62023CJ0256
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2024. gada 5. septembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 299. pants – Regula (EK) Nr. 1907/2006 – Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana, kā arī šīm vielām piemērojamie ierobežojumi (REACH) – 94. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 340/2008 – 11. panta 3. punkta otrā daļa un 13. panta 4. punkta trešā daļa – Maksājumi, kas jāmaksā Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (ECHA) – Maksājums par vielas reģistrāciju – Mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) piešķirts samazinājums – Pārbaude, ko ECHA veic attiecībā uz paziņojumu par konkrētā uzņēmuma lielumu – Noteiktas informācijas nesniegšana paredzētajā termiņā – ECHA lēmums, ar kuru tiek pieprasīts samaksāt attiecīgo maksājumu pilnā apmērā un uzlikts administratīvais maksājums – Piespiedu izpilde – ECHA iespēja celt prasību valsts tiesā, lai panāktu šī administratīvā maksājuma samaksu
Apvienotajās lietās C‑256/23 un C‑290/23
par diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (Bavārijas Administratīvā tiesa Rēgensburgā, Vācija) (C‑256/23) un Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen‑Anhalt (Saksijas‑Anhaltes federālās zemes Augstākā administratīvā tiesa, Vācija) (C‑290/23) iesniegušas ar lēmumiem, kas pieņemti 2023. gada 11. un 6. aprīlī un kas Tiesā reģistrēti attiecīgi 2023. gada 20. aprīlī un 8. maijā, tiesvedībās
Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)
pret
Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H.,
piedaloties
Regierung von Niederbayern
(C‑256/23),
un
Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)
pret
B. GmbH
(C‑290/23),
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja A. Prehala [A. Prechal] (referente), tiesneši F. Biltšens [F. Biltgen], N. Vāls [N. Wahl], J. Pasers [J. Passer] un M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún],
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretāre: S. Spiropula [S. Spyropoulos], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 20. marta tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) vārdā – F. Becker un M. Heikkilä, pārstāvji, kuriem palīdz H. Tammert, Rechtsanwalt,
–
Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H. vārdā – K. Lüdtke, Rechtsanwältin,
–
Grieķijas valdības vārdā – V. Baroutas un M. Tassopoulou, pārstāvji,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–
Eiropas Komisijas vārdā – F. Erlbacher, J. Flett, P. Ortega Sánchez de Lerín un S. Romoli, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2024. gada 6. jūnijā tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgumi sniegt prejudiciālus nolēmumus attiecas uz LESD 299. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp., un labojums OV 2007, L 136, 3. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1272/2008 (OV 2008, L 353, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “REACH regula”) 94. panta 1. punkta, kā arī Komisijas Regulas (EK) Nr. 340/2008 (2008. gada 16. aprīlis) par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV 2008, L 107, 6. lpp.) 11. panta 3. punkta otrās daļas un 13. panta 4. punkta trešās daļas interpretāciju.
2
Šie lūgumi ir iesniegti saistībā ar tiesvedībām lietā C‑256/23 starp Eiropas Ķimikāliju aģentūru (ECHA) un Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H. (turpmāk tekstā – “Hallertauer”) un lietā C‑290/23 starp ECHA un B. GmbH par ECHA prasīto tāda administratīvā maksājuma piedziņu, kas šīm sabiedrībām esot jāmaksā pēc tam, kad šai Eiropas Savienības aģentūrai tika iesniegts ķīmiskās vielas reģistrācijas pieteikums saskaņā ar REACH regulu, jo minētās Savienības aģentūras pieņemtajā lēmumā tika konstatēts, ka minētajām sabiedrībām nebija tiesību uz maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) paredzēto samazināto maksājumu, kuru tās bija prasījušas iesniedzot savus pieteikumus.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
REACH regula
3
Saskaņā ar REACH regulas 6. panta 1. punktu ražotājiem un importētājiem, kas ražo vai importē ķīmiskas vielas vienas tonnas vai lielākā apjomā gadā, jāiesniedz ECHA reģistrācijas pieteikums par šīm vielām. Minētās regulas 6. panta 4. punktā paredzēts, ka, iesniedzot reģistrācijas pieteikumu, jāveic maksājums, kas tiek prasīts saskaņā ar tās IX sadaļu.
4
Atbilstoši šīs regulas 20. panta 2. un 5. punktam:
“2.   [ECHA] pārbauda katru reģistrācijas pieteikumu, pārliecinoties, ka ir iesniegti visi [..] prasītie elementi, kā arī ir nomaksāta 6. panta 4. punktā [..] minētā reģistrācijas maksa. Pārbaude neattiecas uz iesniegto datu kvalitāti vai pareizību, vai pamatojumu.
[ECHA] trīs nedēļās pēc reģistrācijas datuma pārbauda katru reģistrācijas pieteikumu [..].
Ja reģistrācijas pieteikums nav pilnīgs, [ECHA] pirms otrajā daļā minētā triju nedēļu termiņa beigām [..] informē reģistrētāju, kāda papildu informācija ir vajadzīga, lai reģistrācijas pieteikums būtu pilnīgs, noliekot loģisku termiņu. Reģistrētājs papildina reģistrācijas pieteikumu un noliktā termiņā iesniedz [ECHA]. [ECHA] reģistrētājam apliecina papildu informācijas iesniegšanas datumu. [ECHA] atkal pārbauda, cik pilnīgs ir reģistrācijas pieteikums, izskatot iesniegto papildu informāciju.
Ja noliktajā termiņā reģistrētājs nav papildinājis reģistrācijas pieteikumu, [ECHA] to nepieņem. Tādā gadījumā reģistrācijas samaksu neatlīdzina.
[..]
5.   Saskaņā ar 91., 92. un 93. pantu var iesniegt apelācijas pret [ECHA] lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar šā panta 2. punktu.”
5
Minētās regulas IX sadaļā ietvertajā 74. pantā “Maksājumi” noteikts:
“1.   Saskaņā ar 6. panta 4. punktu [..] prasītos maksājumus konkretizē [Eiropas] Komisijas regulā, ko saskaņā ar 133. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem līdz 2008. gada 1. jūnijam.
[..]
3.   Nosakot šā panta 1. punktā minēto maksājumu struktūru un apjomu, ņem vērā darbu, kas saskaņā ar šo regulu jāveic [ECHA] un kompetentai iestādei, un maksājumus nosaka tādus, lai nodrošinātu, ka ieņēmumi no šiem maksājumiem, tos apvienojot ar citiem [ECHA] ieņēmumiem saskaņā ar 96. panta 1. punktu, ir pietiekami, lai segtu sniegto pakalpojumu izmaksas. [..]
[..]
