62019TJ0334_RES
Vec T‑334/19
Google LLC a Alphabet Inc.
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu z 18. septembra 2024
„Hospodárska súťaž – Zneužitie dominantného postavenia – Trh sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním v EHP – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 102 ZFEÚ a článku 54 Dohody o EHP – Povinnosť výhradného zásobovania – Zmluvné obmedzenia“
Dominantné postavenie – Zneužitie – Pojem – Objektívny pojem týkajúci sa správania, ktoré môže ovplyvniť štruktúru trhu a ktoré bráni zachovaniu alebo rozvoju hospodárskej súťaže – Povinnosti dominantného podniku – Konkurencia výlučne na základe kvality– Kritériá posúdenia
(Článok 102 ZEÚ)
(pozri body 102 – 110, 673)
Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz o porušení a o jeho trvaní – Úplné odpovede spoločnosti na priamu otázku v nadväznosti na žiadosť Komisie o informácie – Vysoká dôkazná hodnota
(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 18 a článok 23 ods. 1)
(pozri body 111, 796)
Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Súdne preskúmanie – Preskúmanie zákonnosti – Hĺbkové preskúmanie všetkých relevantných skutočností – Predmet a rozsah
(Články 102 a 263 ZFEÚ)
(pozri body 112, 113)
Dominantné postavenie – Relevantný trh – Vymedzenie – Kritériá – Trh s reklamou spojenou s online vyhľadávaním – Zastupiteľnosť výrobkov alebo služieb na strane ponuky a na strane dopytu – Celkové posúdenie – Zohľadnenie všetkých relevantných faktorov – Zohľadnenie odpovedí podnikov na žiadosti o informácie
(Článok 102 ZFEÚ; oznámenie Komisie 97/C 372/03, body 15, 17, 25 a 36)
(pozri body 124 – 127, 131 – 136, 139 – 144, 155 – 166, 202 – 208, 214 – 216, 220 – 222, 226 – 228, 232 – 240, 244 – 247, 251 – 253, 257, 258, 264 – 273, 278 – 285, 317 – 324, 328 – 331, 334, 335, 338 – 341, 347 – 350)
Dominantné postavenie – Relevantný trh – Vymedzenie – Vplyv predchádzajúcej rozhodovacej praxe Komisie – Neexistencia
(Článok 102 ZFEÚ)
(pozri body 238, 300, 304, 361, 568 – 570, 851)
Dominantné postavenie – Zneužitie – Doložky o výhradnosti uvedené v zmluvách o poskytovaní služieb sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním – Zneužívajúci charakter – Spôsobilosť obmedziť hospodársku súťaž a účinok vylúčenia konkurentov z trhu – Spochybnenie dotknutým podnikom – Povinnosť orgánu hospodárskej súťaže preukázať spôsobilosť dotknutého správania obmedziť hospodársku súťaž – Zohľadnenie všetkých okolností prípadu
(Článok 102 ZFEÚ)
(pozri body 379 – 390, 399, 400, 406, 411 – 415, 464 – 466, 501, 502, 548 – 557, 558 – 562, 581 – 583, 595, 607 – 617, 622, 694 – 715, 776 – 779, 787 – 789, 831, 832, 835 – 840, 843 – 848, 890 – 901, 927, 938 – 944, 948 – 953, 980, 987 – 991, 998)
Hospodárska súťaž – Pravidlá Únie – Podnik – Pojem – Výkon hospodárskej činnosti – Určujúce kritérium – Právny status a spôsob financovania subjektu – Chýbajúca relevantnosť
(pozri bod 487)
Hospodárska súťaž – Správne konanie – Povinnosti Komisie – Náležité a nestranné preskúmanie – Rozsah povinnosti – Zohľadnenie informácií, ktoré zhromaždil adresát oznámenia o výhradách – Dôkazná hodnota
(Článok 102 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 41; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 18 a článok 23 ods. 1 písm. a)
(pozri body 512 – 514)
Dominantné postavenie – Zneužitie – Pojem – Blokovanie podstatnej časti trhu dominantným podnikom – Stupeň dominancie na dotknutom trhu – Neexistencia vplyvu – Nevyhnutnosť určiť presný strop blokovania trhu – Neexistencia
