61988CC0167_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . I den foreliggende praejudicielle sag har Frankrigs Conseil d' État anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af fire landbrugsforordninger om korn .
For saa vidt angaar en naermere gennemgang af de omhandlede bestemmelser, henvises til retsmoederapporten . Jeg skal her blot naevne, at Kommissionen ved forordning ( EOEF ) nr . 400/86 indfoerte en saerlig ( 1 ) interventionsforanstaltning, hvorefter de nationale interventionsorganer skulle opkoebe en bestemt maengde bageegnet bloed hvede til en pris svarende til den interventionspris, der gjaldt for hoestaaret 1985/1986, forhoejet med 5 %. Den paagaeldende maengde var opdelt mellem de forskellige medlemsstater som foelger :
- Tyskland : 1 000 000 tons
- Frankrig : 200.000 tons
- Det Forenede Kongerige : 50.000 tons
- Italien : 50.000 tons
- Danmark : 50.000 tons
- Belgien : 50.000 tons
- Nederlandene : 50.000 tons
- Graekenland : 50.000 tons
- Luxembourg : 2.000 tons
Ifoelge forordningens artikel 3 skulle de beroerte medlemsstater, saafremt de samlede tilbudte maengder i en medlemsstat oversteg de kvantitative begraensninger, fastsaette en saerlig nedskaeringsprocent, der skulle anvendes paa de fra de enkelte virksomheder modtagne tilbud .
Den saerlige interventionsforanstaltning, der blev truffet ved forordning ( EOEF ) nr . 400/86, stoettedes foerst og fremmest paa artikel 8, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 om den faelles markedsordning for korn, som aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1143/76 .
Foranstaltningen stoettedes yderligere paa Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1629/77 om gennemfoerelsesbestemmelser for saerlige interventionsforanstaltninger til opretholdelse af udviklingen paa markedet for bageegnet bloed hvede, der var udstedt i medfoer af artikel 8, stk . 4, i foernaevnte forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 . Artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 1629/77 bestemmer, at de omhandlede foranstaltninger skal traeffes ud fra foelgende kriterier :
"- den nuvaerende situation og den forventelige udvikling med hensyn til kornforsyningen paa Faellesskabets marked;
- importudsigterne for korn og eksportudsigterne for bloed hvede;
-prisudviklingen for bageegnet bloed hvede paa de mest repraesentative steder i Faellesskabet ."
Forordningens artikel 3 bestemmer yderligere, at Kommissionen ved fastsaettelsen af en saerlig foranstaltning skal praecisere :
"-det paagaeldende korns kvalitet og maengde;
-foranstaltningens geografiske anvendelsesomraade og eventuelt dens varighed ."
2 . Efter udstedelsen af forordning ( EOEF ) nr . 400/86 fik det franske interventionsorgan, ONIC, tilbudt en samlet maengde hvede paa 1 699 740 tons, hvilket langt oversteg det fastsatte loft paa 200 000 tons . Foelgelig besluttede ONIC at anvende en nedskaeringsprocent paa 88,23% paa de af de enkelte virksomheder tilbudte maengder, jfr . forordningens artikel 3 .
Association générale des producteurs de blé ( herefter benaevnt "AGPB ") indbragte denne afgoerelse om nedskaering for Conseil d' État, som fandt, at den anfaegtede afgoerelses lovlighed noedvendigvis afhang af gyldigheden af faellesskabsforordningen, som dannede grundlag for afgoerelsen . Foelgelig besluttede Conseil d' État at udsaette sagen og anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :
"Er Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 400/86 af 21 . februar 1986, Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 af 29 . oktober 1975, Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1146/76 af 17 . maj 1976 og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1629/77 af 20 . juli 1977 i strid med artikel 7, artikel 40, stk . 3, og artikel 190 i EOEF-Traktaten?"
