62015CC0503
ĢENERĀLADVOKĀTES
JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 15. septembrī (
1
)
Lieta C‑503/15
Ramón Margarit Panicello
pret
Pilar Hernández Martínez
(Secretario Judicial del Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa (Terasas tiesa, kuras kompetencē ir izskatīt lietas par vardarbību pret sievietēm, tieslietu sekretārs, Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vēršanās Tiesā — Valsts tiesa — Jēdziens — Tieslietu sekretārs — Izpildes procedūra honorāra samaksai — Advokātu honorāri — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — Direktīva 93/13 — Negodīga komercprakse attiecībā pret patērētājiem — Direktīva 2005/29 — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu — Pamattiesību hartas 47. pants”
I – Ievads
1.
Šajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā būtībā runa ir par valsts procedūras advokātu honorāru vienkāršotai piedziņai (“izpildes procedūra honorāra samaksai”) saderību ar Direktīvu 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (
2
).
2.
Šis jautājums, kas rodas arī vairākās citās Tiesā izskatāmās lietās, Spānijā ir ļoti nozīmīgs, jo pašlaik līdz Tiesas atbildes saņemšanai tur ir apturētas daudzas izpildes procedūras honorāra samaksai (
3
).
3.
Tomēr pirms Tiesas pievēršanās šim jautājumam ir jāpārbauda, vai iesniedzējs – attiecīgās procedūras veikšanai pilnvarotais tieslietu sekretārs (“secretario judicial”) – ir tiesa LESD 267. panta izpratnē.
4.
Ja Tiesa to apstiprinās, šī lieta tai dotu iespēju pilnveidot savu judikatūru par konkrētajām prasībām Savienības tiesībās garantēto patērētāju aizsardzības tiesību efektīvai nodrošināšanai valsts steidzamības un piespiedu izpildes procedūrās. Šajā gadījumā tiek lūgts Tiesas atzinums ne tikai par Direktīvu 93/13, bet arī par Direktīvu 2005/29 par negodīgu komercpraksi (
4
), kā arī par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
1) Direktīva 93/13
5.
Direktīvas 93/13 4. pants ir formulēts šādi:
“1.   [..] līguma noteikuma negodīgumu novērtē, [..] atsaucoties uz visiem apstākļiem līguma slēgšanas brīdī, kas ar to bijuši saistīti [..].
2.   Noteikumu negodīguma novērtējums neattiecas ne uz līguma galvenā priekšmeta definīciju, ne arī ar cenas un atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem [..], kas par to saņemtas, ciktāl šie noteikumi ir vienkāršā, skaidri saprotamā valodā.”
6.
Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un, ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
7.
Direktīvas 93/13 7. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.
2.   Šā panta 1. punktā minētie līdzekļi ietver noteikumus, saskaņā ar kuriem personas vai iestādes, kurām atbilstoši valsts tiesībām ir likumīgas intereses patērētāju aizsardzībā, var saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem iesniegt prasību tiesā vai kompetentās pārvaldes iestādēs, lai panāktu lēmumu par to, vai līguma noteikumi, kas sastādīti vispārējai izmantošanai, ir negodīgi, un, lai minētās personas vai iestādes varētu piemērot atbilstošus un efektīvus līdzekļus šo noteikumu ilgstošas izmantošanas novēršanai.”
8.
Saskaņā ar direktīvas 93/13 3. panta 3. punktu tās pielikumā ir ietverts indikatīvs un nepilnīgs tādu noteikumu saraksts, ko var uzskatīt par negodīgiem. Šā pielikuma 1. punkta q) apakšpunktā ir minēti noteikumi, kuru mērķis vai sekas ir
“izslēgt vai kavēt patērētāja tiesības celt prasību tiesā vai izmantot jebkādus citus tiesiskās aizsardzības līdzekļus, jo īpaši, pieprasot patērētājam iesniegt sūdzības tikai šķīrējtiesā, uz ko neattiecas juridiskas normas, nevajadzīgi ierobežojot tam pieejamos pierādījumus vai liekot tam pierādīt faktus, kurus, atbilstoši attiecīgajiem tiesību aktiem, vajadzētu pierādīt citai līguma pusei”.
2) Direktīva 2005/29
9.
Direktīvas 2005/29 3. panta 2. punktā ir noteikts:
“2.   Šī direktīva neskar līgumtiesības un jo īpaši noteikumus par līguma spēkā esamību, tā veidošanu vai sekām.”
10.
Direktīvas 2005/29 6. panta 1. punkta d) apakšpunktā “maldinošas darbības” ir definētas šādi:
“1.   Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja tajā sniedz nepareizu informāciju un tādēļ tā ir nepatiesa vai ja tā jebkādā veidā, tostarp vispārējā sniegumā, maldina vai var maldināt vidusmēra patērētāju, pat ja informācija ir faktiski pareiza, attiecībā uz vienu vai vairākiem šeit turpmāk uzskaitītajiem elementiem un jebkādā gadījumā liek vai var likt patērētājam pieņemt lēmumu veikt darījumu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis:
d)
cena vai cenas aprēķināšanas veids vai konkrēta cenas atvieglojuma esamība.”
11.
7. panta 1. punktā “maldinoša noklusēšana” ir definēta šādi:
“1.   Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja, attiecībā uz tās faktiem, ņemot vērā visas īpašības un apstākļus un saziņas līdzekļa nepilnības, tā noklusē būtisku informāciju, kas vidusmēra patērētājam ir vajadzīga, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu, un tādējādi vidusmēra patērētājam liek vai var likt pieņemt lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis.”
12.
Saskaņā ar 7. panta 4. punkta c) apakšpunktu:
“4.   Ja īsteno uzaicinājumu veikt pirkumu, šādu informāciju uzskata par būtisku, ja tas jau no konteksta nav skaidrs:
c)
cena [..].”
13.
Direktīvas 2005/29 11. pantā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina piemērotus un efektīvus līdzekļus, lai apkarotu negodīgu komercpraksi nolūkā nodrošināt šīs direktīvas prasību ievērošanu patērētāju interesēs.
Tādi līdzekļi ietver tiesību normas, saskaņā ar ko tādas personas vai organizācijas, kurām saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem ir likumīgas intereses apkarot negodīgu komercpraksi, tostarp konkurenti, var:
a)
celt prasību tiesā pret šādu negodīgu komercpraksi
un/vai
b)
ierosināt šādas negodīgas komercprakses izskatīšanu administratīvā iestādē, kas ir kompetenta vai nu pieņemt lēmumus par sūdzībām, vai ierosināt attiecīgu tiesvedību.
[..]”
14.
Direktīvas 2005/29 12. pants ir formulēts šādi:
“Dalībvalstis pilnvaro tiesas vai administratīvās iestādes, lai, izskatot 11. pantā paredzētās civillietas vai administratīvās lietas, tās varētu:
a)
pieprasīt tirgotājam sagādāt pierādījumus par komercpraksē apgalvoto faktu patiesumu, ja, ņemot vērā tirgotāja un jebkuras procesa puses likumīgās intereses, tāda prasība šķiet atbilstīga, ievērojot konkrētās lietas apstākļus,
un
b)
uzskatīt apgalvotos faktus par nepatiesiem, ja saskaņā ar a) apakšpunktu pieprasītie pierādījumi nav sagādāti vai ja tiesa vai administratīvā iestāde tos uzskata par nepietiekamiem.”
B – Spānijas tiesības
15.
Tā kā gan secretario judicial tiesas statusa pārbaudes, gan prejudiciālo jautājumu par Spānijas tiesību saderību ar ES tiesībām aplūkošanas nolūkā ir jāizvērtē attiecīgās Spānijas tiesību normas, turpmāk tās ir jācitē.
1) Ley Orgánica 6/1985 del Poder Judicial
16.
Ley Orgánica 6/1985 del Poder Judicial (Konstitutīvais likums par tiesu varu, turpmāk tekstā – “LOPJ”) (
5
) V grāmatas II sadaļā (440.–469.bis pants) “Par secretarios judiciales profesionālo grupu” ir noteikts tiesu tieslietu sekretāru juridiskais statuss un uzdevumi.
17.
Pēc pieteikuma, kas ir šīs lietas pamatā, iesniegšanas LOPJ tika grozīts ar Konstitutīvo likumu 7/2015 (
6
) un secretarios judiciales tika pārdēvēti par Letrados de la Administración de Justicia [tiesu iestāžu juristiem]. Atbilstoši Konstitutīvā likuma 7/2015 pārejas noteikumiem un šīs lietas dalībnieku apgalvojumiem, kuri norāda uz ar šo likumu izdarīto grozījumu tūlītēju piemērojamību, turpmāk LOPJ normas tiks lietotas redakcijā, kas grozīta ar Konstitutīvo likumu 7/2015. Tomēr lielākas skaidrības labad iesniedzējiestāde joprojām tiks dēvēta par secretario judicial (
7
).
18.
Saskaņā ar LOPJ 440. pantu secretarios judiciales ir Tieslietu ministrijai pakļauti tiesu ierēdņi, kas īsteno tieslietu administrēšanas darbību. LOPJ 442. un 450. pantā ir noteikts, ka secretarios judiciales amata kandidātus izvēlas un ieceļ konkursa kārtībā. LOPJ 443. panta 2. punktā ir izsmeļoši uzskaitīti gadījumi, kad secretario judicial zaudē savu amatu. Šie gadījumi it īpaši ir saistīti ar krimināltiesisku notiesāšanu vai disciplinārsodu atbrīvošanas no amata formā. Turklāt LOPJ 468.quater panta 2. punkta otrajā daļā, aplūkojot kopsakarā ar 468.bis panta 1. punktu ir noteikts, ka secretarios judiciales var atbrīvot no amata tikai uzskaitītajos ļoti nopietnu pārkāpumu gadījumos. Visbeidzot LOPJ 446. pantā ir noteikta secretarios judiciales atturēšanās un noraidīšanas kārtība, kas lielā mērā ir tāda pati kā tiesnešiem.
19.
Turklāt LOPJ 452. panta 1. punkta pirmajā teikumā ir noteikts, ka secretarios judiciales, pildot amata pienākumus, vienmēr ievēro likumības un objektivitātes principus, apliecināšanas pilnvaras īsteno autonomi un neatkarīgi, kā arī vispārēji ievēro augstāka līmeņa vadības norādījumus. LOPJ 452. panta 1. punkta otrajā teikumā ir paredzēts, ka secretarios judiciales uzdevumus, izņemot LOPJ 451. panta 3. punktā minētās apliecināšanas pilnvaras, nevar deleģēt.
20.
Visbeidzot LOPJ 465. panta 8. punktā ir paredzēts, ka secretarios judiciales vadītāji tiem nevar sniegt norādījumus par uzsāktām procedūrām, kas ir viņu kompetencē:
“Secretarios de Gobierno [valdības sekretāriem] ir šādas pilnvaras:
8.
[..] Viņi arī nedrīkst dot īpašus norādījumus par konkrētām lietām, kurās secretario judicial darbojas kā tiesas ierēdnis vai pilda savas pilnvaras plānot un vadīt procesu.”
2) Real Decreto 1608/2005
21.
Real Decreto 1608/2005 por el que se aprueba el Reglamento Orgánico del Cuerpo de Secretarios Judiciales (Karaļa dekrēts 1608/2005, ar ko apstiprina secretarios judiciales nolikumu, turpmāk tekstā – “Real Decreto 1608/2005”) (
8
) arī ir reglamentēts secretarios judiciales tiesiskais režīms.
22.
Real Decreto 1608/2005 16. panta h) punktā un 21. panta 2. punktā vēlreiz ir apstiprināts, ka secretarios judiciales vadītāji tiem nevar sniegt norādījumus par uzsāktām procedūrām, kas ir viņu kompetencē. Real Decreto 1608/2005 16. panta h) punktā ir noteikts:
“Secretarios de Gobierno ir šādas pilnvaras, kas attiecas uz viņu konkrēto darbības jomu:
h)
[..] Viņi arī nedrīkst dot īpašus norādījumus par konkrētām lietām, kurās secretario judicial darbojas kā tiesas ierēdnis vai pilda savas pilnvaras plānot un vadīt procesu.”
