62015CC0131
ĢENERĀLADVOKĀTA NILSA VĀLA [NILS WAHL] SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 28. jūlijā (
1
)
Lieta C‑131/15 P
Club Hotel Loutraki AE
Vivere Entertainment AE
Theros International Gaming, Inc.
Elliniko Casino Kerkyras
Casino Rodos
Porto Carras AE
Kazino Aigaiou AE
pret
Eiropas Komisiju
“Apelācija — Valsts atbalsts — 13 azartspēļu darbības ekskluzīvo tiesību pagarināšana — Grieķijas Republikas piešķirta ekskluzīva licence video loterijas aparātu ekspluatācijai — LESD 108. panta 2. un 3. punkts — Iepriekšēja izskatīšana — Nosacījumi formālas izmeklēšanas procedūras sākšanai — Komisijas lēmums, ar ko konstatēts, ka pasākumi nav valsts atbalsts — Nopietnas grūtības — Pamatojums — Paziņoto pasākumu kopīgs vērtējums”
1.
Šajā apelācijas sūdzībā rodas vairāki jautājumi, kas saistīti ar valsts atbalsta kontroles procedūru. Ar to tiek atainots, kā trešās personas vai, pareizāk sakot, ieinteresētās personas, kuras lūdz atcelt Eiropas Komisijas lēmumu neuzsākt LESD 108. panta 2. punktā minēto formālo izmeklēšanas procedūru, apgalvojot, ka Komisijai bija radušās “nopietnas grūtības”, izvērtējot attiecīgos pasākumus, faktiski pašas varētu saskarties ar šādām grūtībām.
2.
Vai šai lietai būtu bijis jābūt vienam no nedaudzajiem veiksmīgajiem gadījumiem? Tālāk izklāstīto iemeslu dēļ, manuprāt, pret to būtu jāiebilst.
3.
Apelācijas sūdzībā Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE (turpmāk tekstā – “apelācijas sūdzības iesniedzējas”) lūdz atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 8. janvāra spriedumu Club Hotel Loutraki u.c./Komisija (
2
), ar kuru noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība atcelt Komisijas lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. punktu (
3
).
I – Atbilstošās tiesību normas
4.
Regula (EK) Nr. 659/1999 (
4
) ir aizstāta ar Padomes 2015. gada 13. jūlija Regulu (ES) 2015/1589 (
5
), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai. Tomēr apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā bija piemērojama tikai Regula Nr. 659/1999 (
6
).
5.
Regulas Nr. 659/1999 4. pantā (“Paziņojuma iepriekšēja izskatīšana un Komisijas lēmumi”) ir paredzēts:
“1.   Komisija izskata paziņojumu, tiklīdz tas ir saņemts. Neskarot 8. pantu, Komisija pieņem lēmumu saskaņā ar šā panta 2., 3. vai 4. punktu.
2.   Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka paziņotais pasākums nav atbalsts, tā nostiprina minēto konstatējumu ar lēmumu.
3.   Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka nav šaubu par to, ka paziņotais pasākums, ciktāl uz to attiecas [LESD 107. panta 1. punkts], ir saderīgs ar kopējo tirgu, tā nolemj, ka pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu (turpmāk – “lēmums necelt iebildumus”). Lēmumā norāda, kuru no [LESD] paredzētajiem izņēmumiem piemēro.
4.   Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka ir neskaidrības par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu, tā nolemj sākt procedūras saskaņā ar [LESD 108. panta 2. punktu] (turpmāk – “lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru”).
5.   Lēmumus, kas minēti 2., 3., un 4. punktā, pieņem divos mēnešos. Minētais periods sākas dienā pēc pilnīga paziņojuma saņemšanas. Paziņojumu uzskata par pilnīgu, ja divos mēnešos pēc tā vai pēc pieprasītās papildu informācijas saņemšanas Komisija nav lūgusi nekādu papildu informāciju. Attiecīgo periodu var pagarināt, ja tam piekrīt gan Komisija, gan attiecīgā dalībvalsts. Vajadzības gadījumā Komisija var noteikt īsākus termiņus. [..]”
II – Tiesvedības priekšvēsture
6.
2011. gada 1. decembrī Grieķijas iestādes paziņoja Komisijai par diviem pasākumiem (turpmāk tekstā – “paziņotie pasākumi”) Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP) (futbola rezultātu prognozēšanas organizācija) labā.
7.
Pirmais pasākums bija saistīts ar ekskluzīvas licences piešķiršanu OPAP par maksu EUR 560 miljoni 35000 video loterijas aparātu (turpmāk tekstā – “VLA”) ekspluatēšanai uz desmit gadiem līdz 2022. gadam (turpmāk tekstā – “VLA līgums”).
8.
Otrais pasākums bija saistīts ar OPAP iepriekš piešķirto ekskluzīvo tiesību pagarināšanu uz desmit gadiem (no 2020. gada līdz 2030. gadam) trīspadsmit azartspēļu organizēšanai ar jebkādiem līdzekļiem (turpmāk tekstā – “pielikums”). Šajā pielikumā bija paredzēts, ka OPAP par šīm tiesībām maksātu: i) vienreizēju maksājumu EUR 375 miljonu apmērā; ii) valsts nodevu Grieķijas valstij 5 % apmērā no attiecīgo spēļu azartspēļu bruto ieņēmumiem laikposmā no 2020. gada 13. oktobra līdz 2030. gada 12. oktobrim.
9.
2012. gada 4. aprīlī seši kazino (visi apelācijas sūdzības iesniedzēji, izņemot Kazino Aigaiou AE) iesniedza Komisijai sūdzību, apgalvojot, ka VLA līgums ir saistīts ar tāda valsts atbalsta piešķiršanu OPAP, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
10.
Pārrunu laikā starp Komisiju un Grieķijas iestādēm šī paziņojuma kontekstā tika panākta vienošanās, ka ir jāpapildina sākotnēji paredzētā atlīdzība par VLA līgumu. Ar 2012. gada 7. augusta vēstuli Grieķijas iestādes iesniedza apņemšanos ieviest papildnodevu no azartspēļu bruto ieņēmumiem, ko OPAP ieguva no VLA ekspluatēšanas (turpmāk tekstā – “papildnodeva”).
11.
Komisija 2012. gada 3. oktobrī pieņēma apstrīdēto lēmumu. Šajā lēmumā Komisija secināja, ka, ņemot vērā Grieķijas iestāžu ieviesto papildnodevu, ar paziņotajiem pasākumiem OPAP netika piešķirtas priekšrocības un tādējādi tie nebija valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
III – Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
12.
Ar 2013. gada 29. janvārī iesniegto prasības pieteikumu apelācijas sūdzības iesniedzējas cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
13.
