62007CO0483
TIESAS RĪKOJUMS (sestā palāta)
2009. gada 17. februārī (
*1
)
Lieta C-483/07 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2007. gada 5. novembrī iesniedza
Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG
, Trīrveilera (Vācija), ko pārstāv K. Bots [K. Bott], Rechtsanwalt,
prasītāja,
otrs lietas dalībnieks, kas piedalās tiesvedībā —
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv G. Brauns [G. Braun] un E. Montaguti [E. Montaguti], pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē.
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. K. Bonišo [J.-C. Bonichot] (referents), tiesneši P. Kūris [P. Kūris ] un L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen],
ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer],
sekretārs R.Grass [R.Grass],
noklausījušies ģenerāladvokātu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar šo apelācijas sūdzību Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā — “Galileo Lebensmittel”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 28. augusta rīkojumu lietā T-46/06 Galileo Lebensmittel/Komisija (turpmāk tekstā — “apstrīdētais rīkojums”), ar kuru Komisija kā nepieņemamu noraidīja Galileo Lebensmittel prasību atcelt Komisijas lēmumu, pamatojoties uz Komisijas 2004. gada 28. aprīļa Regulas (EK) Nr. 874/2004, ar ko nosaka sabiedriskās kārtības noteikumus par pirmā līmeņa domēna “.eu” ieviešanu un darbību (OV L 162, 40. lpp.), 9. pantu rezervēt Interneta domēna nosaukumu “galileo.eu” kā domēna nosaukumu, kas paredzēts lietošanai Kopienas iestādēm, organizācijām un struktūrām (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
2
Atbilstošās tiesību normas ir divas regulas: viena pamatregula, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 22. aprīļa Regula (EK) Nr. 733/2002 par .eu pirmā līmeņa domēna ieviešanu (OV L 113, 1. lpp.) un īstenošanas regula — Regula Nr. 874/2004.
Regula Nr. 733/2002
3
Regulas Nr. 733/2002 5. pantā ar nosaukumu “Politika” ir paredzēts:
“1.   Pēc apspriešanās ar reģistru un atbilstīgi 6. panta 3. punktā minētajai kārtībai, Komisija pieņem sabiedriskās kārtības noteikumus attiecībā uz .eu TLD ieviešanu un funkcijām, kā arī sabiedriskās kārtības principus attiecībā uz reģistrāciju. Šie noteikumi ietver:
a)
ārpustiesas strīdu risināšanas politiku;
b)
sabiedriskās kārtības noteikumus, kas attiecas uz spekulatīvu un aizskarošu domēnu nosaukumu reģistrāciju, ietverot iespēju domēnu nosaukumus reģistrēt pakāpeniski, lai nodrošinātu pienācīgas pagaidu iespējas valstu un/vai Kopienas izveidotu vai atzītu pirmtiesību īpašniekiem un sabiedriskām organizācijām reģistrēt savus nosaukumus;
c)
noteikumus attiecībā uz domēnu nosaukumu anulēšanu, ietverot atbrīvojušos domēnu jautājumu (bona vacantia);
d)
valodas un ģeogrāfisko jēdzienu jautājumus;
e)
jautājumus saistībā ar intelektuālo īpašumu un citām tiesībām.
2.   Trīs mēnešu laikā no šīs regulas stāšanās spēkā dalībvalstis var iesniegt Komisijai un pārējām dalībvalstīm ierobežotu sarakstu, kurā ietver plaši pazīstamus nosaukumus saistībā ar ģeogrāfiskiem un/vai ģeopolitiskiem jēdzieniem, kas skar to politisko vai teritoriālo organizāciju un ko:
a)
nereģistrē, vai
b)
drīkst reģistrēt tikai pie otrā līmeņa domēna saskaņā ar sabiedriskās kārtības noteikumiem.
Komisija nekavējoties paziņo reģistram tos iesniegtos nosaukumus, uz kuriem šie kritēriji attiecas. Tajā pašā laikā Komisija šo sarakstu arī publicē.
Ja kāda dalībvalsts vai Komisija 30 dienu laikā no publikācijas dienas ceļ iebildumus pret kādu no sarakstā ietvertajām vienībām, Komisija saskaņā ar 6. panta 3. punktā minēto kārtību veic pasākumus, lai problēmu atrisinātu.