23.
Real Decreto 1608/2005 21. panta 2. punktā ir noteikts:
“Secretario General de la Administración de Justicia [tiesu iestāžu ģenerālsekretāram] ir šādas pilnvaras:
2.
[..]
[..] Viņš arī nedrīkst dot īpašus norādījumus par konkrētām lietām, kurās secretario judicial darbojas kā tiesas ierēdnis vai pilda savas pilnvaras plānot un vadīt procesu.”
24.
Saskaņā ar Real Decreto 1608/2005 81. panta 1. punkta a) apakšpunktu secretarios judiciales ir individuālas tiesības saglabāt savu ierēdņa statusu, faktiski veikt viņu profesionālajai grupai uzticētos uzdevumus un tikai likumā noteiktos gadījumos un ar likumā noteiktiem nosacījumiem tikt atbrīvotiem no amata.
3) Ley 1/2000 de Enjuiciamento Civil
25.
Pamatlietā aplūkotā izpildes procedūra honorāra samaksai ir reglamentēta Ley 1/2000 de Enjuiciamento Civil (Civilprocesa likums, turpmāk tekstā – “LEC”) (
9
). Pēc LEC grozījumiem ar Likumu 13/2009 (
10
) ekskluzīvās pilnvaras attiecībā uz šo procedūru, kas sākotnēji bija tiesnešu kompetencē, lai atslogotu tiesnešus (
11
), tika nodotas secretarios judiciales. Turklāt netika grozītas normas par procedūras norisi.
26.
Pēc šīs lietas pamatā esošā pieteikuma iesniegšanas LEC tika grozīts ar Likumu 42/2015 (
12
). Tomēr attiecīgie grozījumi saskaņā ar Likuma 42/2015 pārejas noteikumiem nav piemērojami jau uzsāktām procedūrām. Tādējādi turpmāk minētās LEC normas ir citētas šajā lietā piemērojamā redakcijā pirms grozījumiem ar Likumu 42/2015 (
13
).
27.
LEC 34. pantā ir reglamentēta izpildes procedūra pārstāvju honorāra samaksai, un tā 2. punkta otrajā un trešajā daļā ir noteikts:
“2.   [..]
Ja noteiktajā termiņā pilnvardevējs apstrīd rēķinu, secretario judicial pārbauda rēķinu, lietas materiālus un iesniegtos dokumentus un desmit dienu laikā pieņem rīkojumu par summu, kura ir jāatlīdzina pārstāvim, kā arī informē par tā piespiedu izpildi gadījumā, ja samaksa netiks veikta piecu dienu laikā no paziņošanas brīža.
Iepriekšējā daļā minētais rīkojums nav pārsūdzams, bet tas nekādā ziņā neietekmē spriedumu, kas turpmāk varētu tikt pasludināts parastā tiesvedībā.”
28.
LEC 35. pantā ir reglamentēta izpildes procedūra advokātu honorāra samaksai un ir paredzēts:
“1.   Advokāti var prasīt lietas dalībniekam, kuru viņi pārstāv, ar lietu saistīto honorāru samaksu, iesniedzot detalizētu rēķinu un formāli paziņojot, ka šie ir maksājamie honorāri, kuri vēl nav samaksāti.
2.   Kad šāds prasījums ir iesniegts, secretario judicial aicina parādnieku samaksāt minēto summu kopā ar izdevumiem vai apstrīdēt rēķinu desmit dienu laikā; papildus tiek paziņots par piespiedu izpildi, ja netiks veikta samaksa vai apstrīdēts rēķins.
Ja minētajā termiņā honorāri tiek apstrīdēti kā nemaksājami, piemēro iepriekšējā panta 2. punkta otro un trešo daļu.
Ja honorāri tiek apstrīdēti kā pārmērīgi, vispirms tiek noteikti izdevumi saskaņā ar 241. un nākamajiem pantiem, ja advokāts nevar pierādīt, ka ir bijusi rakstveida vienošanās par izdevumiem ar personu, kura apstrīd rēķinu, un tiek pieņemts rīkojums, nosakot parāda summu un paziņojot par piespiedu izpildi, ja samaksa netiks veikta piecu dienu laikā no paziņošanas brīža.
Šis rīkojums nav pārsūdzams, bet tas nekādā ziņā neietekmē spriedumu, kas turpmāk varētu tikt pasludināts parastā tiesvedībā.
3.   Ja honorāra parādnieks neapstrīd rēķinu noteiktajā termiņā, tiek noteikta izpilde par rēķina summu un izdevumiem.”
29.
LEC 206. panta nosaukums ir “Nolēmumu veidi”, un tā 2. punktā ir noteikts:
“2.   Secretarios judiciales nolēmumi iedalās pasākumos un rīkojumos.”
30.
LEC 207. pantā “Gala nolēmumi. Galīgi nolēmumi. Formālais res judicata spēks” ir noteikts:
“1.   Ar gala nolēmumiem tiek pabeigta pirmā instance vai tiek izlemta pirmās instances lēmuma pārsūdzība.
2.   Galīgi ir nolēmumi, kuri nav pārsūdzami vai nu tādēļ, ka tas nav paredzēts likumā, vai arī tādēļ, ka, lai gan tas ir paredzēts, ir beidzies likumā noteiktais termiņš un neviens no lietas dalībniekiem nav iesniedzis pārsūdzību.
3.   Galīgiem nolēmumiem ir res judicata spēks, un tiesai, kas tos pieņēmusi, katrā ziņā ir saistošs to saturs.
4.   Ja ir beigušies nolēmuma pārsūdzībai paredzētie termiņi un nolēmums nav pārsūdzēts, tas kļūst galīgs, tam ir res judicata spēks un tiesai, kas to pieņēmusi, katrā ziņā ir saistošs tā saturs.”
31.
LEC 222. panta nosaukums ir “Materiālais res judicata spēks”, un tā pirmajā punktā ir paredzēts:
“1.   Galīgu spriedumu res judicata spēks gan prasību apmierinošiem, gan noraidošiem spriedumiem saskaņā ar likumu izslēdz vēlāku tiesvedību par to pašu priekšmetu kā tiesvedībā, kurā tas rodas.”
32.
LEC 246. panta 1. punktā, uz kuru ir atsauce LEC 35. panta 2. punkta trešajā daļā, ir paredzēts:
“1.   Ja tiek apstrīdēti noteiktie izdevumi, jo advokāta honorāri tiek uzskatīti par pārmērīgiem, attiecīgais advokāts tiek uzklausīts piecu dienu laikā un, ja viņš nepiekrīt prasītajam honorāru samazinājumam, lietas materiālu vai nepieciešamās to daļas apliecināta kopija tiek nodota advokātu kolēģijai atzinuma sniegšanai.”
33.
LEC 517. panta nosaukums ir “Izpildes darbība. Izpildes rīkojums”, un tā 1. punktā un 2. punkta 9.o apakšpunktā ir noteikts:
“1.   Izpildes darbībai ir jābūt pamatotai ar rīkojumu, kas ir izpildāms.
2.   Izpildāmi rīkojumi ir tikai šādi:
9.
o citi procesuāli nolēmumi un dokumenti, kas ir izpildāmi saskaņā ar šo vai citu likumu.”
34.
LEC 552. panta nosaukums ir “Izpildāmības pasludināšanas noraidīšana. Pārsūdzība”, un tā pirmajā punktā ir noteikts:
“1.   Ja tiesa konstatē, ka nav izpildīti likumā paredzētie nosacījumi un prasības izpildāmības pasludināšanai, tā ar lēmumu noraida izpildāmības pasludināšanu.
Ja tiesa konstatē, ka kādu no 557. panta 1. punktā minētā izpildes rīkojuma noteikumiem varētu atzīt par negodīgu, piecpadsmit dienu laikā tā uzklausa lietas dalībniekus. Pēc to uzklausīšanas piecu darba dienu laikā saskaņā ar 561. panta 1. punkta 3.a apakšpunktu tā pieņem nepieciešamos rīkojumus.”
35.
LEC 556. panta nosaukums ir “Procesuālu vai šķīrējtiesas nolēmumu vai mediācijas līguma izpildes apstrīdēšana”, un tā 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Ja izpildes rīkojums ir par notiesājošu procesuālu vai šķīrējtiesas nolēmumu vai mediācijas līgumu, izpildes parādnieks desmit dienu laikā pēc tam, kad ir paziņots lēmums par nolēmuma vai līguma izpildāmības pasludināšanu, var apstrīdēt izpildes rīkojumu, rakstveidā informējot par samaksas veikšanu vai spriedumā, šķīrējtiesas nolēmumā vai līgumā noteiktā pienākuma izpildi un to dokumentāri pierādot.
Viņš var arī iebilst, ka izpildes rīcībai ir iestājies noilgums vai ka līgumi vai izlīgumi ir noslēgti, lai izvairītos no izpildes, ja vien šie līgumi un izlīgumi ir nostiprināti publiskā dokumentā.
2.   Iepriekšējā punktā minētā iebilduma iesniegšanai nav izpildi atliekošas iedarbības.”
36.
LEC 557. panta “Citos, nevis tiesas vai šķīrējtiesas rīkojumos noteiktas izpildes apstrīdēšana” 1. punkta 7.a apakšpunktā un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Ja izpilde tiek veikta, pamatojoties uz rīkojumiem 4.o, 5.o, 6.o un 7.o apakšpunkta izpratnē un citiem izpildāmiem dokumentiem 517. panta 2. punkta 9.o apakšpunkta izpratnē, izpildes parādnieks to var apstrīdēt iepriekšējā pantā paredzētajā termiņā un formā tikai tad, ja viņš pamatojas uz kādu no šiem iemesliem:
7.a
rīkojumā ir negodīgi noteikumi.
2.   Ja izpilde ir apstrīdēta saskaņā ar iepriekšējo punktu, secretario judicial aptur izpildi ar procesa organizatorisku pasākumu.”
III – Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
37.
Lai izspriestu strīdu par aizgādības tiesībām, Terasas tiesa, kuras kompetencē ir izskatīt lietas par vardarbību pret sievietēm (Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa), pēc P. Hernández Martínez pieteikuma ir izskatījusi lietu Nr. 206/2013. Savai pārstāvībai šajā lietā P. Hernández Martínez pilnvaroja advokātu Margarit Panicello. 2015. gada 27. jūlijāMargarit Panicello saskaņā ar LEC 35. pantu iesniedza pieteikumu Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa tieslietu sekretāram – secretario judicial veikt izpildes procedūru sava honorāra samaksai.
38.
Secretario judicial, kurš ir pilnvarots veikt izpildes procedūru honorāra samaksai, apšauba šīs procedūras saderību ar Savienības tiesībām, jo attiecīgās valsts tiesību normas viņam neļauj pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai noslēgtajā līgumā ir ietverti negodīgi noteikumi vai pastāv advokāta negodīga komercprakse. Šajās tiesību normās netiek arī ļauts iegūt pierādījumus, izņemot dokumentus vai ekspertu atzinumus.
39.
Šādos apstākļos secretario judicial ir nolēmis apturēt procedūru un uzdot Eiropas Savienības Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [LEC] 34., 35. pants un 207. panta 2.–4. punkts, kuri reglamentē [administratīvu] izpildes procedūru honorāra samaksai, ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam, ciktāl tajos tiek liegta pārbaudes tiesā iespēja? Ja atbilde ir apstiprinoša,
vai [LEC] 34. un 35. pantā paredzētās procedūras ietvaros secretario judicial ir “tiesa” Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. panta izpratnē?
2)
Vai [LEC] 34. un 35. pants ir pretrunā Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktam un 7. panta 2. punktam, kā arī Direktīvas 2005/29 6. panta 1. punkta d) apakšpunktam, 11. un 12. pantam, ciktāl tie liedz pēc savas ierosmes pārbaudīt iespējamu negodīgu noteikumu vai negodīgas komercprakses esamību līgumos, kas noslēgti starp advokātiem un fiziskām personām, kuras darbojas nolūkos, kas nav saistīti ar to komerciālo vai profesionālo darbību?
