61996CC0103_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 I denne sag har Tribunal d'instance de Lille forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning (EOEF) nr. 1999/85 om aktiv foraedling (1).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem den franske toldforvaltning og Eridania Beghin-Say SA (herefter »Eridania«). Efter at have opnaaet fornoeden tilladelse fra Tolddirektoratet indfoerte Eridania 11 923 910 kg roersukker fra Cuba og placerede det under proceduren for aktiv foraedling uden paalaeggelse af importafgift, saaledes som det fremgaar af anmeldelserne IM5, nr. 257 121 og 257 122 af 22. april 1991.
3 Senere afsluttede Eridania proceduren for aktiv foraedling ved brug af aekvivalensordningen, der goer det muligt at udfoere varer fra Faellesskabet svarende til dem, som er indfoert fra tredjelande. I den foreliggende sag udfoerte Eridania som udligning fra havnen i Dunkerque 11 268 097 kg hvidt sukker, der var fremstillet af roesukker eller sukkerroer. Disse transaktioner er anfoert i udfoerselsangivelserne EX3 nr. 250 097 af 25. april 1991, EX3 nr. 250 100 af 30. april 1991 og EX3 nr. 250 153 af 12. juli 1991.
4 Efter forskellige undersoegelser fastslog Tolddirektoratet i en meddelelse af 11. december 1991, at Eridania havde gjort sig skyldigt i en lovovertraedelse i forbindelse med afslutningen af den aktive foraedling ved at eksportere sukker, der var fremstillet af roesukker, som aekvivalent for det roersukker, der var indfoert fra Cuba. Denne overtraedelse angik de 11 268 097 kg hvidt sukker, som var blevet udfoert, til en toldvaerdi af 12 845 630 FF, og den skyldige told, afgift og skat, der skulle have vaeret betalt af Eridania, androg 38 476 561 FF.
Directeur général des douanes et droits indirects fandt nemlig, at proceduren for aktiv foraedling inden for suspensionsordningen ikke kunne anvendes i det foreliggende tilfaelde paa grund af bestemmelserne i artikel 9 i forordning nr. 3677/86, fordi roersukker og roesukker ikke henhoerte under den samme underposition i toldtariffen. Som foelge heraf indstaevnede directeur général den 4. oktober 1994 Eridania for Tribunal d'instance de Lille med paastand om betaling af 38 476 561 FF i told, afgifter og skat (2).
5 Da der under sagen blev rejst spoergsmaal om gyldigheden af artikel 9 i forordning nr. 3677/86, har Tribunal d'instance de Lille fundet at burde forelaegge Domstolen nedenstaaende tre praejudicielle spoergsmaal, foer den afgjorde sagen:
»1) Er artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning (EOEF) nr. 1999/85 gyldig, naar den bestemmer, at der kun er tale om aekvivalente varer, saafremt den paagaeldende vare henhoerer under den samme underposition i den faelles toldtarif som indfoerselsvaren, skoent grundforordningen nr. 1999/85 af 16. juli 1985 ikke indeholder en saadan betingelse?
2) Er artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 gyldig, naar den bestemmer, at der kun er tale om aekvivalente varer, saafremt den paagaeldende vare henhoerer under den samme underposition som den indfoerte vare, skoent en saadan betingelse medfoerer uforholdsmaessige virkninger for de erhvervsdrivende?
3) Er artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 gyldig, henset til principperne om beskyttelse af den berettigede forventning og om retssikkerheden, naar den bestemmer, at der kun er tale om aekvivalente varer, saafremt den paagaeldende vare henhoerer under den samme underposition i den faelles toldtarif som indfoerselsvaren, skoent denne bestemmelse i forbindelse med forordning nr. 2658/87 om den kombinerede nomenklatur uden videre siden den 1. januar 1988 og kun indtil den 1. januar 1992 har gjort det umuligt at udnytte proceduren for aktiv foraedling med aekvivalens mellem roesukker og roersukker?«
6 Foer jeg gaar i dybden med disse praejudicielle spoergsmaal om gyldigheden, vil jeg kort redegoere for reglerne i proceduren for aktiv foraedling.
Reguleringen af proceduren for aktiv foraedling
7 Paa det tidspunkt, hvor de i sagen omhandlede begivenheder fandt sted, var proceduren for aktiv foraedling reguleret af en grundforordning, nemlig forordning (EOEF) nr. 1999/85 (3), hvortil gennemfoerelsesbestemmelserne fandtes i forordning nr. 3677/86.
8 Efter disse bestemmelser er den aktive foraedling en oekonomisk toldordning, som tjener til at lette Faellesskabets virksomheders brug af varer fra tredjelande til fremstilling og forarbejdning af varer, der er bestemt til udfoersel. Proceduren for aktiv foraedling giver mulighed for »at toldfritage varer, som importeres fra tredjelande, saafremt de gennemgaar visse be- og forarbejdningsprocesser i Faellesskabet og derefter genudfoeres fra Faellesskabet som foraedlingsprodukter« (4). Artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 1999/85 omhandler to former for aktiv foraedling, nemlig:
- Suspensionsordningen, hvorefter tredjelandsvaren ikke paalaegges importafgifter.
- Drawback-ordningen, der indebaerer overgang til fri omsaetning af varer indfoert fra tredjelande, og tilbagebetaling eller eftergivelse af de importafgifter, der er betalt for disse varer, hvis de genudfoeres fra Faellesskabets toldomraade som aekvivalente varer.
9 Til syvende og sidst muliggoer den aktive foraedling, der foregaar efter suspensionsordningen, indfoersel til Faellesskabets toldomraade af en tredjelandsvare uden iagttagelse af formaliteterne med henblik paa overgang til fri omsaetning og uden betaling af importafgifterne, saaledes at varen underkastes aktiv foraedling og genudfoeres fra Faellesskabet i form af et foraedlingsprodukt, der er fremstillet paa denne maade. Da den udenlandske vare ikke kommer til at indgaa i Faellesskabets oekonomi, er den logisk nok fritaget for importafgift med henblik paa, at dens foraedling fremmes i en faellesskabsvirksomhed under bedre konkurrencevilkaar med henblik paa senere genudfoersel til tredjelande (5).