(Článok 102 ZFEÚ)
(pozri body 596, 621)
Dominantné postavenie – Zneužitie – Doložky o výhradnosti uvedené v zmluvách o poskytovaní služieb sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním – Zneužívajúci charakter – Povinnosť orgánu hospodárskej súťaže použiť test rovnako efektívneho konkurenta – Neexistencia – Predloženie analýzy založenej na uvedenom teste dotknutým podnikom – Povinnosť orgánu hospodárskej súťaže preskúmať jej dôkaznú hodnotu
(Článok 102 ZFEÚ)
(pozri body 660 – 667, 880 – 883, 979)
Dominantné postavenie – Zneužitie – Pojem – Objektívny pojem týkajúci sa správania, ktoré môže ovplyvniť štruktúru trhu a ktoré bráni zachovaniu alebo rozvoju hospodárskej súťaže – Nevyhnutnosť preukázať existenciu protisúťažného zámeru – Neexistencia
(Článok 102 ZFEÚ)
(pozri body 678, 679, 981)
Dominantné postavenie – Zneužitie – Objektívne odôvodnenie – Podmienky – Rozsah dôkazného bremena
(Článok 102 ZFEÚ)
(pozri bod 947)
Zhrnutie
Všeobecný súd svojím rozsudkom zrušil rozhodnutie Európskej komisie, ktorým bola spoločnosti Google (
1
) uložená povinnosť zaplatiť pokutu za to, že sa dopustila troch zneužití dominantného postavenia na trhu sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním. Pri tejto príležitosti Všeobecný súd spresnil okolnosti, ktoré treba zohľadniť pri posúdení účinku vylúčenia zmluvných doložiek, najmä doložiek, ktoré ukladajú povinnosť výhradného zásobovania.
Google, spoločnosť pôsobiaca v odvetví informačných technológií a komunikácie špecializujúca sa na produkty a služby spojené s internetom, je známa najmä pre jej všeobecný vyhľadávač, ktorý umožňuje získať výsledky vyhľadávania zobrazené na stránkach nachádzajúcich sa na obrazovkách používateľov internetu. Niektoré z týchto výsledkov súvisia s platobnými záväzkami inzerentov prijatými prostredníctvom aukčnej platformy spoločnosti Google a sú označené slovami ako „reklama“ alebo „sponzorované“. Google prevádzkuje od roku 2003 aj platformu sprostredkovania reklamy s názvom AdSense, pre ktorú vyvinula službu s názvom AdSense for Search (ďalej len „AFS“).
AFS, podobne ako iné služby sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním, umožňuje editorom internetových stránok, ktorí sú tretími osobami, šíriť reklamy spojené s online vyhľadávaním, v prejednávanej veci reklamy spoločnosti Google, keď používatelia vyhľadávajú na internetovej stránke obsahujúcej integrovaný vyhľadávač. Poskytovatelia takýchto sprostredkovateľských služieb (ďalej len „sprostredkovatelia“) a editori tak zdieľajú príjmy plynúce zo zobrazenia týchto reklám. Pokiaľ ide o AFS, inzerenti mali spojiť svoje reklamy s kľúčovými slovami, ktoré môžu používatelia dotknutých internetových stránok používať v rámci online vyhľadávania, a v zásade platia cenu vyplývajúcu zo zobrazenia ich reklám len vtedy, keď používatelia na ne skutočne kliknú.
Na to, aby editori využívali AFS, mohli sa najmä stať buď „online partnermi“ spoločnosti Google tým, že s ňou uzavreli štandardizovanú zmluvu, o ktorej nebolo možné rokovať, nazývanú „online zmluva“, alebo „priamymi partnermi“ uzavretím individuálne dohodnutej „zmluvy o službách Google“ (ďalej len „ZSG“). Na účely uzavretia ZSG museli priami partneri vyplniť aj objednávku a uviesť internetové stránky, v súvislosti s ktorými chceli využiť AFS alebo iné služby AdSense.