3)
Vai [LEC] 34. un 35. pants ir pretrunā Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktam, 7. panta 2. punktam un tās pielikuma 1. punkta q) apakšpunktam, ciktāl tie jautājuma atrisināšanai liedz iegūt pierādījumus administratīvā izpildes procedūrā honorāra samaksai?”
IV – Vērtējums
40.
Ir jāpārbauda, vai secretario judicial attiecībā uz funkciju, ko viņš veic izpildes procedūrā honorāra samaksai, ir tiesa LESD 267. panta izpratnē. Ja atbilde ir apstiprinoša, Tiesai ir jālemj, vai secretario judicial izpildes procedūrā honorāra samaksai pēc savas ierosmes ir jāpārbauda negodīgu noteikumu vai negodīgas komercprakses esamība. Tādējādi, lai atbildētu uz visiem šajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā uzdotajiem jautājumiem, galvenā nozīme ir tam, kāda ir izpildes procedūras honorāra samaksai kārtība. Tādēļ vispirms ir jāraksturo attiecīgā procedūra.
A – Par
“secretario judicial
” veikto izpildes procedūru honorāra samaksai
41.
LEC 34. un 35. pantā reglamentētā izpildes procedūra honorāra samaksai ļauj advokātam saņemt izpildes rīkojumu saviem honorāra prasījumiem, neizskatot šos prasījumus sacīkstes procesā, ja parādnieks to neuzsāk, apstrīdot prasījumus. Šajā ziņā šeit aplūkotā procedūra līdzinās maksājuma rīkojuma procedūrai, par ko ir runa lietās Banco Español de Crédito un Finanmadrid. Proti, arī tajā ir paredzēta procesuālās iniciatīvas pārnešana uz parādnieku, tā dēvētā “inversion du contentieux” [strīda apgriešana], kurā adresātam ir jāuzsāk sacīkstes process, lai nepieļautu, ka maksājuma rīkojums kļūst izpildāms (
14
).
42.
Izpildes procedūra honorāra piedziņai, kas tika izstrādāta īpaši tādu advokāta honorāru piedziņai, kuri rodas par konkrētu tiesas procesu, advokātam nav vienīgā iespēja piedzīt savus honorārus. Tos var prasīt arī parastā tiesas procesā vai maksājuma rīkojuma procedūrā.
43.
Izpildes procedūra honorāra samaksai jāveic tās tiesas secretario judicial, kas izsprieda lietu, kurā advokāts strādāja sava klienta labā, un šajā procedūrā var prasīt tikai honorārus, kas radušies attiecīgajā lietā.
1) Par secretario judicial veiktās izpildes procedūras honorāra samaksai gaitu
44.
Ja advokāts iesniedz secretario judicial savu honorāra prasījumu, viņš pārbauda, vai prasījumi ir atbilstīgi advokāta pakalpojumiem, kas sniegti tiesas procesā, un izslēdz prasījumus, kuri nav atlīdzināmi (
15
). Pēc tam viņš aicina parādnieku veikt samaksu. Ja parādnieks neapstrīd prasījumu, tiek noteikta izpilde.
45.
Turpretim, ja parādnieks apstrīd prasījumu kā nemaksājamu, secretario judicial pārbauda rēķinu, lietas materiālus un iesniegtos dokumentus un pēc tam pieņem rīkojumu par summu, kura ir jāatlīdzina advokātam (
16
).
46.
Turklāt, ja prasījums tiek apstrīdēts kā pārmērīgs un nav vienošanās par iebildumu iesniedzēja piekrišanu izdevumiem, secretario judicial nosaka prasījuma apmēru izdevumu noteikšanas procedūrā saskaņā ar LEC 241. un nākamajiem pantiem; tajā atbilstoši LEC 246. pantam ir paredzēta iespēja uzklausīt kreditoru un lūgt izvērtēt šo jautājumu advokātu kolēģijai (
17
).
47.
LEC 34. un 35. pantā atbilstoši to formulējumam tikai honorāra apstrīdēšanas gadījumā nepārprotami ir paredzēts, ka secretario judicial honorāra prasījuma noteikšanai pieņem rīkojumu (“decreto”). Tomēr secretario judicial arī pieņem nolēmumu, ja viņš pārbauda advokāta rēķinu, vajadzības gadījumā izslēdz neatlīdzināmus prasījumus, saskaņā ar LEC 35. panta 2. punkta pirmo daļu aicina parādnieku samaksāt rēķinu, un ja tad šis prasījums kļūst izpildāms saskaņā ar LEC 35. panta 3. punktu, jo parādnieks neapstrīd rēķinu. Tādēļ jēdziens “secretario judicial nolēmums” turpmāk nozīmē gan LEC 34. un 35. pantā nepārprotami paredzēto rīkojumu, ko secretario judicial pieņem rēķina apstrīdēšanas gadījumā, gan nolēmumu, ko viņš pieņem, aicinot parādnieku samaksāt viņa pārbaudīto rēķinu, un ja šis prasījums kļūst izpildāms, jo tas nav apstrīdēts. Ir jāpieņem, ka šis nolēmums tāpat tiek pieņemts kā rīkojums (“decreto”).
2) Par secretario judicial nolēmuma iedarbību
48.
Saskaņā ar LEC 34. un 35. pantu secretario judicial nolēmums izpildes procedūrā honorāra samaksai nav pārsūdzams, bet tā saturs neietekmēs turpmāku tiesvedību. Līdz ar to honorāra prasījumu, ko noteicis secretario judicial, var grozīt turpmākā parastā tiesvedībā. Tādējādi secretario judicial nolēmumam ir tikai formālais, nevis materiālais res judicata spēks.
49.
Proti, formālais res judicata spēks saskaņā ar LEC 207. pantu nozīmē tikai to, ka nolēmumu vairs nevar pārsūdzēt, jo tas nav paredzēts likumā vai ir beidzies pārsūdzības termiņš. Turpretim materiālais res judicata spēks saskaņā ar LEC 222. panta 1. punktu nozīmē, ka pieņemtā nolēmuma saturs kļūst saistošs arī turpmākās tiesvedībās.
50.
Tomēr tas, ka nolēmumam, ko pieņem secretario judicial izpildes procedūrā honorāra samaksai, nav materiālā res judicata spēka, nekādā ziņā neliedz izpildīt šo nolēmumu. Piemēram, saskaņā ar LEC 34. un 35. pantu parādniekam ir jāsamaksā secretario judicial noteiktā summa, pretējā gadījumā nolēmums tiek izpildīts.
3) Par secretario judicial nolēmuma izpildi
51.
Attiecībā uz pašu izpildi Spānijas tiesībās atkarībā no izpildāmā rīkojuma rakstura pastāv divas dažādas izpildes procedūras. Ja runa ir par procesuāliem vai šķīrējtiesas nolēmumiem (
18
) un mediācijas līgumiem, parādnieks saskaņā ar LEC 556. panta 1. un 2. punktu, apstrīdot rīkojumu ar izpildi neatliekošu iedarbību, var atsaukties tikai uz veiktu pienākuma izpildi, izpildes darbības noilgumu vai pušu izlīgumu. Turpretim, ja runa nav ne par tiesas, ne šķīrējtiesas rīkojumu (
19
), LEC 557. pantā ir paredzētas daudz plašākas atliekošas apstrīdēšanas iespējas, kas it īpaši ļauj iebilst pret negodīgu noteikumu esamību. Turklāt šādu rīkojumu izpildei saskaņā ar LEC 552. panta 1. punktu pilnvarotais tiesnesis pēc savas ierosmes pārbauda negodīgu noteikumu esamību (
20
).
52.
Šķiet, ka līdz galam nav noskaidrots jautājums, kurā no šīm kategorijām ietilpst secretario judicial nolēmums izpildes procedūrā honorāra samaksai. Piemēram, Spānijas valdība uzskata, ka šis rīkojums ir pieskaitāms LEC 557. pantā minētajiem ne tiesas, ne šķīrējtiesas rīkojumiem. No tā izriet, ka šā nolēmuma izpildē izpildes tiesnesim pēc savas ierosmes esot jāpārbauda negodīgu noteikumu esamība. Galvenokārt uz šo pieņēmumu balstās Spānijas valdības argumentācija gan par secretario judicial tiesas statusu, gan par atbildēm uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem.
53.
Tomēr Spānijas argumentācija ir grūti pamatojama. Tas tādēļ, ka, precīzi izsekojot LEC normu par izpildi atsauču ķēdi (LEC 517., 556. un 557. pants), izriet, ka secretario judicial nolēmumi ir izpildāmi tāpat kā tiesu nolēmumi.
54.
Spānijas valdība savu pieņēmumu pamato ar to, ka LEC 557. pantā par ne tiesas, ne šķīrējtiesas rīkojuma definīciju ir atsauce uz LEC 517. panta 2. punktu, kurā savukārt ir definēti visi izpildāmi rīkojumi un kura 9.o apakšpunktā ir minēti “citi procesuāli nolēmumi un dokumenti, kas ir izpildāmi saskaņā ar šo [..] likumu” (
21
), pie kuriem ir pieskaitāmi saskaņā ar LEC 34. un 35. pantu pieņemtie nolēmumi.
55.
Tomēr LEC 557. panta 1. punktā ir atsauce tikai uz LEC 517. panta 2. punkta 9.o apakšpunktā minētajiem citiem “izpildāmiem dokumentiem” (
22
), taču ne uz tajā tāpat minētajiem citiem “procesuāliem nolēmumiem” (“resoluciones procesales”). Proti, uz tiem attiecas LEC 556. pants, kurā saskaņā ar tā nepārprotamo formulējumu runa ir tieši par “procesuālu nolēmumu” izpildi.
56.
Turklāt izpildes procedūrā honorāra samaksai saskaņā ar LEC 34. un 35. pantu pieņemtie secretario judicial rīkojumi (“decretos”) ir pieskaitāmi nevis 517. panta 2. punkta 9.o apakšpunktā minētajiem “izpildāmiem dokumentiem”, bet gan tajā minētajiem “procesuāliem nolēmumiem (“resoluciones procesales”). Tas tādēļ, ka saskaņā ar LEC 206. panta 2. punktu secretario judicial pieņemtie rīkojumi (“decretos”) ir vieni no nolēmumiem, ko pieņem šī iestāde (“resoluciones”). Tādējādi izpildes procedūrā honorāra samaksai secretario judicial pieņemtie rīkojumi (“decretos”) neapšaubāmi ir “procesuāli nolēmumi” (“resoluciones procesales”) LEC 556. panta izpratnē un attiecībā uz izpildi ir pielīdzināmi tiesas nolēmumiem.
57.
Tiesas sēdē Spānijas valdība pret šo interpretāciju, kas balstīta uz LEC normu konkrēto formulējumu, neskatoties uz nepārprotamu jautājumu, nevarēja iebilst ar pamatotiem argumentiem, tā tikai, precīzi nekomentējot attiecīgo normu tekstu, neskaidri atsaucās uz šo normu “sistēmisko interpretāciju”.
58.
Tomēr – pretēji šim apgalvojumam – arī LEC sistēmiskā interpretācija apstiprina, ka izpildes procedūrā honorāra samaksai secretario judicial pieņemtajiem nolēmumiem, tāpat kā tiesas nolēmumiem, attiecībā uz izpildi ir piemērojams LEC 556. pantā noteiktais režīms. Tas tādēļ, ka ar Likumu 13/2009, ar kuru izpildes procedūra honorāra samaksai tika nodota secretarios judiciales kompetencē (
23
), arī LEC 556. panta nosaukums no “Tiesas vai šķīrējtiesas nolēmumu [..] izpildes apstrīdēšana [..]” (“Oposición a la ejecución de resoluciones judiciales o arbitrales [..]”) tika grozīts uz “Procesuālu vai šķīrējtiesas nolēmumu izpildes apstrīdēšana” (“Oposición a la ejecución de resoluciones procesales o arbitrales”); kā nepārprotami paskaidrots Likuma 13/2009 preambulā, tas tika darīts, lai ņemtu vērā ar šo likumu jaunizveidotās secretario judicial pilnvaras. Tādēļ, kā norādīts Likuma 13/2009 preambulā, jēdziens “procesuāli nolēmumi” (resoluciones procesales) pašlaik nozīmē gan tiesas, gan secretarios judiciales nolēmumus (
24
).