For at besvare dette spoergsmaal er det noedvendigt at tage stilling til foelgende spoergsmaal :
a ) Havde Kommissionen kompetence til at fastsaette regionalbestemte specielle foranstaltninger, det vil sige tilpasset de enkelte medlemsstater?
b ) Er Raadets forordninger, som tildelte Kommissionen en saadan kompetence ( forordningerne ( EOEF ) nr . 2727/75 og ( EOEF ) nr . 1146/76 ), i bekraeftende fald gyldige?
c ) Er de omhandlede specielle foranstaltninger diskriminerende?
d ) Er den forordning, hvorved foranstaltningerne indfoertes, tilstraekkelig begrundet?
a ) Kommissionens paastaaede inkompetence
3 . Sagsoegeren i hovedsagen, AGPB, har anfoert, at forordning ( EOEF ) nr . 2727/75, som aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 1143/76, ikke bemyndiger Kommissionen til at traeffe regionalbestemte specielle interventionsforanstaltninger .
Til stoette for denne opfattelse har AGPB henvist til den forskellige ordlyd af stk . 1 og stk . 2 i ovennaevnte forordnings artikel 8 . Stk . 1 lyder saaledes :
"For at undgaa, at der i visse omraader inden for Faellesskabet under anvendelse af artikel 7, stk . 1, foretages betydelige opkoeb, kan det vedtages, at interventionsorganerne skal traeffe saerlige interventionsforanstaltninger ".
Arten af og formaalet med disse foranstaltninger specificeres i ottende betragtning til aendringsforordningen . Betragtningen lyder saaledes :
"saerlige omstaendigheder kan i visse af Faellesskabers regioner midlertidigt foraarsage en udvikling i markedspriserne, som adskiller sig fra udviklingen andre steder i Faellesskabet; for at undgaa omfattende interventioner i disse regioner boer der aabnes mulighed for at traeffe saerlige praeventive foranstaltninger, som goer det muligt at lette markedssituationen inden for en naermere fastsat periode; ...".
Artikel 8, stk . 2, lyder derimod saaledes :
"Naar markedssituationen i Faellesskabet for bloed hvede egnet til broedproduktion kraever det, kan der vedtages specielle interventionsforanstaltninger for denne kornart for at stoette udviklingen paa dette marked i forhold til den i artikel 3, stk . 1, naevnte referencepris ".
Foernaevnte ottende betragtning indeholder en tilsvarende formulering, nemlig :
"... desuden boer der ligeledes kunne vedtages specielle interventionsforanstaltninger for bloed hvede egnet til broedproduktion, dersom markedspriserne ikke laengere skulle udvikle sig normalt i forhold til referenceprisniveauet ".
Ifoelge AGPB fremgaar det heraf, at Raadet udelukkende tildelte Kommissionen kompetence til at fastsaette regionalbestemte foranstaltninger, saafremt der var tale om saerlige interventionsforanstaltninger . For saa vidt angaar specielle foranstaltninger, for hvilke forordningen ikke udtrykkeligt giver mulighed for regionalbestemt differentiering, maa intervention alt efter de forskellige regioner derimod indirekte anses for udelukket . Med andre ord hviler AGPB' s argumentation paa den formodning, at Raadet, naar det oenskede at bemyndige Kommissionen til at traeffe regionalbestemte foranstaltninger, tildelte denne kompetence ved en udtrykkelig bestemmelse; saafremt forordningen ikke udtrykkeligt giver mulighed for regionalbestemte foranstaltninger, maa disse derimod anses for udelukket, jfr . principppet ubi lex tacuit noluit .
4 . I den foreliggende sag skal det saaledes i det vaesentlige afgoeres, om vedtagelsen af specielle interventionsforanstaltninger er omfattet af den gennemfoerelseskompetence, som Raadet har tildelt Kommissionen, naar henses til, at artikel 8, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 ikke indeholder udtrykkelige bestemmelser herom .
