62022CJ0399_RES
Lieta C‑399/22
Confédération paysanne
pret
Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire
un
Ministère de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(Conseil d’État (Valsts padome, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2024. gada 4. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā tirdzniecības politika – Starptautiskie nolīgumi – Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses – Grozījumu izdarīšana Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma 1. un 4. protokolā – Regula (ES) Nr. 1169/2011 – 9. pants – 26. panta 2. punkts – Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011 – 3. panta 1. un 2. punkts – 5. panta 1. un 2. punkts – 8. pants – 15. panta 1. un 4. punkts – I pielikums – IV pielikums – Regula (ES) Nr. 1308/2013 – 76. pants – Patērētāju informēšana par pārtikas produktiem – Pārtikas produkta izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas obligāta norāde – Augļi un dārzeņi, kas ievākti Rietumsahārā – Dalībvalstij adresēta prasība vienpusēji aizliegt šo produktu importu tās teritorijā – Rietumsahāras kā šajā teritorijā ievākto tomātu un meloņu izcelsmes vietas obligāta norāde
Kopējā tirdzniecības politika – Piemērošanas joma – Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums par asociāciju starp EK un Maroku – Lauksaimniecības produktu imports Savienībā – Iekļaušana
(LESD 207. panta 1. punkts)
(skat. 42.–44. punktu)
Kopējā tirdzniecības politika – Kopīgie importa noteikumi – Regula Nr. 2015/478 – Aizsardzības režīms – Piemērošanas joma – Savienības ekskluzīva kompetence – Komisijas kompetence veikt aizsardzības pasākumus atbilstoši Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā par asociāciju starp ES un Maroku paredzētajiem sadarbības mehānismiem – Dalībvalstu pilnvaras vienpusēji veikt aizsardzības pasākumus, ar ko aizliedz tādu lauksaimniecības produktu importu, kuri sistemātiski neatbilst Savienības tiesību aktiem par izcelsmes valsts vai teritorijas norādēm – Neesamība
(LESD 2. panta 1. punkts, 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts, 36. pants un 207. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1308/2013 194. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 2015/478 1. pants, 15. panta 1. punkts un 24. panta 2. punkta a) apakšpunkts)
(skat. 46.–55. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Patērētāju informēšana par pārtikas produktiem – Marķējuma, kas var maldināt pircēju, aizliegums – Regula Nr. 1169/2011 – Piemērošanas joma – Regulā Nr. 1308/2013 un Regulā Nr. 543/2011 paredzēti īpaši noteikumi attiecībā uz svaigu augļu un dārzeņu izcelsmes norādi – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1169/2011 1. panta 4. punkts, 9. un 26. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1308/2013 75. panta 3. punkta j) apakšpunkts un 76. pants; Komisijas Regulas Nr. 543/2011 1. panta 1. punkts un I pielikuma A daļa)
(skat. 67.–69. punktu)
Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Augļi un dārzeņi – Regula Nr. 543/2011 – Informācija, kas obligāti jānorāda uz pārtikas produktiem – Pārtikas produkta izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas obligāta norāde – Šīs norādes neesamība, kas var maldināt patērētājus – Marokas okupētās Rietumsahāras izcelsmes augļi un dārzeņi – Pienākums attiecībā uz šiem augļiem un dārzeņiem norādīt to izcelsmes teritoriju, kas definēta kā muitas teritorija – Jēdziens “muitas teritorija” – Rietumsahāras teritorija – Iekļaušana – Marokas Karaliste – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr.o952/2013 60. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr.o1308/2013 76. panta 1. punkts; Komisijas Regulas Nr. 543/2011 3. panta 1. punkts un 1. pielikuma A daļas 4. punkts, B daļas VI punkts un 10. daļa un Komisijas Regula Nr. 2020/1470)
(skat. 72., 73., 79.–81., 83., 86.–89. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Augļi un dārzeņi – Tirdzniecības nosacījumi – Izcelsmes valsts norāde – Jēdziens “izcelsmes valsts” – Interpretācija, ņemot vērā muitas jomas regulas, nepreferenciālas preču izcelsmes noteikšanai – Valsts vai teritorija, kurā ir ievākti produkti – Iekļaušana jēdzienā
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr.o952/2013 59. panta c) punkts, 60. un 61. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr.o1308/2013 76. pants un Komisijas Regulas Nr. 543/2011 3. panta 1. punkts un 1. pielikuma A daļas 4. punkts un B daļas VI punkts)
(skat. 74.–78. punktu)
Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums par asociāciju starp EK un Maroku – Teritoriālā piemērojamība – Rietumsahāras teritorija, kurai nav savas pārvaldes un kura atrodas ārpus Pušu suverenitātes robežām – Izslēgšana
(Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociāciju starp EK un Maroku 11. pants)
(skat. 82. un 85. punktu)
Rezumējums
Izskatot Conseil d’État (Valsts padome, Francija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesas virspalāta nospriež, ka LESD 207. pants, Regula Nr. 2015/478 (
1
) un Regula Nr. 1308/2013 (
2
) neatļauj dalībvalstīm vienpusēji veikt pasākumus, ar ko aizliedz tādu lauksaimniecības produktu importu, kuru marķējums sistemātiski neatbilst Eiropas Savienības tiesību aktiem par izcelsmes valsts vai teritorijas norādēm. Tā turklāt uzsver, ka Regulas Nr. 1308/2013 76. pants, to skatot kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 (
3
) 3. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz Rietumsahāras teritorijā ievākto Šarantas meloņu un ķirštomātu marķējuma šo produktu importēšanas un pārdošanas patērētājiem posmos ir jābūt norādītai tikai Rietumsahārai kā to izcelsmes valstij.