59.
Šie apsvērumi – pretēji Spānijas valdības viedoklim – pierāda Spānijas likumdevēja gribu ne tikai nodot secretarios judiciales kompetencē agrāk tiesnešu veikto izpildes procedūru honorāra samaksai, bet arī nodrošināt, lai nolēmumi, ko secretarios judiciales pieņem šajā procedūrā, būtu izpildāmi tāpat kā tiesas nolēmumi saskaņā ar LEC 556. pantu.
60.
Tādējādi šajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā ir jāņem vērā, ka nolēmumi, ko izpildes procedūrā honorāra samaksai pieņem secretario judicial, attiecībā uz izpildi ir pielīdzināti tiesas nolēmumiem. Tas nozīmē, ka saistībā ar izpildi nav paredzēts ne pienākums pēc savas ierosmes pārbaudīt negodīgus noteikumus, ne apstrīdēšanas ar atliekošu iedarbību iespēja, pamatojoties uz šādu noteikumu esamību.
B – Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
61.
Pirms pievēršanās jautājumam, vai raksturotā izpildes procedūra honorāra samaksai ir saderīga ar Savienības tiesībām, vispirms aplūkošu jautājumu par secretario judicial tiesībām lūgt prejudiciālu nolēmumu un citus jautājumus par pieņemamību.
1) Par secretario judicial tiesībām lūgt prejudiciālu nolēmumu
62.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu secretario judicial izsaka šaubas par savu tiesas statusu LESD 267. panta izpratnē, jo Spānijā formāli viņš ir nevis daļa no tiesu varas, bet gan Tieslietu ministrijai pakļauts ierēdnis. Tomēr galu galā viņš apstiprina savas tiesības lūgt prejudiciālu nolēmumu. Komisija piekrīt viņa vērtējumam, bet Spānijas valdība tam kategoriski nepiekrīt.
63.
Jautājums, vai iesniedzējiestāde ir tiesa LESD 267. panta izpratnē, ir jāvērtē tikai no Savienības tiesību viedokļa. Tāpēc galvenā nozīme nav tam, vai attiecīgā iestāde tiek uzskatīta par tiesu valsts tiesībās. Tas attiecas arī uz iestādes novērtējumu valsts judikatūrā un līdz ar to uz šajā lietā secretario judicial minēto un tiesas sēdē apspriesto Spānijas Konstitucionālās tiesas judikatūru, kurā secretario judicial nolēmums citā, nevis šeit aplūkotajā procedūrā netika atzīts par tiesas aktu Spānijas konstitucionālo procesuālo tiesību izpratnē.
64.
Turpretim, lai novērtētu iestādes tiesas statusu no Savienības tiesību viedokļa, svarīgi ir vairāki aspekti, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas un vai tā ir neatkarīga (
25
).
65.
Turklāt valsts iestādes var vērsties Tiesā tikai tad, ja tās izskata strīdu un tas ir jāizspriež procedūrā, kuras mērķis ir saņemt nolēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu (
26
).
66.
Iestādes tiesības lūgt prejudiciālu nolēmumu ir jāpārbauda, ņemot vērā gan strukturālus, gan funkcionālus kritērijus. Šajā ziņā valsts iestādi var atzīt par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē, ja tā pilda tiesas funkcijas, bet ne tad, ja tā veic citus uzdevumus, it īpaši administratīva rakstura uzdevumus (
27
).
67.
Tādējādi, lai konstatētu, vai valsts iestāde, kurai likumā ir uzticēti dažāda rakstura uzdevumi, ir atzīstama par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē, ir jānoskaidro, konkrēti kāda rakstura uzdevumus tā veic konkrētajā normatīvajā kontekstā, kurā tai jāvēršas Tiesā (
28
).
68.
Līdz ar to šajā lietā ir jāpārbauda, vai secretario judicial, īpaši savā izpildes procedūrā honorāra samaksai veicot LEC 35. pantā paredzēto funkciju, ir atzīstams par tiesu LESD 267. panta izpratnē.
69.
Vispirms nav problēmu ar secretario judicial darbības likumisko pamatu un viņa pastāvīgo raksturu (
29
). Tālāk saskaņā ar LEC 34. un 35. panta noteikumiem par izpildes procedūru honorāra samaksai nav šaubu par to, ka secretario judicial piemēro tiesību normas.
70.
Turpretim šajā lietā strīdīga ir šīs iestādes neatkarība un jautājums, vai attiecīgā izpildes procedūra honorāra samaksai ir saistoša rakstura, uz sacīkstes principu balstīta procedūra, kurā ir jāizšķir tiesību strīds un kuras mērķis ir saņemt nolēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu.
a) Par secretarios judiciales neatkarību
71.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tiesu neatkarības jēdziens ietver divus aspektus: ārējo un iekšējo.
72.
Neatkarības iekšējais aspekts ir saistīts ar objektivitātes jēdzienu un attiecas uz to, ka tiek saglabāta vienāda distance attiecībā pret strīda dalībniekiem un to attiecīgajām interesēm saistībā ar strīda priekšmetu (
30
).
73.
Secretario judicial iekšējā neatkarība izpildes procedūrā honorāra samaksai ir garantēta tādējādi, ka attiecībā pret advokātu un viņa klientu viņam ir neatkarīgas trešās personas pozīcija. Turklāt LOPJ 452. panta 1. punkta pirmajā teikumā ir paredzēts, ka savus uzdevumus viņš vienmēr veic objektīvi. Visbeidzot, viņa tiesiskais režīms attiecībā uz atturēšanos un noraidīšanu lielā mērā ir tāds pats kā tiesnešiem (
31
).
74.
Neatkarības ārējais aspekts ir saistīts ar nosacījumu, ka iestādei, kurai ir jāpieņem nolēmums, ir jābūt aizsargātai pret ārēju iejaukšanos vai spiedienu, kas varētu apdraudēt tās locekļu pieņemtā nolēmuma neatkarību, izskatot tiem uzticētos strīdus (
32
).
75.
Turklāt neatkarības un objektivitātes garantijām ir nepieciešams, lai pastāvētu tiesību normas it īpaši par iestādes sastāvu, iecelšanu, pilnvaru ilgumu, kā arī tās locekļu atturēšanās, noraidīšanas un atsaukšanas iemesliem, lai kliedētu indivīdos jebkādas pamatotas šaubas par minētās iestādes ārēju ietekmējamību un tās neitralitāti attiecībā uz pretstatītajām interesēm. Atbilstoši judikatūrai iesniedzējiestādes neatkarības nosacījums it īpaši ir izpildīts tikai tad, ja gadījumi, kad var atsaukt šīs iestādes locekļus, ir tieši noteikti tiesību normās (
33
).
76.
Attiecībā uz secretarios judiciales vispirms ir jāsecina, ka viņus ieceļ amatā konkursa kārtībā. Turklāt viņiem ir individuālas tiesības saglabāt savu ierēdņa statusu, faktiski veikt viņu profesionālajai grupai uzticētos uzdevumus un tikai likumā noteiktos gadījumos un ar likumā paredzētiem nosacījumiem tikt atbrīvotiem no amata (
34
). Visbeidzot, viņus var atbrīvot no amata tikai, pamatojoties uz krimināltiesisku notiesāšanu vai ļoti nopietniem pārkāpumiem, kas ir galīgi uzskaitīti likumā un ir pietiekami precīzi definēti (
35
).
77.
Turklāt secretarios judiciales kompetenci izpildes procedūrā honorāra samaksai nevar deleģēt citam ierēdnim (
36
). Piemērojamās normās katrā ziņā ir noteikts, ka secretarios judiciales individuālās procedūrās rīkojas tikai atbilstoši viņiem deleģētajām pilnvarām, nevis saskaņā ar vadības norādījumiem. Piemēram, viņu darba devējam – kā secretario judicial tieši uzsver savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu – ir aizliegts ietekmēt uzsāktas procedūras vai sniegt viņiem norādījumus konkrētās lietās (
37
). Tādēļ, neskatoties uz viņu kā ierēdņu, nevis tiesnešu statusu valsts sistēmā, kā arī augstāka līmeņa iestādes norādījumu vispārēju ievērošanu (
38
), secretarios judiciales, veicot uzdevumus, kas viņiem uzticēti konkrētā izpildes procedūrā honorāra samaksai, neapšaubāmi ir neatkarīgi.
78.
Pretēji viedoklim, ko Spānijas valdība ir izteikusi tiesas sēdē, šajā saistībā ir jāpieņem, ka tiesību normas, kurās augstāka līmeņa iestādēm ir aizliegts sniegt norādījumus secretarios judiciales konkrētās lietās (
39
), attiecas arī uz izpildes procedūru honorāra samaksai. Šajās normās gan ir minētas tikai secretario judicial apliecināšanas pilnvaras un šīs iestādes pilnvaras pieņemt procesa organizatoriskus nolēmumus. Tomēr attiecīgo normu formulējums ir radies vēl laikā pirms tam, kad pilnvaras veikt izpildes procedūru honorāra samaksai tika deleģētas secretarios judiciales. Tāpēc nav šaubu, ka brīvība nebūt pakļautiem norādījumiem individuālā gadījumā ir analoģiski piemērojama arī nolēmumiem, kuri secretario judicial ir jāpieņem izpildes procedūrā honorāra samaksai.
79.
Līdz ar to iepriekšminēto kritēriju kontekstā secretarios judiciales gan attiecībā uz viņu statusu, gan viņu uzdevumu veikšanu izpildes procedūrā honorāra samaksai ir paredzētas pietiekamas garantijas, lai tiktu izpildīts neatkarības kritērijs.
80.
Tādēļ nevar piekrist Spānijas valdības pretējam uzskatam, kurš ir pamatots tikai uz LOPJ 452. panta formulējumu, saskaņā ar kuru secretarios judiciales darbojas autonomi un neatkarīgi tikai, pildot savas apliecināšanas pilnvaras, bet, veicot citus uzdevumus, viņiem ir vispārēji jāievēro augstāka līmeņa vadības norādījumi. Šajā saistībā ir jāpiebilst, ka arī attiecīgās normas formulējums ir radies vēl laikā pirms tam, kad pilnvaras veikt izpildes procedūru honorāra samaksai tika deleģētas secretarios judiciales, un tādējādi tajā vēl nav ņemti vērā šīs iestādes jaunie, tiesai līdzīgie uzdevumi.
81.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka secretario judicial, neskatoties uz viņa tiesu ierēdņa statusu, veicot savas pilnvaras izpildes procedūrā honorāra samaksai, ir pietiekami neatkarīgs, lai to varētu atzīt par tiesu LESD 267. panta izpratnē.
b) Par secretarios judiciales funkciju izpildes procedūrā honorāra samaksai
82.
Lietas dalībniekiem nav vienprātīga viedokļa par secretario judicial tiesas statusu izpildes procedūrā honorāra samaksai attiecībā uz šīs procedūras sacīkstes un strīda raksturu, kā arī tās saistošo raksturu, proti, jautājumu, vai procedūras mērķis ir nolēmums ar tiesas nolēmuma raksturu.
83.
Par pirmo aspektu jāsecina, ka izpildes procedūrai honorāra samaksai noteikti piemīt sacīkstes elementi (
40
). Šajā procedūrā teorētiski ir iespējams, ka advokāts saņem izpildāmu rīkojumu, neizskatot viņa prasījumus sacīkstes procesā, ja parādnieks to neuzsāk, apstrīdot prasījumus (
41
). Tomēr vēlākais tad, kad parādnieks apstrīd prasījumus, procedūra notiek atbilstoši sacīkstes principam tādā ziņā, ka secretario judicial šajā gadījumā ne tikai ir jāpārbauda advokāta prasījumi, bet arī viņš jāuzklausa (
42
).
84.
Tomēr, kā apgalvo Spānijas valdība, izpildes procedūras honorāra samaksai pamatā nav strīda, kas ir jāizšķir secretario judicial. Šīs iestādes uzdevums esot tikai pārbaudīt veiktos advokāta pakalpojumus un noteikt summu, kura klientam ir jāpārskaita advokātam.