10 Den aktive foraedling er en undtagelse fra den almindelige regel om underkastelse af varer hidroerende fra tredjelande, der indfoeres til Faellesskabets toldomraade, af forpligtelserne vedroerende overgangen til fri omsaetning og betaling af importafgifterne. Som foelge heraf er brugen af denne toldordning, der er bestemt til at styrke Faellesskabets virksomheders evne til at eksportere, betinget af en bevilling fra toldmyndigheden i den medlemsstat, hvor foraedlingen foregaar. Denne bevilling skal ifoelge artikel 5 og 6 i forordning nr. 1999/85 meddeles, saafremt de fornoedne oekonomiske forudsaetninger er til stede, dvs. dersom den aktive foraedling kan bidrage til at tilvejebringe de mest gunstige vilkaar for udfoerslen af foraedlingsprodukter, uden at man herved beroerer faellesskabsproducenternes vaesentlige interesser.
Proceduren for aktiv foraedling afsluttes saedvanligvis ved udfoersel under toldkontrol af foraedlingsprodukterne fra Faellesskabets toldomraade, eller dersom de oevrige betingelser ifoelge artikel 18 i forordning nr. 1999/85 er opfyldt.
11 Inden for toldordningen med aktiv foraedling gennemfoeres denne for saa vidt angaar tredjelandsvarer med det formaal at foraedle den til et foraedlingsprodukt, der genudfoeres. Som foelge heraf bygger den almindelige regel paa identitetsprincippet i aekvivalensordningen. Ifoelge artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1999/85 er det dog undtagelsesvis muligt at anvende aekvivalensordningen, idet det i bestemmelsen hedder:
»1. Saafremt de i stk. 2 omhandlede betingelser er opfyldt, og med forbehold af stk. 4 tillader toldmyndigheden
a) at foraedlingsprodukter fremstilles af aekvivalente varer
...«
Ved aekvivalente varer forstaas ifoelge artikel 1, stk. 3, litra d), i forordning nr. 1999/85 »faellesskabsvarer, som anvendes i stedet for indfoerselsvarer til fremstilling af foraedlingsprodukter«. AEkvivalensordningen goer det saaledes muligt at genudfoere aekvivalente faellesskabsvarer i stedet for de varer, der er indfoert fra tredjelande efter proceduren for aktiv foraedling. Denne aekvivalensordning er en undtagelse med det formaal at hindre, at faellesskabsvirksomhederne noedsages til at have saerskilte produktionsanlaeg til tredjelandsvarer med henblik paa fremstilling af aekvivalente varer, naar de benytter lignende faellesskabsvarer. Yderligere er det efter artikel 2, stk. 1, litra b), i denne forordning muligt at anvende aekvivalensordningen med forudgaaende genudfoersel af faellesskabsvaren.
Da aekvivalensordningen er en undtagelse, er det efter artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 1999/85 muligt at fastsaette foranstaltninger med henblik paa at forbyde eller begraense anvendelsen af dens brug.
12 For at faellesskabsvarer kan betragtes som aekvivalente med de varer, der er indfoert efter proceduren for aktiv foraedling, bestemmes det i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85, at de »[...] skal vaere af samme kvalitet og have samme egenskaber som indfoerselsvarerne«.
13 Med henblik paa at fastlaegge betingelserne for at benytte aekvivalensordningen hedder det i artikel 9 i forordning nr. 3677/86, hvis gyldighed bestrides under denne sag:
»For at aekvivalensordningen eller forudgaaende udfoersel kan anvendes, skal de aekvivalente varer henhoere under samme underposition i den faelles toldtarif, vaere af samme handelsmaessige kvalitet og have de samme tekniske egenskaber som indfoerselsvarerne, jf. dog artikel 10.«
I artikel 9 i forordning nr. 3677/86 uddybes indholdet af grundforordningens artikel 2, stk. 2, saaledes paa foelgende to punkter: Det fastslaas dels, at der ved kvalitet skal forstaas den handelsmaessige kvalitet, og ved egenskaber de tekniske egenskaber, og dels hedder det, at de aekvivalente varer skal henhoere under samme underposition i den faelles toldtarif.
14 Forordning nr. 1999/85 og forordning nr. 3677/86 traadte i kraft den 1. januar 1987, og da roersukker og roesukker toldmaessigt var tariferet paa samme maade (6), kunne de to produkter erstatte hinanden efter aekvivalensordningen inden for proceduren for aktiv foraedling. Men denne retstilstand blev aendret fra den 1. januar 1988 som foelge af ikrafttraedelsen af en ny told- og statistiknomenklatur, der benaevnes »den kombinerede nomenklatur«, som blev indfoert ved forordning (EOEF) nr. 2658/87 (7) i medfoer af den internationale konvention om det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem af 14. juni 1983, der var indgaaet af Faellesskabet i henhold til Raadets afgoerelse 87/369/EOEF (8). I den kombinerede nomenklatur blev roersukker og roesukker anbragt i to forskellige underpositioner (henholdsvis nr. KN 1701 11 10 og KN 1701 12 10). Som foelge af den aendrede tarifering af roersukker kunne dette og roesukker ikke laengere aekvivalere hinanden inden for proceduren for aktiv foraedling.
15 Forordning nr. 3677/86 blev aendret ved forskellige lejligheder, indtil den blev kodificeret ved forordning (EOEF) nr. 2228/91 (9), der traadte i kraft den 1. oktober 1991. I artikel 9 i denne forordning undergaves aekvivalensordningen de samme betingelser, nemlig at produkterne skulle henhoere under samme KN-kode, vaere af samme handelsmaessige kvalitet og have de samme tekniske egenskaber. I artikel 11 hedder det dog, at aekvivalensordningen for bestemte varer, som f.eks. ris, ifoelge bilag IV er omfattet af de saerlige bestemmelser, der findes i dette bilag.
16 Forordning nr. 2228/91 blev senere aendret ved forordning (EOEF) nr. 3709/92 (10). I artikel 1, nr. 6, aendres ovennaevnte bilag IV som foelger:
»3. Sukker
Anvendelse af aekvivalensordningen er tilladt for roersukker henhoerende under KN-kode 1701 11 90 og roesukker henhoerende under KN-kode 1701 12 90.«
Denne undtagelse, der havde tilbagevirkende gyldighed til den 1. januar 1992, gjorde det paa ny muligt at anvende aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker inden for proceduren for aktiv foraedling.
17 Denne situation bestod uaendret efter den 1. januar 1994, hvor Faellesskabets toldkodeks (11) og gennemfoerelsesbestemmelserne til denne traadte i kraft. I kodeksens artikel 115 gentages nemlig ordret bestemmelserne i artikel 2 i forordning nr. 1999/85 om aekvivalensordningen, og ligeledes opretholder artikel 569 i forordning (EOEF) nr. 2454/93 (12) de tre kriterier - nemlig toldtariferingen, de tekniske egenskaber og den handelsmaessige kvalitet - som er naevnt i artikel 9 i forordning nr. 3677/86, samtidig med at det ifoelge bilag 78 til denne som undtagelse fastsaettes, at roersukker og roesukker kan erstatte hinanden efter aekvivalensordningen, til trods for at disse varer ikke henhoerer under samme KN-kode, altsaa den undtagelse, der var indfoert ved forordning nr. 3709/92.