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Confédération paysanne ([Francijas] zemnieku konfederācija), Francijas lauksaimnieku arodbiedrību, un ministre de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire (lauksaimniecības un pārtikas apgādes ministrs, Francija), kā arī ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique (ekonomikas, finanšu un rūpnieciskās un digitālās suverenitātes ministrs, Francija) attiecībā uz tiesiskumu šo pēdējo netiešam lēmumam noraidīt Confédération paysanne lūgumu izdot rīkojumu, ar ko aizliegtu Rietumsahāras teritorijā ievāktu ķirštomātu un Šarantas meloņu (turpmāk tekstā – “pamatlietā aplūkojamie produkti”) importu.
2020. gada 2. oktobrīConfédération paysanne vērsās Conseil d’État (Valsts padome), iesniedzējtiesā, ar prasību, pirmām kārtām, atcelt šo ministru netiešo noraidošo lēmumu un, otrām kārtām, uzdot šiem ministriem izdot minēto rīkojumu. Tā norāda, ka Rietumsahāras teritorija neietilpst Marokas Karalistes teritorijā un ka tādējādi ar marķējumu, kurā ir norādīts, ka pamatlietā aplūkojamie produkti ir Marokas izcelsmes, tiek pārkāptas Savienības tiesību normas attiecībā uz patērētāju informēšanu par pārdošanā piedāvāto augļu un dārzeņu izcelsmi.
Iesniedzējtiesa it īpaši vaicā, vai ar atbilstīgo Savienības tiesisko regulējumu dalībvalstīm ir atļauts veikt valsts pasākumus, ar ko aizliedz tādu produktu importu no trešām valstīm, kuru marķējumā nav pareizi norādīta to izcelsmes valsts vai teritorija, un vai ar minēto regulējumu ir atļauts gan pamatlietā aplūkojamo produktu importēšanas posmā, gan to pārdošanas patērētājiem posmā minēto produktu marķējumā norādīt Marokas Karalisti kā izcelsmes valsti, vai arī tajā ir jābūt norādītai tikai Rietumsahāras teritorijai.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, attiecībā uz jautājumu par to, vai LESD 207. pants, aizsardzības pasākumu pamatregula un Regula Nr. 1308/2013 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalstīm ir atļauts vienpusēji veikt pasākumus, ar ko aizliedz tādu lauksaimniecības produktu importu, kuru marķējums sistemātiski neatbilst Savienības tiesību aktiem par izcelsmes valsts vai teritorijas norādēm, Tiesa, pirmām kārtām, atgādina, ka ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu Savienībai ir piešķirta ekskluzīva kompetence kopējās tirdzniecības politikas jomā; saskaņā ar LESD 207. panta 1. punktu šīs politikas pamatā ir vienādi principi un to īsteno, ievērojot Savienības ārējās darbības principus un mērķus.
Otrām kārtām, Tiesa precizē, ka tad, ja Līgumos Savienībai ir piešķirta ekskluzīva kompetence kādā konkrētā jomā, tad veikt likumdošanas funkciju un pieņemt juridiski saistošus aktus drīkst tikai Savienība (
4
). Dalībvalstis šādā jomā var veikt likumdošanas funkciju un pieņemt juridiski saistošus aktus tikai tad, ja Savienība tās ir pilnvarojusi vai tas ir vajadzīgs Savienības pieņemto aktu īstenošanai. Neesot šādam pilnvarojumam, dalībvalstis līdz ar to nevar vienpusēji veikt pasākumus, ar ko aizliedz kādas kategorijas produktu importu no trešās teritorijas vai valsts, ja turklāt šo importu atļauj un regulē Savienības noslēgts tirdzniecības nolīgums.
Ir taisnība, ka aizsardzības pasākumu pamatregulas 24. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka šī regula neliedz dalībvalstīm pieņemt vai piemērot aizliegumus, kvantitatīvos ierobežojumus vai uzraudzības pasākumus noteiktu īpašu iemeslu dēļ. Tomēr Tiesa norāda, ka šī norma neskar citus atbilstīgos Savienības tiesību noteikumus. Tādējādi lauksaimniecības produktu importa jomā ar Regulas Nr. 1308/2013 194. pantu Komisijai ir rezervēta kompetence veikt aizsardzības pasākumus attiecībā uz tādu produktu importu Savienībā, kas ietilpst Regulas Nr. 1308/2013 piemērošanas jomā. Līdz ar to aizsardzības pasākumu pamatregulas 24. panta 2. punkta a) apakšpunkts nav saprotams tādējādi, ka tas pilnvarotu dalībvalstis vienpusēji veikt aizsardzības pasākumus attiecībā uz lauksaimniecības produktu importu.