MVU vienmēr nosaka samazinātus maksājumus.
[..]
4.   Regula, kas minēta 1. punktā, konkrēti norāda apstākļus, kādos daļu maksājumu pārskaita attiecīgai kompetentai dalībvalsts iestādei.
5.   [ECHA] var iekasēt maksājumus par citiem tās sniegtiem pakalpojumiem.”
6
REACH regulas 91.–93. pants attiecas uz apelācijām, kas par ECHA lēmumiem iesniegtas šīs aģentūras apelācijas padomē, piemēram, šīs regulas 20. panta 2. punktā paredzētajiem lēmumiem par reģistrācijas atteikumu.
7
REACH regulas 94. panta “Prasību celšana [Vispārējā] tiesā un [Tiesā]” 1. punktā paredzēts:
“[Vispārējā] tiesā un [Tiesā] var celt prasību saskaņā ar [LESD 263]. pantu, apstrīdot apelācijas padomes lēmumu vai [ECHA] lēmumu – gadījumos, ja padomei nav tiesību izskatīt apelāciju.”
Regula Nr. 340/2008
8
Regulas Nr. 340/2008 3. pantā “Maksājumi par reģistrācijas pieteikumiem, kas iesniegti saskaņā ar [REACH r]egulas 6., 7. vai 11. pantu” noteikts:
1.   [ECHA] iekasē šā panta 2., 3. un 4. punktā paredzētos maksājumus par jebkuru vielas reģistrāciju saskaņā ar [REACH] regulas 6., 7. vai 11. pantu.
[..]
4.   Ja reģistrētājs ir mikro, mazais vai vidējais uzņēmums (MVU), [ECHA] iekasē samazinātu maksājumu[..].
[..]
6.   Ja maksājums netiek veikts pirms 5. punktā paredzētā termiņā beigām, [ECHA] nosaka nākamo maksājuma veikšanas termiņu. Ja maksājums netiek veikts pirms otrā termiņa beigām, reģistrācija tiek noraidīta.
[..].”
9
Šīs regulas 11. pantā “Citi maksājumi” paredzēts:
“1.   Maksa var tikt iekasēta par administratīviem un tehniskiem pakalpojumiem, ko [ECHA] veic pēc iesniedzēja pieprasījuma un kas nav iekļauti citos šajā regulā paredzētajos maksājumos. Maksājuma apjomu nosaka, pamatojoties uz veicamā darba apjomu.
[..]
2.   Maksājumi par administratīvajiem pakalpojumiem veicami 30 kalendāro dienu laikā pēc tam, kad [ECHA] iesniegusi attiecīgo rēķinu.
3.   Ja maksājums netiek veikts pirms 2. punktā minētā termiņa beigām, [ECHA] nosaka nākamo maksājuma veikšanas termiņu.
Ja maksājums netiek veikts pirms otrā termiņa beigām, [ECHA] noraida pieprasījumu.
[..]
5.   Maksājumu klasifikāciju izstrādā [ECHA] valde, un tā tiek pieņemta pēc labvēlīga Komisijas atzinuma saņemšanas.”
10
Atbilstoši minētās regulas 13. pantam “Samazināti maksājumi un atbrīvošana no maksājumiem”:
“1.   Fiziska vai juridiska persona, kura apgalvo, ka atbilstīgi 3. līdz 10. pantam tai ir tiesības uz samazinātiem maksājumiem, par to informē [ECHA], iesniedzot reģistrācijas pieteikumu, atjaunojot reģistrāciju, pieprasījumu, paziņojumu, pieteikumu, ziņojumu vai apelāciju, saistībā ar ko būtu veicams maksājums.
[..]
3.   [ECHA] jebkurā laikā var pieprasīt pierādījumus tam, ka pastāv attiecīgie nosacījumi samazinātiem maksājumiem vai atbrīvojuma no maksājumu veikšanas piemērošanai.
4.   Ja fiziska vai juridiska persona, kas apgalvo, ka tai ir tiesības uz samazinātiem maksājumiem vai atbrīvojumu no maksājumu veikšanas, nevar pierādīt, ka tai ir tiesības uz šādu samazinājumu vai atbrīvojumu, [ECHA] iekasē maksājumus pilnā apmērā, kā arī administratīvos maksājumus.
Ja fiziska vai juridiska persona, kas ir apgalvojusi, ka tai ir tiesības uz samazinātiem maksājumiem, jau ir veikusi samazinātus maksājumus, bet nevar pierādīt, ka tai ir tiesības uz šādu samazinājumu, [ECHA] iekasē starpību starp pilna apmēra maksājumu un jau veikto maksājumu, kā arī administratīvos maksājumus.
11. panta 2., 3. un 5. punktu piemēro mutatis mutandis.”
Vācijas tiesības
11
Atbilstoši 1960. gada 21. janvāraVerwaltungsgerichtsordnung (Administratīvo tiesu procesa kodekss) (BGBl. 1960 I, 17. lpp.), redakcijā, kas publicēta 1991. gada 19. martā (BGBl. 1991 I, 686. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2023. gada 14. martaGesetz zur Beschleunigung von verwaltungsgerichtlichen Verfahren im Infrastrukturbereich (Likums par administratīvās tiesvedības paātrināšanu infrastruktūras jomā) 1. pantu (BGBl. 2023 I, Nr. 71) (turpmāk tekstā – “VwGO”), 40. panta 1. punktam:
“Administratīvie tiesību aizsardzības līdzekļi ir pieejami visos ar konstitucionālām tiesībām nesaistītos publisko tiesību strīdos, ja vien strīdi saskaņā ar federālo likumu nav skaidri piekritīgi citai tiesai; publisko tiesību strīdu federālo zemju tiesību jomā piekritību citai tiesai var noteikt arī ar federālās zemes likumu.”
12
VwGO 167. panta 1. punktā noteikts:
“Ja vien šī likuma normās nav noteikts citādi, izpildi reglamentē mutatis mutandis
Zivilprozessordnung (Civilprocesa kodekss; turpmāk tekstā – “ZPO”) astotā nodaļa. Izpildes tiesa ir pirmās instances tiesa.”
13
ZPO 753. panta, redakcijā, kas publicēta 2005. gada 5. decembrī (BGBl. 2005 I, 3202. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2023. gada 22. februāraGesetz zur Umsetzung der Umwandlungsrichtlinie und zur Änderung weiterer Gesetze (Likums, ar ko īsteno uzņēmumu reorganizācijas direktīvas transponēšanu un groza citus likumus) 19. pantu (BGBl. 2023 I, Nr. 51), 1. punktā noteikts:
“Piespiedu izpildi, ja vien tā nav piekritīga tiesai, veic tiesu izpildītāji kreditora uzdevumā.”