Hoci boli ZSG individuálne dohodnuté, boli vypracované na základe vzorov, ktoré obsahovali najmä tieto doložky:
–
do marca 2009 „doložku o výhradnosti“, ktorá zakazuje využívanie rovnakých, v podstate podobných služieb alebo služieb, ktoré priamo konkurujú službám poskytovaným spoločnosťou Google podľa ZSG pre internetové stránky uvedené v objednávke,
–
od marca 2009 na jednej strane „doložku o umiestňovaní“, ktorá priamym partnerom ukladá povinnosť zobrazovať na internetových stránkach používajúcich AFS minimálny počet reklám súvisiacich s online vyhľadávaním, ktoré pochádzajú od spoločnosti Google a ktorá zakazuje zobrazovanie konkurenčnej reklamy nad reklamou spoločnosti Google alebo priamo k nej priľahlým spôsobom, a na druhej strane „doložku o predchádzajúcom povolení“, ktorá ukladá priamym partnerom povinnosť získať súhlas spoločnosti Google pred zmenou zobrazovania reklám spojených s online vyhľadávaním, vrátane konkurenčných reklám.
Rozhodnutím z 20. marca 2019 (
2
) Komisia konštatovala, že Google sa dopustila troch zneužití dominantného postavenia vyplývajúcich z doložky o výhradnosti uvedenej v ZSG uzavretých s priamymi partnermi, ktorí vo všeobecnosti zahŕňali všetky svoje internetové stránky aspoň do jednej zo svojich ZSG (ďalej len „priami partneri všetkých stránok“), z doložky o umiestňovaní a z doložky o predchádzajúcom povolení (ďalej spoločne len „sporné doložky“).
Podľa Komisie tieto tri doložky sledovali rovnaký cieľ, a to vylúčenie sprostredkovateľov konkurujúcich spoločnosti Google s cieľom zachovať a posilniť jej postavenie na trhu so sprostredkovaním reklamy spojenej s online vyhľadávaním a na trhu reklamy spojenej s online vyhľadávaním a v dôsledku toho jej postavenie na trhu všeobecných vyhľadávacích služieb. Tento spoločný cieľ, ako aj komplementárna povaha týchto doložiek viedli Komisiu k záveru, že tri zneužitia dominantného postavenia spoločne predstavovali jediné a pokračujúce porušenie článku 102 ZFEÚ, ktoré trvalo od 1. januára 2006 do 6. septembra 2016.
V dôsledku toho Komisia uložila spoločnosti Google pokutu vo výške takmer 1,5 miliardy eur.
Svojou žalobou podanou na Všeobecný súd sa Google domáhala zrušenia napadnutého rozhodnutia alebo subsidiárne zrušenia pokuty alebo zníženia jej výšky.
Posúdenie Všeobecným súdom
1. O definícii relevantných trhov
Všeobecný súd v prvom rade zamietol žalobný dôvod spoločnosti Google založený na tom, že Komisia nesprávne definovala relevantné trhy, a to trh reklamy spojenej s online vyhľadávaním a trh sprostredkovania reklamy spojenej s týmto vyhľadávaním.
Pokiaľ ide o definíciu trhu s reklamou spojenou s online vyhľadávaním, Google najmä tvrdila, že Komisia nezohľadnila všetky relevantné faktory na odlíšenie reklamy spojenej s online vyhľadávaním od reklamy, ktorá nie je spojená s online vyhľadávaním (ďalej len „dva druhy predmetnej reklamy“).
V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že ako vyplýva z judikatúry a oznámenia o definícii trhu (
3
), analýza zastupiteľnosti musí zohľadňovať nielen objektívne vlastnosti predmetných výrobkov a služieb, ale aj podmienky hospodárskej súťaže a štruktúru dopytu a ponuky na trhu. Naproti tomu pri definovaní produktového trhu Komisia nie je povinná preskúmať všetky posudzované skutočnosti vymenované v uvedenom oznámení ani dodržiavať striktné hierarchické poradie nepriamych dôkazov.