I denne forbindelse bemaerkes foerst, at jeg ikke finder det argument, der stoettes paa en ordlydsfortolkning, af afgoerende betydning, naar det tages i betragtning, at de saerlige foranstaltninger pr . definition er af regionalbestemt karakter . Det er saaledes forstaaeligt, at bestemmelserne vedroerende saadanne foranstaltninger henviser til situationer, som kan opstaa i visse omraader af Faellesskabet, ikke saa meget i den saerlige hensigt at fastlaegge den regionalbestemte raekkevidde af Kommissionens befoejelser som simpelthen at beskrive den paagaeldende foranstaltning . Dette fremgaar klart af en sammenligning mellem artikel 8, stk . 1, og ottende betragtning til ovennaevnte forordning .
Paa den anden side har Domstolen gentagne gange ( senest i dom af 11 . marts 1987 i de forenede sager 279, 280, 285 og 286/84, Rau, Sml . s . 1069, praemis 14 ) fastslaaet :
"... begrebet gennemfoerelse skal fortolkes vidt . Da Kommissionen er den eneste, der er i stand til stadigt og opmaerksomt at foelge udviklingen paa landbrugsmarkederne og til at handle med den hurtighed, situationen kraever, kan Raadet se sig foranlediget til paa dette omraadet at tildele Kommissionen vide skoens - og handelbefoejelser . Derfor maa graenserne for denne kompetence hovedsagelig bedoemmes paa grundlag af de vaesentlige generelle maal bag markedsordningen ."
I lyset af denne praksis mener jeg ikke, at den af AGPB naevnte sproglige fortolkning, som foerer til en indskraenkende fortolkning af Kommissionens gennemfoerelsesbefoejelser i henhold til artikel 8, stk . 2, er forenelig med princippet om tildeling af potentielt vide befoejelser, som ligger til grund for kompetencefordelingen inden for landbrugspolitikken . Dette princip er i overensstemmelse med det helt aabenlyse oenske om at sikre en smidig og effektiv forvaltning af den faelles markedsordning .
Det gaelder saa meget mere, som det her, naermere betragtet, ikke saa meget skal afgoeres, om Kommissionen har en specifik kompetence ( som f . eks . i Rau-sagen en kompetence til direkte at saelge lagersmoer til nedsat pris ), men snarere undersoege, om Kommissionen paa grundlag af en samlet vurdering af de oekonomiske omstaendigheder kan afgoere, hvorledes den mest hensigtsmaessigt kan udoeve en kompetence, som utvivlsomt tilkommer den ( in casu kompetencen til at fastsaette en speciel interventionsforanstaltning ).
I det foreliggende tilfaelde kan den simple omstaendighed, at forordningens artikel 8, stk . 2, ikke giver Kommissionen en udtrykkelig bemyndigelse af denne art, derfor ikke betragtes som et afgoerende argument for, at Kommissionen manglede kompetence til at traeffe regionalbestemte specielle interventionsforanstaltninger . Da bestemmelsen intet indeholder herom, maa det snarere - i overensstemmelse med naevnte praksis - antages, at bestemmelsen, da den ikke udtrykkeligt er begraenset, ikke i sig selv er til hinder for en geografisk differentiering af den specielle foranstaltning .
Det bekraeftes tilsyneladende yderligere af det forhold, at stk . 4 i samme artikel 8 paa samme maade som for andre foranstaltninger inden for rammerne af andre markedsordninger tildeler Kommissionen vide skoensbefoejelser, omend disse skal udoeves paa grundlag af en forvaltningskomitéprocedure . Dette krav blev i oevrigt opfyldt i det foreliggende tilfaelde, idet Kommissionen traf den omtvistede foranstaltning i overensstemmelse med gaeldende regler, det vil sige foerst efter at have forelagt foranstaltningen for forvaltningskomitéen, der ikke afgav nogen udtalelse .
Det bemaerkes endelig, at Raadet, der udstedte forordning ( EOEF ) nr . 2727/75, i det vaesentlige, trods nogen toeven, har bekraeftet, at artikel 8, stk . 2, ikke efter sin ordlyd udelukker fastsaettelsen af regionalbestemte specielle foranstaltninger .