Pamatojot to, apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirzīja četrus atcelšanas pamatus: i) – LESD 108. panta 2. punkta pārkāpums un pilnvaru ļaunprātīga izmantošana sakarā ar to, ka Komisija nesāka formālu izmeklēšanas procedūru, kā prasīts šajā noteikumā; ii) un iii) – pienākuma norādīt pamatojumu un tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, kā arī efektīvas tiesiskās aizsardzības pārkāpums attiecībā uz būtisku ekonomikas datu rediģēšanu apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālajā versijā; iv) – LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums sakarā ar to, ka Komisija izskatīja VLA līgumu un pielikumu kopā, lai pārbaudītu, vai ir piešķirta ekonomiska priekšrocība.
14.
Ar 2013. gada 12. jūlija un 12. septembra rīkojumiem Grieķijas Republikai un OPAP tika atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
15.
Pēc uzklausīšanas atklātā tiesas sēdē Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu noraidīja prasību kopumā un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējām segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt Komisijas un OPAP tiesāšanās izdevumus.
IV – Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
16.
Apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz Tiesu:
—
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest Komisijai un OPAP atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
17.
Komisijas atbildes rakstā prasījumi Tiesai ir šādi:
—
noraidīt apelācijas sūdzību;
—
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18.
OPAP atbildes rakstā prasījumi Tiesai ir šādi:
—
noraidīt apelācijas sūdzību;
—
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
19.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas OPAP un Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē 2016. gada 2. jūnijā.
V – Apelācijas sūdzības pamatu vērtējums
A – Ievada apsvērumi
1) Apelācijas sūdzības pamati
20.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda trīs apelācijas sūdzības pamatus, kas pamato to prasījumus.
21.
Ar apelācijas sūdzības pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriezdama, ka Komisijai nebija pienākuma uzsākt LESD 108. panta 2. punktā minēto formālu izmeklēšanas procedūru. Atļaujot Komisijai veikt sarunas un ņemt vērā Grieķijas ieviesto papildnodevu, Vispārējā tiesa neesot nošķīrusi iepriekšējas izskatīšanas stadiju un formālu izmeklēšanas procedūru — šī atšķirība ir apelācijas sūdzības iesniedzēju procesuālo tiesību aizsardzības pamats. Turklāt Vispārējā tiesa to izdarījusi, kļūdaini secinot, ka nebija nekādu norāžu par to, ka Komisija saskārusies ar “nopietnām grūtībām”, novērtējot paziņotos pasākumus, lai tai būtu pienākums sākt formālu izmeklēšanas procedūru.
22.
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinādama, ka Komisija ir ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu un ka apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz labu pārvaldību un tiesību efektīvu aizsardzību tiesā nav tikušas pārkāptas, neraugoties uz to, ka bija neiespējami noteikt Komisijas veikto aprēķinu pareizību, pamatojoties uz apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālo versiju.
23.
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka ar kopīgu pielikuma un VLA līguma vērtējumu Komisija nepārkāpa LESD 107. panta 1. punktu.
24.
Pirms sīkāk izskatu atšķirīgos apelācijas sūdzības pamatus, īsumā atspoguļošu Savienības valsts atbalsta pārskatīšanas procedūru un lomu, kāda šajā procedūrā ir ieinteresētajām personām, tas ir, visām personām, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķiršana, piemēram, atbalsta saņēmējam vai konkurējošajiem uzņēmumiem (
7
).
2) Savienības valsts atbalsta pārskatīšanas procedūra un ieinteresēto personu loma
25.
Saskaņā ar LESD 108. panta 1. punktu Komisija pastāvīgi pārskata un kontrolē valsts atbalstu. Lai Komisija varētu pārskatīt jebkuru jaunu atbalstu, ko plāno piešķirt dalībvalstis, tās par šo atbalstu paziņo Komisijai (
8
). Tā kā paziņotājai dalībvalstij netiek ļauts īstenot plānoto atbalstu pārskatīšanas procedūras laikā, Komisijai ir noteikts divu mēnešu termiņš, kura laikā tai ir jāpieņem lēmums akceptēt šo pasākumu (
9
) vai sākt procedūras otro posmu, proti, LESD 108. panta 2. punktā minēto formālo izmeklēšanas procedūru (
10
). Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktu Komisijai ir jāuzsāk formāla izmeklēšanas procedūra, ja tā pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka radušās šaubas par paziņotā pasākuma saderību ar iekšējo tirgu.
26.
Tālāk atspoguļošu iepriekšējas izskatīšanas posma un pienākuma sākt formālu izmeklēšanas procedūru robežas apelācijas sūdzības iesniedzēju norādītā pirmā pamata kontekstā. Pietiks, ja šeit ņemšu vērā terminu “šaubas”, kas Tiesas judikatūrā bieži tiek dēvēts par “nopietnām grūtībām” (
11
); tas ir galvenais termins iepriekšējās izskatīšanas tvēruma noteikšanai.
27.
Šādos apstākļos vēlos uzsvērt, ka valsts atbalsta pārskatīšanas procedūra, pirmkārt un galvenokārt, ir procedūra starp Komisiju un paziņotāju dalībvalsti. Ieinteresētās personas, piemēram, apelācijas sūdzības iesniedzēji, nav šīs procedūras dalībnieki un līdz ar to tiem ir tikai otršķirīga nozīme (
12
). Tikai formālas izmeklēšanas procedūras ietvaros ar LESD 108. panta 2. punktu Komisijai noteikts pienākums likt ieinteresētajām pusēm iesniegt piezīmes. No judikatūras izriet, ka šīs tiesības dod iespēju tikt pienācīgā apmērā iesaistītām administratīvajā procesā, ņemot vērā attiecīgās lietas apstākļus (
13
), bet nedod ieinteresētajām personām nekādas tiesības uz aizstāvību, kas būtu līdzvērtīgas tās paziņotājas dalībvalsts tiesībām, kura ir šī procesa dalībniece un šī lēmuma adresāte (
14
). To ir svarīgi atcerēties, izskatot apelācijas sūdzības iesniedzēju otro pamatu saistībā ar pamatojuma nepietiekamību.
28.
Lai līdzsvarotu šo ieinteresēto personu otršķirīgo nozīmi, Tiesa ir nospriedusi, ka jebkura ieinteresētā persona var apstrīdēt Komisijas saskaņošanas lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. vai 3. punktu, vai, citiem vārdiem sakot, lēmumu nesākt LESD 108. panta 2. punktā minēto formālo izmeklēšanas procedūru (
15
). Tomēr ieinteresētā persona nevar apstrīdēt šāda lēmuma saturu, ja saskaņā ar LESD 263. panta 4. punktu nav pierādījusi, ka šis lēmums to skar tieši un individuāli. Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas jautā, vai tie atbilst šai prasībai.