De praejudicielle spoergsmaal
18 Med de tre praejudicielle spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplysning om den mulige uforenelighed af artikel 9 i forordning nr. 3677/86 med retsakters rangfoelge, proportionalitetsprincippet samt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og om retssikkerhed, idet der ifoelge denne forordning indfoeres et yderligere kriterium - nemlig at varerne skal henhoere under samme underposition i toldtariffen - der ikke er naevnt udtrykkeligt i forordning nr. 1999/85 i forbindelse med aekvivalensordningen inden for rammerne af proceduren for aktiv foraedling.
Det foerste spoergsmaal
19 Med dette spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om artikel 9 i forordning nr. 3677/86 er gyldig til trods for, at den indfoerer en yderligere betingelse for at anvende aekvivalensordningen - nemlig at varerne skal henhoere under samme underposition - der ikke fremgaar af artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85. Tribunal d'instance de Lille finder, at dette kan indebaere en tilsidesaettelse af princippet om retsakters rangfoelge og bevirke, at ovennaevnte artikel 9 bliver ugyldig.
20 Efter Domstolens faste praksis skal grundforordningerne indeholde alle de vaesentligste enkeltheder paa de regulerede omraade, men det kan ikke kraeves, at de indeholder alle detaljer, som kan reguleres med vedtagelse af gennemfoerelsesbestemmelser. »Ikke desto mindre skal en gennemfoerelsesforordning [...] overholde de vaesentlige dele af det omraade, som skal reguleres ifoelge grundforordningen [...]« (13). Yderligere »skal [en gennemfoerelsesforordning ligeledes] saa vidt muligt fortolkes i overensstemmelse med grundforordningen« (14).
Disse regler betyder ikke, at Faellesskabets institutioner ikke har noget spillerum med hensyn til vedtagelsen af gennemfoerelsesbestemmelser. Ved saadanne bestemmelser kan der ske konkretisering, afklaring og udvikling af de grundlaeggende regler, forudsat at de overholder de vaesentlige dele og formaal, der er fastsat i disse (15).
21 I den foreliggende sag er der ingen tvivl om, at forbindelsen mellem forordning nr. 1999/85 og forordning nr. 3677/86 er den, der findes mellem en grundforordning og en gennemfoerelsesforordning (16). Denne slutning foelger helt klart af foelgende forhold:
- Retsgrundlaget for forordning nr. 3677/86 er ifoelge praeamblen forordning nr. 1999/85.
- Forordning nr. 3677/86 blev fastsat efter fremgangsmaaden i artikel 31 i forordning nr. 1999/85
- I artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 3677/86 betegnes forordning nr. 1999/85 udtrykkeligt som »grundforordningen«, og i selve dens titel siges det, at den indeholder »visse gennemfoerelsesbestemmelser« til denne forordning.
22 Som foelge heraf skal de vaesentligste dele af artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85 overholdes i artikel 9 i forordning nr. 3677/86 ved fastsaettelsen af betingelserne for at anvende aekvivalensordningen inden for rammerne af proceduren for aktiv foraedling i forbindelse med de kriterier, der skal finde anvendelse for bedoemmelsen af varernes indbyrdes lighed. For saa vidt angaar denne forskrift i forordning nr. 1999/85 praeciseres to forhold i artikel 9, idet det dels udtrykkeligt naevnes, at der ved kvalitet skal forstaas den handelsmaessige kvalitet og ved egenskaber de tekniske egenskaber, og dels, at de skal henhoere under den samme underposition i den faelles toldtarif. Det foerste forhold, der klargoeres, er en fuldstaendig medholdelig udvikling af forskriften i forordning nr. 1999/85 og bestrides ikke i denne sag. Men for saa vidt angaar det andet forhold, som er klargjort ved artikel 9 - at varerne skal henhoere under den samme underposition i toldtariffen - rejses der under denne sag tvivl om, hvorvidt denne klargoering er tilladt ifoelge forordning nr. 1999/85, eller om den derimod er et yderligere kriterium, som er fastsat ved denne forskrift med henblik paa anvendelse af aekvivalensordningen, eller om den ikke har hjemmel i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85.
23 Eridania har i sit skriftlige indlaeg fundet, at kravet om, at varerne skal henhoere under samme underposition i toldtariffen, er en ny betingelse, der uden hjemmel er indfoert ved artikel 9, og som ikke kan anses for en klargoering af de kriterier vedroerende varernes kvalitet og egenskaber, der er fastsat i forordning nr. 1999/85 med henblik paa anvendelse af aekvivalensordningen. Yderligere er dette kriterium om toldtarifering efter Eridania's opfattelse mere restriktivt end kriterierne for varernes kvalitet og egenskaber, da toldtariferingen sker med henblik paa at gennemfoere bestemmelserne om importafgifter af varen og kontrol med varebevaegelserne inden for Faellesskabet med statistiske formaal. Derimod er kriterierne vedroerende varernes kvalitet og egenskaber af oekonomisk karakter og som foelge heraf forenelige med proceduren for aktiv foraedling.
Den franske regering har ligeledes fundet, at artikel 9 i forordning nr. 3677/86 er ugyldig, fordi den indfoerer det kriterium, at varerne skal henhoere under samme underposition i toldtariffen, som en yderligere betingelse i forhold til dem, der er omhandlet i forordning nr. 1999/85 for anvendelsen af aekvivalensordningen.
24 Efter min opfattelse kan de indsigelser, der er gjort gaeldende af Eridania og den franske regering mod gyldigheden af artikel 9 i forordning nr. 3677/86 paa grund af tilsidesaettelse af princippet om retsakters rangfoelge, ikke tages til foelge. Jeg finder personlig, at der i denne artikel sker en klargoering og omsaetning til brug i praksis af de betingelser, som kraeves opfyldt ifoelge forordning nr. 1999/85 for at anvende aekvivalensordningen, under overholdelse af de vaesentligste dele af sidstnaevnte, uden at man kommer uden for det spillerum, Faellesskabets institutioner har ved vedtagelsen af gennemfoerelsesbestemmelser. Efter min opfattelse tillader artikel 9 utvivlsomt denne fortolkning, som bringer den i samklang med (17) artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85, af de grunde, jeg skal vende tilbage til efter to indledende bemaerkninger.
