62016TJ0300_RES
Sag T-300/16
Jindal Saw LtdogJindal Saw Italia SpA
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Første Udvidede Afdeling) af 10. april 2019
»Subsidier – import af rør af duktilt støbejern med oprindelse i Indien – gennemførelsesforordning (EU) 2016/387 – pålæggelse af en endelig udligningstold – indisk ordning for indførelse af eksportafgift på jernmalm og ugunstig dobbeltbetaling for jernbanegodstransport vedrørende jernmalm til eksport – artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv), i forordning (EF) nr. 597/2009 (erstattet af forordning (EU) 2016/1037) – finansielt bidrag – levering af varer – adfærd, der består i at »overdrage til eller pålægge« et privat organ at varetage en funktion, som udgør et finansielt bidrag – artikel 4, stk. 2, litra a), i forordning nr. 597/2009 – subsidiers specificitet – artikel 6, litra d), i forordning nr. 597/2009 – beregning af fordelen – EU-erhvervsgrenens tab – beregning af prisunderbud og af tabsmargen – årsagsforbindelse – aktindsigt i de fortrolige oplysninger i antisubsidieringsundersøgelsen – ret til forsvar«
Retslig procedure – bevisoptagelse – fremlæggelse af fortrolige oplysninger, som Kommissionen har indhentet som led i en antisubsidieringsprocedure – foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse, hvorved sagsøgeren gives aktindsigt i disse oplysninger med afgrænset formål – fremsættelse af nye klagepunkter støttet på disse oplysninger, men som går ud over genstanden for foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse – afvisning
(Rettens procesreglement, art. 84, 88-92, og 103; Rådets forordning nr. 597/2009, art. 29)
(jf. præmis 33-54)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – undersøgelsens forløb – Kommissionens forpligtelse til at sikre oplysning af de berørte parter – rækkevidde – ret til forsvar – tilsidesættelse – betingelser – den berørte virksomheds mulighed for bedre at sikre sit forsvar, såfremt den formelle uregelmæssighed ikke havde foreligget
(Rådets forordning nr. 597/2009, art. 30)
(jf. præmis 74-94)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – subsidier – begreb – fortolkning i lyset af aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger af 1994 – afgørelse fra WTO’s tvistbilæggelsesorgan under anvendelse af den tilsvarende bestemmelse i den nævnte aftale – relevans
[Aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger af 1994, art. 1; Rådets forordning nr. 597/2009, art. 3, stk. 1, litra a), nr. iv)]
(jf. præmis 96-103)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – subsidier – begreb – staten i oprindelses- eller eksportlandet yder et finansielt bidrag – ordning om indførelse af eksportbegrænsninger på jernmalm, som gør eksporten heraf kommercielt uinteressant – omfattet
[Rådets forordning nr. 597/2009, art. 3, stk. 1, litra a), nr. iv)]
(jf. præmis 106-129)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – subsidier – begreb – subsidiers specificitet – subsidier, som er specifikke for en virksomhed, en erhvervsgren eller en gruppe af virksomheder eller erhvervsgrene – ordning om indførelse af eksportbegrænsninger på jernmalm, som gør eksporten heraf kommercielt uinteressant – omfattet
(Rådets forordning nr. 597/2009, art. 4, stk. 2)
(jf. præmis 159-168)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – subsidier – begreb – fordel for støttemodtageren – beregning af fordelen – referenceperiode – hele undersøgelsesperioden – fordelen forsvinder efter denne periode – bevisbyrde
(Rådets forordning nr. 597/2009, art. 3, stk. 2, art. 5 og art. 15, stk. 1)
(jf. præmis 180-182 og 187-193)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – subsidier – begreb – fordel for støttemodtageren – beregning af fordelen – finansielt bidrag, der består i levering af varer – beregningsmetode, der skal give mulighed for at afspejle den fordel, som den begunstigede rent faktisk har opnået – følger
[Rådets forordning nr. 597/2009, art. 3, stk. 2, og art. 6, litra d)]
(jf. præmis 205-227)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier – tab – godtgørelse af årsagsforbindelse – institutionernes forpligtelser – beregning af prisunderbuddet på den pågældende import – forpligtelse til at foretage en rimelig sammenligning af den pågældende vares pris med samme vares pris fra EU-erhvervsgrenen – sammenligning af priserne i forskellige handelsled – tilsidesættelse
(Rådets forordning nr. 597/2009, art. 8)
(jf. præmis 235-259)
Resumé
Ved dommen i sagen Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen (sag T-300/16) (
1
), afsagt den 10. april 2019, har Retten annulleret forordning 2016/387 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af rør af duktilt støbejern med oprindelse i Indien (
2
), for så vidt som den vedrører Jindal Saw Ltd. Kommissionen havde fastsat denne udligningstold efter en undersøgelse, der var blevet indledt på grundlag af klager indgivet af tre virksomheder i Saint-Gobain Pam-koncernen, der er den største producent i Den Europæiske Union, over forskellige subsidier, som Indien havde indført til fordel for den indiske stålindustri. Den første sagsøger, Jindal Saw, er en af de to eksporterende producenter, der samarbejdede i forbindelse med Kommissionens antisubsidieringsundersøgelse. Jindal Saw Italia, der er den anden sagsøger, er et af Jindal Saws datterselskaber i EU.
