62023TJ0329_RES
Sag T-329/23
Den Tjekkiske Republik
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Tiende Udvidede Afdeling) af 9. april 2025
»Unionens egne indtægter – medlemsstaternes økonomiske ansvar – medlemsstaternes forpligtelse til at stille egne indtægter til rådighed for Kommissionen – indbetaling til Kommissionen af beløb svarende til egne indtægter, som ikke er blevet inddrevet – importafgifter – indførsel af tekstilvarer, fodtøj og solbriller fra Asien – toldværdi – ikke tale om for lav værdiansættelse – ingen forpligtelse til at stille sikkerhed inden frigivelsen – ugrundet berigelse for Unionen«
Den Europæiske Unions egne indtægter – fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne – tilrådighedsstillelse med forbehold – søgsmål støttet på forbuddet mod uberettiget berigelse – bevisbyrde
(Art. 268 TEUF og 340, stk. 2, TEUF)
(jf. præmis 38 og 39)
Toldunion – den fælles toldtarif – toldværdi – fastsættelse – metoder til fastsættelse – fastsættelse på grundlag af en statistisk værdi såsom den laveste antagelige pris (LAP) – ikke tilladt ved fastsættelse af toldværdien efter den sekundære værdiansættelsesmetode – anvendelse af en statistisk værdi til afsløring af indførsler, der kan være værdiansat for lavt
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2913/92, art. 29)
(jf. præmis 82-84 og 93)
Den Europæiske Unions egne indtægter – beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser – medlemsstaternes forpligtelse – sikkerhedsstillelse for indførsler, hvis toldværdi kan være ansat for lavt – betingelse – oplysninger, der gør det muligt at beregne et højere toldbeløb end det, der er fastsat på grundlag af den angivne toldværdi
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2913/92, art. 13, stk. 1, art. 29, 30 og 31; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 248, stk. 1)
(jf. præmis 85-87, 94 og 95)
Resumé
I forbindelse med et søgsmål om ugrundet berigelse for Den Europæiske Union, som Retten gav medhold i, tog den stilling til et nyt spørgsmål vedrørende dels behandlingen af et søgsmål anlagt af en medlemsstat på grundlag af en angivelig ugrundet berigelse i egne indtægter på toldområdet, dels spørgsmålet om, hvorvidt der kan tages hensyn til en statistisk værdi som grundlag for beregningen af varers toldværdi.
Efter ophævelsen med virkning fra den 1. januar 2005 af alle de gældende kontingenter for indførsel af tekstilvarer og beklædningsgenstande med oprindelse i lande, der er medlemmer af Verdenshandelsorganisationen (WTO), har Unionen været udsat for en meget stor import af tekstilvarer og fodtøj fra Asien, og navnlig fra Kina, og en risiko for, at toldværdien af de nævnte indførsler blev ansat for lavt. Som modsvar til denne risiko foreskrev den prioriterede kontrolaktion benævnt »Discount« (herefter »Kontrolaktion Discount«), som alle medlemsstaterne havde tilsluttet sig, en grundigere toldkontrol og omfattede indførsel af visse tekstilvarer, fodtøj og solbriller med oprindelse i Kina, Thailand og Vietnam, og som havde en lav toldværdi. I forbindelse med denne aktion blev der fastsat risikotærskler. Disse gjorde det muligt for medlemsstaternes toldmyndigheder at opdage de særligt lave værdier, der blev angivet ved importen, og dermed indførsler, der udgjorde en betydelig risiko for en for lav værdiansættelse af deres toldværdi. Med henblik herpå blev der oprettet 20 koder i Den Europæiske Unions integrerede tarif, og Europa-Kommissionen fastsatte for hver af disse koder en »korrigerede gennemsnitspris« (herefter »CAP«). Derefter blev der for hele Unionen beregnet et gennemsnit på grundlag af det aritmetiske gennemsnit af de konstaterede CAP’er for samtlige medlemsstater, mens unormalt høje eller lave værdier blev udelukket. Endelig blev den »laveste antagelige pris« (herefter »LAP«), svarende til 50% af CAP’erne, beregnet og anvendt som risikotærskel.
