeniach. Okrem toho niektorí dopravcovia takéto spojenia neprevádzkovali, takže nemohli byť znevýhodnení. Samotný Všeobecný súd v tomto bode 932 pripustil, že Komisia vyhlásila, že je „možné“, že ostatní dopravcovia vylúčili obraty dosiahnuté na vnútroštátnych spojeniach.
328
Všeobecný súd sa tým tiež dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď vychádzal z hypotetického dôkazu. Vzhľadom na pochybnosti o zahrnutí vnútroštátnych spojení inými dopravcami mal Všeobecný súd v súlade s judikatúrou súdu Únie rozhodnúť v prospech spoločností SAS Cargo a i. Skutočnosti uvedené Všeobecným súdom v bodoch 935 a 937 napadnutého rozsudku sú v tejto súvislosti irelevantné, keďže nemôžu preukázať, či ostatní dopravcovia zahrnuli do svojich obratov oznámených Komisii obraty dosiahnuté na vnútroštátnych spojeniach, alebo ich z nich vylúčili. Všeobecný súd nikdy nepreskúmal ich údaje a Komisia nikdy nepotvrdila ich zahrnutie. Uvedené skutočnosti tak neumožňujú preukázať existenciu diskriminácie ani zaručiť, že napadnutý rozsudok nie je sám osebe diskriminačný. Bod 938 tohto rozsudku je navyše nelogický, keďže žiadosť spoločností SAS Cargo a i., na ktorú tento bod odkazuje, vyplýva zo skutočnosti, že žiadosť Komisie o informácie bola nejednoznačná. Pokiaľ ide o bod 939 uvedeného rozsudku, nezakladá sa na žiadnom skutkovom základe a skresľuje odpoveď z 22. apríla 2021.
329
Vo štvrtom rade Všeobecný súd v bodoch 934 a 940 napadnutého rozsudku porušil svoju povinnosť odôvodnenia tým, že neodpovedal na pripomienky spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorých sa jednak nenachádzali v podobnej situácii ako ostatní dopravcovia, keďže len ony požiadali Komisiu o vylúčenie vnútroštátnych spojení, a jednak nedošlo k protiprávnemu správaniu na vnútroštátnych spojeniach, keďže ich konanie na škandinávskych trhoch kabotáže bolo ovplyvnené len ich zákonnou koordináciou so spoločnosťou Lufthansa.
330
Súdny dvor by preto mal zrušiť zahrnutie predaja na vnútroštátnych spojeniach zo strany Všeobecného súdu do obratu, ktorý bol zohľadnený pri výpočte pokuty odvolateliek, a v súlade s tým znížiť pokutu.
331
Komisia poznamenáva, že počas správneho konania vyzvala SAS Cargo a i., aby jej oznámili svoje obraty, a že ju požiadali, aby vylúčila obrat na spojeniach v rámci jedného členského štátu, s čím súhlasila, ako uviedla vo svojej odpovedi Všeobecnému súdu z 22. apríla 2021. Komisia uvádza, že Všeobecnému súdu vysvetlila, že podľa judikatúry Súdneho dvora, ako sa vyvinula od prijatia pôvodného rozhodnutia, mala tento obrat zahrnúť do hodnoty predaja. Dodáva, že spresnila, že je ťažké určiť, či iní dopravcovia zahrnuli tento druh obratov do údajov, ktoré jej oznámili, a že v záujme spravodlivosti teda Všeobecnému súdu navrhla, aby ho do výpočtu pokuty odvolateliek nezahrnul. Všeobecný súd tomuto návrhu nevyhovel. Tento piaty odvolací dôvod však nie je dôvodný.