25 Naar man skal bedoemme spoergsmaalet om den mulige ugyldighed af artikel 9 i forordning nr. 3677/86, maa man tage i betragtning, at lovligheden af en faellesskabsretsakt ikke kan afhaenge af efterfoelgende betragtninger vedroerende dens effektivitet (18). Yderligere skal gyldigheden af en faellesskabsforskrift bedoemmes generelt og ikke paa grundlag af sine virkninger i en bestemt oekonomisk sektor, eller paa grundlag af dens foelger for en begraenset gruppe erhvervsdrivende.
I den foreliggende sag betyder min foerste bemaerkning, at gyldigheden af ovennaevnte artikel 9 skal bedoemmes efter de forhold, der forelaa paa tidspunktet for dens vedtagelse, og ikke paa grundlag af de foelger, som den aendring af toldnomenklaturen, der blev indfoert ved forordning nr. 2658/87, fik for anvendelsen af denne forskrift vedroerende aktiv foraedling i forhold til roersukker og roesukker. Min anden bemaerkning gaar ud paa, at gyldigheden af artikel 9 skal bedoemmes paa baggrund af alle oekonomiske sektorer og ikke blot paa grundlag af dens indvirkning paa den aktive foraedling inden for den saerlige sukkersektor.
26 Efter disse to bemaerkninger vil jeg koncentrere mig om at redegoere for grundene til, at artikel 9 i forordning nr. 3677/86 maa anses for gyldig.
27 For det foerste finder jeg, at kriteriet om varernes henfoerelse i den samme underposition i toldnomenklaturen klargoer og udvikler kriterierne tekniske egenskaber og handelsmaessig kvalitet. Benyttelsen af tariferingen i nomenklaturen giver toldmyndighederne et klart, utvetydigt og let anvendeligt kriterium for at afgoere, om der er aekvivalens mellem indfoerselsvaren og den faellesskabsvare, som er benyttet til fremstillingen af det foraedlingsprodukt, der derefter udfoeres efter proceduren for aktiv foraedling. Det synes logisk, at Faellesskabets lovgiver har lagt dette kriterium til grund, fordi enhver toldnomenklatur indeholder en opregning af varer, som hovedsagelig er udarbejdet paa grundlag af varernes egenskaber, deres sammensaetning og bestemmelse (19). Yderligere indeholder toldnomenklaturen regler, der har til formaal at lette henfoeringen af varerne til den relevante position eller underposition.
Som foelge heraf er benyttelsen af toldnomenklaturen en klargoering af kriterierne varernes egenskaber og kvalitet, der tjener til at lette den praktiske brug af sidstnaevnte og i fuld overensstemmelse med formaalet med artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85, som er at hindre misbrug af aekvivalensordningen, idet bestemmelsen kraever identitet mellem indfoerselsvaren og den aekvivalente faellesskabsvare, der udfoeres som foraedlingsprodukt.
28 For det andet er proceduren for aktiv foraedling en undtagelse fra den almindelige regel om overgang til fri omsaetning og betaling af importafgifterne, som gaelder for varer, der indfoeres fra tredjelande til Faellesskabets toldomraade, og aekvivalensordningen er for sit vedkommende en undtagelse fra det almindelige identitetsprincip, der finder anvendelse paa den aktive foraedling. Dette forhold begrunder utvivlsomt, at brugen af aekvivalensordningen er underkastet kriterier, der skal sikre en streng anvendelse. I den forbindelse finder jeg, at henfoerelsen i den samme underposition i toldtariffen er den eneste praktiske mulighed for indfoerelse af et objektivt kriterium, der kan laegges til grund ved bedoemmelsen af, om faellesskabsvaren og indfoerselsvaren har de samme tekniske egenskaber og den samme handelsmaessige kvalitet, dvs. at de ligner hinanden tilstraekkeligt til, at man kan anvende aekvivalensordningen. Dersom man ikke byggede paa toldtariferingen, ville toldmyndighederne stoede paa utallige vanskeligheder med hensyn til bedoemmelsen af aekvivalensen mellem indfoerselsvaren og faellesskabsvaren i hvert enkelt tilfaelde.
29 For det tredje er det ifoelge artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 1999/85 tilladt at traeffe foranstaltninger for at forbyde eller begraense anvendelsen af aekvivalensordningen efter den fremgangsmaade, der er omhandlet i artikel 31. Paa samme maade kan denne begraensning af aekvivalensordningen foelge af en anden faellesskabsbestemmelse. I den foreliggende sag om aekvivalens mellem roersukker og roesukker blev det som foelge af den aendring af toldnomenklaturen, der blev indfoert ved forordning nr. 2658/87, umuligt at anvende aekvivalenskriteriet paa disse varer.
Da der ved artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 1999/85 gives Faellesskabets institutioner et vidt spillerum for vedtagelse af gennemfoerelsesbestemmelser med henblik paa at forbyde eller begraense anvendelsen af aekvivalensordningen, maa disse myndigheders gennemfoerelsesbefoejelser desuden saa meget mere omfatte muligheden for at specificere de kriterier, der er fastlagt ved forordning nr. 1999/85 med henblik paa at fastslaa, om der er aekvivalens mellem en indfoerselsvare og den udfoerte aekvivalente faellesskabsvare.
30 Endelig muliggoer en systematisk, historisk fortolkning den konklusion, at kriteriet om toldtariferingen er blevet og fortsat bliver benyttet generelt inden for Faellesskabets toldbestemmelser med henblik paa konstatering af lighed eller aekvivalens mellem varer.
31 I forbindelse med anvendelsen af de oekonomiske betingelser inden for rammerne af proceduren for aktiv foraedling benyttes saaledes i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 3677/86 - for at afgoere, om faellesskabsvarerne kan sammenlignes med indfoerselsvarerne - de samme kriterier som i artikel 9, nemlig toldtariferingen, den handelsmaessige kvalitet og de tekniske egenskaber. Den samme loesning er gentaget i artikel 552 i forordning nr. 2454/93.
32 I oevrigt var det ifoelge de regler om aktiv foraedling, der gik forud for forordning nr. 1999/85, nemlig artikel 24 i direktiv 69/73/EOEF (20), muligt at anvende aekvivalensordningen paa produkter, der var fremstillet ved forarbejdning af »varer af samme beskaffenhed og kvalitet og med de samme tekniske egenskaber«. Artikel 2, stk. 2, i direktiv 75/349/EOEF (21) bestemte, at: »Erstatningsvarerne skal henhoere under samme underposition, vaere af samme handelsmaessige kvalitet og have de samme tekniske egenskaber som indfoerselsvarerne.«
Reguleringen af den aktive foraedling efter forordning nr. 1999/85 henviser fortsat til kriteriet vedroerende toldtariferingen. Det samme goer artikel 10 i forordning nr. 2228/91 og artikel 569 i forordning nr. 2454/93, der gennemfoerer artikel 115 i den faelles toldkodeks, hvis indhold falder sammen med artikel 2 i forordning nr. 1999/85.