29.
Paturot prātā šo valsts atbalsta pārskatīšanas procedūru un ieinteresēto personu nozīmi, tagad izskatīšu dažādus apelācijas sūdzībā uzdotus jautājumus.
B – Apelācijas sūdzības pirmais pamats
30.
Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 108. panta 3. punktu un Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktu, 7. panta 2. un 3. punktu un 13. panta 1. punktu, uzskatīdama, ka Komisijai nebija pienākuma uzsākt LESD 108. panta 2. punktā minēto formālo izmeklēšanas procedūru.
31.
Komisija iebilst ne tikai pret šī pamata pieņemamību, bet arī pret apelācijas sūdzības pieņemamību kopumā. Turklāt OPAP uzskata pirmo pamatu par daļēji nepieņemamu. Katrā ziņā gan Komisija, gan OPAP uzskata pirmo pamatu par nepamatotu.
1) Pieņemamība
32.
Komisija apgalvo, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida kā acīmredzami nepieņemama kopumā, jo tajā tikai atkārtoti vai atveidoti pirmajā instancē iesniegtie juridiskie pamati un argumenti, līdz ar to tā līdzinās lūgumam Tiesai atkārtoti pārskatīt prasības pieteikumu pirmajā instancē.
33.
Ir tiesa, ka apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda apstrīdētie sprieduma punkti, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti pamato šo lūgumu (
16
). Nepieņemama ir apelācijas sūdzība, kurā ir tikai atkārtoti vai atstāstīti pamati un argumenti, kas tikuši izklāstīti Vispārējai tiesai (
17
).
34.
Tomēr pretēji tam, ko apgalvo Komisija, apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda Vispārējās tiesas sprieduma apstrīdētās daļas un apstrīd to, kā Vispārējā tiesa ir interpretējusi judikatūru, – pietiekami precīzi, lai apelācijas sūdzība būtu pieņemama. Tādēļ ir jānoraida Komisijas apgalvojums par šī pamata nepieņemamību.
35.
Papildus Komisijas vispārējam apgalvojumam par nepieņemamību OPAP apgalvo, ka apelācijas sūdzības pirmais pamats nav pieņemams, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējas vēlas apstrīdēt Vispārējās tiesas veikto vērtējumu par faktiskajiem apstākļiem.
36.
Manuprāt, apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd Vispārējās tiesas vērtējumu par faktiskajiem apstākļiem. Aplūkojot tos kontekstā, apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentos tomēr ir skaidri mēģināts apšaubīt Vispārējās tiesas juridisko vērtējumu attiecībā uz iepriekšējās izskatīšanas posma ierobežojumiem. Tas ir tiesību jautājums, kas ir pieņemams apelācijas sūdzībā.
2) Būtība
37.
Apelācijas sūdzības pirmais pamats attiecas uz ierobežojumiem iepriekšējās izskatīšanas posmā un Komisijas pienākumu sākt LESD 108. panta 2. punktā minēto formālo izmeklēšanas procedūru. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pirmkārt, secinādama, ka Komisija varēja likumīgi akceptēt grozījumus tai paziņotajos pasākumos, un, otrkārt, ka iepriekšējās izskatīšanas laikā Komisija nesaskārās ar nopietnām grūtībām.
38.
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju pirmo argumentu par to, ka Komisijai iepriekšējā izskatīšanā bija aizliegts ņemt vērā jebkādus grozījumus, kurus Grieķijas iestādes veikušas paziņotajos pasākumos, ir pietiekami norādīt turpmāk minēto.
39.
Kā Vispārējā tiesa pareizi norāda pārsūdzētā sprieduma 42. punktā, Tiesa jau ir nospriedusi, ka Komisijai pēc iepriekšējas izskatīšanas ir pilnvaras pieņemt lēmumu, pamatojoties uz Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. punktu, kurā tā konstatē, ka nepastāv valsts atbalsts, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts piedāvātās saistības (
18
).
40.
Šī apelācijas sūdzības pirmā pamata būtība drīzāk ir noteikt, vai Komisija saskārās ar nopietnām grūtībām iepriekšējās izskatīšanas laikā, kuru dēļ būtu jāsāk formāla izmeklēšanas procedūra. Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā secināja, ka šajā lietā tā nebija, ko īpaši apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas.
41.
Pirms izskatu apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītos argumentus šīs apelācijas sūdzības pamatojumam, ir noderīgi atgādināt atsevišķus principus, kas izriet no Tiesas judikatūras saistībā ar iepriekšējas izskatīšanas posmu, jēdzienu “nopietnas grūtības” un pienākumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru.
42.
Pirmkārt, Tiesa ir nospriedusi, ka iepriekšējas izskatīšanas posma mērķis ir ļaut Komisijai formulēt savu prima facie nostāju par attiecīgā pasākuma kā valsts atbalsta raksturu, kā arī šāda atbalsta saderību ar iekšējo tirgu (
19
).
43.
Otrkārt, kā norādīts iepriekš 25. punktā, no Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punkta izriet, ka Komisijai ir pienākums uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru, ja tā pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka ir šaubas par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu. Tiesa ir to konkretizējusi un nospriedusi, ka formāla izmeklēšanas procedūra ir nepieciešama vienmēr, kad Komisijai rodas nopietnas grūtības, nosakot, vai atbalsta pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu (
20
). Ja tas tā ir, tad Komisijai ir jāsāk formāla izmeklēšanas procedūra un nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz to (
21
). Tiesa ir nospriedusi, ka tie paši principi jāpiemēro, kad Komisijai ir šaubas par pārbaudītā pasākuma faktisko klasifikāciju (
22
).
44.
Treškārt, saskaņā ar LESD 108. panta 3. punkta mērķi un labas pārvaldības pienākumu Komisija var tai skaitā iesaistīties dialogā ar paziņotāju valsti vai ar trešajām personām, lai šīs procedūras sākotnējā posmā censtos pārvarēt jebkādas radušās grūtības. Ar šīm pilnvarām kā priekšnoteikums tiek pieņemts, ka Komisija var koriģēt savu nostāju saskaņā ar uzsāktā dialoga rezultātiem, šādu korekciju a priori neinterpretējot kā pierādījumu nopietnām grūtībām (
23
).
45.
Ceturtkārt, no Tiesas judikatūras izriet, ka nopietnu grūtību jēdziens ir objektīvs un ka šo grūtību esamība ir jānoskaidro, ņemot vērā gan apstākļus, kādos apstrīdētais akts ticis pieņemts, gan akta saturu, salīdzinot lēmuma pamatojumu ar Komisijas rīcībā esošo informāciju brīdī, kad tā pieņēmusi lēmumu par apstrīdētā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu (
24
).