14
Atbilstoši ZPO 764. pantam:
“1.   Tiesām piekritīgā izpildes darbību noteikšana un līdzdarbība to īstenošanā ietilpst Amtsgericht (pirmās instances tiesu, Vācija) kā izpildes tiesu kompetencē.
2.   Ja vien likuma normās nav noteikta cita Amtsgericht (pirmās instances tiesa), izpildes tiesa ir tā Amtsgericht (pirmās instances tiesa), kuras administratīvajā teritorijā notiks vai ir notikusi izpildes procedūra.
3.   Izpildes tiesas lēmumi tiek pieņemti ar rīkojumu.”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑256/23
15
2010. gada 16. novembrīHallertauer iesniedza ECHA ķīmiskas vielas reģistrācijas pieteikumu, atsaucoties uz MVU, konkrētāk, “mikrouzņēmuma” statusu Komisijas Ieteikuma 2003/361/EK (2003. gada 6. maijs) par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (OV 2003, L 124, 36. lpp.) izpratnē, lai iegūtu tiesības veikt samazinātu reģistrācijas maksājumu.
16
2013. gadā ECHA pārbaudīja šīs sabiedrības sniegto informāciju par attiecīgā uzņēmuma lielumu. Šajā ziņā tā ar 2013. gada 31. maija vēstuli šo sabiedrību informēja, ka, lai gan MVU var saņemt maksājumu samazinājumu, šim nolūkam jāiesniedz pierādījumi par attiecīgā uzņēmuma lielumu un ka, nesniedzot šādus pierādījumus noteiktajā termiņā, jebkāda samazināšana tiks izslēgta.
17
2013. gada 20. novembrīECHA pieņēma Lēmumu SME (2013) 4439 (turpmāk tekstā –“ECHA lēmums pamatlietā C‑256/23”) un paziņoja to Hallertauer. Šajā lēmumā ECHA konstatēja, ka šī sabiedrība nevar pretendēt uz samazinājumu maksājumiem, jo tā nav sniegusi pierādījumus par tās “mikrouzņēmuma” statusu, un ka līdz ar to ECHA ir jāiekasē administratīvie maksājumi 9950 EUR apmērā. Minētajā lēmumā bija ietverta arī informācija par tiesību aizsardzības līdzekļiem, saskaņā ar kuriem šai pašai sabiedrībai bija iespēja vērsties Vispārējā tiesā divu mēnešu laikā no šī paša lēmuma paziņošanas, lai to apstrīdētu.
18
Ar 2013. gada 22. novembra vēstuli ECHA nosūtīja Hallertauer rēķinu par šo maksājumu summu, kas bija jāsamaksā līdz 2013. gada 22. decembrim.
19
2013. gada 22. decembrīECHA nosūtīja Hallertauer atgādinājuma vēstuli, kurā bija noteikts, ka šā rēķina apmaksas termiņš ir 2014. gada 20. februāris.
20
Hallertauer nesamaksāja minētos administratīvos maksājumus, kā arī noteiktajā termiņā Vispārējā tiesā necēla prasību atcelt ECHA lēmumu, par kuru ir strīds pamatlietā C‑256/23.
21
2019. gada 15. maijāECHA cēla prasību Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (Bavārijas Administratīvā tiesa Rēgensburgā, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa lietā C‑256/23, ar prasību piespriest Hallertauer samaksāt summu 9950 EUR apmērā, kas noteikta ECHA lēmumā pamatlietā C‑256/23.
22
Šī tiesa, pirmkārt, uzdod jautājumu, vai dalībvalstu tiesu kompetencē ir izskatīt tādas Savienības aģentūras kā ECHA prasību, kuras mērķis ir panākt ar tādu lēmumu, par kuru vairs nevar celt prasību Savienības tiesā, uzlikto finansiālu saistību izpildi, kāds ir ECHA lēmums, par kuru ir runa pamatlietā C‑256/23.
23
Minētā tiesa norāda, ka Vācijas tiesībās tiesai ir atļauts lemt par prasības pamatotību tikai tad, ja tā tostarp ir pārbaudījusi, ka šī prasība ietilpst tiesību sistēmā, kurai šī tiesa pieder. Runājot par tādu administratīvo tiesu kompetenci, pie kurām pieder iesniedzējtiesa, rodoties jautājums, vai prasība, kas celta pamatlietā C‑256/23, attiecas uz “ar konstitucionālām tiesībām nesaistītajiem publisko tiesību strīdiem”VwGO 40. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē, kas ir jāizskata administratīvajām tiesām.
24
Tomēr Vācijas administratīvo tiesu kompetence izskatīt tādu izpildes procedūru kā pamatlietā C‑256/23, kuras mērķis nav panākt nolēmumu pēc būtības par prasījumu, reglamentē vienīgi VwGO 167. pants, kas kā lex specialis prevalējot pār VwGO 40. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzēto vispārīgo noteikumu. Taču šis 167. pants paredz, ka izpildes rīkojumam jābūt izdotam tiesas procesa rezultātā, kas ir nosacījums, kas pamatlietā C‑256/23 nav izpildīts.
25
Tādējādi rodoties jautājums, vai šajā lietā celtā prasība ietilpst Savienības tiesas īpašajā kompetencē, kas paredzēta REACH regulas 94. panta 1. punktā, kā rezultātā tā neietilpstot dalībvalstu tiesu kompetencē.
26
Iesniedzējtiesa drīzāk piekrīt atbildētājas pamatlietā izvirzītajai tēzei, saskaņā ar kuru šī tiesību norma jāinterpretē tādējādi, ka Savienības tiesas kompetencē ir izskatīt prasību par Savienības tiesību akta izpildi.
27
Proti, vispirms nošķiršana starp administratīvo maksājumu noteikšanu, no vienas puses, un to iekasēšanu, no otras puses, esot mākslīga un mazticama, ņemot vērā, ka minētās tiesību normas mērķis esot prasītājas pamatlietā kā Savienības iestādes administratīvo prasību pakļaut pilnīgai pārbaudei.
28
Turpinot, tāds gadījums kā pamatlietā C‑256/23 nozīmējot Savienības tiesību tiešu īstenošanu, ko veic Savienības aģentūra, pieņemot lēmumu, ar kuru tiek uzliktas finansiālas saistības. Vācijas tiesām esot kompetence tikai netiešas tādu Savienības tiesību īstenošanas gadījumā, kas ir saistītas ar attiecīgo valsts iestāžu publiskās varas aktu. Tādēļ šķiet atbilstoši, ka Savienības aģentūras pieņemtie lēmumi, kas attiecas uz publiskās varas īstenošanu, būtu pilnībā pakļauti Savienības tiesu kontrolei.