Fra den 10. til den 14. november 2014 gennemførte Kommissionen en inspektion i Den Tjekkiske Republik vedrørende sidstnævntes gennemførelse af Kontrolaktion Discount. Efter denne mission fremsendte Kommissionen en rapport til de tjekkiske myndigheder, hvori den tog forbehold med hensyn til gennemførelsen af denne kontrolaktion. Den konkluderede nærmere bestemt, at der ikke var foretaget en effektiv kontrol af alle de pågældende toldangivelser, og at alle varerne var blevet frigivet uden anmodning om sikkerhedsstillelse, selv om der var begrundet tvivl om, hvorvidt toldværdien af de nævnte varer var fastsat for lavt. Ifølge Kommissionen havde denne situation medført et tab af Unionens traditionelle egne indtægter, som de tjekkiske myndigheder var ansvarlige for, og som svarede til forskellen mellem den told, der var beregnet på grundlag af den angivne toldværdi, og den told, der var beregnet på grundlag af LAP’en. Under skriftvekslingerne mellem Den Tjekkiske Republik og Kommissionen, hvor Kommissionen ikke accepterede de beviser, som medlemsstaten havde fremlagt, insisterede Kommissionen gentagne gange på, at medlemsstaten i første omgang stillede forskellen mellem tolden beregnet på grundlag af den angivne toldværdi og tolden beregnet på grundlag af LAP’en til rådighed for Unionens budget, og derefter forskellen mellem tolden beregnet på grundlag af den angivne toldværdi og tolden beregnet på grundlag af CAP’en (i stedet for LAP’en). Selv om Den Tjekkiske Republik gentagne gange modsatte sig dette, stillede den på visse betingelser de beløb, der følger af beregningen af de ovennævnte forskelle, til rådighed for Unionens budget. Den 22. juni 2020 blev der foretaget en delvis modregning af det udbetalte beløb til fordel for Den Tjekkiske Republik.
Der var på denne baggrund, at Den Tjekkiske Republik anlagde dette søgsmål støttet på en ugrundet berigelse for Unionen.
Rettens bemærkninger
For det første henviste Retten til de bevisregler, der finder anvendelse på et erstatningssøgsmål støttet på ugrundet berigelse for Unionen. Det følger af Domstolens praksis, at det inden for rammerne af et søgsmål af denne art anlagt af en medlemsstat, der har stillet et beløb i henhold til Unionens egne indtægter til rådighed for Kommissionen og samtidig har taget forbehold for spørgsmålet om, hvorvidt denne institutions holdning er korrekt, bl.a. tilkommer Retten at vurdere, om den sagsøgende medlemsstats tab, der svarer til tilrådighedsstillelsen for Kommissionen af dette beløb og den tilsvarende berigelse for denne institution, kan begrundes i de forpligtelser, som den nævnte medlemsstat er pålagt i medfør af EU-retten på området for Unionens egne indtægter, eller derimod mangler en sådan begrundelse (
1
).
Det påhviler således medlemsstaten at godtgøre, at den i henhold til EU-reglerne om ordningen for egne indtægter ikke var forpligtet til at stille det beløb i egne indtægter, der er genstand for tvisten, til rådighed for Kommissionen, og at den har opfyldt sine forpligtelser. Denne bevisbyrde har imidlertid ikke til følge, at Kommissionen kan begrænse sig til generelt og uden beviser at anføre, at de beviselementer, som medlemsstaten har påberåbt sig, ikke er tilstrækkelige.