[..]”
4
Atbilstoši Regulas Nr. 733/2002 7. pantam “[Kopiena] patur visas tiesības attiecībā uz .eu TLD, tostarp jo īpaši intelektuālā īpašuma tiesības un citas tiesības uz reģistra datu bāzēm, kas vajadzīgas, lai nodrošinātu šīs regulas īstenošanu, un tiesības noteikt citu reģistru”.
Regula Nr. 874/2004
5
Regulas Nr. 874/2004 ievadā ir precizēts, ka tā ir balstīta uz “[..] Regulu Nr. 733/2002 [..] un jo īpaši tās 5. panta 1. punktu”.
6
Atbilstoši Regulas Nr. 874/2004 devītajam apsvērumam:
“Dalībvalstis jāpilnvaro izraudzīties uzņēmēju, kas kā savu domēna vārdu reģistrēs attiecīgās dalībvalsts oficiālo apzīmējumu vai apzīmējumu, ar ko valsts ir plaši pazīstama. Līdzīgi Komisija ir pilnvarota izraudzīties domēna vārdus, ko izmantos Kopienas iestādes, un uzņēmēju, kas ar šiem domēna vārdiem strādās. Reģistrs ir pilnvarots rezervēt vairākus īpašus domēna vārdus savām darbībām.”
7
Regulas Nr. 874/2004 9. pantā “Otrā līmeņa domēna vārds ģeogrāfiskiem un ģeopolitiskiem nosaukumiem” ir paredzēts:
“Ģeogrāfiskus un ģeopolitiskus jēdzienus kā domēna vārdus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 733/2002 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu var reģistrēt dalībvalsts, kas šos vārdus ir paziņojusi. To var darīt zem jebkura domēna vārda, kas ir reģistrēts attiecīgajā dalībvalstī.
Komisija var lūgt reģistram ieviest domēna vārdus tieši TLD .eu Kopienas iestāžu izmantošanai. Pēc šīs regulas stāšanās spēkā un ne vēlāk kā nedēļu pirms IV nodaļā paredzētā pakāpeniskās reģistrācijas perioda sākuma Komisija paziņo reģistram vārdus, kas jārezervē, un iestādes, kas pārstāv Kopienas iestādes šo vārdu reģistrēšanas nolūkā.”
8
Regulas Nr. 874/2004 10. panta 1. punktā ir noteikts:
“Pirmtiesību īpašnieki, kas atzīti un reģistrēti saskaņā ar valsts un/vai Kopienas tiesībām, un valsts iestādes ir tiesīgas iesniegt domēna vārda reģistrācijas pieteikumu pakāpeniskās reģistrācijas laikā, pirms ir sākusies vispārējā .eu domēna reģistrācija.
“Pirmtiesības”inter alia attiecas uz reģistrētām valsts un Kopienas preču zīmēm, ģeogrāfiskiem apzīmējumiem vai izcelsmes apzīmējumiem un, ciktāl tie ir aizsargāti saskaņā ar valsts tiesību aktiem dalībvalstī, kurā tie pastāv: nereģistrētām preču zīmēm, komercnosaukumiem, uzņēmumu identifikācijas zīmēm, uzņēmumu nosaukumiem, uzvārdiem un aizsargātu literāru un mākslas darbu nosaukumiem.
[..]”
9
Regulas Nr. 874/2004 12. panta 2. punkta trešajā daļā ir noteikts:
“Pakāpeniskās reģistrācijas pirmajā daļā [..] kā domēna vārdus var pieteikt tikai reģistrētas valstu un Kopienas preču zīmes [..].”
10
Atbilstoši Regulas Nr. 874/2004 22. panta 1. punktam:
“Alternatīvu strīdu izšķiršanas procedūru var uzsākt ikviena persona, ja:
[..]
b)
reģistra pieņemtais lēmums ir pretrunā ar šo regulu vai Regulu (EK) Nr. 733/2002.”
Prāvas rašanās fakti
11
Prāvas priekšvēsture ir izklāstīta apstrīdētā rīkojuma 11.–16. punktā šādi:
“Starptautiskā interneta domēnu sistēma
11.