29
Visbeidzot, lai nodrošinātu tiesību vienveidīgu piemērošanu Savienībā, Savienības tiesai būtu jāvar veikt pārbaudi ne tikai par Savienības akta izpildes apturēšanu, kā tas ir paredzēts LESD 299. panta ceturtajā daļā, bet arī, neskarot LESD 299. panta ceturtās daļas otrajā teikumā noteikto, attiecībā uz visu šāda akta izpildes procedūru.
30
Ja Tiesa nospriestu, ka REACH regulas 94. panta 1. punkts nav piemērojams tādai prasībai par piedziņu, kāda ir celta pamatlietā, iesniedzējtiesa, otrkārt, jautā, vai ECHA lēmums pamatlietā C‑256/23 ir izpildes rīkojums LESD 299. panta pirmās daļas izpratnē.
31
Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka, ņemot vērā šīs tiesību normas vietu LESD sistēmā, kā arī ņemot vērā tās priekšmetu un mērķi, nav izslēgts, ka LESD 299. panta pirmā daļa jāinterpretē plaši, aptverot arī aktus, kuri ietver finansiālas saistības un kurus ir izdevušas tādas Savienības aģentūras kā ECHA.
32
Šādu interpretāciju turklāt apstiprinot tas, ka ne REACH regulā, ne Regulā Nr. 340/2008 nav ietverti īpaši noteikumi par piespiedu izpildi. Tā kā ECHA ir tiesības iekasēt maksājumus un administratīvos maksājumus, tai esot jābūt nepieciešamajiem līdzekļiem, lai īstenotu lēmumus, ar kuriem ir noteikti šie maksājumi.
33
Treškārt, ja Tiesa nospriestu, ka pamatlietā aplūkotais ECHA lēmums pamatlietā C‑256/23 ietilpst LESD 299. panta piemērošanas jomā, kā tā ir definēta tā pirmajā daļā, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai LESD 299. panta otrajā daļā ietvertā atsauce uz civilprocesa noteikumiem, kas ir spēkā valstī, kuras teritorijā notiek izpilde, jāsaprot kā “pilnīga atsauce”, kas aptver noteikumus par kompetentās izpildes iestādes kompetenci.
34
Šādos apstākļos Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (Bavārijas Administratīvā tiesa Regensburgā) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai [REACH] regulas 94. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru [Vispārējā tiesā] var celt prasību par [ECHA] lēmumu, jāinterpretē tādējādi, ka arī par [ECHA] lēmumu izpildāmību var celt prasību?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai LESD 299. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas ne tikai uz [Eiropas Savienības] Padomes, Komisijas vai Eiropas Centrālās bankas [(ECB)] pieņemtajiem aktiem, bet arī uz [ECHA] lēmumiem, ar kuriem ir noteikts administratīvs maksājums?
3)
Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša: vai LESD 299. panta otrā daļa jāinterpretē tādējādi, ka atsauce uz dalībvalsts civilprocesa tiesību normām attiecas ne tikai uz procesuālajām tiesību normām, bet arī uz jurisdikcijas tiesību normām?”
Lieta C‑290/23
35
2010. gadā B. iesniedza reģistrācijas dokumentāciju saskaņā ar REACH regulu, norādot, ka tā ir vidēja lieluma uzņēmums Ieteikuma 2003/361 izpratnē.
36
Tā kā šī sabiedrība noteiktajā termiņā neiesniedza nepieciešamos pierādījumus, ECHA2016. gada 9. augustā pieņēma Lēmumu SME(2016) 3729 (turpmāk tekstā – “ECHA lēmums pamatlietā C‑290/23”).
37
Šajā lēmumā ECHA konstatēja, ka B. nav tiesību saņemt maksājuma samazinājumu, kas tostarp paredzēts attiecībā uz vidējiem uzņēmumiem, un ka tādējādi tai saskaņā ar Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punktu jāsamaksā starpība starp jau samaksāto maksājumu un lielo uzņēmumu maksājamo maksājumu un, līdz ar to, administratīvais maksājums par 17437 EUR apmērā. Minētajam lēmumam bija pievienota informācija par tiesību aizsardzības līdzekļiem, kurā bija norādīts, ka saskaņā ar REACH regulas 94. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar LESD 263. pantu, Vispārējā tiesā var tikt celta prasība divu mēnešu laikā pēc šī lēmuma saņemšanas, lai pārbaudītu tā tiesiskumu.
38
B. noteiktajā termiņā prasību par ECHA lēmumu pamatlietā C‑290/23 Vispārējā tiesā necēla un arī nesamaksāja lēmumā pieprasīto summu, neraugoties uz vairākām atgādinājuma vēstulēm, ko tai bija nosūtījusi ECHA.
39
ECHA cēla prasību Verwaltungsgericht Halle (Halles Administratīvā tiesa, Vācija), lūdzot piespriest B. samaksāt ECHA summu 17437 EUR, kas noteikta ECHA lēmumā pamatlietā C‑290/23.
40
Šī tiesa noraidīja prasību kā nepieņemamu, galvenokārt pamatojoties uz to, ka, pretēji tam, ko apgalvoja ECHA, saskaņā ar VwGO 40. pantu nav pieejams administratīvs tiesību aizsardzības līdzeklis.
41
Izskatot apelācijas sūdzību par Verwaltungsgericht Halle (Halles Administratīvā tiesa) spriedumu, Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen‑Anhalt (Saksijas‑Anhaltes federālās zemes Augstākā administratīvā tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa lietā C‑290/23, uzskata, pirmkārt, ka pretēji tam, kas apgalvots pirmās instances spriedumā, prasība nevar tikt noraidīta kā nepieņemama, pamatojoties uz to, ka VwGO 40. panta 1. punktā paredzētais administratīvais tiesību aizsardzības līdzeklis nav pieejams, ja nav Vācijas publiskas iestādes izdota tiesību akta.
42
Tā kā Savienības tiesu kompetencē nav izskatīt prasības par Savienības struktūras publisko tiesību prasījuma izpildi saskaņā ar LESD 256. un nākamajiem pantiem, šo prasību izskatīšana ir valsts tiesu kompetencē saskaņā ar LESD 274. pantu.
43
REACH regulas 94. panta 1. punktā neesot paredzēta Savienības tiesas kompetence izskatīt šādas prasības, jo saskaņā ar tās formulējumu šī tiesību norma piemērojama tikai tad, ja šai tiesai ir jurisdikcija saskaņā ar LESD 263. pantu. Taču tas tā neesot šo prasību gadījumā, jo tās attiecas uz finansiālu saistību izpildi, nevis uz Savienības tiesību akta atcelšanu.