85.
Tomēr, tā kā izpildes procedūrā honorāra samaksai tiek izskatīts tiesību strīds, proti, strīds par faktiski vai šķietami nesamaksātu advokāta honorāra prasījumu, šis iebildums ir jānoraida (
43
). Pasludinot prasījuma izpildāmību vai to nosakot, secretario judicial atrisina šo strīdu. Turklāt, pārbaudot prasījumu, pamatojoties uz pieejamiem dokumentiem, viņš neizbēgami arī novērtē pierādījumus un zināmā mērā pārbauda prasījuma pamatotību. Šim secinājumam nav pretrunā fakts, ka prejudiciālajos jautājumos, kas ir jāaplūko turpmāk, ir uzdots jautājums, vai izpildes procedūrā honorāra samaksai veiktā pārbaude un pierādījumu iegūšana ir saderīga ar patērētāju aizsardzības noteikumiem Savienības tiesībās.
86.
Arī fakts, ka izpildes procedūra honorāra samaksai ir deleģēta secretarios judiciales, lai atslogotu tiesnešus no uzdevumiem, kuri neietilpst viņu tiesas spriešanas pamatdarbā, nenozīmē, ka šī nav sacīkstes procedūra. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka pēc izpildes procedūras honorāra samaksai deleģēšanas secretarios judiciales nav mainījusies ne procedūras gaita, ne galīgā nolēmuma izpildāmība (
44
). Tieši tāpēc, kā apgalvo iesniedzējiestāde, secretario judicial pilnvarošana veikt izpildes procedūru honorāra samaksai valsts līmenī ir izraisījusi debates par to, cik tiesiska ir kvazitiesas pilnvaru deleģēšana tieslietu iestādēm. Visbeidzot arī izpildes procedūras honorāra samaksai blakus raksturs un tās atkarība no iepriekš notikušas tiesvedības (
45
) neliecina, ka izpildes procedūra honorāra samaksai, kas šajā ziņā līdzinās arī Tiesā zināmajai tiesāšanās izdevumu noteikšanas procedūrai, nav sacīkstes process izskatāma strīda atrisināšanai.
87.
Par izpildes procedūras honorāra samaksai saistošo raksturu ir arī jāsecina, ka secretario judicial kompetence šajā procedūrā nav atkarīga no lietas dalībnieku savstarpējas vienošanās un ka viņa nolēmumi ir tiem saistoši (
46
).
88.
Pirmkārt, secretarios judiciales nolēmumi ir saistoši tiktāl, ciktāl šī procedūra ir paredzēta likumā un tādējādi neatkarīgi no jebkādas lietas dalībnieku vienošanās. Tādējādi fakts, ka advokāts savu honorāru piedziņai var izmantot arī citas procedūras, neliedz atzīt izpildes procedūru honorāra samaksai par saistošu: jo tiklīdz advokāts ierosina šādu procedūru, attiecīgais klients automātiski tajā tiek iesaistīts bez iespējas atteikties. Vispār šajā saistībā ir jāuzsver, ka jau spriedumā Consorci Sanitari del Maresme Tiesa ir atzinusi, ka fakultatīvas kompetences procedūrā pieņemti nolēmumi ir saistoši (
47
). No šāda viedokļa šajā lietā situācija ir līdzīga.
89.
Pat ja – kā tika minēts tiesas sēdē – strīdīgais honorāra prasījums vienlaikus varētu būt gan izpildes procedūras honorāra samaksai, gan parastas tiesvedības priekšmets un tas nepamatotu lis pendens, šis apstāklis nevarētu liecināt, ka izpildes procedūrā honorāra samaksai secretario judicial nav tiesas statusa. Pretējā gadījumā būtu jāapšauba arī šajā lietā neapstrīdētais tiesas statuss, kāds ir paralēli secretario judicial strīdīgo prasījumu izskatošai parastai tiesai.
90.
Otrkārt, arī argumenti, kurus Spānijas valdība ir minējusi par izpildes procedūrā honorāra samaksai pieņemta nolēmuma iedarbību, nevar apšaubīt šā nolēmuma saistošo raksturu, proti, ka tam ir tiesas nolēmuma raksturs.
91.
Vispirms tas, ka izpildes procedūrā pieņemtam nolēmumam nav materiālā res judicata spēka (
48
) šajā lietā nevar norādīt, ka tam nav tiesas nolēmuma rakstura. Tas tādēļ, ka neatkarīgi no turpmākas apstrīdēšanas iespējas atsevišķā procedūrā secretario judicial nolēmums attiecībā pret izpildes procedūras honorāra samaksai dalībniekiem neapšaubāmi rada tādas pašas sekas kā tiesas nolēmums. Tā kā tas nav apstrīdams, tam ir formālais res judicata spēks un tādējādi kļūst pamatots patstāvīgi izpildāms aicinājums parādniekam veikt samaksu vai attiecīgi patstāvīgas iedarbības pienākums kreditoram piekrist prasījuma samazinājumam (
49
). Tādēļ tam ir zināma līdzība ar nolēmumiem, ko pieņem pagaidu noregulējuma tiesiskās aizsardzības procedūrās. Arī tie ir tūlītēji izpildāmi, tomēr neietekmē nolēmumu turpmākā pamata tiesvedībā.
92.
Attiecībā uz pašu izpildi nav pamatots Spānijas valdības arguments, ka izpildāmais rīkojums ir nevis secretario judicial rīkojums, bet gan advokāta honorāra rēķins. Tas tādēļ, ka pat maksājuma uzdevumam sākotnēji prasītajā apmērā tomēr bija nepieciešama izpildes procedūra honorāra samaksai, lai advokāta rēķinu pārvērstu par izpildāmu rīkojumu.
93.
Šajā saistībā iepriekš aplūkotie noteikumi par izpildes procedūrā honorāra samaksai pieņemta nolēmuma izpildi (
50
) ļauj secināt, ka uz šo izpildi attiecas tāda pati kārtība kā uz tiesas nolēmumu izpildi. Tādējādi parādniekam it īpaši ir aizliegts apturēt piespiedu izpildi, izmantojot to atliekošas apstrīdēšanas iespēju. Šis aspekts ir būtiska norāde, ka šeit runa ir par nolēmumu ar tiesas nolēmuma raksturu.
94.
Visbeidzot, novērtējot secretario judicial tiesas statusu, nav svarīgs jautājums, vai pienākums pārbaudīt negodīgu noteikumu esamību ietilpst secretario judicial vai – kā apgalvo Spānijas valdība – izpildes tiesas kompetencē. Tas tādēļ, ka jautājumu, vai attiecībā uz izpildes procedūras honorāra samaksai gaitu un tai sekojošo izpildi Savienības tiesībās tiek prasīts, lai secretario judicial pārbaudītu negodīgu noteikumu iespējamību, Tiesa lems, novērtējot prejudiciālo jautājumu saturu.
95.
Tāpēc, ņemot vērā visu iepriekš minēto, es uzskatu, ka secretario judicial izpildes procedūrā honorāra samaksai ir tiesa LESD 267. panta izpratnē, jo viņš neatkarīgi un patstāvīgi izšķir tiesību strīdu sacīkstes procesā un pieņem nolēmumu, kuram ir tiesas nolēmuma raksturs.
2) Par citiem pieņemamības jautājumiem
96.
Komisija uzdod jautājumu, vai Tiesas rīcībā ir pietiekama informācija, lai atbildētu uz secretario judicial lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, un Spānijas valdība uzskata, ka Tiesai uzdotie interpretācijas jautājumi nav būtiski lietas izspriešanā.
a) Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pietiekamu detalizāciju
97.
Rezultātā uz jautājumu par secretario judicial norādītās informācijas pietiekamību līdz ar Komisiju ir jāatbild apstiprinoši. Tas tādēļ, ka, neskatoties uz nelielo informācijas daudzumu, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir raksturota ne tikai izspriežamās lietas un attiecīgās procedūras būtība, kā arī klientes, iespējams, nesniegtās informācijas par cenu problēma, bet arī izpildes procedūras honorāra samaksai juridiskais pamats un secretario judicial šaubas par tā saderību ar Savienības tiesību aktiem, kuru interpretāciju viņš lūdz.
98.
Tādēļ ir jānoraida papildu iebildumi, ko tiesas sēdē vēl plaši izteica Spānijas valdība, ka secretario judicial neesot pietiekami informējis, konkrēti par kādiem noteikumiem bija vienojies advokāts un viņa kliente. Šajos iebildumos principā netiek ņemts vērā, ka Tiesai, sniedzot prejudiciālu nolēmumu, ir jāizsakās nevis par kādu noteikumu satura saderību ar Direktīvu 93/13, bet gan par izpildes procedūras honorāra samaksai saderību ar šo direktīvu.
99.
Tādējādi secretario judicial paskaidrojumi par juridisko un faktisko situāciju pamatlietā ir pietiekami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz uzdotajiem jautājumiem. Turklāt tie lietas dalībniekiem ir devuši faktisku iespēju iesniegt paskaidrojumus. To pierāda arī Tiesā iesniegto paskaidrojumu saturs.
100.
Lai gan iepriekš minētie apsvērumi pamatojas uz intensīvu izpēti, tomēr tie tikai ir apstiprinājuši secretario judicial pieticīgos apsvērumus. Ja Spānijas valdība nebūtu radījusi rezultātā nepamatotās šaubas par lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu sniegto informāciju, šī izpēte nebūtu bijusi vajadzīga.
b) Par prejudiciālo jautājumu nozīmību pamatlietas izspriešanā
101.
Spānijas valdība apgalvo, ka pamatlietas izspriešanā nav būtiska ne Direktīvu 93/13 un 2005/29, ne Hartas 47. panta interpretācija.
i) Par Direktīvas 93/13 nozīmību lietas izspriešanā
102.
Vispirms saistībā ar Direktīvu 93/13 Spānijas valdības skatījumā uzdotie jautājumi nav būtiski, lai secretario judicial varētu pieņemt nolēmumu. Tas tādēļ, ka negodīgu noteikumu esamība ir jāpārbauda nevis šai iestādei, bet gan turpmāk izpildē iesaistītajam tiesnesim.
103.
Šis iebildums ir jānoraida.
104.
Pirmkārt, kā norādīts iepriekš (
51
), nekādā ziņā nav atklājies, ka secretario judicial nolēmuma izpildē iesaistītajam tiesnesim pēc savas ierosmes ir jāpārbauda negodīgu noteikumu esamība.
105.
Otrkārt, atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Direktīva 93/13 ir piemērojama likuma normām par valsts tiesas kompetenci, novērtējot līguma noteikumu negodīgumu (
52
). Tādējādi izpildes procedūra honorāra samaksai, ko veic secretario judicial, ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā. Tāpēc jautājumam, vai šai iestādei vai turpmāk izpildē iesaistītajam tiesnesim pēc savas ierosmes ir jāpārbauda negodīgu noteikumu esamība, var būt nozīme saistībā ar izpildes procedūras honorāra samaksai saderību ar Direktīvu 93/13. Tomēr šis jautājums ir jāaplūko, pārbaudot uzdotos prejudiciālos jautājumus pēc būtības, nevis pārbaudot šo jautājumu nozīmību lietas izspriešanā un tādējādi pieņemamību.
ii) Par Direktīvas 2005/29 interpretācijas nozīmību lietas izspriešanā
106.
Attiecībā uz Direktīvu 2005/29 Spānijas valdības skatījumā tajā nav paredzēts, ka valsts tiesnešiem pēc savas ierosmes ir jāpārbauda negodīgas komercprakses esamība, bet dalībvalstīm tikai ir noteikts nodrošināt īpašus pasākumus šādas prakses apkarošanai.
107.
Tomēr šajos argumentos Spānijas valdība neņem vērā robežu starp lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību un satura novērtējumu. Tas tādēļ, ka jautājums, vai Direktīvā 2005/29 tiek prasīts, lai valsts tiesa pēc savas ierosmes pārbaudītu negodīgas komercprakses esamību, attiecas uz pašas direktīvas interpretāciju, nevis uz tās nozīmību pamatlietas izspriešanā. Tomēr jautājumā, vai saistībā ar prejudiciālu jautājumu ir jāinterpretē tiesību akts, runa ir nevis par šā tiesību akta interpretāciju, bet gan par iepriekšējo jautājumu, vai šāda interpretācija ir nepieciešama attiecīgās situācijas novērtēšanai Savienības tiesību kontekstā.