Interneta domēnu nosaukumu sistēmu (DNS) veido hierarhiski strukturēts reģistrs, kurā ir visi domēna nosaukumi un tiem piesaistīti datori, kas ir reģistrēti noteiktiem uzņēmumiem un personām, kas lieto internetu. Domēna nosaukums ir elektronisks teksts, kas aizved interneta lietotāju uz noteiktu vietni. Pirmā līmeņa domēns (Top Level Domain, turpmāk tekstā — “TLD”) ir domēna nosaukuma daļa nosaukuma labajā pusē aiz pēdējā punkta. Tas norāda ģeogrāfiskās vai uzņēmumu struktūras augstāko hierarhijas līmeni interneta domēnu nosaukumu sistēmā, kas tiek izmantots [vietņu] adresēm. Internetā TLD ir valsts ISO kods, kas sastāv no diviem burtiem, vai saīsinājums angļu valodā, piem., “.com”, “.net” vai “.org”. Kodu piešķiršanu dažādiem TLD nosaukumiem (piemēram, ISO koda “.lu” piešķiršanu Luksemburgai) koordinē organizācija, kuras pienākums ir piešķirt interneta nosaukumus un adreses — Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (turpmāk tekstā — “ICANN”), Amerikā reģistrēta bezpeļņas organizācija.
12.
Pamatojoties uz šo sistēmu, ICANN valde 2005. gada 21. maijā atļāva piešķirt jaunu TLD“.eu” un pilnvaroja ICANN priekšsēdētāju noslēgt līgumu ar European Registry of Internet (turpmāk tekstā — “EURid”). EURid ir Beļģijā reģistrēta bezpeļņas organizācija, kuru Komisija ir izvirzījusi, lai pārvaldītu TLD“.eu” (skat. Komisijas 2003. gada 21. maija Lēmumu 2003/375/EK par pirmā līmeņa domēna “.eu” reģistra izveidi (OV L 128, 29. lpp.).
Prāvas priekšvēsture
13.
Prasītājai ir ekskluzīvas izmantošanas licence, kas izdota 2006. gada 13. februārī un attiecas uz dažādām preču zīmēm, kuras reģistrētas IFD Italian Food Distribution SA, kas dibināta Mertertē [Mertert] (Luksemburga), tai skaitā tā attiecas uz vārdisku preču zīmi “Galileo”, kas ir reģistrēta Vācijas patentu un preču zīmju birojā ar Nr. 2071982. Prasītājas holdinga sabiedrība IFD Italian Food Distribution [preču zīmi] neizmanto.
14.
2005. gada 1. decembrī prasītāja, pamatojoties uz Regulas Nr. 874/2004 10. panta 1. punktu, ar Vācijas uzņēmuma 1 & 1 Internet AG palīdzību lūdza EURid reģistrēt domēna nosaukumu “galileo.eu”. 2005. gada 7. decembrī reģistrācijas birojs 1 & 1 Internet elektroniski iesniedza EURid reģistrācijas pieteikumu.
15.
Prasītāja lūdza arī reģistrēt domēna nosaukumu “galileo-food.eu”. Prasītāja saņēma EURid izdotu paziņojumu par saņemšanu attiecībā uz šo nosaukumu, bet to nesaņēma attiecībā uz domēna nosaukumu “galileo.eu”.
16.
EURid neapstiprināja reģistrācijas pieteikumu un neizsniedza paziņojumu par saņemšanu, jo pieteiktais domēna nosaukums “galileo.eu” ir rezervēts Komisijai kopš 2005. gada 7. novembra. EURid par to informēja prasītāju 2006. gada 2. februārī. EURid savā paziņojumā norāda, ka, pamatojoties uz Regulas Nr. 874/2004 9. pantu, ir rezervējusi šādu domēna nosaukumu. Lēmumu rezervēt [šo domēna nosaukumu] ir pieņēmusi Komisija, nevis EURid. Tā kā Komisija ir rezervējusi domēna nosaukumu “galileo.eu”, netika arī paziņots par šī domēna nosaukuma reģistrācijas pieteikumu saņemšanu.”