33 Kriteriet om toldtariferingen er blevet benyttet og benyttes fortsat ligeledes inden for proceduren for passiv foraedling, der angaar det modsatte af den aktive foraedling. Proceduren for passiv foraedling goer det muligt midlertidigt at udfoere faellesskabsvarer med henblik paa foraedling og bringe de varer, der frembringes herved, i fri omsaetning under hel eller delvis fritagelse for importafgifter (22). Inden for den passive foraedling er den almindelige regel identitetsprincippet, idet man genindfoerer den faellesskabsvare, der er fremstillet ved den foraedling, den har undergaaet under den midlertidige udfoersel fra Faellesskabet. Men faellesskabsreglerne tillader undtagelsesvis anvendelse af aekvivalensordningen inden for rammerne af fremgangsmaaden med standardombytning i Faellesskabet. I dette tilfaelde erstattes foraedlingsproduktet af en vare, der indfoeres fra et tredjeland, og som benaevnes »ombytningsvaren«. For at denne standardombytning kan ske, hedder det i artikel 19 i forordning (EOEF) nr. 2473/86 (23) og senere i EF-toldkodeksens artikel 155, at den midlertidigt udfoerte vare og ombytningsvaren »skal henhoere under samme toldposition, vaere af samme handelsmaessige kvalitet og have samme tekniske egenskaber«.
34 Som det vil ses, omtales tariferingskriteriet direkte i de grundregler, der har reguleret systemet for standardombytninger inden for rammerne af den passive foraedling. Denne lovgivningsteknik er utvivlsomt bedre egnet end den, som benyttes inden for den aktive foraedling, og bevirker, at man undgaar spoergsmaal som dem, der er stillet af den forelaeggende ret i denne sag. Men denne benyttelse af kriteriet om toldtarifering i grundreglerne for den passive foraedling bekraefter, at den konkretisering af kriterierne for accept af aekvivalensordningen inden for den aktive foraedling, der er sket ved artikel 9 i forordning nr. 3677/86, er forenelig med bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85, idet ligheden mellem de to oekonomiske toldordninger begrunder, at man benytter de samme kriterier for at fastslaa, at der er aekvivalens mellem faellesskabsvarer og indfoerselsvarer. Inden for den aktive foraedling har faellesskabslovgiver valgt i grundreglen at optage en kortfattet definition af de kriterier, som er noedvendige for at anvende aekvivalensordningen, ved at konkretisere den og goere den operativ i artikel 9 i forordning nr. 1999/85, mens disse kriterier inden for den passive foraedling er blevet fuldt ud reguleret ved grundreglerne.
35 Paa baggrund af ovenstaaende betragtninger finder jeg, at artikel 9 i forordning nr. 3677/86 er gyldig og forenelig med artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85, idet benyttelsen af kriteriet om toldtarifering med henblik paa anvendelse af aekvivalensordningen inden for den aktive foraedling er en klargoering og en operativ udvikling af de i sidstnaevnte forskrift fastsatte kriterier.
Det andet spoergsmaal
36 Med dette praejudicielle spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om artikel 9 i forordning nr. 3677/86 strider mod proportionalitetsprincippet som foelge af indfoerelsen af kriteriet om toldtarifering med henblik paa accept af aekvivalenskriteriet.
37 Da jeg har anset naevnte forskrift for at vaere i samklang med bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1999/85, vedroerer proportionalitetsprincippet tillige den bestemmelse i grundforordningen, der er grundlag for forskriften, for saa vidt som det er den, der giver mulighed for at benytte toldtariferingen som kriterium for accept af aekvivalensordningen. Som foelge heraf er det spoergsmaal, der er underforstaaet i den forelaeggende rets spoergsmaal, foreneligheden af dette kriterium med proportionalitetsprincippet.
38 Eridania har i sit skriftlige indlaeg gjort gaeldende, at kriteriet om varetariferingen ikke er egnet til at naa det maal at hindre misbrug af proceduren for aktiv foraedling, der er fastsat for at fremme faellesskabsvirksomhedernes udfoersel. Efter Eridania's opfattelse er tariferingskriteriet et kriterium af rent administrativ og statistisk, men ikke oekonomisk beskaffenhed, hvis anvendelse har paafoert sukkerfabrikkerne i Faellesskabet uforholdsmaessigt store tab ved at skade deres konkurrencedygtighed paa verdensmarkedet. Under alle omstaendigheder finder Eridania, at der i medfoer af proportionalitetsprincippet boer tillaegges tariferingskriteriet vejledende karakter, saaledes at det er en tilstraekkelig, men ikke noedvendig betingelse for at benytte aekvivalenskriteriet.
39 Ej heller den franske regering finder tariferingskriteriet i samklang med proportionalitetsprincippet, da det ikke er egnet til at realisere formaalet med proceduren for aktiv foraedling, som bestaar i at fremme faellesskabsvirksomhedernes udfoersel, hvis de fornoedne oekonomiske betingelser er til stede, saaledes at faellesskabsproducenternes vaesentlige interesser ikke skades. Den franske regering har detaljeret redegjort for grundene til, at den finder tariferingskriteriet til hinder for aktiv foraedling af roersukker og roesukker, uden at der findes nogen oekonomisk grund hertil ifoelge den faelles landbrugspolitik eller Faellesskabets handelspolitik.
40 Efter min opfattelse maa disse argumenter fra Eridania's og den franske regerings side forkastes.
41 Ifoelge Domstolens praksis »indebaerer proportionalitetsprincippet, der hoerer til faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger, at faellesskabsinstitutionernes retsakter ikke maa gaa videre end noedvendigt og passende for gennemfoerelsen af det lovligt tilsigtede formaal, hvorved det forudsaettes, at saafremt det er muligt at vaelge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vaelges, og byrderne maa herved ikke vaere uforholdsmaessige i forhold til de tilsigtede maal« (24). Naar faellesskabslovgiver raader over skoensmaessige befoejelser, kan alene foranstaltninger, der aabenbart gaar videre end noedvendigt i forhold til det af vedkommende faellesskabsinstitution forfulgte maal, paavirke disse foranstaltningers lovlighed (25).