108.
Šajā saistībā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu secretario judicial nepārprotami norāda, ka dokumentos nav reģistrēts, ka Margarit Panicello iepriekš ir informējis Hernández Martínez par sava pakalpojuma izmaksām. Tādēļ – kā tālāk norāda secretario judicial – viņam šķiet apšaubāmi aicināt Hernández Martínez samaksāt relatīvi augstāku summu, ja viņš nevar pārbaudīt, vai neinformēšana par cenu nav negodīga komercprakse.
109.
Turklāt Direktīva 2005/29 attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi attiecībā pret patērētājiem pirms komercdarījuma, kas attiecas uz ikvienu pakalpojumu, pēc tā un tā laikā (
53
). Saskaņā ar Tiesas judikatūru par Direktīvu 93/13 līgums starp advokātu un viņa klienti par juridisko pakalpojumu sniegšanu ir uzskatāms par komercdarījumu, kas attiecas uz pakalpojumu Direktīvas 2005/29 izpratnē (
54
).
110.
Tādējādi, ja secretario judicial konstatētu, ka Margarit Panicello savu klienti faktiski nav informējis par sava pakalpojuma cenu un tādēļ viņa ir pieņēmusi lēmumu veikt darījumu, ko citādi nebūtu pieņēmusi, tad informācijas par cenu noklusēšana būtu atzīstama par negodīgu komercpraksi Direktīvas 2005/29 izpratnē (
55
).
111.
Ņemot to vērā, nav saskatāms, ka jautājums par Direktīvas 2005/29 interpretāciju nebūtu saistīts ar pamatlietas reālo situāciju vai priekšmetu vai nebūtu nozīmīgs tās izspriešanā (
56
).
iii) Par Hartas 47. panta nozīmību lietas izspriešanā
112.
Kā apgalvo Spānijas valdība, izpildes procedūra honorāra samaksai saskaņā ar Hartas 51. pantu neietilpst tās piemērošanas jomā, jo nav Savienības tiesiskā regulējuma par advokātu honorāru piedziņu. Tādējādi Hartas 47. panta interpretācija nevarot būt būtiska pamatlietas izspriešanai.
113.
Šai argumentācijai nevar piekrist.
114.
Proti, no sprieduma lietā Åkerberg Fransson izriet, ka tiklīdz valsts tiesiskais regulējums ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, Tiesa sniedz iesniedzējtiesai visus nepieciešamos interpretācijas elementus, lai valsts tiesa varētu izvērtēt šā regulējuma saderību ar pamattiesībām (
57
).
115.
Šajā lietā nav šaubu, ka izpildes procedūru honorāra samaksai regulējošās normas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, jo pamatlietā iesaistītais līgums ir noslēgts starp advokātu un patērētāju un tādējādi tam ir piemērojama Direktīva 93/13 (
58
). Turklāt šī direktīva ir piemērojama likuma normām par valsts tiesas pilnvarām, novērtējot līguma noteikumu negodīgumu (
59
).
116.
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka dalībvalstu pienākums nodrošināt tiesību, kādas indivīdiem izriet no Direktīvas 93/13, efektivitāti pret negodīgu noteikumu izmantošanu nozīmē prasību nodrošināt tiesību aizsardzību tiesā, kas ir paredzēta arī Hartas 47. pantā, un šī prasība ir jāievēro valsts tiesai (
60
).
117.
Tādēļ valsts tiesiskā regulējuma saderība ar Direktīvas 93/13 prasībām attiecībā uz valsts tiesneša pārbaudes tiesībām ir jānovērtē arī, ņemot vērā Hartas 47. pantā nostiprināto prasību nodrošināt tiesību aizsardzību tiesā.
118.
Līdz ar to prejudiciālie jautājumi ir būtiski pamatlietas izspriešanā.
3) Starpsecinājums
119.
Tādējādi šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams un Tiesai uz to ir jāsniedz atbildes.
C – Par prejudiciālajiem jautājumiem
120.
Turpmāk es vispirms pievērsīšos pirmā jautājuma pirmajai daļai un otrajam prejudiciālajam jautājumam, kuri ir par izpildes procedūras honorāra samaksai saderību ar Direktīvām 93/13 un 2005/29 saistībā ar Hartas 47. pantu. Pēc tam es aplūkošu trešo prejudiciālo jautājumu, kurā runa ir par to, vai it īpaši secretario judicial pilnvaras iegūt pierādījumus izpildes procedūrā honorāra samaksai ir atbilstīgas Direktīvas 93/13 prasībām.
1) Par pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo daļu un otro prejudiciālo jautājumu
a) Par prasībām attiecībā uz valsts tiesu pārbaudes tiesībām Direktīvas 93/13 jomā un to attiecināmību uz Direktīvu 2005/29
121.
Tā kā nevienlīdzīgu situāciju starp patērētājiem un uzņēmējiem var izlīdzināt tikai ar pozitīvu iejaukšanos no trešo personu puses, valsts tiesu uzdevums ir garantēt to tiesību efektivitāti, kas patērētājiem ir piešķirtas ar Direktīvu 93/13. Tādēļ valsts tiesām pēc savas ierosmes ir jāpārbauda Direktīvas 93/13 piemērošanas jomā ietilpstoša līguma noteikuma negodīgums (
61
).
122.
Cik zināms, līdz šim Tiesa vēl nav nospriedusi, vai šāds pienākums pastāv arī Direktīvas 2005/29 jomā un vai tādējādi valsts tiesnešiem pēc savas ierosmes ir jāpārbauda negodīgas komercprakses esamība.
123.
Komisija uzskata, ka attiecīgā judikatūra par Direktīvu 93/13 ir attiecināma uz Direktīvu 2005/29. Turpretim Spānijas valdība iebilst pret šādu attiecināmību, jo Direktīvas 2005/29 11. un 12. pantā dalībvalstīm nav paredzēts pienākums vispārēji garantēt, lai tiesneši pēc savas ierosmes pārbaudītu negodīgu komercpraksi, bet tām ir jāparedz īpaši pasākumi šādas komercprakses apkarošanai.
124.
Tomēr šajā lietā nav vajadzības noskaidrot jautājumu par Direktīvai 93/13 izstrādāto principu attiecībā uz negodīgu noteikumu pārbaudi, ko pēc savas ierosmes veic valsts tiesas, vispārēju attiecināmību uz Direktīvu 2005/29.
125.
Kā izriet no secretario judicial sniegtās informācijas, pamatlietas situācijā iespējamā negodīgā komercprakse, kas izpaužas informācijas par cenu nesniegšanā, būtu būtiska nevis pati par sevi, bet tikai saistībā ar advokāta un viņa klientes noslēgtā līguma noteikumu negodīguma novērtējumu.
126.
Šajā saistībā komercprakses negodīgā rakstura konstatēšana ir viena no norādēm, ar ko var pamatot noteikuma negodīguma novērtējumu, jo saskaņā ar Direktīvas 93/13 4. panta 1. punktu noteikuma negodīgumu novērtē, ņemot vērā visus ar līguma noslēgšanu saistītos apstākļus. Tam nav pretrunā tas, ka komercprakses negodīgā rakstura konstatēšana nevar automātiski un pati par sevi pamatot līguma noteikuma negodīgumu, jo Direktīvas 2005/29 3. panta 2. punktā ir paredzēts, ka šī direktīva “neskar līgumtiesības un jo īpaši noteikumus par līguma spēkā esamību, tā veidošanu vai sekām” (
62
).
127.
Tādējādi šīs lietas situācijā valsts tiesai, pārbaudot negodīgu noteikumu esamību, ir jāņem vērā arī iespējamā negodīgā komercprakse un līdz ar to Direktīva 2005/29.
128.
No tā ir jāsecina, ka saistībā ar Direktīvu 93/13 negodīgu noteikumu esamības pārbaudes pēc savas ierosmes vajadzībām izstrādātie principi pamatlietas situācijā uz Direktīvu 2005/29 ir attiecināmi tiktāl, ciktāl negodīguma pārbaude Direktīvas 93/13 izpratnē, ja nepieciešams, ir jāveic saistībā ar negodīguma pārbaudi Direktīvas 2005/29 izpratnē.
129.
To neliedz Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkts. Šajā normā gan ir paredzēts, ka līguma noteikumu negodīguma novērtējums neattiecas uz cenas atbilstīgumu pakalpojumiem, kas par to saņemtas. Tomēr šis princips ir spēkā tikai tad, ja šie noteikumi ir vienkāršā un skaidri saprotamā valodā.
130.
Līdz ar to šīs lietas situācijā ir pilnībā iespējams, ka līguma noteikums, kura novērtēšanai varētu būt būtiska nesniegtā informācija par cenu, attiecas uz cenas atbilstīgumu sniegtajam pakalpojumam. Tomēr šajā gadījumā attiecīgais noteikums droši vien nebūtu formulēts skaidri un saprotami, tāpēc Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkts neliegtu valsts tiesai novērtēt tā saturu (
63
).
b) Par izpildes procedūras honorāra samaksai saderību ar Direktīvu 93/13 saistībā ar Direktīvu 2005/29 un Hartas 47. pantu
131.
Atbilstoši iepriekš minētajiem apsvērumiem pirmā prejudiciālā jautājuma pirmā daļa un otrais prejudiciālais jautājums ir jāsaprot tādējādi, ka secretario judicial vēlas noskaidrot, vai Direktīva 93/13 saistībā ar Direktīvu 2005/29 un Hartas 47. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir par izpildes procedūru honorāra samaksai un kurā nolēmuma pieņemšanai pilnvarotajai iestādei nav ļauts pēc savas ierosmes pārbaudīt negodīgu noteikumu vai negodīgas komercprakses esamību.
132.
Direktīva 93/13 saistībā ar Direktīvu 2005/29 un Hartas 47. pants nepieļauj procedūru, kas uzņēmējam ļauj prasīt, lai patērētājs izpildītu prasījumu, ja kādā uz izpildi vērstas procedūras stadijā pēc iestādes ierosmes netiek pārbaudīta negodīgu noteikumu vai negodīgas komercprakses esamība. Tādēļ, ja procedūru veido pirmais posms, kurā tiek prasīts izpildāmais rīkojums, un otrais posms, kurā notiek faktiskā izpilde, vismaz vienā no šiem abiem posmiem ir jāpārbauda negodīgums (
64
).
133.
Ņemot vērā šo principu, vispirms varētu rasties iespaids, ka ir pietiekami uz secretario judicial jautājumu atbildēt šādi: ar Direktīvu 93/13 saistībā ar Direktīvu 2005/29 un Hartas 47. pantu netiek pieļauts, ka izpildes procedūras honorāra samaksai veikšanai pilnvarotais secretario judicial nepārbauda negodīgumu tikai tad, ja arī pēc tam secretario judicial nolēmuma izpildē iesaistītajam tiesnesim nav tiesību veikt šādu pārbaudi. Šī atbilde būtu atbilstīga pozīcijai, ko šajā lietā pārstāv Spānijas valdība.
134.
Tomēr šāda atbilde ir jānoraida.
135.
Proti, aplūkojot ar izpildes procedūru honorāra samaksai saistītā nolēmuma pieņemšanai un izpildei paredzēto procesu kopumā, kļūst skaidrs, ka nav pareizi paredzēt negodīguma pārbaudi izpildes posmā (
65
). Tas tādēļ, ka tas nozīmētu, ka patērētājs iepriekšējā, uz izpildes rīkojuma pieņemšanu vērstā procedūrā tiktu aicināts samaksāt prasījumu, kurš, iespējams, pamatojas uz negodīgiem noteikumiem vai negodīgu komercpraksi, pretējā gadījumā piemērojot paredzēto izpildi.
136.