V prejednávanej veci okrem vlastností a využitia dvoch druhov predmetnej reklamy Komisia pri celkovom posúdení zohľadnila aj rad iných faktorov, ako sú okrem iného cena predmetnej reklamy, investície potrebné na poskytovanie služieb reklamy spojenej s online vyhľadávaním a správanie editorov, ktorí využívanie reklamy spojenej s online vyhľadávaním obmedzili. Komisia okrem toho získala od účastníkov trhu odôvodnené pripomienky, a pri definovaní relevantného trhu z týchto pripomienok vychádzala.
Google preto nepreukázala, že Komisia pri celkovom posúdení zastupiteľnosti dvoch druhov predmetnej reklamy nezohľadnila niektoré relevantné faktory, ani že sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď veľkú časť svojej analýzy venovala rozdielom vo vlastnostiach a vo využití medzi týmito reklamami.
Okrem toho Všeobecný súd odmietol aj tvrdenia spoločnosti Google, podľa ktorých Komisia na účely definície trhu reklamy spojenej s online vyhľadávaním nevykonala primeranú analýzu týkajúcu sa cien, pričom predovšetkým použila test, v ktorom sa analyzoval vplyv významného a nie prechodného zvýšenia ceny reklamy spojenej s online vyhľadávaním o 5 až 10 % (ďalej len „test SSNIP“).
V prejednávanej veci Komisia v rámci svojej analýzy týkajúcej sa cien adresovala inzerentom, editorom a mediálnym agentúram žiadosti o informácie a položila im najmä otázku týkajúcu sa ich reakcie v prípade zvýšenia cien reklamy spojenej s online vyhľadávaním alebo v prípade editorov v prípade zníženia príjmov pochádzajúcich z tejto reklamy.
Vzhľadom na obsah tejto otázky Všeobecný súd konštatoval, že Komisia nevykonala test SSNIP, ako je definovaný v oznámení Komisie o definícii trhu. Všeobecný súd však pripomenul, že hoci tento test predstavuje uznaný nástroj, ktorého výsledky možno spolu s inými skutočnosťami zohľadniť pri celkovom posúdení definície trhu, systematické využívanie takéhoto testu nie je na účely tejto definície povinné.
Všeobecný súd okrem toho potvrdil primeranosť analýzy týkajúcej sa cien vykonanej Komisiou. Odpovede účastníkov trhu na žiadosti Komisie o informácie spolu s dôvodmi, na ktorých sa zakladajú ich odpovede, sú totiž súčasťou skutočností, ktoré sú výslovne považované v oznámení Komisie o definícii trhu za relevantné, keďže umožňujú vykonať posúdenie názorov zákazníkov a konkurentov, a teda predstavujú nástroj, ktorý možno zohľadniť na účely definovania relevantného trhu.
Na záver Všeobecný súd po tom, čo uviedol, že Google nespochybnila presnosť, dôveryhodnosť a konzistentnosť dôkazov, z ktorých Komisia vychádzala pri svojom celkovom posúdení zastupiteľnosti, ani nepreukázala, že Komisia nezohľadnila skutočnosti relevantné na tento účel, potvrdil definíciu relevantného trhu uvedenú v napadnutom rozhodnutí. Potvrdil tiež konštatovanie dominantného postavenia spoločnosti Google na trhu sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním, keďže Google spochybnila toto dominantné postavenie len z dôvodu, že vymedzenie relevantného trhu bolo nesprávne.
2. O spôsobilosti sporných doložiek obmedziť hospodársku súťaž
V druhom rade Všeobecný súd pristúpil k preskúmaniu žalobných dôvodov spoločnosti Google, ktorými namieta skutočnosť, že sporné doložky predstavujú zneužitie dominantného postavenia.
Pokiaľ ide v prvom rade o doložku o výhradnosti uvedenú v ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok, Google vytýkala Komisii, že konštatovala, že nemusela overiť, či bola uvedená doložka spôsobilá obmedziť hospodársku súťaž.
V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že Google počas správneho konania spochybnila spôsobilosť uvedenej doložky o výhradnosti obmedziť hospodársku súťaž. Tvrdila tiež, že táto doložka bola objektívne odôvodnená.