5 . Det skal snarere undersoeges - i overensstemmelse med selve logikken i ovennaevnte Rau-dom - om begraensninger i denne henseende kan udledes af de med forordningen forfulgte formaal snarere end af selve ordlyden af artikel 8 .
I denne forbindelse skal det understreges, at forordning ( EOEF ) nr . 1143/76 med aendringen af forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 supplerede reformen af den faelles markedsordning for korn ved at indfoere en ordning kendetegnet ved :
- ophaevelse af de regionalt bestemte interventionspriser ogsaa for bloed hvede;
- enhedsinterventionspriser for korn i hele Faellesskabet;
- styrkelsen af markedets enhed ( idet det eksterne beskyttelsesniveau er foroeget - ved indfoerelse af endnu et element ved beregning af indikativprisen - for at frembyde et tilstraekkeligt stort spillerum til at sikre markedets fleksibilitet og til at muliggoere udligning mellem overskud fra omraader med overskydende produktion og behovet i omraader, hvor forbruget overstiger produktionen );
- tilskyndelse til produktion af bageegnet bloed hvede ved indfoerelse af en referencepris, der ligeledes gaelder generelt, og som er hoejere end interventionsprisen ( 2 ).
Man kan rejse det spoergsmaal, om der bestaar risiko for, at de regionalbestemte specielle interventionsforanstaltninger, jfr . foernaevnte forordning ( EOEF ) nr . 400/86, kan hindre gennemfoerelsen af principper om enhedspriser og enhedsmarked samt opretholdelse af prisen for bageegnet bloed hvede i forhold til referenceprisen?
Det kan nemlig haevdes, at en speciel foranstaltning til interventionsopkoeb, der er kvantitativt begraenset, og som ikke fordeles ligeligt mellem medlemsstaterne, i virkeligheden maa opfattes som en stoette og saaledes en supplerende indtaegtsfordeling, som ikke er ens i de forskellige medlemsstater . Det gaelder i det foreliggende tilfaelde, hvor den maengde bageegnet bloed hvede, der blev opkoebt i Tyskland som foelge af den specielle interventionsforanstaltning, var betydelig stoerre end den maengde, der blev opkoebt i de andre medlemsstater . Det er saerlig klart for Frankrigs vedkommende, hvor selv den samlede produktion af korn paa det paagaeldende tidspunkt var ca . tre gange saa stor som i Tyskland .
Dette argument er dog ikke overbevisende . Formaalet med de specielle interventionsforanstaltninger er at opretholde prisen for bageegnet bloed hvede i forhold til enhedsreferenceprisen . Naar denne foranstaltning maa begraenses til det strengt noedvendige (( jfr . femte betragtning til forordning ( EOEF ) nr . 1143/76 )), kan Kommissionen i stedet for at tillade frie opkoeb ( dvs . uden kvantitative begraensninger ) beslutte at foretage disse opkoeb til et naermere fastsat loft . I saadanne tilfaelde er det rimeligt, at den samlede kvote kan fordeles "skaevt" mellem medlemsstaterne . Situationen paa de forskellige markeder varierer nemlig som foelge af forskellige faktorer, saasom produktionens omfang, de dyrkede arealers ydelse, produktionsomkostninger og afsaetningsmuligheder . Foelgelig er behovet for intervention som stoetteforanstaltning ogsaa forskelligt . Den specielle foranstaltning til opretholdelse af enhedsreferenceprisen boer netop tilpasses disse forskellige behov, idet der maa traeffes mere vidtgaaende interventionsforanstaltninger der, hvor markedet er mest trykket, mens foranstaltningen helt klart ville vaere "skaev", hvis der traeffes samme interventionsforanstaltninger uanset forskellige oekonomiske situationer, hvilket i sidste ende ville fremkalde en forvridning af konkurrencevilkaarene .