Først har Retten afvist de supplerende bemærkninger, som sagsøgerne havde indleveret efter at have undersøgt de fortrolige dokumenter, der vedrørte antisubsidieringsundersøgelsen, og som de havde fået aktindsigt i efter den af Retten foranstaltede bevisoptagelse og foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse. Retten har i denne forbindelse fremhævet, at sagsøgerne havde fået aktindsigt i disse oplysninger, hvis fortrolige karakter som omhandlet i antisubsidiegrundforordningens (
3
) artikel 29 ikke var bestridt, og som sagsøgerne ikke i medfør af denne forordning kunne kræve offentliggjort, for at gøre det muligt at efterprøve de forklaringer, som var givet i Kommissionens svarskrift i forhold til en skrivefejl begået under den administrative procedure. Eftersom sagsøgerne ikke anfægtede rigtigheden af disse forklaringer, men gjorde gældende, at de havde fundet andre fejl, som styrkede visse af deres klagepunkter, har Retten præciseret, at det foreliggende tilfælde ikke kan sidestilles med en situation, hvori Retten i medfør af procesreglementets artikel 103, stk. 3, beslutter generelt at videregive de fortrolige oplysninger eller dokumenter, som en hovedpart har fremlagt, til den anden hovedpart. Følgelig kunne sagsøgerne ikke påberåbe sig at have haft generel aktindsigt i nye oplysninger, der, såfremt de blev taget i betragtning, ville give dem mulighed for at fremsætte nye anbringender eller klagepunkter, som skulle anses for at kunne antages til realitetsbehandling i medfør af procesreglementets artikel 84.
Hvad angår sagens realitet, og nærmere bestemt de subsidier, der skal pålægges de udligningsforanstaltninger, som er identificeret i den anfægtede forordning, har sagsøgerne bl.a. anfægtet konklusionen om, at de eksportbegrænsninger på jernmalm, som de offentlige indiske myndigheder har fastsat i form af en eksportafgift og en dobbeltbetalingsordning for transport af jernmalm, udgjorde et »finansielt bidrag« som omhandlet i antisubsidiegrundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a). Det er sagsøgernes opfattelse, at det nærmere bestemt ikke kunne findes, at de offentlige indiske myndigheder med disse foranstaltninger som omhandlet i denne forordnings artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv), andet led, havde »overdraget eller pålagt« de indiske jernmalmproducenter at levere dette malm til den nationale stålindustri. I denne henseende har Retten imidlertid bemærket, at denne bestemmelse er en foranstaltning mod konkurrencefordrejning, og at der for at sikre dens fuldstændige, effektive virkning ved »overdrage til eller pålægge« skal forstås enhver handling fra de offentlige myndigheder, som direkte eller indirekte fører til at tildele et privat organ ansvaret for at varetage en af de i denne forordnings artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i)-iii), nævnte typer funktioner. Dette var tilfældet i denne sags konkrete sammenhæng, for så vidt som de pågældende eksportbegrænsninger var blevet udformet og indført af de offentlige myndigheder med det udtrykkelige formål at sikre leveringen af jernmalm på det indiske marked, og de var herefter genstand for opfølgning og tilpasning for at opfylde dette formål, hvorved eksporten af jernmalm blev gjort kommercielt uinteressant.
Hvad angår eksistensen af en »fordel« som omhandlet i antisubsidiegrundforordningens artikel 3, stk. 2, har Retten endvidere fastslået, at når der som i det foreliggende tilfælde er tale om et finansielt bidrag til varer med svingende priser, er det afgørende at afklare, om beregningen af fordelen for hele undersøgelsesperioden har vist, at der foreligger en subsidieringsmargen for de pågældende modtagere. Det var med henblik på vurderingen af, om den anfægtede forordning var lovlig, således uden betydning, at en nyere beregning kunne vise, at det pågældende finansielle bidrag på et givent tidspunkt ikke længere skabte en fordel for de indiske modtagere. Som svar på klagepunktet om en tilsidesættelse af antisubsidiegrundforordningens artikel 15, stk. 1, andet afsnit, hvorefter der ikke indføres udligningsforanstaltninger, navnlig hvis det påvises, at subsidierne ikke længere giver de berørte eksportører nogen fordel, har Retten desuden fremhævet, at så længe den lovgivning, der fastsætter de pågældende eksportbegrænsninger, fortsat gælder, kan det ikke udelukkes, at de internationale priser i den nærmeste fremtid atter stiger, eller at de indiske priser falder, hvilket vil føre til, at der atter foreligger en fordel.