Za týchto okolností sa Komisia v súlade s judikatúrou nemohla obmedziť, ako to v prvom rade tvrdila, na účely preukázania porušenia článku 102 ZFEÚ na konštatovanie, že doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok stanovovala týmto partnerom povinnosť zásobovať sa v celom rozsahu alebo v značnej časti svojich potrieb v oblasti služieb sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním výlučne od spoločnosti Google, v zmysle rozsudku Hoffmann‑La Roche/Komisia (
4
). Okrem toho musela preukázať, že uvedená doložka o výhradnosti bola spôsobilá obmedziť hospodársku súťaž s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci.
Všeobecný súd ďalej skúmal, či Komisia, ako tvrdila Google, subsidiárne nesprávne konštatovala, že doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok bola spôsobilá obmedziť hospodársku súťaž.
Pokiaľ ide o otázku, či uvedená doložka odradila priamych partnerov všetkých stránok od toho, aby sa zásobovali od iných sprostredkovateľov, aby zobrazovali konkurenčnú reklamu na ich internetových stránkach alebo na niektorých z ich stránok, Google vytýkala Komisii najmä to, že v napadnutom rozhodnutí odkázala len na odpovede niektorých z týchto priamych partnerov na žiadosti o informácie zaslané počas správneho konania.
V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že Komisia mohla v napadnutom rozhodnutí oprávnene zohľadniť niektoré príklady odpovedí priamych partnerov všetkých stránok ako skutočnosti, ktoré by mohli podporiť jej posúdenie, podľa ktorého doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých s takýmito priamymi partnermi mohla týchto priamych partnerov odradiť od toho, aby sa zásobovali od sprostredkovateľov konkurujúcich spoločnosti Google, aspoň pokiaľ ide o časť ich potrieb.
Na spochybnenie skutočnosti, že doložka o výhradnosti mala takýto odstrašujúci účinok, Google poukázala aj na vyhlásenie priameho partnera, ktoré sama získala počas správneho konania. Komisia sa domnievala, že toto vyhlásenie má obmedzenú dôkaznú hodnotu, a to najmä z dôvodu, že nevedela, ako ho Google získala. Hoci Google nemá vyšetrovacie a sankčné právomoci Komisie, a teda sa musí nevyhnutne opierať o dobrovoľnú spoluprácu priamych partnerov, Všeobecný súd sa domnieval, že z toho nemožno vyvodiť, že informácie zhromaždené spoločnosťou Google boli nevyhnutne irelevantné z dôvodu, že ich dôkazná hodnota je obmedzenejšia.
Pokiaľ ide o otázku, či doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok bránila konkurentom spoločnosti Google v prístupe na významnú časť trhu sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním v EHP, Google najmä tvrdila, že analýza Komisie týkajúca sa pokrytia trhu uvedenou doložkou je nekonzistentná, keďže na účely posúdenia účinku vylúčenia doložky o výhradnosti ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok zohľadnila príjmy generované všetkými ZSG obsahujúcimi doložky o umiestňovaní a o predchádzajúcom povolení, vrátane ZSG, do ktorých priamy partneri vo všeobecnosti nezahrnuli všetky svoje internetové stránky.
V tejto súvislosti Všeobecný súd najmä uviedol, že na posúdenie účinkov doložky o výhradnosti mala Komisia zohľadniť všetky okolnosti prejednávanej veci a najmä určiť, či miera pokrytia uvedenou doložkou o výhradnosti bola dostatočná na to, aby jej umožnila vyvolať účinok vylúčenia. V napadnutom rozhodnutí však Komisia konštatovala na jednej strane, že doložky o výhradnosti a umiestňovaní sa dopĺňajú najmä v rozsahu, v akom odrádzajú priamych partnerov od toho, aby sa zásobovali konkurenčnými reklamami, a na druhej strane, že doložka o umiestňovaní postupne v ZSG nahradila doložku o výhradnosti, takže tieto dve doložky sa počas relevantného obdobia súčasne vzťahovali na rôzne časti trhu. V dôsledku toho na rozdiel od toho, čo tvrdila Google, Komisia nemohla jednotlivo preskúmať pokrytie doložkou o výhradnosti a doložkou o umiestňovaní bez toho, aby nezohľadnila ich skutkový a právny kontext a umelo rozdelila preskúmanie pokrytia trhu.