44
Otrkārt, rodoties jautājums, vai ECHA lēmums pamatlietā C‑290/23, ar kuru ir uzlikts administratīvais maksājums atbilstoši Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punktam, ir izpildes rīkojums. Tā tas būtu gadījumā, ja šis lēmums ietilptu LESD 299. panta piemērošanas jomā, kā tā ir definēta tā pirmajā daļā.
45
Iesniedzējtiesa šajā ziņā uzskata, ka ir pieļaujamas šaubas par LESD 299. panta piemērojamību tādam lēmumam kā ECHA lēmums pamatlietā C‑290/23.
46
Visbeidzot, treškārt, un, ja tiktu secināts, ka uz ECHA lēmumu pamatlietā C‑290/23 neattiecas LESD 299. pants, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punkta trešā daļa, lasot to kopsakarā ar 11. panta 3. punkta otro daļu, jāinterpretē tādējādi, ka ECHA prasība par administratīvā maksājuma pienākuma izpildi ir jāizslēdz.
47
Šī tiesa uzskata, ka šīs Regulas Nr. 340/2008 tiesību normas, lasot tās kopā, varētu tikt interpretētas tādējādi, ka gadījumā, ja maksājumi un administratīvie maksājumi netiek samaksāti pirms ECHA noteiktā otrā termiņa beigām, vienīgās šajā regulā paredzētās sekas būtu attiecīgās ķīmiskās vielas reģistrācijas pieteikuma noraidīšana un ka tādējādi šis likumdevējs ir vēlējies no lēmuma, ar kuru uzlikts administratīvais maksājums, izslēgt prasību par izpildi valsts tiesās.
48
Šādos apstākļos Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen‑Anhalt (Saksijas‑Anhaltes federālās zemes Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus jautājumus:
“1)
Vai LESD 299. panta pirmās daļas pirmā teikuma sākuma daļa jāinterpretē tādējādi, ka tā ir piemērojama tikai Padomes, Komisijas vai Eiropas Centrālās bankas [ECB] pieņemtajiem lēmumiem vai ka tā ir piemērojama arī [ECHA] lēmumiem, ar kuriem, piemērojot REACH regulu, tiek iekasēts administratīvais maksājums saskaņā ar Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punktu?
2)
Ja [ECHA] lēmums par šāda administratīvā maksājuma iekasēšanu nav izpildu rīkojums [LESD 299. panta pirmās daļas izpratnē],
vai Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punkta trešā daļa, lasot to kopsakarā ar 11. panta 3. punkta otro daļu, jāinterpretē tādējādi, ka nav pieļaujama izpildes prasība, ar kuru tiek prasīts samaksāt administratīvo maksājumu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu lietā C‑256/23
49
Ar pirmo jautājumu lietā C‑256/23, kas jāizskata vispirms, iesniedzējtiesa šajā lietā būtībā vēlas noskaidrot, vai REACH regulas 94. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ECHA var vērsties Savienības tiesā ar prasību par tādu finansiālu saistību izpildi, kas personai uzliktas ar šīs aģentūras pieņemtu lēmumu.
50
Tā kā saskaņā ar REACH regulas 91.–93. pantu nepastāv tiesības iesniegt apelāciju ECHA Apelācijas padomē, lai apstrīdētu šīs aģentūras lēmumus, ar kuriem uzliktas finansiālas saistības par ķīmiskas vielas reģistrāciju, šis jautājums liek pārbaudīt, vai prasība par tādu finansiālu saistību izpildi kā pamatlietā C‑256/23 uzskatāma par “[ECHA] lēmuma” apstrīdēšanu šīs regulas 94. panta 1. punkta izpratnē, kas var tikt celta Savienības tiesā saskaņā ar LESD 263. pantu.
51
Šajā ziņā vispirms jākonstatē, ka REACH regulas 94. panta 1. punktam, ciktāl tajā ir skaidra atsauce uz kompetenci, kas Savienības tiesai ir piešķirta ar LESD 263. pantu, ir deklaratīvs raksturs un ar to nevar tikt paplašināta šī kompetence.
52
Šajā kontekstā jāatgādina, ka prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar LESD 263. pantu principā var celt par visiem Savienības iestāžu izdotiem aktiem – neatkarīgi no to rakstura vai formas –, kuru mērķis ir radīt saistošas tiesiskās sekas, kas var skart prasītāja intereses, būtiski mainot tā tiesisko situāciju (spriedums, 2020. gada 16. jūlijs, ADR Center/Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
LESD 263. pantā paredzētā tiesu kompetence tostarp attiecas uz Savienības tiesas kontroli pār “Savienības struktūru aktu, kuri rada tiesiskas sekas trešām personām”, “tiesiskumu”.
54
It īpaši fiziska vai juridiska persona saskaņā ar LESD 263. pantu var celt prasību atcelt ECHA lēmumu, ar kuru tai ir uzliktas finansiālas saistības sakarā ar tās pieteikumu reģistrēt ķīmisku vielu atbilstoši REACH regulai, jo šāds lēmums ir akts, kura mērķis ir radīt tiesiskas sekas trešajām personām, kas ir adresēts šādai personai.
55
Šajā gadījumā nav strīda par to, ka pamatlietā aplūkotajos ECHA lēmumos attiecīgās sabiedrības bija tieši informētas par to tiesībām celt prasību Vispārējā tiesā par tām adresēto lēmumu, bet par to, ka tās šīs tiesības celt prasību nav izmantojušas LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā divu mēnešu termiņā.
56
Turklāt LESD 263. panta piektajā daļā Savienības likumdevējam bez šaubām ir ļauts tiesību aktos par Savienības struktūru izveidi paredzēt “īpašus nosacījumus un kārtību” attiecībā uz prasībām, ko fiziskas un juridiskas personas ceļ pret šo struktūru aktiem, kuru mērķis ir radīt tiesiskas sekas attiecībā uz šīm personām.
57
Tomēr, pirmkārt, lieta C‑256/23 attiecas uz prasību, ko Savienības aģentūra ir cēlusi pret juridisku personu, un, otrkārt, ka Savienības likumdevējs katrā ziņā uz šī pamata nevar paplašināt LESD 263. pantā paredzēto kompetenci, lai tajā iekļautu tādu prasību izskatīšanu, kuru mērķis ir panākt šādu struktūru aktos uzlikto finansiālo saistību izpildi, jo, šādi rīkojoties, šis likumdevējs nevis noteiktu “īpašus nosacījumus un kārtību” šajā tiesību normā minētajām prasībām, bet gan radītu jaunu tiesību aizsardzības līdzekli, kas nav paredzēts LESD.