Det fremgaar heraf, at naar den specielle foranstaltning bestaar i muligheden for kvantitativt begraenset opkoeb til intervention, er det hensigtsmaessigt, i forhold til formaalet med opretholdelsen af den faelles enhedsreferencepris, at den samlede kvote fordeles forskelligt under hensyntagen til de regionale krav ( naturligvis efter objektive kriterier ). Naar foerst dette formaal er naaet, og prisen ligger paa det oenskede niveau ( under hensyn til referenceprisen ), kan de normale handelsstroemmme i kraft af den maade, enhedsmarkedet fungerer paa, rette op paa eventuelle skaevheder mellem omraader med overskuds - henholdsvis underskudsproduktion .
Alt i alt mener jeg, at Kommissionen paa grundlag af bestemmelserne i forordning ( EOEF ) nr . 2727/75, herunder procedurereglerne som aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 1143/76, samt under hensyntagen til selve forordningens formaal var befoejet til at traeffe de omhandlede specielle interventionsforanstaltninger .
b ) Gyldigheden af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2727/75, som aendret ved Raadets forordninger ( EOEF ) nr . 1143/76 og ( EOEF ) nr . 1146/76
6 . Den nationale ret har anmodet Domstolen om at udtale sig om gyldigheden af disse retsakter, saafremt den maatte finde, at de bemyndiger Kommissionen til at traeffe regionalbestemte specielle foranstaltninger .
Det skal foerst praeciseres, at den raadsforordning, der bemyndiger Kommissionen til at traeffe specielle interventionsforanstaltning - som det fremgaar af betragtningerne dertil - er forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 ( navnlig artikel 8 ).
Der skal alene tages stilling til gyldigheden af denne forordning som retsgrundlag .
Derimod kan gyldigheden af forordning ( EOEF ) nr . 1146/76 ikke anfaegtes . Denne forordning har nemlig ingen betydning for kompetencespoergsmaalene og regulerer alene andre aspekter vedroerende anvendelsen af specielle og saerlige foranstaltninger, saasom isaer betingelserne for igen at bringe korn paa markedet .
Med hensyn til forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 bemaerkes ligeledes, at gyldigheden - eller gyldigheden af enkelte bestemmelser - i realiteten ikke er anfaegtet under skriftvekslingen eller i de mundtlige indlaeg for Domstolen . Naar henses til indholdet af det praejudicielle spoergsmaal, kan man dog fremsaette visse ganske korte bemaerkninger vedroerende overholdelsen af forbuddet mod forskelsbehandling og kravet om begrundelse .
7 . Det fremgaar af mine bemaerkninger under a ), at muligheden for at traeffe specielle interventionsforanstaltninger paa grundlag af de enkelte regioner er objektivt begrundet i oensket om at begraense foranstaltningerne til det strengt noedvendige, naar henses til situationen paa de forskellige markeder, og opretholde prisen for bageegnet bloed hvede i forhold til enhedsreferenceprisen .
Yderligere fastslog Domstolen i dommen af 1 . juli 1974, Union des minotiers de la Champagne ( sag 11/74, Sml . s . 877 ), at den gaeldende regionalbestemte prisordning for korn inden reformen i 1975 ikke indebar en forskelsbehandling, idet ordningen hvilede paa objektive kriterier . Ifoelge denne ordning skulle der fastsaettes interventionspriser alt efter produktionszone, hvilket foerte til forskellige priser alt efter de forskellige regioner . Der var tale om en ordning med en betydelig mere vidtgaaende regionalisering end i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 2727/75, som tvaertimod tager udgangspunkt i princippet om enhed for baade interventionsprisens og referenceprisens vedkommende, og hvorefter regionaliseringen skal gennemfoeres paa grundlag af objektive kriterier udelukkende med henblik paa specifikke loesninger, saasom netop saerlige og specielle interventionsforanstaltninger . Det er saaledes efter min opfattelse fuldt begrundet at traeffe samme afgoerelse i den foreliggende sag som i ovennaevnte sag 11/74 .