Prasība Pirmās instances tiesā un apstrīdētais rīkojums
12
2006. gada 13. februārīGalileo Lebensmittel cēla Pirmās instances tiesā prasību atcelt Komisijas lēmumu rezervēt domēna nosaukumu “galileo.eu” kā domēna nosaukumu, kas paredzēts lietošanai Kopienas iestādēm, organizācijām un struktūrām.
13
Ar apstrīdēto rīkojumu Pirmās instances tiesa noraidīja prasību kā nepieņemamu, nospriežot, ka apstrīdētais lēmums neskar prasītāju, kura nav šī lēmuma adresāts, tieši un individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē.
14
Pirmās instances tiesa atgādināja judikatūru, saskaņā ar kuru iespēja vairāk vai mazāk precīzi noteikt to personu skaitu vai pat identitāti, uz kurām attiecas pasākums, nekādā gadījumā nenozīmē, ka šis pasākums tās skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šis pasākums ir piemērojams objektīvai tiesiskai vai faktiskai situācijai, kas paredzēta attiecīgajā tiesību aktā.
15
Pirmās instances tiesa turpina, norādot, ka, lai apstrīdētais akts skartu individuāli, pirmkārt, prasītājai bija jābūt vienai no ierobežota loka uzņēmējiem un, otrkārt, jāsaņem īpaša aizsardzība. Pirmās instances tiesa nosprieda, ka konkrētajā gadījumā nav neviens no abiem nosacījumiem.
16
Attiecībā uz īpašu aizsardzību Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka nevienā tiesību normā Komisijai nav noteikts pienākums ņemt vērā prasītājas intereses.
17
Runājot par jautājumu, vai Galileo Lebensmittel ir viena no ierobežotā loka saimnieciskās darbības subjektiem tādu īpašību dēļ, kas ir raksturīgas šīs grupas biedriem, Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka saraksta izveidošanas brīdī to personu, kuras, iespējams, skars rezervēšana, skaits un identitāte nebija ne skaidri zināms, ne arī nosakāms.
18
Katrs šajā sarakstā iekļautais domēna nosaukums tika rezervēts attiecībā uz plašu sabiedrības daļu, nevis tikai attiecībā pret pirmtiesību īpašniekiem, kuru starpā pēc prasītājas apgalvojuma ir arī viņa, un publiskām organizācijām, kas ir ļoti liela grupa, bet tomēr identificējama. Pat pieņemot, ka sākotnējai un privileģētai reģistrācijai paredzētajā laikā nav iesniegts neviens pieteikums, vienmēr pastāv iespēja, ka šāds pieteikums tiek iesniegts vispārējās reģistrācijas laikā.
19
Šajā sakarā Pirmās instances tiesa precizēja, ka, nosakot, vai tiek skarts ierobežots uzņēmēju loks, ir jāņem vērā apstrīdētā pasākuma datums.
Lietas dalībnieku prasījumi
20
Savā apelācijas sūdzībā Galileo Lebensmittel lūdz Tiesu:
—
atcelt apstrīdēto rīkojumu un atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs;
—
pakārtoti — atcelt apstrīdēto rīkojumu, nodot lietu izskatīšanai Pirmās instances tiesā un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē.
21
Komisija lūdz Tiesu:
—
noraidīt apelācijas sūdzību un
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.
Par apelācijas sūdzību
22
Saskaņā ar Reglamenta 119. pantu, ja apelācija ir acīmredzami nepieņemama vai nepamatota, Tiesa jebkurā laikā, rīkojoties pēc tiesneša referenta ziņojuma un ģenerāladvokāta uzklausīšanas, ar motivētu rīkojumu var to noraidīt, neuzsākot mutvārdu procesu.
23
Apelācijas sūdzībā Galileo Lebensmittel apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, [apstrīdētajā] rīkojumā atzīstot, ka Komisijas lēmums rezervēt domēna nosaukumu “galileo.eu” kā domēna nosaukumu, kas paredzēts lietošanai Kopienas iestādēm, organizācijām un struktūrām, nav skāris prasītāju individuāli, pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā.
24
Prasītājas argumentācija būtībā ir balstīta uz trīs pamatiem.