58
Proti, ja Savienības tiesa uzskatītu, ka tās kompetencē ir izskatīt Savienības struktūru prasības, kuru mērķis ir panākt finansiālu saistību izpildi, tā varētu paplašināt savu jurisdikciju, pārsniedzot robežas, kuras ir noteiktas LESD 274. pantā, ar ko valsts tiesām ir piešķirta vispārīgā jurisdikcija, lai izskatītu strīdus, kuros viena puse ir Savienība (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, ADR Center/Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
59
Tāpat Savienības likumdevējs, pieņemot sekundāro tiesību aktu, nevar radīt tiesību aizsardzības līdzekli, kas nav paredzēts LESD, jo minētajā līgumā ir izveidota pilnīga tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēma, kuras mērķis ir nodrošināt iestāžu aktu tiesiskuma pārbaudi, uzticot to Savienības tiesām (spriedums, 2002. gada 25. jūlijs, Unión de Pequeños Agricultores/Padome, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40. punkts).
60
Līdz ar to LESD 263. pantā paredzētās kompetences paplašināšana, lai tajā iekļautu prasību par finansiālu saistību izpildi izskatīšanu, nebūtu saderīga ar šajā pantā minētās prasības pamatīpašību, proti, ka šī prasība ir atcelšanas prasība, ar kuru tiek apstrīdēts attiecīgā tiesību akta tiesiskums, un tādējādi netiktu ievērotas Savienības primārās tiesības.
61
Šādos apstākļos, tā kā Savienības tiesai nav kompetences izskatīt ECHA prasību par izmaksu piedziņu saistībā ar ķīmiskas vielas reģistrāciju, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un neviena cita Savienības primāro tiesību norma šādu kompetenci nepiešķir šai tiesai, no LESD 274. panta izriet, ka šādu prasību izskatīšana ir uzticēta valsts tiesām, kurām ir vispārīgā jurisdikcija, lai izskatītu strīdus, kuros viena puse ir Savienība (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, ADR Center/Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
62
Pretējais apgalvojums, ko Hallertauer izvirzīja iesniedzējtiesā, nevar tikt atbalstīts.
63
Proti, neatkarīgi no tā, vai no praktiskā viedokļa efektivitātes apsvērumu dēļ būtu lietderīgi, lai Savienības tiesai būtu jurisdikcija ne tikai attiecībā uz ECHA aktu tiesiskumu, bet arī attiecībā uz šajos aktos uzlikto finansiālo saistību izpildi, no šī sprieduma 59. punkta izriet, ka tas acīmredzami nav iespējams saskaņā ar tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēmu, kas šobrīd ir paredzēta LESD.
64
Šāda tiesu kompetence turklāt nav nepieciešama, lai nodrošinātu Savienības tiesību vienveidīgu piemērošanu, jo Vispārējā tiesā ir iespējams celt atcelšanas prasību saistībā ar attiecīgo aktu tiesiskumu un jo tādi jautājumi par Savienības tiesību interpretāciju, kas varētu rasties saistībā ar prasību par šo aktu izpildi valsts tiesās, var tikt uzdoti un attiecīgā gadījumā tie ir jāuzdod Tiesai saskaņā ar LESD 267. pantu.
65
Visbeidzot tam, ka šajā lietā runa ir par gadījumu, kad Savienības aģentūra tieši īsteno Savienības tiesības, nosakot finansiālas saistības, nav nozīmes attiecībā uz valsts tiesu kompetenci, ņemot vērā tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēmu, kāda tā pašlaik ir paredzēta LESD, it īpaši tā 274. pantā.
66
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu lietā C‑256/23 jāatbild, ka REACH regulas 94. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ECHA nevar vērsties Savienības tiesā ar prasību par tādu finansiālu saistību izpildi, kas personai uzliktas ar šīs aģentūras pieņemtu lēmumu.
Par otro jautājumu lietā C‑256/23 un pirmo jautājumu lietā C‑290/23
67
Ar otro jautājumu lietā C‑256/23 un pirmo jautājumu lietā C‑290/23, kas jāizskata kopā un otrām kārtām, iesniedzējtiesas šajās lietās būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 299. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka ECHA lēmums, ar kuru personai ir uzliktas finansiālas saistības sakarā ar ķīmiskas vielas reģistrāciju šajā aģentūrā, ir izpildes rīkojums šīs tiesību normas izpratnē.
68
Atbilstoši LESD 299. panta pirmajai daļai Padomes, Komisijas vai ECB akti, kas uzliek finansiālas saistības personām, kuras nav valstis, ir izpildāmi.
69
No šīs tiesību normas izriet, ka var notikt minēto aktu piespiedu izpilde, vēršoties pret tām personām, kas nav valstis, uz kurām šie akti attiecas (spriedums, 2017. gada 9. novembris, Dimos Zagoriou, C‑217/16, EU:C:2017:841, 29. punkts).
70
Tā kā LESD 299. panta pirmajā daļā ietvertais uzskaitījums, ņemot vērā tā formulējumu, ir acīmredzami izsmeļošs un šī tiesību norma, it īpaši ņemot vērā, ka tās mērķis ir piešķirt publiskās varas prerogatīvas, nav interpretējama plaši, ir jākonstatē, ka nedz Savienības iestāžu akti, kas nav ietverti šajā uzskaitījumā, nedz Savienības struktūru akti – tostarp ECHA akti, pat ja tie personām, kas nav valstis, uzliek finansiālas saistības, nav izpildes rīkojumi minētās tiesību normas izpratnē un tātad nevar tikt izpildīti piespiedu kārtā saskaņā ar LESD 299. pantu tajā paredzētajā kārtībā.
71
Kā secinājumu 48.–50. punktā būtībā ir norādījusi ģenerāladvokāte, minētā uzskaitījuma izsmeļošo raksturu apstiprina arī LESD 299. panta rašanās vēsture, it īpaši tas, ka saistībā ar grozījumiem, kas Līgumos izdarīti ar Lisabonas līgumu, šī grozošā līguma autori šajā uzskaitījumā ir pievienojuši atsauci tikai uz ECB un šajā pašā uzskaitījumā nav iekļāvuši citas Savienības iestādes vai pat Savienības struktūras.
72
Turklāt jākonstatē, ka REACH regulā nav noteikumu par tādu ECHA lēmumu piespiedu izpildi kā pamatlietā aplūkotie.
73
Turpretim, kā ģenerāladvokāte ir arī norādījusi secinājumu 65.–67. punktā, vairākās regulās, ar kurām izveido Savienības struktūras, ir ietvertas tiesību normas par šo vienību pieņemto lēmumu izpildi, it īpaši attiecībā uz izmaksām, kas saistītas ar reģistrācijas procedūrām, kuras būtībā ir identiskas LESD 299. panta normām.
