61984J0191
DOMSTOLENS DOM (anden afdeling)
7. maj 1986 (
*1
)
I sag 191/84
1) Jean-Pierre Barcelia,
2) Winfried Blasius,
3) Denis Carrara,
4) Rogers Delgado,
5) Marc Dickes,
6) Joël Fichant,
7) Michel Kubiak,
8) Antonio Mandarino,
9) Giovanni Milloch,
10) Claudio Pezzan,
11) Luciano Proietti,
12) Franco Rossi,
13) Marino Turco,
14) Albert Zbogar,
15) Ioanis Klapanaris,
16) Christos Tartoras,
17) Athanas Tzikas,
18) Gérard Ziskos,
19) Claudio Bartoletti,
20) Roger Belle,
21) Antonio Ferri,
22) Bruno Franz,
23) Jan Laureys,
24) Gérard Reis,
25) Robert Schemberger,
26) Robert Schiertz,
27) Johnny Schintgen,
28) Alain Zastawnik,
tjenestemænd i Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, ved advokat Jean-Noël Louis, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Nicolas Decker, 16, avenue Marie-Thérèse,
sagsøgere,
mod
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, ved Hendrik Van Lier, Kommissionens juridiske tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georges Kremlis, Kommissionens juridiske tjeneste, Jean Monnet-bygningen, Kirchberg,
sagsøgt,
angående en påstand om annullation af henholdsvis de udtrykkelige afslag på sagsøgernes ansøgninger om ændret indplacering og de stiltiende afvisninger af deres klager
har
DOMSTOLEN (anden afdeling)
sammensat af afdelingsformanden K. Bahlmann, dommerne O. Due og F. Schockweiler,
generaladvokat: M. Darmon
justitssekretær: fuldmægtig D. Louterman
efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 13. marts 1986,
afsagt følgende
DOM
(Sagsfremstillingen udelades)
Præmisser
1
Ved stævning indgivet til Domstolens justitskontor den 18. juli 1984 har Franco Rossi og 27 andre tjenestemænd i Kommissionen for De europæiske Fællesskaber i lønklasserne D 4, D 3 og D 1 anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutninger af 21. november 1983, 15. december 1983 og 11. januar 1984, ved hvilke der blev meddelt sagsøgerne afslag på deres ansøgninger om en indplacering i kategori C.
2
Sagsøgerne har i replikken nedlagt påstand om, »at det statueres, at sagsøgerne er berettiget til at nægte at udføre funktioner, der ikke svarer til deres lønklasse, uden herved at risikere disciplinære sanktioner«.
3
Kommissionen har rejst indsigelse mod denne ændring af de oprindelige påstande, der rejser spørgsmål, der ikke er nævnt i stævningen og ikke har været behandlet under den administrative sag før sagsanlægget.
4
Domstolen skal på baggrund af det anførte først afgøre, hvad der er tvistens genstand.
5
Det skal i den forbindelse fastslås, at det for første gang i replikken rejste krav udgør en ændring i forhold til de oprindeligt nedlagte påstande, der må anses for en ny påstand. Det fremgår imidlertid af artiklerne 38, stk. 1, sammenholdt med 42, stk. 2, i procesreglementet og artikel 19, stk. 1, i statutten for Domstolen, at søgsmålets genstand skal være angivet i stævningen, og at en ny påstand ikke kan nedlægges under sagens behandling.
6
Sagsøgernes påstand i replikken må derfor afvises, hvorefter sagen alene vedrører sagsøgernes påstand om annullation af afslaget på deres ansøgninger om ændret indplacering.
7
Alle sagsøgerne undtagen Blasius, der blev ansat som tjenestemand i lønklasse D 1 den 1. januar 1962, var først ansat som lokalt ansatte eller midlertidigt ansatte i årene 1974-1981. De bestod senere en udvælgelsesprøve og blev ansat som tjenestemænd på prøve i årene 1981-1983 i lønklasse D 4 eller D 3, idet de sidste udnævnelser skete den 1. april 1983. De blev derefter fastansat i de nævnte lønklasser i årene 1982 og 1983, idet de sidste fastansættelser skete den 1. oktober 1983. Af sagen fremgår, at arten af det arbejde, sagsøgerne har udført, stort set ikke har ændret sig efter deres ansættelse som lokalt ansatte eller midlertidigt ansatte.
8
Sagsøgerne har gjort gældende, at de udfører funktioner, der ikke hører under kategori D — omfattende tjenstemænd, der udfører arbejde, der ikke kræver faglig uddannelse, eller rutinearbejde — men under kategori C — omfattende tjenstemænd, der udfører opgaver af teknisk art, der principielt kræver en uddannelse og faglige kvalifikationer, der i princippet skal være erhvervet ved aflæggelse af eksamen eller ved praktisk erfaring — jfr. »oversigten indeholdende beskrivelse af stillingsbetegnelserne i vedtægtens artikel 5«, offentliggjort af Kommissionen i »Meddelelser fra administrationen« nr. 373 af 9. juli 1982. Sagsøgerne har på dette grundlag ved ansøgninger af 15. september, 22. november og 13. december 1983 i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 1, ansøgt Kommissionen om en ændring af deres indplacering, idet de herved har anført, at udnævnelsen af dem i kategori D er i strid med oversigten indeholdende beskrivelse af stillingsbetegnelserne.