Par pirmo pamatu, kas balstīts uz to, ka apstrīdētais lēmums nav normatīva rakstura lēmums
Lietas dalībnieku argumenti
25
Pirmais pamats ir balstīts uz to, ka apstrīdētajā rīkojumā nav pietiekami ņemti vērā konkrētie lietas apstākļi un it īpaši tas, ka apstrīdētais lēmums nav regula.
26
Pirmās instances tiesas minētā judikatūra ir attīstījusies attiecībā uz prasībām par Kopienu regulām. Apstrīdētais lēmums ir nevis šāda veida lēmums, bet akts, ar kuru piemēro regulu specifiskā gadījumā. Turklāt apstrīdētais lēmums ir pasākums pašas Komisijas vajadzību aizsardzībai saistībā ar domēnu nosaukumiem. Līdz ar to judikatūra, uz kuru atsaucas Pirmās instances tiesa, nav piemērota konkrētajam gadījumam.
27
Komisija atbild, ka apstrīdētais lēmums ir vispārpiemērojams akts, kas atšķirīgi ietekmē dažādus tiesību subjektus, atkarībā no domēnu nosaukumiem, kurus tie vēlas reģistrēt.
Tiesas vērtējums
28
EKL 230. panta ceturtā daļa dod iespēju jebkurai fiziskai vai juridiskai personai celt tiesā prasību atcelt tiesību aktu par divu veidu lēmumiem: pirmkārt, lēmumu, kas adresēts šai personai, otrkārt, lēmumu, kas — kaut arī regulas vai lēmuma formā adresēts citai personai — tomēr šo personu skar tieši un individuāli.
29
Galvenais nodalīšanas kritērijs ir tas, vai prasītāja ir lēmuma, kuru tā apstrīd, adresāts vai nav šāda lēmuma adresāts. Ja prasītāja nav adresāts, lai tā varētu celt prasību, apstrīdētajam aktam jāskar šī persona tieši un individuāli. Šādi judikatūra, kas attiecas uz tiesību akta, kas skar individuāli, jēdzienu, ir piemērojama gadījumā, ja prasītāja nav lēmuma, kuru tā apstrīd, adresāts.
30
Līdz ar to nav precīzi jānosaka apstrīdētā lēmuma veids, pietiek konstatēt, ka Galileo Lebensmittel nav lēmuma, kuru tā apstrīd, adresāts. Līdz ar to šajā gadījumā Pirmās instances tiesa pamatoti piemēroja judikatūru, kas attiecas uz tiesību akta, kas skar individuāli, jēdzienu, lai noteiktu, vai prasītājai ir tiesības celt prasību.
31
Līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida kā acīmredzami nepamatots.
Par otro pamatu, kas balstīts uz to, ka apstrīdētajā rīkojumā nav ņemtas vērā tiesības atsaukties uz vārdiskas preču zīmes, kas atbilstoši prasītājas apgalvojumam tai pieder, īpašo aizsardzību
Lietas dalībnieku argumenti
32
Prasītāja apgalvo, ka domēna nosaukums “galileo.eu” ir vienreizējs pārdodams saimniecisks labums un ka ar apstrīdēto lēmumu tas būtībā ir izņemts no tirdzniecības bez atlīdzības.
33
Prasītāju kā vārdiskās preču zīmes “Galileo” lietotāju un ekskluzīvās licences īpašnieci apstrīdētais lēmums ir skāris individuāli, apdraudot prasītājas preču zīmes tiesības ar to, ka tai liedz reģistrēt domēna nosaukumu “galileo.eu”, un tāpēc apstrīdētajā rīkojumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.
34
Šajā sakarā Galileo Lebensmittel atsaucas uz judikatūru, kas izriet no 1985. gada 17. janvāra sprieduma lietā 11/82 Piraiki-Patraiki u.c. (Recueil, 207. lpp.), un min arī 1994. gada 18. maija spriedumu lietā C-309/89 Codorniu/Padome (Recueil, I-1853. lpp.), kā arī ģenerāladvokāta sniegtos secinājumus lietā, kurā taisīts 2008. gada 13. marta spriedums lietā C-125/06 P Komisija/Infront WM (Krājums, I-1451. lpp.).