74
Tā tas it īpaši ir attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.) 110. pantu “Lēmumu, kas nosaka izmaksu lielumu, izpilde”, kura 1. punktā paredzēts, ka visi Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) galīgie lēmumi, kas nosaka izmaksu lielumu, ir jāizpilda, un tā 2.–4. punktā paredzēti noteikumi, kas būtībā ir identiski LESD 299. panta no otrās līdz ceturtās daļas noteikumiem.
75
Tāpat Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.), 41. panta 3. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka naudas sodi un kavējuma naudas, ko vienotā noregulējuma valde (Valde) ir piemērojusi, ievērojot šīs regulas 38. un 39. pantu, ir izpildes rīkojumi, un šī punkta otrajā līdz ceturtajā daļā ir paredzētas tiesību normas, kas būtībā ir identiskas LESD 299. panta otrajā līdz ceturtajā daļā paredzētajām.
76
Savukārt, runājot it īpaši par izmaksu un nodevu piedziņu, jākonstatē, kā ģenerāladvokāte būtībā ir norādījusi secinājumu 69. un 70. punktā, ka atsevišķas regulas, ar kurām izveido Savienības struktūru, piemēram, Padomes Regula (EK) Nr. 297/95 (1995. gada 10. februāris) par maksām, kas maksājamas Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūrai (OV 1995, L 35, 1. lpp.), kā arī lielā skaitā Komisijas regulu, ar kurām tā deleģē atsevišķas savas kompetences jau izveidotajām Savienības aģentūrām, nav ietverti īpaši noteikumi par to pieņemto aktu izpildāmību, piemēram, tie, kas ir formulēti atbilstoši LESD 299. pantā paredzētajiem noteikumiem.
77
No tā izriet, ka jāuzskata, ka attiecībā uz ECHA Savienības likumdevējs REACH regulā apzināti nav paredzējis tādas tiesību normas par attiecīgās aģentūras lēmumu piespiedu izpildi, kas LESD 299. pantā ir paredzētas attiecībā uz Savienības iestāžu aktiem, kuri minēti pēdējā minētā panta pirmajā daļā.
78
Jānorāda arī, ka, lai gan Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.), 100. panta 2. punkta otrajā daļā ar noteiktiem nosacījumiem ir ļauts “citām Savienības iestādēm”“izņēmuma apstākļos” prasīt Komisijai pieņemt šādu izpildes rīkojumu lēmumu par labu tām.
79
Tomēr neatkarīgi no tā, vai ECHA ir šāda iespēja, katrā ziņā jākonstatē, ka šī atļauja attiecas tikai uz prasījumiem, kas radušies saistībā ar Savienības iestādes darbiniekiem vai saistībā ar locekļiem vai bijušajiem locekļiem, un tādējādi tā neattiecas uz cita veida prasījumiem, tādiem kā ECHA pamatlietā aplūkotie prasījumi saistībā ar administratīvo maksājumu piedziņu no privātiem saimnieciskās darbības subjektiem.
80
Turklāt, kā ģenerāladvokāte būtībā ir norādījusi secinājumu 63. un 64. punktā, tādējādi citām Savienības iestādēm, kas nav minētas LESD 299. panta pirmajā daļā, dotā iespēja iegūt izpildes rīkojumu ir vērsta uz to, lai nostiprinātu tēzi par labu tādai šīs tiesību normas interpretācijai, saskaņā ar kuru tajā ir ietverts izsmeļošs uzskaitījums.
81
Visbeidzot jāpiebilst, ka no LES 19. panta 1. punkta, lasot to kopā ar LESD 274. pantu, izriet, ka dalībvalstīm, kurām šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība tām šajā ziņā piemītošās procesuālās autonomijas dēļ, savā tiesību sistēmā ir jānosaka nepieciešamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi un jāparedz procesuālā kārtība attiecībā uz šiem tiesību aizsardzības līdzekļiem, kuru mērķis ir nodrošināt Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru lēmumu, ar kuriem tādām personām kā pamatlietā ir uzliktas finansiālas saistības, efektīvu izpildi, tomēr ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus.
82
Šis dalībvalstu pienākums jāievēro arī saskaņā ar lojālas sadarbības principu, kas nostiprināts LES 4. panta 3. punktā, it īpaši šīs tiesību normas otrajā daļā, kurā paredzēts, ka dalībvalstis veic visus vajadzīgos vispārējos un īpašos pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no Līgumiem vai no Savienības iestāžu aktiem.
83
Šāda tiesiskās aizsardzības līdzekļu un procesuālo noteikumu sistēma nedrīkst apdraudēt Savienības tiesību piemērošanu un efektivitāti. Tā tas it īpaši būtu gadījumā, ja šīs tiesību normas piemērošana padarītu praktiski neiespējamu ECHA attiecīgo summu piedziņu. Minētā sistēma turklāt ir jāpiemēro nediskriminējošā veidā salīdzinājumā ar procedūrām, kurās paredzēts izlemt tāda paša veida vietējās lietas, un šajā jautājumā valsts tiesām ir jārīkojas tikpat rūpīgi un saskaņā ar noteikumiem, kas nepadara attiecīgo summu piedziņu grūtāku nekā salīdzināmos gadījumos, kas attiecas uz atbilstošo valsts tiesību normu īstenošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 9. novembris, Dimos Zagoriou, C‑217/16, EU:C:2017:841, 16. punkts).
84
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz otro jautājumu lietā C‑256/23 un pirmo jautājumu lietā C‑290/23 jāatbild, ka LESD 299. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka ECHA lēmums, ar kuru personai ir uzliktas finansiālas saistības sakarā ar ķīmiskas vielas reģistrācijas pieteikumu šajā aģentūrā, nav izpildes rīkojums šīs tiesību normas izpratnē.
Par otro jautājumu lietā C‑290/23
85
Ar otro jautājumu lietā C‑290/23, kas jāizskata kā trešais, iesniedzējtiesa šajā lietā būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 340/2008 11. panta 3. punkta otrā daļa, lasot to kopā ar 13. panta 4. punkta otro un trešo daļu, jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja ECHA konstatē, ka pilns maksājums un administratīvais maksājums ir jāmaksā, ja attiecīgā persona, kura esot apgalvojusi, ka tai ir tiesības uz samazinātu maksājumu, noteiktajos termiņos nevar pierādīt, ka tai ir tiesības uz šādu samazinājumu, šīs tiesību normas izslēdz iespēju šai Savienības aģentūrai celt prasību par izpildi valsts tiesās ar mērķi piedzīt attiecīgo administratīvo maksājumu, ja šis maksājums nav veikts noteiktajā termiņā.