9
Efter at Kommissionen udtrykkelig havde afvist disse ansøgninger den 21. november 1983, den 15. december 1983 og den 11. januar 1984, indgav sagsøgerne den 19. december 1983 og 18. januar 1984 klager, hvori de ligeledes ansøgte om indplacering i kategori C. Kommissionen besvarede ikke disse klager, og sagsøgerne har derefter anlagt nærværende sag den 18. juli 1984.
10
Kommissionen har påstået sagen afvist som for sent anlagt, og har herved anført, at den akt, der indeholder et klagepunkt imod dem, er den første beslutning om udnævnelsen til tjenestemænd. Sagsøgernes ansøgning til Kommissionen om en ændret indplacering må anses for klager, der er rettet mod udnævnelserne. Disse klager blev imidlertid indgivet for sent, nemlig mere end tre måneder efter udnævnelsen. Offentliggørelsen af Meddelelser fra administrationen nr. 373 af 9. juli 1982 med oversigten indeholdende beskrivelse af stillingsbetegnelserne, jfr. vedtægtens artikel 5, er ikke et nyt forhold, der kan medføre, at fristen begynder at løbe på ny. Sagsøgerne blev udnævnt i den lønklasse, som de var indplaceret i før udnævnelsen og udførte nøjagtig samme arbejde før og efter denne.
11
Som fastslået af Domstolen i dom af 18. juni 1981 (Blasig, 173/80, Smi. s. 1649) er det i tilfælde vedrørende ansøgninger om ændret indplacering udnævnelsen til tjenestemand på prøve, som udgør den akt, der indeholder et klagepunkt. Ved udnævnelsen afgøres det nemlig, hvilke funktioner, tjenestemanden skal udføre, og i overensstemmelse hermed sker tjenestemandens indplacering endeligt ved udnævnelsen. Udnævnelsen til fastansat tjenenstemand er kun en bekræftelse heraf.
12
En tjenestemand kan kun anfægte den indplacering, der er sket ved ansættelsen på de betingelser og inden for de frister, der gælder ifølge vedtægten (jfr. Domstolens dom af 1. december 1983, Blomefield, 198/82, Sml. s. 3981). Fristerne i vedtægtens artikler 90 og 91 er præceptive og kan ikke fraviges af parterne eller Domstolen, da de har til formål at tilvejebringe klarhed og retssikkerhed (jfr. Domstolens domme af 20. marts 1984, Razzouk og Beydoun, 75 og 117/82, Sml. s. 1509, og 12. juli 1984, Moussis, 227/83, Sml. s. 3133). En tjenestemand kan ikke udvirke, at fristerne begynder at løbe på ny ved, til ansættelsesmyndigheden at indgive en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, og ikke en klage over den akt, der indeholder et klagepunkt mod ham. Sagsøgernes »ansøgninger om ændret indplacering« må derfor anses for klager, jfr. vedtægtens artikel 90, stk. 2, og disse skulle have været indbragt senest tre måneder efter den akt, der indeholdt et klagepunkt mod dem, dvs. udnævnelsen.
13
En ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, der indgives efter udløbet af de frister, der er fastsat for indgivelse af klager over en akt, der indeholder et klagepunkt mod en tjenestemand, kan kun behandles, såfremt der foreligger nye omstændigheder, der kan begrunde en fornyet undersøgelse af forholdene. Men offentliggørelsen i Meddelelser fra administrationen nr. 373 af 9. juli 1982 af oversigten indeholdende beskrivelse af stillingsbetegnelserne, udgør ikke en ny omstændighed. Denne oversigt indeholder ingen ændringer i beskrivelsen af sagsøgernes stillinger, idet den blot gentager beskrivelsen i den oversigt, der blev offentliggjort i Meddelelser fra administrationen nr. 272 af 4. september 1973, som den er en ajourføring af, idet den tilføjer de ændringer, der er sket for kategorierne A og B samt for en række stillinger i kategori C i edb-sektoren. Som fastslået af Domstolen i førnævnte dom af 18. juni 1981 (Blasig, 173/80) giver beskrivelsen af stillingsbetegnelserne ikke de ansatte, når de er blevet udnævnt i en bestemt lønklasse, nogen ret til at blive indplaceret i en højere lønklasse uden om den normale forfremmelsesprocedure.
14
I sagsøgernes tilfælde skete de sidste udnævnelser til tjenestemand den 1. april 1983 og den første, nemlig sagsøgeren Blasius', den 1. januar 1962, hvorfor det må fastslås, at klagefristen på tre måneder i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtægten, i sagsøgernes tilfælde var udløbet, da ansøgningerne om ændret indplacering blev indgivet, nemlig den 15. september, den 22. november og den 13. december 1983.
15
Et søgsmål ved Domstolen kan i medfør af vedtægtens artikel 91, stk. 2, kun antages til realitetsbehandling, såfremt der for ansættelsesmyndigheden i forvejen er indbragt en klage efter artikef 90, stk. 2, inden for den deri fastsatte frist. Sagsøgernes klage blev indgivet efter udløbet af den i artikel 90, stk. 2, i vedtægten fastsatte frist, hvorfor sagen vil være at afvise.
Sagens omkostninger
16
I henhold til artikel 69, stk. 2, i procesreglementet, dømmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 70 bærer institutionerne dog selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Fællesskaberne.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (anden afdeling)
1)
Sagen afvises.
2)
Hver part bærer sine omkostninger.
Bahlmann
Due
Schockweiler
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 7. maj 1986.
P. Heim
Justitssekretær
K. Bahlmann
Formand for anden afdeling
(
*1
) – Processprog: Fransk.