35
Prasītāja papildina, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini ir vērtējusi individuālas skaršanas kritēriju, ņemot vērā lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas pastāvēja apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā, un ka nekas neliedz vērtēt individuālas skaršanas kritēriju, ņemot vērā vēlāk radušos apstākļus.
36
Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Regula Nr. 874/2004 piešķir tai kā Vācijā [reģistrētas] vārdiskas preču zīmes “Galileo” īpašniecei īpašu juridisku stāvokli reģistrācijas procedūrā. Šajā sakarā tā atsaucas uz Regulas Nr. 733/2002 sesto un sešpadsmito apsvērumu, 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā arī Regulas Nr. 874/2004 vienpadsmito apsvērumu un 10. panta 1. un 2. punktu, kā arī 12. panta 2. punktu.
37
Pēc Galileo Lebensmittel domām, šo noteikumu mērķis ir aizsargāt preču zīmju tiesību īpašniekus, lai būtu iespēja kā pirmā līmeņa domēna “.eu” nosaukumu reģistrēt nosaukumu, kas ir aizsargāts atbilstoši preču zīmju tiesībām. Ar Regulu Nr. 874/2004 tika organizēts reģistrācijas posms, kas paredzēts pirmtiesību turētājiem un kas noritēja pirms vispārējās reģistrācijas uzsākšanas. Tā ir privilēģija, salīdzinot ar pieteicējiem, kam tāpat kā pieteicējai nav pirmtiesības.
38
Pēc Komisijas domām, apstrīdētais lēmums, bez šaubām, var skart prasītāju, bet tas viņu skartu tāpat kā tas var skart citus subjektus, un prasītāja nevar apgalvot, ka apstrīdētais lēmums viņu skar “individuāli”.
39
Turklāt Komisija apgalvo, ka noteikumi, uz kuriem atsaucas Galileo Lebensmittel, tai nepiešķir īpašu juridisku stāvokli preču zīmes reģistrācijas procedūrā. Komisija piebilst, ka prasītāja tiecas apstrīdēt nevis apstrīdēto lēmumu, bet pašu Regulu Nr. 874/2004, un ka prasības atcelt šo regulu iesniegšanas termiņš ir pagājis.
40
Visbeidzot Komisija norāda, ka prasītājai nepieder izņēmuma tiesības uz vārdu “Galileo”, kas ir vismaz 60 Kopienas preču zīmēs, no kurām 29 [preču zīmēs] šis vārds ir atsevišķi.
Tiesas vērtējums
41
Fiziska vai juridiska persona var uzskatīt, ka ir individuāli skarta tikai tad, ja apstrīdētais lēmums skar šo personu kādu noteiktu, viņai raksturīgo iezīmju dēļ vai viņas īpašās faktiskās situācijas dēļ, salīdzinot ar visām citām personām, un līdz ar to šādu personu individualizē tāpat kā adresātu (skat. Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedumu lietā 25/62 Plaumann /Komisija, Recueil, 197. un 223. lpp.).
42
Kā tas ir norādīts apstrīdētajā rīkojumā, šajā sakarā Tiesa ir spriedusi, ka, ja apstrīdētais akts skar tādu personu grupu, kas ir identificētas vai identificējamas akta pieņemšanas brīdī, ņemot vērā šīs grupas dalībniekus raksturojošus kritērijus, šis akts var šīs personas skart individuāli, jo tās pieder pie ierobežota saimnieciskās darbības subjektu loka (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Piraiki-Patraiki u.c./Komisija, 31. punkts, kā arī 2006. gada 22. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-182/03 un C-217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija, Krājums, I-5479. lpp., 60. punkts).
43
Attiecībā uz šo jautājumu Pirmās instances tiesa pamatoti nosprieda, ka to personu, kuras, iespējams, skars domēna nosaukuma rezervēšana, skaits un identitāte nevarēja būt ne skaidri zināms, ne arī nosakāms. Pirmās instances tiesa, veicot pareizu Regulā Nr. 874/2004 paredzētās procedūras analīzi, norādīja, ka katrs sarakstā iekļautais domēna nosaukums tiek rezervēts attiecībā uz visu sabiedrību, nevis tikai pirmtiesību īpašniekiem.