46.
Piektkārt, Tiesa ir nospriedusi, ka pienākums pierādīt nopietnu grūtību esamību ir lietas dalībniekam, kurš apstrīd Komisijas saskaņošanas lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. vai 3. punktu (
25
).
47.
Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka Komisijai nebija pienākuma uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru pēc tam, kad tā bija secinājusi, ka VLA līgums, izvērtējot to kopā ar pielikumu, deva priekšrocības OPAP LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Tās apgalvo, ka šajā brīdī Komisijai ir bijis jābūt skaidram, ka VLA līgums ir saistīts ar (domājams, nesaderīgu) atbalstu. Citiem vārdiem sakot, Komisija atbilstoši tam, kā es izprotu apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus, bija saskārusies ar nopietnām grūtībām, novērtējot paziņotos pasākumus, un tai vajadzēja sākt formālu izmeklēšanas procedūru. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka vairākas Vispārējās tiesas pieļautās kļūdas pārsūdzētā sprieduma 50.–53. punktā saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju norādīto ir novedušas to pie kļūdaina secinājuma, ka Komisija nesaskārās ar nopietnām grūtībām, novērtējot paziņotos pasākumus. Apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā mēģina pierādīt, ka Vispārējā tiesa, ļaujot Grieķijai ieviest grozījumus sākotnēji paziņotajos pasākumos pēc vairākām aprēķinu un pārrēķinu kārtām, patiesībā ir ierobežojusi Komisijas pienākumu sākt formālu izmeklēšanu, attiecinot to tikai uz gadījumiem, kad ir domstarpības starp Komisiju un paziņotāju dalībvalsti. Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsevišķi novērtēdama faktiskos elementus, uz kuriem norādīts pirmajā instancē, lai pierādītu nopietnu grūtību esamību, kaut arī Vispārējai tiesai būtu jāizskata minētie elementi kopā, lai noteiktu, vai pastāvēja šādas grūtības.
48.
Kaut arī neapšaubāmi var būt situācijas, kad Komisiju varētu kritizēt par iepriekšējas izskatīšanas posma pārmērīgu paplašināšanu, tādējādi liedzot ieinteresētām personām tiesības iesaistīties pārskatīšanas procedūrā, uzskatu, ka Vispārējā tiesa šajā konkrētajā lietā izdarīja pareizo secinājumu, proti, ka Komisija nesaskārās ar nopietnām grūtībām, izvērtējot paziņotos pasākumus, kas tai liktu sākt LESD 108. panta 2. punktā izklāstīto formālo izmeklēšanas procedūru.
49.
Pirmkārt, kā Vispārējā tiesa norāda pārsūdzētā sprieduma 43. punktā, Komisija var uzsākt dialogu ar paziņotāju dalībvalsti – tās ir tiesības, atbilstoši kurām tiek pašsaprotami iepriekš pieņemts, ka Komisija var pielāgot savu nostāju šāda dialoga rezultātiem.
50.
Turklāt, kā redzams no pārsūdzētā sprieduma (
26
), pārrunu starp Komisiju un Grieķijas iestādēm nolūks bija noteikt atbilstošo atlīdzības līmeni, ko maksā OPAP par ekskluzīvajām tiesībām saskaņā ar VLA līgumu un pielikumu, un šajā konkrētajā gadījumā Grieķijas iestāžu noteiktās saistības nemainīja sākotnēji paziņoto pasākumu būtību, bet to mērķis bija tikai paaugstināt saskaņā ar VLA līgumu paredzētās atlīdzības līmeni.
51.
Turklāt, ja piekristu apelācijas sūdzības iesniedzēju viedoklim, ka, tā kā atlīdzības līmenis, kas jāmaksā OPAP par ekskluzīvajām tiesībām, ir izšķirošs valsts atbalsta esamības noteikšanā un tādēļ sākotnēji paziņoto atlīdzības līmeni nevarēja grozīt, neiesaistot ieinteresētās personas formālas izmeklēšanas procedūras ietvaros, tad būtu jāpiekrīt arī tam, ka Komisija šajā konkrētajā gadījumā vispār nevarēja uzsākt sarunas ar Grieķijas iestādēm iepriekšējas izskatīšanas laikā, jo patiesībā domstarpības bija tikai par cenas aprēķināšanu.
52.
Lai gan jāatzīst, ka iepriekšējā izskatīšana, kas ir paziņotā pasākuma prima facie pārskatīšana, nevar būt beztermiņa, tomēr vēl arvien uzskatu, ka šajā konkrētajā lietā desmit mēnešu pārskatīšanas laikposms nešķiet pārmērīgs, ņemot vērā politisko un ekonomisko fonu (
27
). Jāatceras, ka Grieķija tajā laikā piedzīvoja smagu finanšu un politisko krīzi un notika diskusijas par to, vai Grieķijai būtu jāpamet eirozona, kas, protams, ietekmētu pārrunu rezultātu starp Komisiju un Grieķiju par atlīdzību, kādu OPAP jāmaksā par ekskluzīvajām tiesībām. Daudzi atlīdzības aprēķini un pārrēķini, kā arī procedūras ilgums ir jāskata šajā kontekstā.
53.
Turklāt ir svarīgi paturēt prātā, ka Tiesa ir nospriedusi, ka “šaubām” vai “nopietnām grūtībām” būtu jāpastāv brīdī, kad Komisija pieņem lēmumu par paziņoto pasākumu. Tas ir brīdis, kad Komisija beidzot ir noskaidrojusi savu nostāju, vai, apelācijas sūdzības iesniedzēju vārdiem izsakoties, kad Komisija ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu (
28
).
54.
Tāpēc, manuprāt, nav izšķiroši, vai Komisija, kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, iepriekšējā izskatīšanā konstatēja, ka tai sākotnēji paziņotie pasākumi deva ekonomisku priekšrocību OPAP. Svarīgi ir tas, vai tas tā bija tajā brīdī, kad Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu.
55.
Man šķiet, ka, ņemot vērā salīdzinoši retos gadījumus, kad ieinteresētajai personai ir izdevies panākt Komisijas lēmuma neuzsākt formālu izmeklēšanas procedūru atcelšanu, ieinteresētajai personai, lai tās prasība tiktu apmierināta (ja vien pati Komisija nav izteikusi šaubas par pasākuma kā atbalsta kvalifikāciju vai šāda pasākuma saderību ar iekšējo tirgu (
29
)), jāspēj pierādīt, ka tad, kad Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, tās rīcībā nebija visas nepieciešamās informācijas, lai izslēgtu jebkādas šaubas attiecībā vai nu uz paziņotā pasākuma kā atbalsta kvalifikāciju, vai tā saderību ar iekšējo tirgu (
30
), vai, pakārtoti, ka Komisija ir nepietiekami vai nepienācīgi analizējusi būtisko informāciju (
31
).