Retten har derimod tiltrådt klagepunkterne om Kommissionens fejl i forbindelse med beregningen af den fordel, som Jindal Saw blev indrømmet ved de pågældende eksportbegrænsninger. I denne forbindelse gjorde sagsøgerne bl.a. gældende, at der var sket en tilsidesættelse af antisubsidiegrundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 6, litra d), for så vidt som Kommissionen havde fastlagt Jindal Saws fordel under hensyn til den gennemsnitlige indkøbspris på jernmalm i Indien, der ikke omfattede de reelle transportomkostninger, som dette selskab havde afholdt, men en »vejet, gennemsnitlig standardpris for transport« beregnet på grundlag af de transportomkostninger, som disse havde oplyst. I denne forbindelse har Retten fundet, at antisubsidiegrundforordningens artikel 6, henset til sin ordlyd, sit formål og den kontekst, som den indgår i, i en situation som i det foreliggende tilfælde, hvor der blot var identificeret tre eksporterende producenter, og to af disse samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen, ikke kan fortolkes således, at den giver Kommissionen ret til at beregne den fordel, som hver af disse eksporterende producenter, der samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen, har opnået, på grundlag af en gennemsnitlig indkøbspris, der omfatter transportomkostninger, som svarer til det gennemsnit, der er fastsat støttet på de omkostninger, som disse to eksporterende producenter har afholdt, i stedet for at være støttet på de omkostninger, som hver af disse reelt har afholdt, herunder deres reelle transportomkostninger. Den af Kommissionen anvendte metode til at beregne fordelen skulle således så vidt muligt give mulighed for at afspejle den fordel, som den begunstigede rent faktisk havde opnået. Eftersom det fremgik af Kommissionens svar på Rettens spørgsmål, at de transportomkostninger, som Jindal Saw reelt havde afholdt, var højere end »de gennemsnitlige, vejede transportomkostninger«, som Kommissionen tog hensyn til, kunne Kommissionens fejl således rejse tvivl om den anfægtede forordnings lovlighed, idet den gjorde hele analysen af selve eksistensen af subsidier ugyldig.
Endelig har Retten ligeledes tiltrådt klagepunkterne om Kommissionens fejl i forbindelse med afgørelsen af, om EU-erhvervsgrenen var påført et tab. Retten har i denne henseende bemærket, at den forpligtelse til at foretage en objektiv undersøgelse af dumpingimportens indvirkning, der er fastsat i antisubsidiegrundforordningens artikel 8, stk. 1, kræver, at der foretages en rimelig sammenligning, og således i samme handelsled, af den pågældende vares pris med samme vares pris fra EU-erhvervsgrenen ved salg foretaget uden for Unionens område. Oplysningen af sagen viste, at Kommissionen med henblik på at fastlægge prisen på samme vare fra EU-erhvervsgrenen tog hensyn til salgspriserne fra de salgsenheder, der var forretningsmæssigt forbundet med den største EU-producent, uden at den tog hensyn til Jindal Saws salgsenheders salgspriser for at fastlægge prisen på den pågældende vare fremstillet af sidstnævnte, selv om både EU-producenten og Jindal Saw gennemførte en meget stor del af deres salg i EU gennem salgsenheder. Retten har således fastslået, at der er sket en tilsidesættelse af antisubsidiegrundforordningens artikel 8, stk. 1, idet Kommissionen havde beregnet underbuddet ved at sammenligne priserne på de pågældende varer i forskellige handelsled. Eftersom denne fejl vedrørte de vurderinger, der er det nødvendige grundlag for at pålægge en udligningstold på importen af den pågældende vare fra Jindal Saw, har Retten bekræftet, at den anfægtede forordning ligeledes af denne grund skulle annulleres, for så vidt som den vedrørte dette selskab.
(
1
) – Denne dom er forbundet med dom Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen (T-301/16, EU:T:2019:234), hvorved Retten har annulleret Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/388 af 17.3.2016 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) med oprindelse i Indien, for så vidt som den vedrører Jindal Saw Ltd.
(
2
) – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/387 af 17.3.2016 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) med oprindelse i Indien (EUT 2016, L 73, s. 1).
(
3
) – Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11.6.2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2009, L 188, s. 93), som ændret ved forordning nr. 37/2014.