42 De i artikel 9 i forordning nr. 3677/86 fastsatte kriterier tjener til at sikre en streng anvendelse af aekvivalensordningen inden for proceduren for aktiv foraedling. Dette princip gaelder kun i tilfaelde af en hoej grad af lighed mellem indfoerselsvaren og den faellesskabsvare, der udfoeres som foraedlingsprodukt. Kravet om aekvivalens tilsigter at forene to modstaaende interesser, nemlig
- paa den ene side Faellesskabets eksportsvirksomheders oenske om at kunne forenkle deres fremstillingsprocesser mest muligt uden at vaere bundet af identitetsprincippet, og
- paa den anden side faellesskabsproducenternes interesser, hvori der ikke maa ske drastiske indgreb ved indfoersel af tredjelandsvarer efter proceduren for aktiv foraedling.
43 Med henblik paa tilvejebringelse af en passende ligevaegt mellem disse to modstaaende interesser kraeves der benyttelse af objektive kriterier, som er lette at anvende. Herved finder jeg tariferingskriteriet hensigtsmaessigt for at opfylde denne funktion og stemmende med de maal, der forfoelges inden for proceduren for aktiv foraedling. Yderligere er der ikke paavist noget alternativt kriterium, som kan muliggoere en lignende grad af beskyttelse ved anvendelsen af aekvivalensordningen. At varerne henhoerer under samme underposition er saaledes en noedvendig betingelse for at anvende aekvivalensordningen, men den er ikke tilstraekkelig, fordi varerne samtidig tillige skal have de samme tekniske egenskaber og den samme handelsmaessige vaerdi.
Under alle omstaendigheder kan man ikke anse tariferingskriteriet for aabenbart uegnet til at naa de maal, der forfoelges med aekvivalensordningen inden for proceduren for aktiv foraedling, idet benyttelsen af dette kriterium kan fastsaettes af faellesskabslovgiver paa grundlag af de skoensmaessige befoejelser, der tilkommer ham i forbindelse med hans politiske ansvar, uden at gribe ind i proportionalitetsprincippet.
44 Som anfoert af Kommissionen i dens skriftlige indlaeg aendrer det ikke ved denne konklusion, at en bestemt gruppe erhvervsdrivende, i det foreliggende tilfaelde de sukkereksporterende virksomheder, er blevet ramt saerligt i en bestemt periode paa grund af tariferingskriteriet. Som Domstolen har tilkendegivet i praksis (26), kan den forpligtelse, som faellesskabsinstitutionerne har til at overvaage, at de afgifter, der paalaegges de erhvervsdrivende, ikke overstiger det, der er noedvendigt for at naa de maal, der er sat, ikke ses i forhold til en bestemt gruppe erhvervsdrivendes saerlige situation. Den indflydelse, som anvendelsen af tariferingskriteriet i en vis periode har haft paa Faellesskabets sukkereksporterende virksomheders interesser, kan ej heller betragtes som udslag af forskelsbehandling.
45 Jeg finder derfor ikke det kriterium om toldtarifering, der er omhandlet i artikel 9 i forordning nr. 3677/86 i forbindelse med aekvivalensordningen, stridende mod proportionalitetsprincippet.
Det tredje spoergsmaal
46 Med sit tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret afgjort, om artikel 9 i forordning nr. 3677/86 ved fastsaettelsen af tariferingskriteriet strider imod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og om retssikkerhed, idet den havde til foelge, at man ikke kunne benytte aekvivalenskriteriet for saa vidt angik roersukker og roesukker fra den 1. januar 1988 til den 1. januar 1992.
47 For saa vidt angaar princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har Domstolen i praksis fundet, at det indgaar i Faellesskabets grundlaeggende principper. Men de erhvervsdrivende kan ikke med rette forvente, at en eksisterende retstilstand opretholdes, idet den kan aendres under udoevelsen af Faellesskabets institutioners skoensmaessige befoejelser (27). Paa landbrugslovgivningens omraade har Domstolen gentagne gange tilkendegivet, at de erhvervsdrivende ikke kan paaberaabe sig ret til bevarelse af en fordel, som de har som resultat af indfoerelsen af en faelles markedsordning for varer, som de har haft fordel af paa et givet tidspunkt (28).
48 Efter min opfattelse begrunder den manglende mulighed for at kunne benytte aekvivalenskriteriet i forhold til roersukker og roesukker, der foelger af det kriterium om toldtarifering, der er omhandlet i artikel 9 i forordning nr. 3677/86 og den aendring af toldnomenklaturen, der blev indfoert ved forordning nr. 2658/87 ikke noget indgreb i princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. De erhvervsdrivende var hverken ved de af Faellesskabet fastsatte regler eller ved faellesskabsinstitutionernes gennemfoerelse af disse berettigede til at forvente, at aekvivalensordningen for roersukker og roesukker bestandig ville blive opretholdt. At de to varer var aekvivalente indtil den 31. december 1987, berettigede dem ikke til at forvente, at ordningen fortsat ville bestaa herefter. AEkvivalensordningen er en undtagelse fra det almindelige identitetsprincip inden for den aktive foraedling, og grundsaetningen om beskyttelse af den berettigede forventning kan kun vanskeligt paaberaabes til stoette for opretholdelse af undtagelsestilstande. Ej heller kan beskyttelsen af den berettigede forventning paaberaabes til fordel for bevarelse af en undtagelsestilstand med den begrundelse, at denne senere genindfoeres ved en retsakt udstedt af Faellesskabet, saaledes som skete i det foreliggende tilfaelde ved forordning nr. 3709/92, hvorved aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker paa ny blev indfoert fra den 1. januar 1992. Dette berettiger ikke de erhvervsdrivende til at paaberaabe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning til stoette for en paastand om ret til bevarelse af denne fordel.
49 I oevrigt gjorde anvendelsen af tariferingskriteriet det muligt for enhver omhyggelig og forsigtig erhvervsdrivende at forudse, at den aendrede toldnomenklatur var til hinder for at anvende aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker, naar de to varer henfoertes under forskellige underpositioner. Som foelge heraf kan de ikke paaberaabe sig nogen tilsidesaettelse af deres berettigede forventning som foelge af aendringen (29).
50 Hvad angaar retssikkerhedsprincippet, der indgaar i Faellesskabets retsorden, kraever dette ifoelge Domstolen, at retsregler, der bebyrder borgerne, skal saette disse i stand til paa tilstraekkeligt klar og tydelig maade at kende deres rettigheder og forpligtelser, og domstolene i stand til at sikre iagttagelsen heraf (30).