44
Šajā sakarā prasītāja nevar salīdzināt savu situāciju ar situāciju lietā, kurā taisīts iepriekš minētais spriedums Piraiki-Patraiki u.c./Komisija. Šajā spriedumā Tiesa atzina par pieņemamu prasību atcelt tiesību aktu, kas celta pret Komisijas lēmumu, ar kuru tika atļauts dalībvalstij īstenot aizsardzības pasākumus saistībā ar prasītāju preces importu, [jo prasītājas] pirms šī lēmuma pieņemšanas bija noslēgušas līgumus par attiecīgās preces pārdošanu, un minētais lēmums traucēja šo līgumu pilnīgu vai daļēju izpildi. Šajā gadījumā apstrīdētais lēmums nekādā veidā netraucē to līgumu izpildi, kurus ir parakstījusi prasītāja. Līdz ar to situācijā, uz kuru prasītāja atsaucas, nevar piemērot judikatūru, kas izriet no minētā sprieduma.
45
Galileo Lebensmittel nevar arī atsaukties uz to, ka Tiesa iepriekš minētajā spriedumā lietā Codorniu/Padome atzina par labu minētajā lietā esošai sabiedrībai, ka sabiedrība atrodas tādā situācijā, kas ir tikai tai raksturīga saistībā ar vispārpiemērojamo normatīvo aktu, salīdzinot ar citiem uzņēmējiem, tāpēc ka šāds noteikums liedz minētajai sabiedrībai lietot tās grafisko preču zīmi tirdzniecībā. Šajā sakarā pietiek norādīt, ka apstrīdētais lēmums neliedz prasītājai lietot tās preču zīmi, līdz ar ko prasītāja nevar salīdzināt savu situāciju ar situāciju [lietā], kurā taisīts iepriekš minētais spriedums Codorniu/Padome.
46
Tāpat, lai arī judikatūra ļauj uzskatīt, ka akts, ja tas groza tiesības, ko persona ir ieguvusi pirms tā pieņemšanas, ir individuāli skāris personu tādēļ, ka viņa pieder pie ierobežota saimnieciskās darbības subjektu loka (skat. 1965. gada 1. jūlija spriedumu apvienotajās lietās 106/63 un 107/63 Toepfer un Getreide-Import Gesellschaft/Komisija, Recueil, 525. un 533. lpp., kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Infront, 72. punkts), šajā gadījumā apstrīdētais lēmums negroza jau iegūtas tiesības nelabvēlīgi prasītājai, jo vienīgais, uz ko tā atsaucas, ir preču zīmju tiesības.
47
Visbeidzot, ja Galileo Lebensmittel būtībā apgalvo, ka apstrīdētais lēmums būtiski apdraud tās saimnieciskās intereses, ar šādu apstākli nepietiek, lai prasītāju kvalificētu kā “individuāli skartu personu” iepriekš minētā sprieduma lietā Plaumann/Komisija izpratnē, un attiecīgi ar to nepietiek, lai atspēkotu Pirmās instances tiesas analīzi par šādas kvalifikācijas nepiemērošanu.
48
Šādos apstākļos prasītāja nepamatoti apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka prasītāja nav viena no “ierobežota loka saimnieciskās darbības subjektiem” iepriekš minētās judikatūras izpratnē.
49
Līdz ar to otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā acīmredzami nepamatota.
50
Tāpat Pirmās instances tiesa pamatoti vērtēja, vai personas, kuras skar šis lēmums, ir identificētas vai identificējamas apstrīdētā lēmuma izdošanas laikā (pēc analoģijas skat. 1987. gada 21. maija spriedumu lietā 97/85 Union Deutsche Lebensmittelwerke u.c./Komisija, Recueil, 2265. lpp., 11. punkts).
51
Līdz ar to otrā pamata otrā daļa ir acīmredzami nepamatota.
52
Visbeidzot, Galileo Lebensmittel nevar apgalvot, ka Pirmās instances tiesa apstrīdētajā rīkojumā ir pārkāpusi tiesības uz īpašu aizsardzību, kas, kā to apgalvo prasītāja, tai izriet no apstrīdētā lēmuma pieņemšanas procedūras.