Všeobecný súd tak po preskúmaní miery pokrytia týmito doložkami uviedol, že Komisia sa mohla správne domnievať, že vzhľadom na pokrytie doložkou o umiestňovaní, pokrytie doložkou o výhradnosti uvedenou v ZSG, do ktorých priami partneri vo všeobecnosti zahŕňali všetky svoje internetové stránky, mohlo postačovať na to, aby táto doložka mohla byť v období od 1. januára 2006 do 31. decembra 2015 spôsobilá vyvolať účinok vylúčenia.
Všeobecný súd ďalej preskúmal tvrdenie spoločnosti Google, podľa ktorého Komisia prostredníctvom testu rovnako efektívneho konkurenta (
5
) nepreukázala, že doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok bránila rovnako efektívnemu konkurentovi ako Google vstúpiť na relevantný trh alebo ho z neho vylúčila. V tejto súvislosti uvádza, že Komisia nebola povinná vychádzať z takéhoto testu, ktorý predstavuje len jednu z viacerých metód umožňujúcich posúdiť, či určitá praktika môže vyvolať účinky vylúčenia z trhu. Ak by naopak Google predložila analýzu založenú na teste rovnako efektívneho konkurenta, čo nie je prípad prejednávanej veci, Komisii by prináležalo, aby túto analýzu preskúmala.
Všeobecný súd však po tom, čo potvrdil väčšinu posúdení Komisie, konštatoval, že analýza účinku vylúčenia vykonaná Komisiou vychádza z nesprávneho posúdenia, pokiaľ ide o zohľadnenie miery pokrytia doložkou o výhradnom zásobovaní počas roka 2016, ako aj trvania ZSG.
Na jednej strane totiž Všeobecný súd uviedol, že napadnuté rozhodnutie neidentifikuje časť trhu sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním, na ktorú sa vzťahuje doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých priamymi partnermi všetkých stránok na rok 2016. Komisia preto nepreukázala, že uvedená doložka mohla mať v období od 1. januára 2016 do 31. marca 2016 účinok vylúčenia z dôvodu jej pokrytia.
Na druhej strane Komisia v tejto analýze riadne nezohľadnila ani trvanie každej zo ZSG uzavretých s priamymi partnermi, ani ich právo jednostranne ukončiť zmluvu.
Všeobecný súd pripomenul, že na účely určenia, či správanie malo skutočnú schopnosť vyvolať účinok vylúčenia vo vzťahu k prinajmenšom rovnako efektívnemu konkurentovi ako Google, mala Komisia zohľadniť všetky relevantné okolnosti. Pokiaľ ide konkrétnejšie o povinnosť výhradného zásobovania, Komisia mala zohľadniť trvanie tejto povinnosti, ako aj jej hospodársky a právny kontext.
Veľká časť ZSG, ktoré sa vzťahovali na uvedených priamych partnerov, trvali totiž jednotlivo iba niekoľko rokov, hoci boli následne obnovené alebo predĺžené, niekedy viackrát. V napadnutom rozhodnutí však Komisia zohľadnila len celkové trvanie ZSG, do ktorých priami partneri vo všeobecnosti zahŕňali všetky svoje internetové stránky, a nie trvanie každej z uvedených ZSG jednotlivo, ani trvanie každého z týchto prípadných predĺžení. Nezohľadnila ani skutočné podmienky a spôsob, akým boli tieto predĺženia dohodnuté, ani obsah ustanovení stanovujúcich práva jednostranne ukončiť zmluvu, ktorými disponovali niektorí z priamych partnerov všetkých stránok, alebo podmienky, za ktorých mohli byť tieto práva uplatnené.
Za týchto okolností Komisia nepochybne mohla zohľadniť celkové trvanie ZSG, do ktorých priami partneri vo všeobecnosti zahŕňali všetky svoje internetové stránky, ako relevantnú okolnosť. Nemohla však vylúčiť, že títo priami partneri mali možnosť zásobovať sa od konkurenčných sprostredkovateľov spoločnosti Google pri ukončení každého z ich ZSG, a teda ani konštatovať, že uvedení priami partneri boli viazaní zásobovať sa počas celkového trvania ich ZSG od spoločnosti Google pokiaľ ide o všetky alebo značnú časť svojich potrieb.