Tādēļ negodīguma pārbaudes pārcelšana uz izpildes stadiju ir jānoraida, pamatojoties gan uz procesuālās ekonomijas, gan attiecīgo Savienības tiesību normu efektīvas īstenošanas apsvērumiem. Šādas pārcelšanas rezultātā rastos nozīmīgs risks, ka parādnieks, pamatojoties uz secretario judicial nolēmuma dabisko autoritāti, saņemot šo nolēmumu, uzreiz veiktu samaksu, un turpmāka izpildes procedūra vispār vairs nebūtu vajadzīga. Tas tādēļ, ka izpildāma nolēmuma esamība rada nozīmīgu spiedienu uz patērētāju, lai viņš izpildītu savus (šķietamos) samaksas pienākumus, it īpaši ņemot vēra, ka procedūra izpildes rīkojuma pieņemšanai kā šajā lietā ir organizēta kā sacīkstes procedūra, kuras mērķis ir pieņemt nolēmumu, kam ir tiesas nolēmuma raksturs. Turklāt – kā tiesas sēdē ir pareizi uzsvērusi Komisija – apstrīdēšana izpildes procedūrā nekādā ziņā nav pielīdzināma iespējai apstrīdēt secretario judicial nolēmumu. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, kā minēts iepriekš (
66
), ka šādai apstrīdēšanai izpildes procedūrā šajā lietā nebūtu atliekošas iedarbības.
137.
Ja negodīgums tiktu pārbaudīts nevis secretario judicial veiktajā procedūrā, bet gan turpmākajā izpildes procedūrā, tas veicinātu izpildes procedūrā honorāra samaksai par izpildāmiem pasludināto, tomēr, iespējams, negodīgo prasījumu samaksu. Šāds risinājums acīmredzami būtu pretrunā Direktīvā 93/13 saistībā ar Direktīvu 2005/29 un Hartas 47. pantā prasītajai patērētāju aizsardzībai.
138.
Tādēļ es iesaku Tiesai uz pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo daļu un uz otro prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi: Direktīva 93/13, aplūkojot kopsakarā ar Direktīvu 2005/29, kā arī Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, saskaņā ar kuru izpildes procedūras honorāra samaksai veikšanai pilnvarotā iestāde pēc savas ierosmes nedrīkst pārbaudīt līgumā starp advokātu un patērētāju ietverta noteikuma negodīgumu vai negodīgas komercprakses pastāvēšanu.
2) Par trešo prejudiciālo jautājumu
139.
Uzdodot trešo prejudiciālo jautājumu, secretario judicial vēlas noskaidrot, vai noteikumi par izpildes procedūru honorāra samaksai ir pretrunā Direktīvai 93/13, jo tajos ir ierobežotas šīs iestādes tiesības iegūt pierādījumus un līdz ar to patērētāja tiesības uzrādīt pierādījumus.
140.
Vispirms rodas šaubas par šā jautājuma pieņemamību, jo saskaņā ar secretario judicial minētajiem apsvērumiem viņa ierobežotās tiesības veikt pārbaudi izpildes procedūrā honorāra samaksai varētu traucēt pārbaudīt tādus ar negodīgu noteikumu esamību nesaistītus elementus kā iespējamie līguma noteikumu grozījumi, jau veikti honorāra daļu maksājumi vai honorāru samaksas ierastā prakse. Tomēr secretario judicial jautājumu varētu saprast arī tādējādi, ka viņš vēlas zināt, vai ar pierādījumu iegūšanu saistītie ierobežojumi izpildes procedūrā honorāra samaksai nav pretrunā Direktīvas 93/13 efektivitātei.
141.
Valsts tiesu uzdevums, īstenojot Direktīvu 93/13, nenozīmē vien pilnvaras lemt par līguma noteikumu iespējamo negodīgumu, bet arī pienākumu pārbaudīt šo jautājumu pēc savas ierosmes (
67
). Tādējādi, lai aizsargātu patērētājus, saistībā ar Direktīvu 93/13 valsts tiesām ir aktīva loma. Turklāt no Savienības tiesību prasībām attiecībā uz tiesnešu veiktas pārbaudes efektivitāti, īstenojot Direktīvu 93/13, vispārīgi izriet, ka valsts procesuālās normas nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību īstenošanu, kas patērētājiem piešķirtas šajā direktīvā (
68
).
142.
Tādējādi situācija, kad tiesas rīcībā ir norādes par noteikumu negodīgumu, bet savu ierobežoto pārbaudes tiesību dēļ tā nevar to pārbaudīt, būtu acīmredzami problemātiska (
69
).
143.
Šajā lietā no LEC normām par izpildes procedūru honorāra samaksai izriet, ka prasījuma pārbaudei secretario judicial izmanto ne tikai lietas materiālus tiesvedībā, par kuru tiek iesniegts honorāra prasījums, bet arī advokāta rēķinu un citus dokumentus, piemēram, vienošanos par izdevumiem vai līgumu. Turklāt, ja prasījums tiek apstrīdēts kā pārmērīgs, secretario judicial ir jāuzklausa advokāts un, ja viņš nepiekrīt prasījuma samazināšanai, materiāli ir jānosūta advokātu kolēģijai, lai tā veiktu pārbaudi (
70
). Ar šīm izmeklēšanas pilnvarām parasti būtu jāpietiek, lai varētu pārbaudīt un novērtēt negodīgu noteikumu esamību.
144.
Kā uzsver Komisija, iespējams, tikai mutvārdos noslēgta līguma gadījumā, lai varētu novērtēt negodīgu noteikumu esamību, varētu būt nepieciešamas plašākas izmeklēšanas pilnvaras, piemēram, it īpaši iespēja uzklausīt lieciniekus. Tomēr Komisijas skatījumā LEC normas, ņemot vērā šajā saistībā pieņemto Spānijas Konstitucionālās tiesas judikatūru, varētu interpretēt atbilstoši Savienības tiesībām tiktāl, ciktāl secretario judicial pārbaudes tiesības pamatotos gadījumos varētu būt arī plašākas par dokumentāro pierādījumu pārbaudi un līdz ar to ietvert liecinieku uzklausīšanu.
145.
Ņemot vērā šos apsvērumus, es iesaku uz trešo prejudiciālo jautājumu atbildēt tā, ka Direktīva 93/13 neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ja tas ļauj iegūt pietiekamus pierādījumus, lai varētu efektīvi pārbaudīt negodīgu noteikumu esamību. Tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
V – Secinājumi
146.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Secretario Judicial del Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa (Terasas tiesa, kuras kompetencē ir izskatīt lietas par vardarbību pret sievietēm, tieslietu sekretārs) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Likuma 1/2000 34. un 35. pantā paredzētās procedūras ietvaros secretario judicial ir uzskatāms par tiesu, kurai saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu ir tiesības lūgt prejudiciālu nolēmumu;
2)
Direktīva 93/13, aplūkojot kopsakarā ar Direktīvu 2005/29, un Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, saskaņā ar kuru izpildes procedūras honorāra samaksai veikšanai pilnvarotā iestāde pēc savas ierosmes nedrīkst pārbaudīt līgumā starp advokātu un patērētāju ietverta noteikuma negodīgumu vai negodīgas komercprakses pastāvēšanu;
3)
ar Direktīvu 93/13 netiek aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, ja tas ļauj iegūt pietiekamus pierādījumus, lai varētu efektīvi pārbaudīt negodīgu noteikumu esamību. Tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Direktīvu 2011/83/ES (OV 2011, L 304, 64. lpp.).
(
3
)	Skat. iesniedzējiestādes sniegto informāciju pašlaik apturētajā lietā C‑269/16, saskaņā ar kuru tajā vien tiek izskatītas vairāk nekā 50 izpildes procedūras honorāra samaksai, kas ir apturētas līdz nolēmuma saņemšanai šajā lietā.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV 2005, L 149, 22. lpp.), 2009. gada 25. septembra labojuma redakcijā (OV 2009, L 253, 18. lpp.).
(
5
)	Ley Orgánica 6/1985, de 1 de julio, del Poder Judicial, 1985. gada 2. jūlijaBOE 157.
(
6
)	Ley Orgánica 7/2015, de 21 de julio, por la que se modifica la Ley Orgánica 6/1985, de 1 de julio, del Poder Judicial, 2015. gada 22. jūlijaBOE 174, stājies spēkā 2015. gada 1. oktobrī.
(
7
)	Pilnības labad ir jānorāda, ka ar Konstitutīvo likumu 7/2015 – cik var spriest – šajā lietā nozīmīgajās LOPJ normās nav izdarīti grozījumi, kas ietekmētu secretario judicial tiesas statusu vai atbildes uz prejudiciālajiem jautājumiem.
(
8
)	2006. gada 20. janvāraBOE 17.
(
9
)	2000. gada 8. janvāraBOE 7.
(
10
)	Ley 13/2009 de reforma de la legislación procesal para la implantación de la nueva Oficina judicial (Likums 13/2009 par procesuālo tiesību aktu reformu jaunas tiesu kancelejas izveidei), 2009. gada 4. novembraBOE 266.
(
11
)	Skat. Likuma 13/2009 par procesuālo tiesību aktu reformu jaunas tiesu kancelejas izveidei preambulu.
(
12
)	Ley 42/2015, de 5 de octubre, de reforma de la Ley 1/2000, de 7 de enero, de Enjuiciamiento Civil, 2015. gada 6. oktobraBOE 239.
(
13
)	Ir jānorāda, ka ar šo likumu šajā lietā nozīmīgajās LEC normās – ciktāl var spriest – nav izdarīti grozījumi, kas ietekmētu iesniedzēja secretario judicial tiesas statusa vērtējumu un atbildes uz Tiesai uzdotajiem jautājumiem. Tomēr uz dažiem vērā ņemamiem grozījumiem turpmāk tiek norādīts 16., 17., 20. un 42. zemsvītras piezīmē. Tas ir noderīgi saistībā ar vēl divām Tiesas izskatāmām un pašlaik apturētām prejudiciālā nolēmuma tiesvedībām (lietas C‑609/15 un C‑269/16), kuras arī ir par izpildes procedūrām honorāra samaksai un kurām – cik var spriest – jau ir piemērojams LEC režīms ar Likumu 42/2015 grozītajā redakcijā.
(
14
)	Skat. aprakstu ģenerāladvokāta M. Špunara [M. Szpunar] secinājumos lietā Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2015:746, 27. un 46. punkts); tomēr atšķirībā no izpildes procedūras honorāra samaksai maksājuma rīkojuma procedūrā apstrīdēšana izraisa pāreju uz parasto tiesvedību. Skat. vispārīgi par vienkāršoto procedūru naudas prasījumu piedziņai ģenerāladvokātes V. Trstenjakas [V. Trstenjak] secinājumus lietā Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:74, 23.–25., 50. un 51. punkts).
(
15
)	Saskaņā ar Spānijas Konstitucionālās tiesas 1993. gada 25. marta spriedumu lietā 110/1993, 1993. gada 27. aprīļaBOE 100.
(
16
)	Turklāt LEC redakcijā, kas grozīta ar Likumu 42/2015, ir paredzēts, ka secretario judicial pirms šā rīkojuma pieņemšanas informē kreditoru par apstrīdēšanu un uzklausa viņu: skat. LEC 35. panta 2. punkta otro daļu saistībā ar 34. panta 2. punkta otro daļu ar Likumu 42/2015 grozītajā redakcijā.
(
17
)	Turklāt ar Likumu 42/2015 grozītajā LEC redakcijā ir noteikts, ka secretario judicial jau pirms LEC 241. un nākamajos pantos paredzētās izdevumu noteikšanas procedūras uzsākšanas dod iespēju advokātam izteikt savu viedokli un piekrist sava honorāra samazinājumam: skat. LEC 35. panta 2. punkta trešo daļu ar Likumu 42/2015 grozītajā redakcijā.
(
18
)	“Resoluciones procesales o arbitrales”.
(
19
)	“Títulos no judiciales ni arbitrales”.
(
20
)	Šajā lietā piemērojamā LEC redakcijā runa ir tikai par “negodīgu noteikumu esamības konstatēšanu” (“Cuando el tribunal apreciare que alguna de las cláusulas incluidas en un título ejecutivo [..] pueda ser calificada como abusiva”), savukārt LEC 552. panta 1. punkta otrajā daļā ar Likumu 42/2015 grozītajā redakcijā nepārprotami ir noteikts pienākums veikt pārbaudi pēc savas ierosmes (“El tribunal examinará de oficio si alguna de las cláusulas incluidas en un título ejecutivo [..] puede ser calificada como abusiva”).