51 Artikel 9 i forordning nr. 3677/86, hvorved tariferingskriteriet blev indfoert, opfylder efter min opfattelse kravene ifoelge retssikkerhedsprincippet, idet artiklen goer det muligt for de erhvervsdrivende at skaffe sig kendskab til, om aekvivalensordningen kan anvendes i forhold til to varer inden for rammerne af den aktive foraedling, eller om dette ikke er tilfaeldet. AEndringen af toldnomenklaturen kan aendre det resultat, der fremkommer ved brug af tariferingskriteriet, men det betyder ikke, som anfoert af Eridania, at betingelserne for at anvende aekvivalensordningen aendres paa uklar og tvetydig maade. Desuden blev de erhvervsdrivende i tilstraekkelig god tid forinden bekendt med, at der fra den 1. januar 1988 ville blive indfoert en aendring af den faelles toldnomenklatur som foelge af gennemfoerelsen af den internationale konvention om det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem af 14. juni 1983, der var indgaaet af Faellesskabet ved afgoerelse 87/369.
52 Vedtagelsen af forordning nr. 3709/92, der som en undtagelse muliggoer anvendelse af aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker fra den 1. januar 1992, kan ej heller betragtes som et indgreb mod kravene ifoelge retssikkerhedsprincippet, da forordningen i klare og praecise vendinger giver udtryk for et af faellesskabslovgiver truffet valg.
53 Som foelge heraf goer artikel 9 i forordning nr. 3677/86 intet indgreb i princippet om beskyttelse af den berettigede forventning eller retssikkerhedsprincippet ved at bygge paa tariferingskriteriet inden for aekvivalensordningen.
Afsluttende bemaerkninger
54 Mine redegoerelser ovenfor viser, at gennemgangen af de forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 9 i forordning nr. 3677/86.
55 Jeg maa dog tilstaa, at jeg ikke finder det saerlig logisk, at man ophaevede aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker fra den 1. januar 1988 til den 31. december 1992, naar denne tidligere havde vaeret mulig og fortsat blev mulig efter denne periode. Forholdet skyldes i vidt omfang en uhensigtsmaessig fremgangsmaade inden for Faellesskabets lovgivningsproces, idet den paagaeldende aendring af reglerne om aktiv foraedling ikke skete i det rigtige oejeblik, dvs. foer ikrafttraedelsen af den nye toldnomenklatur, der indfoertes ved forordning nr. 2658/87.
56 Lovaendringen skete i 1992 ved indfoerelsen af forordning nr. 3709/92, der traadte i kraft den 1. januar 1993, men hvis bestemmelser om tilladelse til at anvende aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker blev givet med tilbagevirkende gyldighed til den 1. januar 1992. Trods indholdet af sjette betragtning til forordning nr. 3709/92 synes det, som anfoert af den franske regering, ikke, som om indfoerelsen af en ny ordning for raasukkerforsyninger fra Faellesskabets raffinaderier var grunden til at fastsaette en undtagelse, der muliggjorde aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker. Jeg er tilboejelig til at mene, at denne aendring blev indfoert som foelge af, at Faellesskabets institutioner var blevet underrettet om det problem, der var skabt for Faellesskabets sukkerfabrikker som foelge af den nye toldnomenklatur.
57 I sit mundtlige indlaeg har den franske regering gjort gaeldende, at problemerne for de sukkerfabrikker, der var beroert af den manglende mulighed for at benytte aekvivalensordningen mellem 1988 og 1992, kunne loeses ved at kende forordning nr. 3709/92 ugyldig, fordi den alene tillagde aekvivalensordningen tilbagevirkende gyldighed til 1992, men burde have gjort dette med virkning fra 1988. Bortset fra, at den forelaeggende ret ikke i sagen har rejst spoergsmaal om denne forordnings gyldighed, forekommer den franske regerings standpunkt mig fuldstaendig ubegrundet.
58 I deres indlaeg har den franske regering og Eridania ligeledes gjort gaeldende, at forbuddet mod at anvende aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker begrundede en tilsidesaettelse af den grundlaeggende ret til fri erhvervsudoevelse, der er fastslaaet i Domstolens praksis (31). Dette argument forekommer mig fuldstaendig grundloest, idet den manglende mulighed for i et vist tidsrum at benytte en ved lov fastsat undtagelse - aekvivalensordningen - fra det almindelige identitetsprincip, der gaelder inden for proceduren for aktiv foraedling, ikke kan anses for et uforholdsmaessigt og utaaleligt indgreb, der vedroerer det vaesentlige i sukkerfabrikkernes ret til fri erhvervsudoevelse.
59 Efter denne redegoerelse for grundlaget for den konklusion, jeg vil foreslaa Domstolen i besvarelse af de forelagte praejudicielle spoergsmaal, maa man ikke underkende de alvorlige foelger, som den afgoerelse, der til sin tid vil blive truffet af Tribunal d'instance de Lille, vil faa for Eridania. Men Domstolen har ikke inden for Faellesskabets retssystem noget middel, der goer det muligt for den at ophaeve de skadelige virkninger for sukkerfabrikkerne som foelge af ophaevelsen af disse regler og den uhensigtsmaessige virkemaade af lovgivningsproceduren i Faellesskabet. Domstolen ville i saa fald overskride de graenser, der i almindelighed gaelder for udoevelsen af dens funktion som doemmende myndighed, og som saerlig begraenser omraadet for at anvende afgoerelsen af praejudicielle spoergsmaal, saaledes som disse er udformet af den forelaeggende ret, med henblik paa at afboede de mere eller mindre indgribende foelger af retsakter fra faellesskabslovgiver inden for rammerne af de skoensmaessige befoejelser, der tilkommer ham i forbindelse med proceduren for aktiv foraedling. I et retssamfund maa hver enkelt myndighed noedvendigvis udoeve sin funktion og paatage sig sit ansvar uden at gribe ind i de oevrige myndigheders virke. Under alle omstaendigheder kan den forelaeggende ret i overensstemmelse med de muligheder, den har ifoelge sin egen retsorden, og stedse under hensyntagen til den fornoedne ensartethed, der kraeves i anvendelsen af faellesskabsrettens regler, afstemme raekkevidden af den faelles retsforskrift, Domstolen skal tage stilling til, dersom de saerlige omstaendigheder i sagen goer dette muligt.
Forslag til afgoerelse
60 Paa baggrund af ovenstaaende betragtninger foreslaar jeg Domstolen foelgende besvarelse af de af Tribunal d'instance de Lille forelagte spoergsmaal:
»1) Artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning (EOEF) nr. 1999/85 om aktiv foraedling er gyldig og forenelig med artikel 2, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1999/85 af 16. juli 1985, idet benyttelsen af tariferingskriteriet med henblik paa anvendelsen af aekvivalensordningen inden for rammerne af proceduren for aktiv foraedling blot er en praecisering og en operativ udvikling af de kriterier, der er fastlagt i sidstnaevnte forskrift.