332
V prvom rade Všeobecný súd môže v rámci výkonu svojej neobmedzenej právomoci nahradiť posúdenie Komisie svojím posúdením a v dôsledku toho zrušiť, znížiť alebo zvýšiť uloženú pokutu. Okrem toho súd Únie môže zmeniť napadnutý akt, a to aj bez toho, aby ho zrušil, s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti s cieľom zrušiť, znížiť alebo zvýšiť uloženú pokutu. Skutočnosť, že Komisia vylúčila z hodnoty predaja spoločností SAS Cargo a i. obrat dosiahnutý na spojeniach v rámci jedného členského štátu, takúto okolnosť predstavovala. Ak by sa vyhovelo stanovisku spoločností SAS Cargo a i., znemožnilo by to akékoľvek zvýšenie pokuty, pretože žalobca by o takéto zvýšenie nikdy nepožiadal, a mal by teda právo veta. Keďže neobmedzená právomoc Všeobecného súdu nie je obmedzená na tvrdenia žalobcu, má prednosť pred zásadou ne ultra petita.
333
V druhom rade nedošlo ani k porušeniu práva spoločností SAS Cargo a i. byť vypočuté. Všeobecný súd im skutočne poskytol možnosť predložiť svoje pripomienky k tomuto osobitnému aspektu výpočtu obratov, keďže Komisia sa touto otázkou výslovne zaoberala vo svojej odpovedi z 22. apríla 2021. Okolnosť, že neboli vyzvané, aby osobitne odpovedali na otázku Všeobecného súdu, je irelevantná.
334
V treťom rade v tomto štádiu odôvodnenia napadnutého rozsudku Všeobecný súd už podrobne preskúmal skutkové okolnosti prejednávanej veci a konštatoval zodpovednosť spoločností SAS Cargo a i. za porušenie práva hospodárskej súťaže. Z tohto dôvodu sa na ne v štádiu výpočtu výšky pokuty už nemôže vzťahovať prezumpcia neviny.
335
Vo štvrtom rade Všeobecný súd v bode 936 napadnutého rozsudku konštatoval, že všetky obraty priamo alebo nepriamo spojené s jediným a pokračujúcim porušením musia byť zahrnuté do hodnoty predaja, aj keď sa týkajú vnútroštátnych spojení. K porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania by došlo len vtedy, ak by sa s inými osobami nachádzajúcimi sa v rovnakej situácii ako SAS Cargo a i. zaobchádzalo rozdielne. SAS Cargo a i. prináležalo, aby túto skutočnosť preukázali, čo neurobili, pretože len predpokladali, že to tak mohlo byť.
336
V piatom a poslednom rade Všeobecný súd vzhľadom na judikatúru týkajúcu sa rozsahu jeho povinnosti odôvodnenia dostatočne odpovedal na argumentáciu, ktorú mu SAS Cargo a i. predložili, pokiaľ ide o porovnateľnosť ich situácie so situáciou iných dopravcov, pričom Komisia v tejto súvislosti odkázala na body 765, 766 a 936 napadnutého rozsudku.
Posúdenie Súdnym dvorom
337
Keďže SAS Cargo a i. týmto odvolacím dôvodom v podstate kritizujú body 931 až 940 napadnutého rozsudku, treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 931 napadnutého rozsudku konštatoval, že z odpovedí Komisie na písomnú otázku, ktorú jej položil Všeobecný súd, vyplýva, že celková hodnota predaja, ktorú použila na účely výpočtu pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a i., vylučuje obrat dosiahnutý spoločnosťami SAS Cargo a i. výlučne na vnútroštátnych spojeniach.
338
V bode 932 tohto rozsudku uviedol, že na otázku o zlučiteľnosti takéhoto vylúčenia so zásadou rovnosti zaobchádzania a bodom 13 usmernení z roku 2006 Komisia na jednej strane poznamenala, že podľa judikatúry pochádzajúcej z obdobia po prijatí pôvodného rozhodnutia, tieto vylúčené príjmy skutočne vyplývali z predajov, ktoré priamo alebo nepriamo súviseli s porušením v zmysle tohto bodu 13, a na druhej strane, „že bolo možné, že takéto ‚vnútroštátne predaje‘ neboli odpočítané z hodnoty predaja uplatnenej na iných obvinených dopravcov, keďže týchto dopravcov nepožiadala, aby tak urobili počas správneho konania, keď sa ich pýtala na ich obrat na účely výpočtu pokuty a keďže títo dopravcovia s výnimkou [spoločností SAS Cargo a i.] neuviedli vo svojich odpovediach, že sa rozhodli vylúčiť uvedené ‚vnútroštátne predaje‘“.