56.
Apelācijas sūdzības iesniedzēju argumenti attiecībā uz pārskatīšanas procedūru nav tāda rakstura, lai liktu apšaubīt Vispārējās tiesas secinājumu, ka Komisija iepriekšējas izskatīšanas posma beigās nebija saskārusies ar “nopietnām grūtībām” vai, citiem vārdiem sakot, ka tai bija “neskaidrības” (šaubas) par paziņoto pasākumu kvalifikāciju vai šajā ziņā par to saderību ar iekšējo tirgu. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojums par pretējo ir jānoraida kā nepamatots.
57.
Visbeidzot, manuprāt, nepamatots ir apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojums, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsevišķi izvērtēdama faktiskos elementus, kas minēti pirmajā instancē, lai pierādītu nopietnu grūtību pastāvēšanu, kaut arī Vispārējai tiesai būtu vajadzējis šos elementus vērtēt kopā. Faktiski, konstatējusi, ka neviens no apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītajiem elementiem nenorādīja uz nopietnām grūtībām (
32
) un procedūras ilgums nebija pietiekams, lai secinātu, ka Komisija bija saskārusies ar nopietnām grūtībām (
33
), Vispārējā tiesa nosprieda, ka iepriekšējas izskatīšanas ilgums šajā konkrētajā lietā nešķiet nepamatots, ņemot vērā lietas apstākļus (
34
). Citiem vārdiem sakot, Vispārējā tiesa faktiski izvērtēja visus apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītos elementus kopā un secināja, ka ar tiem nav pierādīta nopietnu grūtību esamība.
58.
Ņemot vērā iepriekš minēto, secinu, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka Komisijai nebija pienākuma sākt formālu izmeklēšanas procedūru. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzēju pirmais pamats ir jānoraida.
C – Apelācijas sūdzības otrais pamats
59.
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 296. pantu un to tiesības uz labu pārvaldību un tiesību efektīvu aizsardzību tiesā saskaņā ar Eiropas Savienība Pamattiesību hartas 41. un 47. pantu, uzskatīdama, ka apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālā versija ir pietiekami motivēta, neraugoties uz būtisku ekonomikas datu rediģēšanu.
60.
Komisija iebilst pret šī apelācijas pamata pieņemamību. Katrā ziņā Komisija, kuru atbalsta OPAP, uzskata otro pamatu par nepamatotu.
1) Pieņemamība
61.
Komisijas iebildumi pret apelācijas sūdzības otrā pamata pieņemamību atbilst tās vispārīgajam apgalvojumam par nepieņemamību, ko jau apskatīju 32. līdz 34. punktā.
2) Būtība
62.
Tiesai ir jāatrisina jautājums, vai apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālā versija būtu ļāvusi apelācijas sūdzības iesniedzējām pārbaudīt un Vispārējai tiesai pārskatīt sniegto ekonomisko datu pamatotību un Komisijas veikto aprēķinu pareizību, kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, vai arī Vispārējai tiesai bija taisnība, uzskatot, ka tas nebija nepieciešams, lai ievērotu pienākumu norādīt pamatojumu un apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz labu pārvaldību un tiesību efektīvu aizsardzību tiesā.
63.
Kā minēts iepriekš 28. punktā, ieinteresētā persona var apstrīdēt Komisijas saskaņošanas lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. vai 3. punktu, vai, citiem vārdiem sakot, LESD 108. panta 2. punktā minēto lēmumu nesākt formālu izmeklēšanas procedūru. Lai varētu pienācīgi īstenot šīs tiesības uz pārskatīšanu tiesā, šādai personai ir jābūt informētai par pieņemtā lēmuma pamatojumu. Pienākums norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu būtu jāskata šajā kontekstā, un Komisijai pienācīgi jāņem vērā trešo personu iespējamās intereses saņemt paskaidrojumus (
35
).
64.
Tiesa ir nospriedusi, ka pienākums aizsargāt konfidenciālu informāciju saskaņā ar LESD 337. pantu nevar attaisnot nepilnības pamatojumā un ka pienākumu ievērot informācijas konfidencialitāti nevar interpretēt tik plaši, ka tas pienākumam norādīt pamatojumu atņem tā būtisko saturu (
36
).
65.
Lai gan iepriekš minētā judikatūra ir vienlīdz jāpiemēro apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālajai versijai, kas ir pieejama ieinteresētajām personām, piemēram, apelācijas sūdzības iesniedzējām, tomēr šķiet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas pārprot Komisijai saistošā pienākuma norādīt pamatojumu apjomu.
66.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 296. pantā prasītajam pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā akta būtībai un tam nepārprotami un viennozīmīgi jāatspoguļo iestādes – akta autores – argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot pieņemtā akta pamatojumu un kompetentajai Savienības tiesai veikt pārbaudi (
37
).
67.
Apstrīdētais lēmums ir lēmums, kas pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. punktu, proti, lēmums, ar kuru Komisija konstatē, ka paziņotie pasākumi nav valsts atbalsts. Trešo personu ieinteresētība šādā lēmumā ir tāda, ka Komisija, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru, iespējams, nedeva tām tiesības iesaistīties lēmuma pieņemšanas procesā (skat. arī iepriekš 27. punktu). Tādēļ ieinteresētajām personām ir jābūt pietiekami precīzi informētām par šāda lēmuma pamatojumu, lai noteiktu, vai ir norādes uz nopietnām grūtībām, kad jāuzsāk formāla izmeklēšanas procedūra. Šajā konkrētajā gadījumā gandrīz visi ekonomikas dati tika rediģēti. Tādēļ, lai Komisija pareizi izpildītu savu pienākumu norādīt pamatojumu, gan Komisijas izmantotajai aprēķinu metodei, gan katrai tās daļai, manuprāt, ir skaidri jāizriet no šī lēmuma nekonfidenciālās versijas.
68.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 74. punktā detalizēti paskaidro, kā ar apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālās versijas argumentāciju ir: i) skaidri parādīta Komisijas izmantotā metodoloģija un ii) apelācijas sūdzības iesniedzējiem ļauts saprast Komisijas izmantoto argumentāciju, lai tādējādi formulētu atcelšanas pamatojumu. Vispārējā tiesa inter alia norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir noteikts kritērijs, kādu Komisija bija paredzējusi piemērot, lai noteiktu, vai apstrīdētie pasākumi rada priekšrocības (
38
), un izskaidrots, kā Komisija aprēķināja VLA līguma un pielikuma pašreizējo neto vērtību (
39
). Turklāt Vispārējā tiesa piebilst, ka apstrīdētajā lēmumā ir norādīti iemesli, kāpēc Komisija uzskatīja par piemērotu šos divus pasākumus izvērtēt kopā. Tā norāda arī, ka ar VLA līgumā paredzēto atlīdzības palielināšanu, kura noteikta saistībās, ko Grieķijas iestādes iesniedza 2012. gada 7. augustā, ir nodrošināts, ka atlīdzības līmenis ir pietiekams, lai izslēgtu jebkādas priekšrocības. Visbeidzot Vispārējā tiesa norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir noteikta arī šīs papildu atlīdzības aprēķināšanas metode.