2) Det kriterium om toldtarifering, der er fastlagt ved artikel 9 i forordning nr. 3677/86 i forbindelse med aekvivalensordningen, er foreneligt med proportionalitetsprincippet og medfoerer ikke uforholdsmaessigt byrdefulde virkninger for de erhvervsdrivende.
3) Ved fastlaeggelsen i artikel 9 i forordning nr. 3677/86 af tariferingskriteriet sker der intet indgreb i princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og om retssikkerhed, selv om aekvivalensordningen i forhold til roersukker og roesukker som foelge af den ved forordning nr. 2658/87 gennemfoerte aendring af toldnomenklaturen ikke kunne anvendes i tiden fra den 1. januar 1988 til den 1. januar 1992.«
(1) - EFT L 351, s. 1.
(2) - Den franske toldforvaltning paatalte den samme forseelse over for virksomheden Générale Sucrière og afkraevede den ved retten betaling af de unddragne betalinger af told, afgifter og skat. Dette tiltag fra toldvaesenets side blev ophaevet paa grund af en formel mangel ved dom afsagt af Cour d'appel de Paris den 13.9.1996.
(3) - Raadets forordning af 16.7.1985 om aktiv foraedling (EFT L 188, s. 1).
(4) - Dom af 29.6.1995, sag C-437/93, Temic Telefunken, Sml. I, s. 1687, praemis 19.
(5) - Vedroerende en detaljeret gennemgang af proceduren for aktiv foraedling henviser jeg bl.a. til: »Le régime douanier du perfectionnement actif«, Revue du marché commun, 1984, nr. 280, s. 406; C.-J. Berr og H. Tremeau: Le droit douanier, Economica, Paris, 1992; J.-F. Durand: »Régimes douaniers économiques. Régimes de transformation à l'importation«, Juris-classeur Europe, haefte 542, 1995.
(6) - De to varer henhoerte under samme underposition ifoelge den tarifering, der var sket ved Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68 (EFT 1968 I, s. 265).
(7) - Raadets forordning af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif (EFT L 256, s. 1).
(8) - Af 7.4.1987 om indgaaelse af den internationale konvention om det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem samt aendringsprotokollen hertil (EFT L 198, s. 1).
(9) - Kommissionens forordning af 26.6.1991 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 1999/85 om aktiv foraedling (EFT L 210, s. 1).
(10) - Kommissionens forordning af 21.12.1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2228/91 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 1999/85 om aktiv foraedling (EFT L 378, s. 6).
(11) - Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indfoerelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
(12) - Kommissionens forordning af 2.7.1993 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 om indfoerelse af en EF-toldkodeks (EFT L 253, s. 1).
(13) - Dom af 16.6.1987, sag 46/86, Romkes, Sml. s. 2671, praemis 16, af 10.5.1995, sag C-417/93, Parlamentet mod Raadet, Sml. I, s. 1185, praemis 30, og af 13.7.1995, sag C-156/93, Parlamentet mod Kommissionen, Sml. I, s. 2019, praemis 18.
(14) - Dom af 24.6.1993, sag C-90/92, Dr. Tretter, Sml. I, s. 3569, praemis 11, og af 10.9.1996 sag C-61/94, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3989, praemis 52.
(15) - Se dom af 30.10.1975, sag 23/75, Rey Soda, Sml. s. 1279, praemis 10-14, og af 27.9.1979, sag 230/78, Eridania, Sml. s. 2749, praemis 7 og 8.
(16) - Se generaladvokat Van Gerven's forslag til afgoerelse i sag C-291/91, dom af 11.2.1993, TVU, Sml. I, s. 579, punkt 7.
(17) - Faellesskabets retspraksis giver fortrin for fortolkningen af gennemfoerelsesbestemmelser, der goer dem forenelige med de grundlaeggende regler. Jeg henviser her til de domme, jeg har naevnt i fodnote 13.
(18) - Se bl.a. dom af 7.2.1973, sag 40/72, Schroeder, Sml. s. 125, praemis 14, og af 13.6.1972, forenede sager 9/71 og 11/71, Compagnie d'approvisionnement, de transport et de crédit m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 101, org. ref. Rec. s. 39.
(19) - C.-J. Berr og H. Tremeau, a.st., s. 119.
(20) - Raadets direktiv af 4.3.1969 om harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling (EFT 1969 I, s. 69).
(21) - Kommissionens direktiv af 26.5.1975 om de naermere regler for aekvivalensordningen og forudgaaende udfoersel inden for rammerne af aktiv foraedling (EFT L 156, s. 25).
(22) - Se J.-F. Durand: »Régimes douaniers économiques. Régimes de transformation à l'exportation«, Juris-classeur Europe, haefte 543, 1995.
(23) - Raadets forordning af 24.7.1986 om proceduren for passiv foraedling og om fremgangsmaaden med standardombytning (EFT L 212, s. 1).
(24) - Dom af 29.2.1996, forenede sager C-296/93 og C-307/93, Frankrig og Irland mod Kommissionen, Sml. I, s. 795, praemis 30, og af 5.10.1994, forenede sager C-133/93, C-300/93 og C-362/93, Crispoltoni m.fl., Sml. I, s. 4863, praemis 41.
(25) - Dom af 5.10.1994, sag C-280/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 4973, praemis 90, og af 13.11.1990, sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, praemis 14.
(26) - Dom af 24.10.1973, sag 5/73, Balkan, Sml. s. 1091, praemis 22, og af 18.3.1980, forenede sager 154/78, 205/78, 206/78, 226/78, 227/78, 228/78, 263/78, 264/78, 31/79, 39/79, 83/79 og 85/79, Valsabbia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 907, praemis 118.
(27) - Se bl.a. dom af 14.7.1994, sag C-353/92, Graekenland mod Raadet, Sml. I, s. 3411, og af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395.
(28) - Jf. ovennaevnte domme i sagen Crispoltoni m.fl., praemis 58, og i sagen Delacre m.fl. mod Kommissionen, praemis 34.
(29) - Dom af 11.3.1987, sag 265/85, Van den Bergh en Jurgens m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1155, praemis 44, og ovennaevnte dom i sagen Delacre m.fl., praemis 37.
(30) - Dom af 9.7.1981, sag 169/80, Gondrand, Sml. s. 1931, af 21.5.1988, sag 257/86, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 3249, praemis 12, og af 22.2.1989, forenede sager 92/87 og 93/87, Kommissionen mod Frankrig og Det Forenede Kongerige, Sml. s. 405, praemis 22.
(31) - Se bl.a. dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 15, og af 13.7.1989, sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, praemis 18.