339
V bode 933 uvedeného rozsudku však Všeobecný súd dodal, že Komisia sa domnieva, že nie je potrebné, aby Všeobecný súd pri prípadnom výkone svojej neobmedzenej právomoci zohľadnil obrat dosiahnutý spoločnosťami SAS Cargo a i. na vnútroštátnych spojeniach, keďže pokuta uložená spoločnostiam SAS Cargo a i. zostáva vhodná a primeraná aj bez tohto obratu. Dodal, že podľa Komisie ostatní obvinení dopravcovia, ktorí prípadne zahrnuli takéto vnútroštátne predaje do obratu oznámeného Komisii počas správneho konania, nemôžu mať prospech z protiprávnosti, ku ktorej došlo v prospech iného.
340
V bode 934 toho istého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že SAS Cargo a i. na výzvu, aby reagovali na odpovede Komisie, rovnako tvrdili, že do hodnoty ich predaja netreba znovu zahrnúť obrat, ktorý dosiahli na vnútroštátnych spojeniach.
341
V bode 935 napadnutého rozsudku však Všeobecný súd konštatoval, že zo znenia článku 1 ods. 1 sporného rozhodnutia možno vyvodiť, že sa vzťahuje na správanie, ku ktorému dochádza tak na spojeniach medzi členskými štátmi alebo zmluvnými stranami Dohody o EHP, ako aj na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného členského štátu alebo jednej zmluvnej strany.
342
V bode 936 tohto rozsudku konštatoval, že za týchto okolností obrat dosiahnutý obvinenými dopravcami na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného členského štátu alebo jedného zmluvného štátu dohody evidentne patrí do rozsahu jediného a pokračujúceho porušenia, a ak by nemal byť zohľadnený na účely výpočtu pokuty, nešlo by o spravodlivé posúdenie hospodárskeho významu tohto porušenia a úlohy zohrávanej každým obvineným dopravcom v tejto súvislosti.
343
V bode 937 uvedeného rozsudku Všeobecný súd dodal, že okrem toho treba uviesť, že žiadosti o informácie, ktoré Komisia zaslala obvineným dopravcom počas správneho konania a ktorými chcela okrem iného zistiť ich obrat na spojeniach v rámci EHP sa týkajú „spojení, pri ktorých sa aj východiskové aj cieľové letisko nachádzali v EHP“, pričom nebolo spresnené, aby boli tieto spojenia nevyhnutne cezhraničné. Poznamenal tiež, že Komisia v napadnutom rozhodnutí v jeho odôvodnení 1197 uviedla, že „obrat [zo spojení v rámci EHP je] dosiahnutý v rámci [18 z 28] krajín, ktoré boli v rozhodnom čase zmluvnými stranami Dohody o EHP“ a že „obrat [zo spojení medzi Úniou a Švajčiarskom je] dosiahnutý na spojeniach medzi [15 z 25] členských štátov v rozhodnom čase a Švajčiarskom“. Konštatoval tak, že použitie výrazu „v rámci“ v jednom prípade a slova „medzi“ v druhom prípade vyjadruje úmysel Komisie v prvom prípade nerozlišovať medzi vnútroštátnymi spojeniami a cezhraničnými spojeniami, inak by Komisia uviedla, že obrat v rámci EHP je dosiahnutý na spojeniach „medzi“ zmluvnými stranami dohody.
344
V bode 938 toho istého rozsudku konštatoval, že tento výklad odráža úmysel Komisie, tak ako ho chápali obvinení dopravcovia. Dodal, že to potvrdzuje skutočnosť, že SAS Cargo a i. počas správneho konania výslovne tvrdili, že predaje realizované na vnútroštátnych spojeniach mali byť vylúčené z hodnoty ich predaja na spojeniach v rámci EHP z dôvodu, že táto žiadosť o vylúčenie vnútroštátnych spojení má zmysel iba vtedy, ak sa v zásade pripustí, že spojenia v rámci EHP zahŕňali vnútroštátne spojenia.