Fastsaettelsen af specielle foranstaltninger, in casu regionalbestemte, er saaledes ikke i strid med forbuddet mod forskelsbehandling, og begrundelsen herfor forekommer indlysende, naar mulighed for regionalisering - som allerede anfoert - netop hviler paa de formaal, som forordningen forfoelger, og som fremgaar af betragtningerne til selve forordningen .
c ) Forordning ( EOEF ) nr . 400/86' s diskriminerende karakter
8 . AGPB har anfoert, at foranstaltningerne i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 400/86 indebaerer en forskelsbehandling, idet den betydelige forskel mellem de maengder bageegnet bloed hvede, der i henhold til de specielle interventionsforanstaltninger kan opkoebes i de forskellige medlemsstater, navnlig Frankrig og Tyskland, ikke er objektivt begrundet .
Det bemaerkes i denne forbindelse, at ifoelge Domstolens faste praksis ( senest den allerede naevnte Rau-dom samt dommen af 17 . juni 1987, de forenede sager 424 og 425/85, Frico, Sml . s . 2755 ) er forbuddet mod forskelsbehandling, jfr . EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit, som saerlig udmoentning af det almindelige lighedsprincip ikke til hinder for, at ensartede forhold behandles forskelligt, naar en saadan forskelsbehandling er objektivt begrundet .
Kommissionen har i det foreliggende tilfaelde gjort gaeldende, at den omhandlede forskelsbehandling var begrundet i foelgende forhold :
- i perioden september 1985 til januar 1986 var forholdet markedspris/interventionspris i Frankrig ca . 1% hoejere end samme forhold i Tyskland;
- i samme periode udviklede den franske eksport sig saerlig gunstigt;
- i januar 1986 gav de franske myndigheder udtryk for deres hensigt til at afhaende en del af de franske interventionslagre .
Ingen har bestridt disse omstaendigheder . AGPB har imidlertid anfoert, at man har overvurderet betydningen heraf; derfor traf Kommissionen en foranstaltning, som ikke afspejlede markedssituationen, og som har vaeret til skade for de franske producenter .
9 . Jeg skal her erindre om, at Kommissionen inden for rammerne af den gennemfoerelseskompetence, den har faaet tildelt, har meget vide skoensbefoejelser, for saa vidt angaar de faktiske omstaendigheder . Det er klart, at Domstolen ikke kan lade sin vurdering traede i stedet for Kommissionens; den kan og skal imidlertid inden for rammerne af sin proevelsesret undersoege, om der eventuelt foreligger et aabenbart fejlskoen, samt om der er en logisk sammenhaeng i begrundelsen for den udstedte retsakt .
I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen ved fastsaettelsen af den anfaegtede foranstaltning navnlig taget hensyn til forskellen mellem priserne paa det tyske og det franske marked . Det kan ikke bestrides, at der her er tale om en begraenset forskel, men det er dog et forhold, som viser, at der er en noget stoerre efterspoergsmaal paa det franske marked . Paa den anden side kan Domstolen ikke paa grundlag af de foreliggende oplysninger afgoere, om Kommissionen har overvurderet denne forskel, da den fordelte de specielle interventionskvoter mellem de to lande . Tidligere praksis viser, at Kommissionen i et tilfaelde, i 1980 ( 3 ), paa grundlag af prisforskelle af nogenlunde samme stoerrelse traf en foranstaltning, der fuldt ud svarer til den her omhandlede, med henblik paa en forholdsmaessig fordeling af de maengder, der kunne opkoebes i de to lande paa grundlag af specielle interventionsforanstaltninger . I 1983 ( 4 ) var den specielle interventionskvote, der blev tildelt Frankrig, selv om den franske pris var 1% hoejere end den tyske, derimod stoerre end den tyske kvote, hvilket synes at vaere i strid med det skoen, der blev anlagt i den foreliggende sag .