53
Tiesa nosprieda, ka tas, ka persona ir iesaistīta Kopienu akta pieņemšanas procesā, to individualizē attiecībā saistībā ar konkrēto aktu tikai tādā gadījumā, ja Kopienu noteikumi šai personai piešķir procesuālas garantijas. Tā kā Kopienu noteikumi uzliek pienākumu lēmuma pieņemšanas procesā ievērot procedūru, kuras ietvaros fiziska vai juridiska persona var prasīt [ievērot] tai piešķirtas tiesības, īpašs juridiskais stāvoklis, ko tā iegūst, to individualizē EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē (pēc analoģijas skat. 1983. gada 4. oktobra spriedumu lietā 191/82 Fediol/Komisija, Recueil, 2913. lpp., 31. punkts, kā arī 2004. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C-263/02 P Komisija/Jégo-Quéré, Recueil I-3425. lpp., 47. un 48. punkts).
54
Šajā gadījumā taisnība, ka Regulā Nr. 874/2004 ir paredzēts iepriekšējas reģistrācijas periods, rezervējot domēnu nosaukumus pirmtiesību īpašniekiem, kuru starpā pēc prasītājas apgalvojuma ir arī viņa, tomēr regula nesniedz nekādas procesuālas garantijas, kuras varētu uzskatīt kā Galileo Lebensmittel piešķirtas labvēlīgas tiesības. Līdz ar to prasītāja nevar atsaukties uz Regulas Nr. 874/2004 noteikumiem, apgalvojot, ka tie prasītāju “individualizē” EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē.
55
Līdz ar to otrā pamata trešā daļa ir jānoraida kā acīmredzami nepamatota.
56
No iepriekš minētā un neatkarīgi no tā, vai prasītājai domēna nosaukuma “galileo.eu” [reģistrācijas] pieteikuma iesniegšanas laikā bija pirmtiesības, izriet, ka ikvienā gadījumā prasītājai nav pamata atsaukties uz tiesībām par šī nosaukuma īpašu aizsardzību, lai apgalvotu, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka apstrīdētais lēmums nav prasītāju skāris individuāli.
57
Līdz ar to otrais pamats, ņemot vērā tā trīs daļas, ir jānoraida kā acīmredzami nepamatots.
Par trešo pamatu, kas balstīts uz efektīvu tiesas aizsardzību
Lietas dalībnieku argumenti
58
Galileo Lebensmittel apgalvo, ka, noraidot tās prasību kā nepieņemamu, Pirmās instances tiesa nav ievērojusi prasītājas tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību. Prasītājai faktiski tiek atņemts jebkurš tiesību aizsardzības līdzeklis, lai vērstos pret apstrīdēto lēmumu gan valsts, gan Kopienu tiesās.
Tiesas vērtējums
59
No prasības atcelt tiesību aktu pieņemamības nosacījumiem nevar atkāpties, pamatojoties uz prasītājas izdarītu tiesību uz efektīvu tiesas aizsardzību interpretāciju (šajā sakarā skat. 2002. gada 25. jūlija spriedumu lietā C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores/Padome, Krājums, I-6677. lpp., 44. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Jégo-Quéré, 36. punkts, kā arī 2007. gada 8. marta rīkojumu lietā C-237/06 P Strack/Komisija, 108. punkts, un 2007. gada 13. marta rīkojumu lietā C-150/06 P Arizona Chemical u.c./Komisija, 40. punkts).
60
Līdz ar to persona, kuru Komisijas lēmums nav skāris tieši un individuāli un attiecīgi kuras intereses nav ietekmējis šāds pasākums, nevar atsaukties uz tiesībām uz tiesas aizsardzību saistībā ar šādu lēmumu (šajā sakarā skat. 2004. gada 1. oktobra rīkojumu lietā C-379/03 P Pérez Escolar/Komisija, 41. punkts).
61
Tā kā prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētais lēmums to ir skāris individuāli, tai nav pamata apgalvot, ka pārsūdzētais spriedums aizskar prasītājas tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību.
62
Līdz ar to trešais pamats ir jānoraida kā acīmredzami nepamatots.
63
Tā kā neviens no izvirzītajiem pamatiem nav pamatots, apelācijas sūdzība ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
64
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir lūgusi piespriest Galileo Lebensmittel atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un Galileo Lebensmittel spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1)
apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.