345
V bode 939 napadnutého rozsudku konštatoval, že z toho vyplýva, že obrat dosiahnutý obvinenými dopravcami na spojeniach v rámci EHP v rámci jednej a tej istej zmluvnej strany „nebol zahrnutý do hodnoty predaja, ako to tvrdí Komisia, nedopatrením“, ale že tento obrat sa nachádzal medzi informáciami, ktoré Komisia žiadala počas správneho konania, bol zahrnutý do hodnoty predaja použitej Komisiou v spornom rozhodnutí na základe metódy, ktorou sa riadila a odrážal geografický rozsah jediného a pokračujúceho porušenia, ako vyplýva z článku 1 ods. 1 tohto rozhodnutia.
346
Napokon v bode 940 tohto rozsudku dodal, že aj na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania s obvinenými dopravcami, ktorí podali žalobu proti spornému rozhodnutiu, je teda potrebné, aby Všeobecný súd znovu zahrnul obrat dosiahnutý spoločnosťami SAS Cargo a i. na vnútroštátnych spojeniach, ktorý predstavoval 7991282 eur, do hodnoty predaja slúžiacej ako základ pre výpočet pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a i.
347
Všeobecný súd sa týmto rozhodnutím dopustil, ako tvrdia SAS Cargo a i., viacerých nesprávnych právnych posúdení v napadnutom rozsudku. Po prvé totiž v tomto bode 939 nielenže spochybnil vlastnú opis odpovede z 22. apríla 2021, ktorý uviedol v bode 932 napadnutého rozsudku, ale túto odpoveď aj skreslil, keď konštatoval, že v nej Komisia len uviedla, že obrat dosiahnutý obvinenými dopravcami na spojeniach v rámci EHP v rámci jednej a tej istej zmluvnej strany nebol zahrnutý do hodnoty predaja nedopatrením, hoci z obsahu uvedenej odpovede zjavne vyplývalo, že SAS Cargo a i. pripojili k svojmu odvolaniu, že stanovisko Komisie vykazovalo vyššiu mieru komplexnosti a nemohlo byť rozumne vykladané tak, ako to urobil Všeobecný súd v uvedenom bode 939.
348
V bode 4 tej istej odpovede totiž Komisia najprv uviedla, že nezahrnutie obratu, ktorý iní adresáti sporného rozhodnutia prípadne dosiahli na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného členského štátu alebo jednej zmluvnej strany, nepredstavuje istotu, ale jednoduchú možnosť („the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision“).
349
Okrem toho uviedla, že toto prípadné nezahrnutie, hoci bolo spôsobené nedopatrením, možno vysvetliť dvoma dôvodmi. Na jednej strane tým, že vo svojej žiadosti o informácie z 26. januára 2009 nespresnila, či obvinení dopravcovia musia predaj služieb nákladnej dopravy na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného členského štátu alebo jednej zmluvnej strany zahrnúť do svojich obratov dosiahnutých v roku 2005 na spojeniach medzi letiskami 18 alebo 28 štátov tvoriacich EHP, v závislosti od daného obdobia, alebo ich z nich musia vylúčiť. Na druhej strane tým, že dopravcovia, ktorí vo svojich odpovediach na túto žiadosť o informácie uviedli, že v roku 2005 dosiahli obrat na spojeniach medzi letiskami 18 alebo 28 štátov tvoriacich EHP, v závislosti od daného obdobia, s výnimkou spoločností SAS Cargo a i. neuviedli, či do svojho obratu zahrnuli, alebo z neho vylúčili, predaj služieb nákladnej dopravy uskutočnený na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného štátu tvoriaceho EHP.
350
Komisia z toho v bode 5 tejto odpovede z 22. apríla 2021 vyvodila, že na účely zosúladenia zásad zákonnosti a rovnosti zaobchádzania Všeobecný súd nemusí zohľadniť obrat dosiahnutý spoločnosťami SAS Cargo a i. na týchto vnútroštátnych spojeniach, ak sa rozhodne uplatniť svoju neobmedzenú právomoc, pričom v tejto súvislosti na jednej strane vysvetlila, že aj napriek tomuto nezačleneniu zostáva pokuta uložená spoločnostiam SAS Cargo a i. primeraná a úmerná a že na druhej strane, aj keď iní dopravcovia možno zahrnuli predaje uskutočnené na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného štátu tvoriaceho EHP, nemôžu sa vo svoj prospech odvolávať na pochybenie, ktorého sa dopustila Komisia pri výpočte pokuty pre SAS Cargo a i.