Všeobecný súd dospel k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala, že uvedená doložka bola spôsobilá odradiť priamych partnerov od toho, aby sa zásobovali od sprostredkovateľov konkurujúcich spoločnosti Google alebo zabrániť týmto sprostredkovateľom v prístupe na významnú časť trhu sprostredkovania reklamy spojenej s online vyhľadávaním v Európskom hospodárskom priestore a v dôsledku toho, že tá istá doložka bola spôsobilá vyvolať účinok vylúčenia konštatovaný v tomto rozhodnutí.
Podľa Všeobecného súdu sa Komisia podobných pochybení dopustila vo svojej analýze účinku vylúčenia doložky o umiestňovaní a doložky o predchádzajúcom povolení. V tejto súvislosti sa Komisia správne domnievala, že doložka o umiestňovaní sa podobala zmiernenej doložke o výhradnosti, pokiaľ ide o internetové stránky, ktoré boli zahrnuté do ZSG obsahujúcich túto doložku, keďže vyhradila najviditeľnejšie miesta stránok s výsledkami priamych partnerov reklamám spoločnosti Google. Pokiaľ ide o doložku o predchádzajúcom povolení, Komisia sa v napadnutom rozhodnutí domnievala, že má podobný účinok vylúčenia ako doložka o výhradnosti uvedená v ZSG uzavretých s priamymi partnermi všetkých stránok na jednej strane a ako doložka o umiestňovaní na strane druhej.
V dôsledku toho, podobne ako doložka o výhradnosti, aj trvanie povinnosti vyhradiť najviditeľnejšie miesta uloženej priamym partnerom na základe doložky o umiestňovaní patrí medzi relevantné okolnosti na účely posúdenia účinku vylúčenia tejto doložky. To isté platí pre trvanie povinnosti, uloženej priamym partnerom na základe doložky o predchádzajúcom povolení, požiadať Google o povolenie predtým, ako môže zmeniť zobrazovanie konkurenčnej reklamy. Komisia však riadne nezohľadnila trvanie týchto povinností.
Všeobecný súd sa domnieval, že vyššie uvedené pochybenia postihujú všetky obmedzenia identifikované Komisiou, takže z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala, že sporné doložky boli spôsobilé vyvolať účinok vylúčenia konštatovaný v napadnutom rozhodnutí, a teda ani to, že každá z nich predstavovala porušenie článku 102 ZFEÚ.
Keďže Komisia sa v napadnutom rozhodnutí domnievala, že jediné a pokračujúce porušenie bolo konštatované len v rozsahu, v akom pozostávalo z troch samostatných porušení uvedených vyššie, Všeobecný súd zrušil uvedené rozhodnutie v celom rozsahu.
(
1
)	V prejednávanej veci „Google“ označuje spoločne spoločnosť Google LLC, predtým Google Inc., ako aj jej materskú spoločnosť Alphabet, Inc.
(
2
)	Rozhodnutie Komisie C(2019) 2173 final z 20. marca 2019 týkajúce sa konania podľa článku 102 ZFEÚ a článku 54 Dohody o EHP [vec AT.40411 – Google Search (AdSense)] (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
(
3
)	Oznámenie Komisie o definícii relevantného trhu na účely práva hospodárskej súťaže spoločenstva (Ú. v. ES C 372, 1997, s. 5; Mim. vyd. 08/001, s. 155).
(
4
)	Rozsudok z 13. februára 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisia (85/76, EU:C:1979:36). Podľa bodu 89 tohto rozsudku „skutočnosť, že podnik nachádzajúci sa v dominantnom postavení na trhu zaväzuje kupujúcich – aj keď na ich žiadosť – povinnosťou alebo sľubom zásobovať sa, pokiaľ ide o všetky alebo podstatnú časť ich potrieb, výhradne od uvedeného podniku, predstavuje zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku [102 ZFEÚ]“
(
5
)	Podľa judikatúry tento test spočíva v preskúmaní, či praktiky podniku s dominantným postavením môžu vytlačiť z trhu rovnako účinného konkurenta ako tento podnik.