69.
Ņemot vērā iepriekš minēto, konstatēju, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinādama, ka Komisija nav vainojama tajā, ka nebūtu norādījusi pamatojumu vai būtu aizskārusi apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz labu pārvaldību un tiesību efektīvu aizsardzību tiesā, neraugoties uz to, ka apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālā versija neļāva apelācijas sūdzības iesniedzējām pārskatīt ekonomiskos datus un Komisijas veikto aprēķinu pareizību.
70.
Pamatojoties uz to, apelācijas sūdzības otrais pamats ir jānoraida.
D – Apelācijas sūdzības trešais pamats
71.
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, uzskatīdama, ka Komisija bija tiesīga izskatīt VLA līgumu un pielikumu kopā, neraugoties uz to, ka šie divi līgumi, pēc to domām, ietekmē dažādus tirgus, kas, iespējams, būtu redzams no iepriekšējas tirgus analīzes.
72.
Komisija norāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju trešais pamats ir jāatzīst par nepieņemamu tiesību vērsties tiesā neesamības dēļ. Katrā ziņā Komisija, kuru atbalsta OPAP, trešo pamatu uzskata par nepamatotu.
1) Pieņemamība
73.
Komisija tāpat kā Vispārējā tiesa apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas, kuras ir apstrīdējušas aplūkoto lēmumu pēc būtības, nav pierādījušas, ka tās tieši un individuāli skar paziņotie pasākumi.
74.
Šķiet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neapstrīd to, ka tās patiesībā apšauba aplūkotā lēmuma saturu, bet tās apgalvo, ka, tā kā Vispārējā tiesa pirmajā instancē sprieda par ceturtā prasījuma saturu, pirms tam neizskatījusi jautājumu par pieņemamību, un šis nolēmums ir saistošs apelācijas sūdzības iesniedzējām, tām ir tiesības vērsties tiesā par šo sprieduma daļu. Citādi to pārsūdzības tiesības tiktu nesamērīgi ierobežotas vienīgi tāpēc, ka Vispārējā tiesa procesuālās ekonomijas interesēs nolēma neizskatīt to tiesības vērsties tiesā.
75.
Lai gan zināmā mērā varu piekrist apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentiem, ka Vispārējās tiesas izmantotā metode, tas ir, izskatīt lietu pēc būtības, nepārbaudot locus standi, varētu radīt prasītājiem nelabvēlīgu situāciju, jo īpaši gadījumā, ja Tiesa konstatē, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz secinājumu par atcelšanas pamata būtību (
40
), tomēr no Tiesas judikatūras izriet, ka jautājums par nepieņemamību tiesību vērsties tiesā neesamības dēļ ir sabiedriskās kārtības jautājums, ko Tiesa var un tai pat ir pienākums izskatīt pēc savas ierosmes (
41
).
76.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas savos iesniegtajos apsvērumos Tiesā, neraugoties uz to, ka tām tika dota iespēja atbildēt uz Komisijas paskaidrojumiem, nav pierādījušas, kā ir izpildīts kāds no LESD 263. panta 4. punktā noteiktajiem kritērijiem. No Komisijas paskaidrojumiem izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas ir apgalvojušas, ka ir OPAP tiešās konkurentes, ciktāl to spēļu automāti, iespējams, konkurē ar VLA automātiem, uz kuriem attiecas VLA līgums, bet tās nav pierādījušas šādu attiecību pastāvēšanu un arī to, ka paziņotie pasākumi būtiski ietekmētu katras apelācijas sūdzības iesniedzējas stāvokli tirgū individuāli (
42
).
77.
Piekrītot Komisijai, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pierādījušas, ka tām ir tiesības apstrīdēt aplūkoto lēmumu pēc būtības, es uzskatu, ka trešais pamats būtu jāatzīst par nepieņemamu.
78.
Gadījumā, ja Tiesa man nepiekrīt, tomēr izskatīšu trešo pamatu pēc būtības.
2) Būtība
79.
Ar trešo pamatu ir uzdots jautājums par to, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ļaudama Komisijai kopā vērtēt VLA līgumu un pielikumu, lai noteiktu priekšrocības esamību, vispirms nenosakot tirgu(-s), ko ietekmē šie līgumi. Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju norādīto iepriekšēja tirgus definēšana ir būtiska, jo ar LESD 107. panta 1. punktu atsevišķus valsts atbalsta pasākumus ir ļauts vērtēt kopā tikai tad, ja šādi pasākumi ietekmē to pašu tirgu.
80.
Lai atbildētu uz jautājumu, kas uzdots ar trešo apelācijas pamatu, ir nepieciešams izskatīt “priekšrokas” jēdzienu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
81.
Ir noteikts, ka priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē ietver jebkuru ekonomisko labumu, ko saņēmējs nebūtu guvis parastos tirgus apstākļos (
43
). Lai noteiktu, vai pastāv priekšrocība, Komisijai ir jāizvērtē ikviens tai paziņots pasākums tā atbilstošā kontekstā un ņemot vērā visas attiecīgā darījuma iezīmes (
44
).
82.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 92. un 93. punktā izskatīja kontekstu, kādā tika pieņemti paziņotie pasākumi. Tā konstatē inter alia ka VLA līgums un pielikums tika noformēti vienā laikposmā, ka tie kalpoja vienam mērķim (palielināt OPAP tirgus vērtību, ņemot vērā tās gaidāmo privatizāciju) un ka OPAP veicamie maksājumi par divu ekskluzīvu tiesību kategoriju piešķiršanu bija jāizpilda vienā laikā. Ņemot to vērā, Vispārējā tiesa apstiprināja Komisijas secinājumu, ka paziņoto pasākumu izvērtēšana viena paziņojuma kontekstā bija piemērota un nepieciešama.
83.