(
21
)	“Las demás resoluciones procesales y documentos que, por disposición de esta [..] ley, lleven aparejada ejecución”.
(
22
)	“Otros documentos con fuerza ejecutiva a que se refiere el número 9.o del apartado 2 del artículo 517”.
(
23
)	Iepriekš 25. punkts un 10. zemsvītras piezīme.
(
24
)	“Con el objeto de unificar la terminología y adaptarla a las nuevas competencias del Secretario judicial, se utiliza la expresión “resoluciones procesales”, para englobar tanto las resoluciones judiciales [..] como las del Secretario judicial [..]”.
(
25
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2016. gada 24. maijs, MT Højgaard un Züblin (C‑396/14, EU:C:2016:347, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
26
)	Skat. rīkojumu, 2010. gada 12. janvāris, Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5, 17. punkts un tajā minētā judikatūra); spriedums, 2013. gada 31. janvāris, Belov (C‑394/11, EU:C:2013:48, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
27
)	Skat. spriedumu, 2013. gada 31. janvāris, Belov (C‑394/11, EU:C:2013:48, 40. punkts un tajā minētā judikatūra); skat. arī spriedumu, 2012. gada 19. decembris, Epitropos tou Elegktikou Synedriou (C‑363/11, EU:C:2012:825, 21. punkts un tajā minētā judikatūra); tādējādi valsts tiesai procedūrā, kurā tā darbojas kā administratīva iestāde, nav “tiesas” statusa LESD 267. panta izpratnē; skat., piemēram, par Vācijas pirmās instances tiesu saistībā ar papildu likvidatora iecelšanas procedūru 2010. gada 12. janvāra rīkojumu Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5).
(
28
)	Skat. spriedumu, 2013. gada 31. janvāris, Belov (C‑394/11, EU:C:2013:48, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
29
)	Skat. LOPJ 440.–469.bis pantu (iepriekš, 16. un nākamie punkti) un Real Decreto 1608/2005 (iepriekš, 21. un nākamie punkti); par secretarios judiciales pastāvīgo raksturu it īpaši skat. arī Real Decreto 1608/2005 81. panta 1. punkta a) apakšpunktu (iepriekš, 24. punkts).
(
30
)	Spriedumi, 2006. gada 19. septembris, Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587, 52. punkts), un 2010. gada 22. decembris, RTL Belgium (C‑517/09, EU:C:2010:821, 40. punkts); līdzīgi, spriedums, 2000. gada 6. jūlijs, Abrahamsson un Anderson (C‑407/98, EU:C:2000:367, 34.–37. punkts), un rīkojums, 2008. gada 14. maijs, Pilato (C‑109/07, EU:C:2008:274, 24. punkts).
(
31
)	Skat. LOPJ 446. pantu (iepriekš, 18. punkts).
(
32
)	Spriedumi, 2006. gada 19. septembris, Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587, 50. un 51. punkts), un 2010. gada 22. decembris, RTL Belgium (C‑517/09, EU:C:2010:821, 39. punkts), kā arī rīkojums, 2008. gada 14. maijs, Pilato (C‑109/07, EU:C:2008:274, 23. punkts); līdzīgi, spriedums, 2000. gada 6. jūlijs, Abrahamsson un Anderson (C‑407/98, EU:C:2000:367, 34. punkts).
(
33
)	Skat. rīkojumu, 2008. gada 14. maijs, Pilato (C‑109/07, EU:C:2008:274, 24. punkts un tajā minētā judikatūra); spriedums, 2013. gada 31. janvāris, HID un BA (C‑175/11, EU:C:2013:45, 97. punkts).
(
34
)	Skat. LOPJ 442. un 450. pantu, kā arī Real Decreto 1608/2005 81. panta 1. punkta a) apakšpunktu (iepriekš, 18. un 24. punkts).
(
35
)	Skat. LOPJ 443. panta 2. punktu un 468.quater panta 2. punkta otro daļu saistībā ar 468.bis panta 1. punkta 1) apakšpunktu (iepriekš, 18. punkts).
(
36
)	Skat. LOPJ 452. panta 1. punktu (iepriekš, 19. punkts).
(
37
)	Skat. LOPJ 465. panta 8. punktu (iepriekš, 20. punkts), kā arī Real Decreto 1608/2005 16. panta h) punktu un 21. panta 2. punktu (iepriekš, 22. un 23. punkts).
(
38
)	Skat. LOPJ 440. pantu un 452. panta 1. punkta pirmo teikumu (iepriekš, 18. un 19. punkts).
(
39
)	Iepriekš, 37. zemsvītras piezīme.
(
40
)	Atbilstoši Tiesas judikatūrai sacīkstes procesa prasība nav absolūts kritērijs iestādes tiesas statusa noteikšanai LESD 267. panta izpratnē; skat. spriedumus, 1997. gada 17. septembris, Dorsch Consult (C‑54/96, EU:C:1997:413, 31. punkts); 2008. gada 16. decembris, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, 63. punkts un rezolutīvās daļas 1) punkts), un 2013. gada 31. janvāris, HID un BA (C‑175/11, EU:C:2013:45, 88. punkts).
(
41
)	Skat. iepriekš 41. un 44. punktu.
(
42
)	Šajā lietā piemērojamā LEC redakcijā šāda uzklausīšana ir paredzēta tad, ja prasījumi tiek apstrīdēti kā pārmērīgi un nav vienošanās par izdevumiem; atbilstoši LEC ar Likumu 42/2015 grozītajai redakcijai advokāts ir jāuzklausa jebkuras apstrīdēšanas gadījumā (skat. iepriekš 46. punktu, kā arī 16. un 17. zemsvītras piezīmi).
(
43
)	Tādēļ ir jānoraida Spānijas valdības vilktās paralēles ar gadījumiem, kad Tiesa iesniedzējiestādi nav atzinusi par tiesu, jo tā darbojās kā administratīva iestāde, kurai nebija jāizšķir tiesību strīds; skat. spriedumu, 2002. gada 15. janvāris, Lutz u.c. (C‑182/00, EU:C:2002:19, 13. un 14. punkts).
(
44
)	Skat. iepriekš 25. punktu.
(
45
)	Skat. iepriekš 43. punktu.
(
46
)	Par šiem kritērijiem skat. spriedumu, 2015. gada 6. oktobris, Consorci Sanitari del Maresme (C‑203/14, EU:C:2015:664, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
47
)	Spriedums, 2015. gada 6. oktobraConsorci Sanitari del Maresme (C‑203/14, EU:C:2015:664, 23.–25. punkts).
(
48
)	Skat. iepriekš 48.–50. punktu.
(
49
)	Šajā ziņā secretario judicial nolēmums izpildes procedūrā honorāra samaksai atšķiras no nolēmumiem procedūrās, kas ir citu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā, jo šo nolēmumu res judicata spēka neesamības dēļ iesniedzējiestādes netika atzītas par tiesām; skat. spriedumu, 2012. gada 19. decembris, Epitropos tou Elegktikou Synedriou (C‑363/11, EU:C:2012:825, 27. punkts); skat. arī rīkojumu, 2014. gada 17. jūlijs, Emmeci (C‑427/13, EU:C:2014:2121, 30. punkts).
(
50
)	Skat. iepriekš 53.–59. punktu.
(
51
)	Skat. iepriekš 51.–60. punktu.
(
52
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 30. aprīlis, Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, 38.–40. punkts).
(
53
)	Skat. Direktīvas 2005/29 3. panta 1. punktu saistībā ar 2. panta a)–d) apakšpunktu.
(
54
)	Skat. spriedumu, 2015. gada 15. janvāris_Šiba (C‑537/13, EU:C:2015:14, 24. un 35. punkts).
(
55
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2012. gada 15. marts, Pereničová un Perenič (C‑453/10, EU:C:2012:144, 41. punkts).
(
56
)	Šajā ziņā aplūkotā situācija atšķiras no 2012. gada 14. jūnija spriedumā Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 85.–87. punkts) raksturotās situācijas, kurā nebija nevienas norādes par negodīgas komercprakses esamību.
(
57
)	Spriedums, 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson (C‑617/10, ECLI:EU:C:2013:105, 19. punkts).
(
58
)	Skat. iepriekš 109. punktu.
(
59
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 30. aprīlis, Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279, 38.–40. punkts).
(
60
)	Spriedums, 2014. gada 17. jūlijs, Sánchez Morcillo un Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, 35. punkts); rīkojums, 2015. gada 16. jūlijs, Sánchez Morcillo un Abril García (C‑539/14, EU:C:2015:508, 36. punkts).
(
61
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 14. jūnijs, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 41.–43. punkts un tajos minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2013. gada 14. marts, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
62
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 15. marts, Pereničová un Perenič (C‑453/10, EU:C:2012:144, 42.–44. punkts); par skaidrojumu skat. arī ģenerāladvokātes V. Trstenjakas secinājumus lietā Pereničová un Perenič (C‑453/10, EU:C:2011:788, 82.–85. punkts, 88. un nākamie [līdz 91.] punkti un 111. punkts).
(
63
)	Spriedums, 2010. gada 3. jūnijs, Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid (C‑484/08, EU:C:2010:309, 32. punkts); šajā ziņā skat. arī rīkojumu, 2010. gada 16. novembris, Pohotovosť (C‑76/10, EU:C:2010:685, 73. un 77. punkts), kā arī spriedumu, 2012. gada 15. marts, Pereničová un Perenič (C‑453/10, EU:C:2012:144, 43. punkts). Par šā jautājuma detalizētu skaidrojumu skat. ģenerāladvokātes V. Trstenjakas secinājumus lietā Pereničová un Perenič (C‑453/10, EU:C:2011:788, 115.–119. punkts).
(
64
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 14. jūnijs, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 57. punkts un rezolutīvās daļas 1) punkts), 2016. gada 18. februāra sprieduma Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 55. punkts un rezolutīvā daļa) kontekstā. Par šajās abās lietās aplūkoto procedūru ir jāpiebilst, ka procedūras lietā Banco Español de Crédito laikā vēl tiesas kompetencē esošā maksājuma rīkojuma procedūra lietas Finanmadrid laikā tika nodota secretario judicial; skat. spriedumu, 2016. gada 18. februāris, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, 37. un 38. punkts). Par īpašo un uz šīs pamatlietas situāciju neattiecināmo notāru gadījumu skat. spriedumu, 2015. gada 1. oktobris, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, 47.–49. punkts, 59., 64. un 65. punkts).
(
65
)	Šajā saistībā skat. arī ģenerāladvokāta M. Špunara [M. Szpunar] secinājumus lietā Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2015:746, 53. un nākamie punkti).
(
66
)	Skat. iepriekš 60. punktu.
(
67
)	Spriedums, 2012. gada 14. jūnijs, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 43. punkts).
(
68
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2012. gada 14. jūnijs, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 46. punkts).
(
69
)	Šajā saistībā Tiesa jau ir nospriedusi, ka valsts tiesai pēc savas ierosmes ir jāveic izmeklēšanas pasākumi, lai noskaidrotu, vai noteikums ietilpst Direktīvas 93/13 piemērošanas jomā, un apstiprinošas atbildes gadījumā pēc savas ierosmes ir jānovērtē šāda noteikuma, iespējams, negodīgais raksturs; skat. spriedumus, 2010. gada 9. novembris, Pénzügyi Lízing (C‑137/08, ECLI:EU:C:2010:659, 56. punkts un rezolutīvās daļas 3) punkts); 2012. gada 14. jūnijs, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 44. punkts), un 2013. gada 21. februāris, Banif Plus Bank (C‑472/11, ECLI:EU:C:2013:88, 24. punkts).
(
70
)	Kopš šajā lietā vēl nepiemērojamiem, ar Likumu 42/2015 izdarītajiem grozījumiem advokāts ir jāuzklausa jebkādas apstrīdēšanas gadījumā, skat. iepriekš 16. zemsvītras piezīmi.