Hvad for det andet angår relevansen af den statistiske værdi som grundlag for fastsættelsen af toldværdien fastslog Retten, at Kommissionen i det væsentlige havde gjort gældende, at den angivne toldværdi – så længe den var lavere end LAP’en – ikke kunne godtages, og at de nationale myndigheder følgelig skulle have anmodet om sikkerhedsstillelse inden frigivelsen. Den fandt, at en antagelse, hvorefter enhver toldværdi, der er lavere end LAP’en, principielt skal forkastes, uanset omfanget af den tvivl, der består eller ej efter toldmyndighedernes verifikation og kontrol, imidlertid ville tilsidesætte det råderum, som medlemsstaterne har i forbindelse med gennemførelsen af toldkontrol, og toldbestemmelserne, som fastsætter en særlig procedure i tilfælde af tvivl om den angivne toldværdi.
Retten fastslog følgelig, at en statistisk værdi, såsom LAP’en, følgelig kun kan anvendes som et risikoanalyseværktøj, dvs. et værktøj, der gør det muligt på grundlag af risikoprofiler at identificere indførsler, der kan være værdiansat for lavt, som kræver verifikation, og ikke til at fastsætte deres toldværdi.
For det tredje og sidste undersøgte Retten i forbindelse med en vurdering af de tjekkiske toldmyndigheders reelle muligheder for at fastsætte en højere toldværdi, om disse myndigheder ved at anvende de sekundære metoder (
2
) til fastsættelse af toldværdien kunne have opnået en højere toldværdi end transaktionsværdien (
3
), og om sikkerhedsstillelsen inden frigivelsen af de pågældende varer følgelig ville have bidraget til beskyttelsen af Unionens finansielle interesser.
Retten bemærkede i denne henseende, at formålet med en sikkerhedsstillelse er at gøre det muligt for toldmyndighederne dels at tillade frigivelse af varer, samtidig med at de fortsat undersøger varerne og de dokumenter, der ledsager dem, dels at undgå, at en potentiel toldskyld som følge af en sådan undersøgelse ikke længere kan inddrives. Det følger derfor heraf, at det kun er i det tilfælde, hvor en medlemsstats toldmyndigheder råder over oplysninger, der gør det muligt for dem at beregne et højere toldbeløb end det, der opkræves på grundlag af den angivne toldværdi, og at fastslå en yderligere fordring på egne indtægter til fordel for Unionen, at sikkerhedsstillelsen bidrager til beskyttelsen af Unionens finansielle interesser. Retten mindede i øvrigt om, at en statistisk værdi, såsom LAP’en, ikke kan anvendes til at fastsætte varernes toldværdi, heller ikke i forbindelse med fastsættelsen af værdien efter den sekundære værdiansættelsesmetode.
Eftersom anvendelsen af vilkårlige eller fiktive toldværdier er udelukket i henhold til EF-toldkodeksen (
4
) og retspraksis, fastslog Retten således, at sagsakterne ikke indeholdt nogen oplysninger, der gjorde det muligt at konkludere, at anvendelsen af den sekundære værdiansættelsesmetode (
5
) ville have ført til opkrævning af et yderligere toldbeløb og således af egne indtægter til Unionen.
Retten konkluderede følgelig, at Den Tjekkiske Republik i henhold til EU-reglerne om ordningen for egne indtægter ikke var forpligtet til at stille det beløb i egne indtægter, der var genstand for tvisten, til rådighed for Kommissionen, idet Retten tilpligtede Kommissionen at tilbagebetale beløbet til den pågældende medlemsstat.
(
1
) – Jf. i denne retning dom af 9.7.2020, Den Tjekkiske Republik mod Kommissionen (C-575/18 P, EU:C:2020:530, præmis 83).
(
2
) – Som fastsat i EF-toldkodeksens artikel 30 og 31.
(
3
) – I henhold til EF-toldkodeksens artikel 29.
(
4
) – EF-toldkodeksens artikel 30, stk. 2.
(
5
) – Som omhandlet i EF-toldkodeksens artikel 31.