Šķiet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neapšauba, ka ekonomiskais konteksts ir būtisks, lai noteiktu, vai pastāv priekšrocība saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pirms tiek izlemts, vai atbilstošs ir kopīgs vērtējums, ir nepieciešama tirgus analīze. Tas ir tāpēc, ka, ja ar šādu tirgus analīzi pierāda, ka paziņotie pasākumi pieder diviem atšķirīgiem tirgiem, tad šo pasākumu kopīgs vērtējums ir jāizslēdz, jo ar to var slēpt kādu priekšrocību, kas tiek piešķirta ar vienu no pasākumiem. Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka šajā lietā VLA līguma un pielikuma kopīgs vērtējums (domājams, ietekmējot divus dažādus tirgus) ļautu OPAP pazemināt cenas konkurējošajā VLA tirgū, iekasējot nesamērīgas cenas tirgū, kas aptver trīspadsmit azartspēles, uz kurām attiecas pielikums, uz ko OPAP ir ekskluzīva koncesija.
84.
Kā norāda Komisija, tirgus noteikšanas būtiskums valsts atbalsta lietās, pirmkārt un galvenokārt, ir ierobežots ar kontekstu, lai noteiktu, vai konkrētais pasākums izkropļo konkurenci un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm (
45
). Turklāt tam varētu būt sava loma pasākuma selektivitātes noteikšanā (
46
). Apstrīdētajā lēmumā nav apspriests neviens no šiem diviem elementiem, lai noteiktu valsts atbalsta esamību saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu.
85.
Turklāt šajā konkrētajā lietā nav derīgi apelācijas sūdzības iesniedzēju argumenti par to, kāpēc ir svarīgi iepriekš noteikt tirgu.
86.
Pieņemot, ka OPAP, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, varētu savstarpēji subsidēt divus šķietami atšķirīgus tirgus, šādai praksei, manuprāt, nebūtu nekāda sakara ar atsevišķu vai kopēju VLA līguma un pielikuma vērtējumu. Tas, kas šādu praksi darītu iespējamu, ja to pierādītu, būtu tas, ka OPAP jau ir monopols attiecībā uz trīspadsmit azartspēlēm, uz kurām attiecas pielikums. Citiem vārdiem sakot, cena, ko maksā par VLA līgumu, nav saistīta ar OPAP iespējām iekasēt nesamērīgas cenas 13 azartspēļu organizēšanā, uz kurām attiecas pielikums.
87.
Tomēr, kā norāda Vispārējā tiesa, apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pamatojušas savu pieņēmumu, ka OPAP pēc vēlēšanās var brīvi palielināt cenas trīspadsmit azartspēlēm, uz kurām attiecas pielikums. Tomēr, tā kā tas ir jautājums par faktiskajiem apstākļiem, kā norādīja Komisija, Tiesa to nepārbauda.
88.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka ekonomiskais konteksts ir jānosaka objektīvi un ka dalībvalstis nevar brīvi interpretēt valsts atbalsta pasākuma kontekstu. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Grieķija paziņojusi par VLA līgumu un pielikumu kopā, lai palielinātu valsts ieņēmumus.
89.
Šis arguments ir jānoraida kā acīmredzami nepamatots. Kā norāda Komisija, dalībvalsts, kura nosaka pasākumus, noteikti ietekmēs kontekstu, kādā šie pasākumi ir pieņemti. Dalībvalsts izlemj, kādus pasākumus tā vēlas pieņemt, un paziņo par to Komisijai. Pēc tam Komisijai ir jānovērtē paziņotie pasākumi, ņemot vērā visas to iezīmes.
90.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas nav izvirzījušas nekādus citus juridiskus argumentus, kas varētu likt apšaubīt Vispārējās tiesas secinājumu spēkā esamību attiecībā uz paziņoto pasākumu kopīgo vērtējumu. Tāpēc uzskatu, ka arī trešais apelācijas sūdzības pamats un tātad apelācijas sūdzība kopumā ir jānoraida.
VI – Tiesāšanās izdevumi
91.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Komisija un OPAP ir prasījušas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, un apelācijas sūdzības iesniedzējām spriedums ir nelabvēlīgs.
VII – Secinājumi
92.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai:
—
noraidīt apelācijas sūdzību;
—
piespriest Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos un Porto Carras AE atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas saistībā ar šo apelācijas sūdzību ir radušies Eiropas Komisijai un Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP).
(
1
)   Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)   Spriedums T‑58/13, EU:T:2015:1 (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).
(
3
)   Komisijas Lēmums C(2012) 6777 final par valsts atbalstu SA.33988 (2011/N) – Grieķija – OPAP ekskluzīvo tiesību pagarināšanas kārtība trīspadsmit azartspēļu organizēšanai un ekskluzīvas licences piešķiršana [35 000] video loterijas aparātu ekspluatēšanai [uz desmit gadiem] (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
(
4
)   Padomes 1999. gada 22. marta Regula, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).
(
5
)   OV 2015, L 248, 9. lpp.
(
6
)   Redakcijā, pirms stājās spēkā Padomes 2013. gada 22. jūlija Regula Nr. 734/2013, ar ko groza Regulu Nr. 659/1999.
(
7
)   “Ieinteresētās personas” Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punktā ir definētas kā “visas dalībvalstis un visas personas, uzņēmumi vai uzņēmumu apvienības, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums, jo īpaši attiecīgā atbalsta saņēmējs, konkurējošie uzņēmumi un arodapvienības”.
(
8
)   Skat. LESD 108. panta 3. punktu. Paziņošanas sistēma ir papildināta ar iespēju ieinteresētajām personām iesniegt sūdzības par dalībvalstu pieņemtajiem atbalsta pasākumiem.
(
9
)   Komisija var vai nu pieņemt lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. punktu, kā tas ir šajā lietā, konstatējot, ka paziņotais pasākums nav atbalsts, vai lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 3. punktu, konstatējot, ka paziņotais pasākums ir atbalsts, bet saderīgs ar iekšējo tirgu.
(
10
)   Divu mēnešu termiņš izriet no Tiesas judikatūras: skat. spriedumu, 1973. gada 11. decembris, Lorenz, 120/73, EU:C:1973:152. Kopš tā laika tas ir kodificēts procesuālajā regulējumā: skat. Regulas Nr. 659/1999 4. panta 5. punktu.
(
11
)   Spriedums, 2009. gada 2. aprīlis, British Aggregates/Komisija, C‑431/07 P, EU:C:2009:223, 61. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
12
)   Spriedums, 1998. gada 2. aprīlis, Komisija/Sytraval un Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 59. punkts. Aprakstu par šo (otršķirīgo) nozīmi skat. ģenerāladvokāta Nīlo Jēskinena [Niilo Jääskinen] secinājumos lietā Komisija/Kronoply un Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2010:715, 27.–40. punkts.
(
13
)   Spriedums, 2008. gada 26. jūnijs, SIC/Komisija, T‑442/03, EU:T:2008:228, 222.–225. punkts un tajos minētā judikatūra.