Tiesa šajā ziņā uzsver, ka gadījumā, ja eksportētāji vispārēji neievērotu Savienības tiesību normas attiecībā uz patērētāju informēšanu par pārdošanā piedāvāto augļu un dārzeņu izcelsmi, attiecīgajā gadījumā nevis kādai dalībvalstij, bet Komisijai pienāktos rīkoties atbilstoši asociācijas nolīgumā paredzētajiem sadarbības mehānismiem.
Otrkārt, Tiesa vērtē jautājumu par to, vai Regulas Nr. 1308/2013 76. pants, to skatot kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 3. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatlietā aplūkojamo produktu importēšanas un pārdošanas patērētājiem posmos uz šo produktu marķējuma ir jābūt norādītai Rietumsahārai kā to izcelsmes valstij un nedrīkst būt norādīta Marokas Karaliste.
Tiesa šajā ziņā atgādina, ka Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 8. apsvērumā, kuru ņemot vērā ir jāskata šīs īstenošanas regulas 3. panta 1. punktā paredzētās prasības, būtībā ir norādīts, ka informācijai, kas saskaņā ar tirdzniecības standartiem ir obligāti norādāma, uz attiecīgo produktu iepakojuma un/vai marķējuma ir jābūt skaidri salasāmai, tostarp lai izvairītos no tā, ka patērētājs tiktu maldināts. Tādējādi izcelsmes valsts norāde, kurai noteikti ir jāatrodas uz tādiem produktiem kā pamatlietā aplūkojamie, nedrīkst būt maldinoša.
Ņemot vērā Regulas Nr. 952/2013 (
5
) 60. pantu, pienākums norādīt pamatlietā aplūkojamo produktu izcelsmes valsti, kurš izriet, pirmām kārtām, no Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 I pielikuma A daļā paredzētā vispārīgā tirdzniecības standarta, kā arī šīs īstenošanas regulas I pielikuma B daļas 10. daļā minētajiem specifiskajiem tirdzniecības standartiem un, otrām kārtām, no Regulas Nr. 1308/2013 76. panta 1. punkta, ir piemērojams ne tikai produktiem, kuru izcelsme ir “valsts [pays]”, bet arī produktiem, kuru izcelsme ir “teritorija”; šādas teritorijas var ietvert ģeogrāfiskās telpas, kurām, lai gan tās atrodas kādas valsts jurisdikcijā vai starptautiskās atbildības jomā, saskaņā ar starptautiskajām tiesībām tomēr ir pašām savs statuss, kas atšķiras no minētās valsts statusa.
Tā kā pamatlietā aplūkojamie produkti ir ievākti Rietumsahāras teritorijā, Tiesa atgādina, ka tā ir no Marokas Karalistes teritorijas atšķirīga teritorija (
6
). Turklāt Īstenošanas regulas 2020/1470 (
7
) 1. pielikumā ir paredzēti atšķirīgi kodi un nosaukumi Rietumsahārai un Marokas Karalistei.
Šajos apstākļos Tiesa secina, ka Rietumsahāras teritorija ir jāuzskata par muitas teritoriju Regulas Nr. 952/2013 60. panta un līdz ar to Regulas Nr. 1308/2013, kā arī Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 izpratnē. Līdz ar to izcelsmes valsts norādē, kurai ir jāatrodas uz pamatlietā aplūkojamajiem produktiem, kā izcelsmes valsts var būt norādīta tikai Rietumsahāra, jo minētie produkti ir ievākti šajā teritorijā. Tiesa precizē, ka jebkāda cita norāde būtu maldinoša, jo tā varētu maldināt patērētājus par pamatlietā aplūkojamo produktu patieso izcelsmi, ciktāl tā varētu ļaut domāt, ka šo produktu izcelsme ir cita vieta, nevis teritorija, kurā tie ir ievākti.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2015/478 (2015. gada 11. marts) par kopīgiem importa noteikumiem (OV 2015, L 83, 16. lpp.; turpmāk tekstā – “aizsardzības pasākumu pamatregula”).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (OV 2013, L 347, 671. lpp.).
(
3
)	Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011 (2011. gada 7. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (OV 2011, L 157, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2013. gada 21. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 594/2013 (OV 2013, L 170, 43. lpp.).
(
4
)	LESD 2. panta 1. punkts.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.)
(
6
)	Skat. spriedumus, 2016. gada 21. decembris, Padome/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 92. punkts), un 2018. gada 27. februāris, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, 62. punkts).
(
7
)	Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2020/1470 (2020. gada 12. oktobris) par valstu un teritoriju nomenklatūru, kura izmantojama Eiropas statistikā par preču starptautisko tirdzniecību, un par ģeogrāfisko dalījumu, kas izmantojams citā uzņēmējdarbības statistikā (OV 2020, L 334, 2. lpp.).