351
Po druhé Všeobecný súd tým, že v bode 938 napadnutého rozsudku okrem iného konštatoval, že sa môže oprieť o „úmysel Komisie tak, ako ho chápali obvinení dopravcovia“, a tým, že zastával názor, že jej stanovisko bolo potvrdené skutočnosťou, že SAS Cargo a i. tvrdili, že predaj realizovaný na vnútroštátnych spojeniach mal byť vylúčený z hodnoty predaja realizovaného na spojeniach v rámci EHP, tiež v tomto bode zjavne prekročil hranice primeraného posúdenia dôkazov, ktoré mu boli predložené. Na jednej strane totiž tento údajný úmysel Komisie, o ktorom Všeobecný súd konštatoval, že ho možno vyvodiť z použitia výrazu „v rámci“ a „medzi“ Komisiou v odôvodnení 1197 sporného rozhodnutia, ktoré sú prinajmenšom nejednoznačné, pokiaľ ide o otázku, či hodnota predaja realizovaného na vnútroštátnych spojeniach mala byť vylúčená z hodnoty predaja realizovaného na spojeniach v rámci EHP, bol totiž priamo v rozpore so stanoviskom, ktoré táto inštitúcia vyjadrila vo svojej odpovedi z 21. apríla 2021. Na druhej strane, ako uviedli SAS Cargo a i., ich stanovisko, pokiaľ ide o vylúčenie tohto predaja z relevantného obratu, mohlo vyplývať zo skutočnosti, že žiadosť Komisie o informácie bola nejednoznačná. Samotná Komisia pritom túto okolnosť vo svojej odpovedi pripustila.
352
Z týchto skutočností vyplýva, že po tretie, ako tvrdia SAS Cargo a i., Všeobecný súd sa tiež v bode 940 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely zabezpečenia rovnosti zaobchádzania s dopravcami, ktorí sa domáhali zrušenia sporného rozhodnutia, svoje rozhodnutie znovu zahrnúť obrat, ktorý SAS Cargo a i. dosiahli na vnútroštátnych spojeniach, do hodnoty predaja slúžiacej ako základ pre výpočet pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a i. Ako totiž vyplýva z bodov 347 až 351 tohto rozsudku, dôkazy, ktoré boli Všeobecnému súdu predložené, nijako nepreukazujú, že všetci obvinení dopravcovia, ktorí napadli sporné rozhodnutie, zahrnuli, na rozdiel od spoločností SAS Cargo a i., svoje obraty prípadne dosiahnuté na spojeniach obsluhovaných v rámci jedného štátu tvoriaceho EHP, do hodnoty ich predaja, ktorý slúžil ako základ pre výpočet ich pokút. Všeobecný súd teda nemal k dispozícii dôkazy, ktoré by mu umožnili s istotou konštatovať porušenie rovnosti zaobchádzania, ktoré by mal napraviť.
353
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tvrdenia uvedené v bodoch 327 a 328 tohto rozsudku sú dôvodné. V dôsledku toho treba vyhovieť piatemu odvolaciemu dôvodu a zrušiť napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom v bode 4 výroku stanovuje výšku pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a i. na základe obratu zahŕňajúceho predaje služieb nákladnej dopravy, ktoré SAS Cargo a i. dosiahli v roku 2005 výlučne na vnútroštátnych spojeniach, bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné tvrdenia uvedené na podporu tohto odvolacieho dôvodu.
O žalobe podanej na Všeobecnom súde
354
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu. V danej veci môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu.
355
V prejednávanej veci, najmä vzhľadom na okolnosť, že žaloba, ktorú podali SAS Cargo a i. na Všeobecnom súde, je založená na žalobných dôvodoch, ktoré boli predmetom kontradiktórnej diskusie pred Všeobecným súdom a ktorých preskúmanie si nevyžaduje prijatie žiadneho dodatočného opatrenia na zabezpečenie priebehu konania alebo preskúmanie spisu, Súdny dvor usudzuje, že stav konania dovoľuje, aby sám vydal konečný rozsudok, v to v rámci sporu, ktorý mu bol predložený (pozri analogicky rozsudok zo 4. marca 2021, Komisia/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, bod 108 a citovanú judikatúru).