86
Šajā ziņā, pirmām kārtām, vispirms jānorāda, ka Regulas Nr. 340/2008 11. panta 1. punktā noteikts, ka maksa var tikt iekasēta par administratīviem un tehniskiem pakalpojumiem, ko ECHA veic pēc iesniedzēja pieprasījuma un kas nav iekļauti citos šajā regulā paredzētajos maksājumos. Pēc tam šīs regulas 11. panta 2. punktā paredzēts, ka maksājumi par administratīvajiem pakalpojumiem veicami 30 kalendāro dienu laikā pēc tam, kad ECHA iesniegusi attiecīgo rēķinu. Visbeidzot, saskaņā ar minētās regulas 11. panta 3. punktu, no vienas puses, ja maksājums netiek veikts pirms šo 30 dienu termiņa beigām, ECHA nosaka nākamo maksājuma veikšanas termiņu, un, no otras puses, ja maksājums netiek veikts pirms otrā termiņa beigām, ECHA noraida pieprasījumu.
87
Lasot šīs tiesību normas kopsakarā, no tām izriet, ka pieteikums, kas ECHA ir jānoraida, piemērojot Regulas Nr. 340/2008 11. panta 3. punkta otro daļu, ir šī 11. panta 1. punktā minētais administratīvo pakalpojumu pieteikums.
88
Otrām kārtām, bez šaubām saskaņā ar Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punkta trešo daļu šīs regulas 11. panta 2., 3. un 5. punktu “piemēro mutatis mutandis”.
89
Tomēr šāda Regulas Nr. 340/2008 11. panta 3. punkta otrās daļas “mutatis mutandis” piemērošana saistībā ar šīs regulas 13. panta 4. punkta otrajā daļā paredzētā īpašā administratīvā maksājuma iekasējamību nenozīmē, ka, ja maksājums nav samaksāts pilnībā pirms otrā termiņa beigām, ECHA nevar piedzīt minēto administratīvo maksājumu, ceļot prasību par izpildi valsts tiesās.
90
Proti, vispirms, kā izriet no šī sprieduma 87. punkta, Regulas Nr. 340/2008 11. panta 3. punkta otrā daļa neattiecas uz reģistrācijas pieteikuma noraidīšanu.
91
Turpinot, ar Regulas Nr. 340/2008 13. pantu tiek papildināti REACH regulas 20. panta noteikumi par tā saukto”[katra pieteikuma pārbaudes]” procedūru.
92
Pretēji reģistrācijas maksas samaksai, kas ir tieši paredzēta šī 20. panta 2. punktā, Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punkta otrajā daļā paredzētā administratīvā maksājuma samaksa neietilpst šajā procedūrā. Līdz ar to, pat ja šāds maksājums nav veikts, pieteikums ir pilnīgs un var tikt veikta attiecīgā reģistrācija.
93
Visbeidzot, šādu interpretāciju neatspēko tas, ka pretēji tam, kas paredzēts Regulas Nr. 297/95 10. panta 3. punktā attiecībā uz Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūru, tagad saukta par Eiropas Zāļu aģentūru (EMA), REACH regulā nav tiešas atsauces uz to, ka ECHA ir iespēja vērsties valsts tiesā gadījumā, ja noteiktajā termiņā nav samaksāti administratīvie maksājumi.
94
Proti, šādai atsaucei acīmredzami ir deklaratīvs raksturs. Kā norādīts šī sprieduma 81. un 82. punktā, no LES 19. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar LESD 274. pantu, kā arī no LES 4. panta 3. punktā nostiprinātā lojālas sadarbības principa izriet, ka dalībvalstīm jāparedz tiesiskās aizsardzības līdzekļi un procesuālie noteikumi, kas nepieciešami, lai nodrošinātu, ka ECHA var efektīvi piedzīt summas, kas maksājamas saskaņā ar Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punkta otro daļu.
95
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz otro jautājumu lietā C‑290/23 jāatbild, ka Regulas Nr. 340/2008 11. panta 3. punkta otrā daļa, lasot to kopā ar 13. panta 4. punkta otro un trešo daļu, jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja ECHA konstatē, ka pilns maksājums un administratīvais maksājums ir jāmaksā, jo attiecīgā persona, kura ir apgalvojusi, ka tai ir tiesības uz samazinātu maksājumu, noteiktajos termiņos nevar pierādīt, ka tai ir tiesības uz šādu samazinājumu, šīs tiesību normas neizslēdz iespēju šai Savienības aģentūrai celt prasību par izpildi valsts tiesās ar mērķi piedzīt attiecīgo administratīvo maksājumu, ja šis maksājums nav veikts noteiktajā termiņā.
Par trešo jautājumu lietā C‑256/23
96
Trešais jautājums, kas uzdots lietā C‑256/23 un attiecas uz LESD 299. panta otrās daļas interpretāciju, nav jāizskata, jo tas ir uzdots tikai gadījumā, ja Tiesa apstiprinoši atbildētu uz otro jautājumu šajā lietā par LESD 299. panta pirmās daļas piemērojamību. No šī sprieduma 67.–84. punktā izklāstītā pamatojuma izriet, ka uz otro jautājumu ir jāatbild noliedzoši.
Par tiesāšanās izdevumiem
97
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1272/2008, 94. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) nevar vērsties Savienības tiesā ar prasību par tādu finansiālu saistību izpildi, kas personai uzliktas ar šīs aģentūras pieņemtu lēmumu.
2)
LESD 299. panta pirmā daļa
jāinterpretē tādējādi, ka
Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) lēmums, ar kuru personai ir uzliktas finansiālas saistības sakarā ar ķīmiskas vielas reģistrācijas pieteikumu šajā aģentūrā, nav izpildes rīkojums šīs tiesību normas izpratnē.
3)
Komisijas Regulas (EK) Nr. 340/2008 (2008. gada 16. aprīlis) par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006 11. panta 3. punkta otrās daļa, lasot to kopā ar 13. panta 4. punkta otro un trešo daļu,
jāinterpretē tādējādi, ka
tad, ja Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) konstatē, ka pilns maksājums un administratīvais maksājums ir jāmaksā, jo attiecīgā persona, kura ir apgalvojusi, ka tai ir tiesības uz samazinātu maksājumu, noteiktajos termiņos nevar pierādīt, ka tai ir tiesības uz šādu samazinājumu, šīs tiesību normas neizslēdz iespēju šai Savienības aģentūrai celt prasību par izpildi valsts tiesās ar mērķi piedzīt attiecīgo administratīvo maksājumu, ja šis maksājums nav veikts noteiktajā termiņā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.