Det maa imidlertid ikke glemmes, at disse foranstaltninger blev truffet under forskellige oekonomiske omstaendigheder, hvilket kan forklare, at der ikke altid vaelges samme loesning . Paa den anden side er der intet, der tyder paa, at priskriteriet i den foreliggende sag var genstand for et fejlskoen, som foerte til en urimelig foranstaltning . Det er saa meget mere rigtigt, som det kriterium, der i det foreliggende tilfaelde hvilede paa prisfaktoren - som allerede naevnt - blev bekraeftet af de franske myndigheders gunstige prognose, for saa vidt angaar evnen til at opsuge de lagre, der fandtes paa det nationale marked ( 5 ).
10 . Det er korrekt, at de franske priser efter udstedelsen af forordning ( EOEF ) nr . 400/86 udviste en faldende tendens og blev lavere end interventionsprisen, mens de tyske priser steg, og at den maengde hvede, for hvilken man havde soegt om og faaet godkendt interventionsopkoeb i Tyskland, ca . 97%, var betydelig hoejere end den for Frankrig gaeldende maengde, idet der her kun blev godkendt 11,7% af de enkelte tilbud .
Der er naturligvis tale om forhold i relation til resultatet af foranstaltningen, som derfor foerst viste sig efterfoelgende, men de er ikke af den grund helt betydningsloese . Der er nemlig her tale om prognoser, der som saadanne er behaeftet med en vis usikkerhed, men som Kommissionen noedvendigvis maatte tage hensyn til ved sit skoen, saa meget mere som den i den foreliggende sag udtrykkeligt var forpligtet hertil, navnlig for saa vidt angaar prisudviklingen, jfr . den klare bestemmelse i artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 1629/77 .
Saadanne faktorer udgoer imidlertid pr . definition kun simple indicier, for saa vidt angaar legalitetskontrollen, og de har kun bevisvaerdi, saafremt de indgaar i et samlet hele, der er tilstraekkelig praecist og overbevisende .
Som jeg allerede har naevnt, har Kommissionen tilsyneladende ikke i det foreliggende tilfaelde fejlvurderet udviklingen paa de forskellige markeder forud for vedtagelsen af forordningen . Paa den anden side kan den videre udvikling muligvis have vaeret paavirket af omstaendigheder, som indtraadte senere, men som vanskeligt kunne goeres til genstand for en forudgaaende analyse . Under disse omstaendigheder mener jeg, at selv om prisudviklingen og de erhvervsdrivendes adfaerd i Frankrig i loebet af nogle maaneder efter februar 1986 kunne give anledning til en vis tvivl med hensyn til hensigtsmaessigheden af de trufne foranstaltninger, kan det dog ikke af disse omstaendigheder udledes, at Kommissionen, da den traf sin beslutning, gjorde sig skyldig i et aabenbart fejlskoen .
Sammenfattende mener jeg, at forskelsbehandlingen i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 400/86 er tilstraekkelig begrundet rent objektivt, og at den derfor ikke er retsstridig .
d ) Begrundelsen
11 . De i Domstolens praksis fastsatte principper vedroerende forpligtelsen til at begrunde forordninger er velkendte .
Jeg skal her blot henvise til dommen af 22 . januar 1986, Eridania ( sag 250/84, Sml . s . 117 ), og navnlig til den senere dom af 7 . juli 1988, Moksel ( sag 55/87, Sml . s . 3845 ) ( 6 ).
I det foreliggende tilfaelde er retsaktens begrundelse noget kortfattet, men den forekommer dog mere praecis end begrundelsen i andre retsakter af tilsvarende indhold ( jfr . navnlig den allerede naevnte beslutning nr . 80/533/EOEF ).
Det er dog sikkert, at forordning ( EOEF ) nr . 400/86 blev vedtaget paa grundlag af en raekke forordninger, som praeciserer, hvorledes de specielle foranstaltninger skal fungere, og navnlig hvilke kriterier der skal laegges til grund for anvendelsen heraf .
I forordning ( EOEF ) nr . 400/86 henviser Kommissionen ikke blot udtrykkeligt til grundforordningerne ( foerste og anden betragtning ), men anfoerer ligeledes de elementer, der skal tages hensyn til ( prisniveau og afsaetningsmuligheder ), og som i det foreliggende tilfaelde begrundede fastsaettelsen af en oevre graense for interventionsopkoeb i de enkelte medlemsstater .