(
14
)   Spriedums, 2007. gada 12. septembris, Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Komisija, T‑68/03, EU:T:2007:253, 43. punkts.
(
15
)   Spriedumi, 1993. gada 19. maijs, Cook/Komisija, C‑198/91, EU:C:1993:197, un 1993. gada 15. jūnijs, Matra/Komisija, C‑225/91, EU:C:1993:239. Skat. arī spriedumu, 2011. gada 24. maijs, Komisija/Kronoply un Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 47. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
16
)   Skat. LESD 256. pantu, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta 1. punktu un Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punktu. Skat. arī rīkojumu, 2015. gada 5. februāris, Grieķija/Komisija, C‑296/14 P, EU:C:2015:72, 42. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
17
)   Rīkojums, 2015. gada 5. februāris, Grieķija/Komisija, C‑296/14 P, EU:C:2015:72, 43. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
18
)   Spriedums, 2013. gada 13. jūnijs, Ryanair/Komisija, C‑287/12 P, EU:C:2013:395, 67.–73. punkts.
(
19
)   Spriedums, 1993. gada 19. maijs, Cook/Komisija, C‑198/91, EU:C:1993:197, 22. punkts.
(
20
)   Spriedums, 2009. gada 2. aprīlis, Bouygues un Bouygues Télécom/Komisija, C‑431/07 P, EU:C:2009:223, 61. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
21
)   Spriedums, 2008. gada 22. decembris, British Aggregates/Komisija, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 113. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
22
)   Spriedums, 2005. gada 10. maijs, Itālija/Komisija, C‑400/99, EU:C:2005:275, 47. punkts.
(
23
)   Spriedums, 2013. gada 13. jūnijs, Ryanair/Komisija, C‑287/12 P, EU:C:2013:395, 71. punkts.
(
24
)   Spriedums, 2013. gada 24. janvāris, 3F/Komisija, C‑646/11 P, EU:C:2013:36, 31. punkts. Skat. arī spriedums, 2012. gada 28. marts, Ryanair/Komisija, T‑123/09, EU:T:2012:164, 77. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
25
)   Spriedums, 2013. gada 24. janvāris, 3F/Komisija, C‑646/11 P, EU:C:2013:36, 30. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
26
)   No 49. līdz 51. punktam.
(
27
)   Tas ir, neraugoties uz to, ka nav atrisināts jautājums, no kura laika ir jāaprēķina faktiskais divu mēnešu termiņš, kas norādīts Regulas Nr. 659/1999 4. panta 5. punktā.
(
28
)   Spriedums, 2013. gada 13. jūnijs, Ryanair/Komisija, C‑287/12 P, EU:C:2013:395, 68. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
29
)   Spriedumi, 1984. gada 20. marts, Vācija/Komisija, 84/82, EU:C:1984:117, 16. punkts, un 2000. gada 10. maijs, SIC/Komisija, T‑46/97, EU:T:2000:123, 81., 87. un 92. punkts.
(
30
)   Skat. tostarp spriedumus, 2011. gada 22. septembris, Beļģija/Deutsche Post u.c., C‑148/09 P, EU:C:2011:603, 83.–87. punkts; 2014. gada 25. novembris, Ryanair/Komisija, T‑512/11, EU:T:2014:989, 106. punkts, un 2010. gada 9. septembris, British Aggregates/Komisija, T‑359/04, EU:T:2010:366, 102. punkts.
(
31
)   Skat. tostarp spriedumus, 2001. gada 3. maijs, Portugāle/Komisija, C‑204/97, EU:C:2001:233, 40. un 49. punkts; 2012. gada 10. jūlijs, Smurfit Kappa Group/Komisija, T‑304/08, EU:T:2012:351, 97. punkts, un 2012. gada 7. novembris, CBI/Komisija, T‑137/10, EU:T:2012:584, 309. punkts. Skat. arī spriedumu, 1998. gada 15. septembris, BP Chemicals/Komisija, T‑11/95, EU:T:1998:199, 188.–193. punkts.
(
32
)   Pārsūdzētais spriedums, 45.–53. punkts.
(
33
)   Pārsūdzētais spriedums, 59. punkts.
(
34
)   Pārsūdzētais spriedums, 61. un 62. punkts.
(
35
)   Spriedums, 1985. gada 13. marts, Nīderlande un Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 296/82 un 318/82, EU:C:1985:113, 19. punkts. Skat. arī ģenerāladvokāta Karla O. Lenca [Carl O. Lenz] secinājumus lietā Komisija/Sytraval un Brink's France, C‑367/95 P, EU:C:1997:249, 54. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
36
)   Spriedums, 1985. gada 13. marts, Nīderlande un Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 296/82 un 318/82, EU:C:1985:113.
(
37
)   Spriedums, 2009. gada 2. decembris, Komisija/Īrija u.c., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, 77. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
38
)   Ar šo kritēriju bija paredzēts noteikt “pašreizējo neto vērtību” tām ekskluzīvajām tiesībām, kas piešķirtas ar VLA līgumu un pielikumu, ņemot vērā OPAP pamatotu tirgus peļņu, un salīdzināt šo vērtību ar atlīdzību, ko maksā OPAP par piešķirtajām ekskluzīvajām tiesībām.
(
39
)   Tika piemērota “diskontētu naudas plūsmu” metode, un aprēķins tika veikts, pamatojoties uz prognozētajiem ieņēmumiem un izdevumiem dažādu spēļu organizēšanas rezultātā nākotnē un izrietošo šo spēļu radīto brīvo naudas plūsmu. Komisija arī norādīja, ka šī vērtība bija atkarīga no piemērojamās diskonta likmes.
(
40
)   Kritiku par vērtēšanas kārtības mainīšanas praksi skat. ģenerāladvokāta Īva Bota [Yves Bot] secinājumos lietā Philips Lighting Poland un Philips Lighting/Padome, C‑511/13 P, EU:C:2015:206, 49.–67. punkts.
(
41
)   Spriedums, 2014. gada 27. februāris, Stichting Woonpunt u.c./Komisija, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 45. punkts.
(
42
)   Spriedumi, 2007. gada 22. novembris, Spānija/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 31. punkts, un Sniace/Komisija, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, 54. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
43
)   Spriedumi, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 78. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2003. gada 24. jūlijs, Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, 84. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
44
)   Spriedums, 2010. gada 13. septembris, Grieķija/Komisija, T‑415/05, T‑416/05 un T‑423/05, EU:T:2010:386, 172. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
45
)   Spriedums, 2011. gada 8. septembris, Komisija/Nīderlande, C‑279/08 P, EU:C:2011:551, 131. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
46
)   Spriedums, 2001. gada 8. novembris, Adria‑Wien Pipeline un Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, C‑143/99, EU:C:2001:598, 41. punkts.