356
Vzhľadom na to, že Súdny dvor zamietol odvolanie podané spoločnosťami SAS Cargo a i. v rozsahu, v akom v ňom spochybňovali napadnutý rozsudok v časti, v ktorej ním boli zamietnuté ich návrhy na zrušenie sporného rozhodnutia, žaloba vo veci T‑324/17 zostáva zachovaná len v rozsahu, v akom sa týka výkonu neobmedzenej právomoci Všeobecného súdu. Okrem toho vzhľadom na čiastočné zrušenie napadnutého rozsudku v tejto súvislosti a na skutočnosť, že SAS Cargo a i. svojím odvolaním spochybnili výkon neobmedzenej právomoci Všeobecného súdu, len pokiaľ ide o opätovné zahrnutie hodnoty ich predaja služieb nákladnej dopravy dosiahnutého na vnútroštátnych spojeniach do obratu, ktorý slúži ako základ pre výpočet ich pokuty, zostáva len preskúmať tvrdenie spoločností SAS Cargo a i., podľa ktorého takáto hodnota nemá byť zahrnutá do tohto obratu, ktorý slúži ako základ pre výpočet pokuty.
357
Z dôvodov uvedených v bodoch 347 až 352 tohto rozsudku však vyplýva, že k takémuto zahrnutiu nemalo dôjsť.
358
Za týchto okolností Súdny dvor konštatuje, že je potrebné prehodnotiť zahrnutie, ktoré vykonal Všeobecný súd. Vzhľadom jednak na rozhodnutie Všeobecného súdu použiť metodiku výpočtu pokút uplatnenú Komisiou v spornom rozhodnutí, ktorá sa riadi metodikou uvedenou v usmerneniach z roku 2006, bez toho, aby to bolo v rámci odvolania spochybnené, a jednak na potrebu zabezpečiť rovnosť zaobchádzania s dopravcami, ktorým bola týmto rozhodnutím uložená pokuta, ako aj opraviť vecné chyby, ktorými boli poznačené výpočty Všeobecného súdu, je v tejto súvislosti vhodné stanoviť výšku pokuty uloženej spoločnosti SAS Consortium na 4744224 eur, výšku pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a SAS Consortium spoločne a nerozdielne na 4069120 eur, výšku pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a i. spoločne a nerozdielne na 4365056 eur, výšku pokuty uloženej spoločnostiam SAS Cargo a SAS spoločne a nerozdielne na 27730944 eur a výšku pokuty uloženej spoločnosti SAS Cargo na 21974880 eur.
O trovách
359
Článok 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora stanovuje, že ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
360
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
361
Podľa článku 138 ods. 3 uvedeného rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatní na konanie o odvolaní podľa jeho článku 184 ods. 1, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania, každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.
362
Keďže v prejednávanej veci SAS Cargo a i. a Komisia mali úspech len v časti predmetu konania a navrhli uložiť druhému účastníkovi konania povinnosť nahradiť trovy konania, SAS Cargo a i., ako aj Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania týkajúce sa tak prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Body 4, 6 a 7 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 30. marca 2022, SAS Cargo Group a i./Komisia (T‑324/17, EU:T:2022:175), sa zrušujú.
2.
Odvolanie sa v zostávajúcej časti zamieta.
3.
Výška pokuty uloženej spoločnosti Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden sa stanovuje na 4744224 eur, výška pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnostiam SAS Cargo Group A/S a Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden sa stanovuje na 4069120 eur, výška pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnostiam SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden a SAS AB sa stanovuje na 4365056 eur, výška pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnostiam SAS Cargo Group a SAS sa stanovuje na 27730944 eur a výška pokuty uloženej spoločnosti SAS Cargo Group sa stanovuje na 21974880 eur.
4.
SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, SAS AB a Európska komisia znášajú svoje vlastné náklady týkajúce sa tak prvostupňového konania, ako aj konania o odvolaní.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.