Det er i oevrigt hovedsagelig disse to aspekter ( pris og afsaetningsmuligheder ), som har vaeret genstand for Domstolens legalitetskontrol .
Selv om det havde vaeret oenskeligt med nogle supplerende detaljer, netop for at undgaa en vis usikkerhed vedroerende den maade, hvorpaa Kommissionen udoevede sine befoejelser, mener jeg derfor ikke desto mindre, at begrundelsen af den omhandlede retsakt var hensigtsmaessig, naar henses til retsaktens art, og opfyldte kravet om, at den beroerte skal kunne saette sig ind i baggrunden for og raekkevidden af den trufne foranstaltning og Domstolen udoeve sin kontrol .
Sammenfattende skal jeg herefter foreslaa, at Domstolen statuerer, at der i det foreliggende tilfaelde intet er frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af de omhandlede forordninger .
(*) Oversat fra italiensk .
( 1 ) O.a .: I forordning ( EOEF ) nr . 1629/77 og efterfoelgende forordninger, herunder forordning ( EOEF ) nr . 400/86, betegnes disse interventionsforanstaltninger som "saerlige" ( fransk : "particulières "), selv om de franske originalversioner fortsat anvender betegnelsen "spéciales", der i forordning ( EOEF ) nr . 1143/76 er oversat ved specielle . Af praktiske hensyn anvendes her hovedsagelig den i forordning ( EOEF ) nr . 1143/76 benyttede oversaettelse .
( 2 ) Referenceprisen har i to henseender beskyttende virkning . Dels danner den grundlaget ( der er hoejere end det for de andre kornsorter anvendte ) for beregningen af indikativprisen og saaledes for fastsaettelsen af det eksterne beskyttelsesniveau . Dels udgoer referenceprisen den parameter, som kan danne grundlaget for fastsaettelsen af eventuelle stoetteforanstaltninger ( de specielle interventionsforanstaltninger ).
( 3 ) Jfr . Kommissionens beslutning nr . 80/533/EOEF af 14 . maj 1980, EFT L 138 af 4.6.1980, s . 11 .
( 4 ) Jfr . Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1428/83 af 2 . juni 1983, EFT L 145 af 3.6.1983, s . 26 .
( 5 ) Derimod finder jeg Kommissionens argument, hvorefter den som supplerende faktor tog hensyn til den gunstige udvikling af den franske eksport i perioden september 1985 til februar 1986, mindre overbevisende . Som eksternt led i efterspoergslen bidrager eksporten til at fastsaette prisniveauet . Det maa saaledes antages, at priskriteriet - som Kommissionen stoettede sig paa - allerede afspejlede eksportens indflydelse i den anfoerte periode .
( 6 ) I Eridania-dommen udtalte Domstolen :
"Ifoelge Domstolens faste praksis skal begrundelsen, jfr . Traktatens artikel 190, tilpasses den paagaeldende retsakts karakter . De betragtninger, der er lagt til grund af den faellesskabsmyndighed, som har udstedt retsakten, skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen, saaledes at den beroerte kan saette sig ind i baggrunden for den trufne foranstaltning og Domstolen udoeve sin kontrol .
Det fremgaar yderligere af Domstolens praksis, senest af dommen af 28 . oktober 1982 ( Lion et Haentjens, de forenede sager 292 og 293/81, Sml . s . 3887 ), at det ikke kan kraeves, at begrundelsen af forordningerne specificerer de ofte meget talrige og komplicerede faktiske og retlige detaljer, som omfattes af forordningerne, naar de falder inden for systematikken i den helhed, hvori de indgaar . Heraf foelger, at hvis det maal, der forfoelges af institutionen, i det vaesentlige fremgaar af den anfaegtede retsakt, ville det vaere urimeligt at kraeve en saerlig begrundelse for de enkelte afgoerelser af teknisk art, som institutionen har truffet ." ( Praemis 37 og 38 ).