62021TJ0689
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat)
z dne 17. julija 2024 (
*1
)
„Dostop do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Vnaprejšnji dogovori o nabavi in pogodbe o nakupu, sklenjeni med Komisijo in farmacevtskimi družbami za nakup cepiv proti covidu-19 – Delna zavrnitev dostopa – Izjema v zvezi z varstvom poslovnih interesov tretje osebe – Obveznost obrazložitve – Predvidljivo, in ne zgolj hipotetično tveganje škodovanja navedenemu interesu – Načelo dobrega upravljanja – Svoboda izražanja“
V zadevi T‑689/21,
Margrete Auken,
Tilly Metz,
Jutta Paulus,
Emilie Mosnier kot dedinja Michèle Rivasi,
Kimberly van Sparrentak,
ki jih zastopa B. Kloostra, odvetnica
tožeče stranke,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopata G. Gattinara in A. Spina, agenta,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat),
v sestavi J. Svenningsen, predsednik, C. Mac Eochaidh (poročevalec) in J. Martín y Pérez de Nanclares, sodnika,
sodna tajnica: S. Spyropoulos, administratorka,
na podlagi pisnega postopka, zlasti:
–
tožbe, vložene v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 22. oktobra 2021,
–
predloga Komisije za ustavitev postopka, ki ga je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 22. februarja 2022,
–
sklepa z dne 2. marca 2022, s katerim je Splošno sodišče s pripravljalnim ukrepom Komisiji naložilo, naj v celoti predloži pogodbe, do katerih je delno zavrnila dostop,
–
stališč tožečih strank glede predloga za ustavitev postopka in prilagoditvene vloge, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 22. marca in 21. aprila 2022,
–
sklepa z dne 31. maja 2022, s katerim je Splošno sodišče odločilo, da se odločanje o predlogu za ustavitev postopka pridrži za končno odločbo,
–
odgovora Komisije na tožbo, v katerega so bila vključena stališča glede prilagoditvene vloge, ki je bil v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložen 22. julija 2022,
–
replike in duplike, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 21. oktobra oziroma 16. decembra 2022,
na podlagi obravnave z dne 17. oktobra 2023, med katero so tožeče stranke umaknile enega od svojih tožbenih predlogov za razglasitev ničnosti odločbe zaradi molka organa,
glede na smrt M. Rivasi 29. novembra 2023,
glede na to, da je E. Mosnier kot dedinja M. Rivasi vstopila v postopek z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 26. februarja 2024,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Tožeče stranke, Margrete Auken, Tilly Metz, Jutta Paulus in Kimberly van Sparrentak, članice Evropskega parlamenta, ter Emilie Mosnier, ki je pravna naslednica svoje matere, Michèle Rivasi, poslanke Evropskega parlamenta (pokojna), s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlagajo razglasitev ničnosti Sklepa Evropske komisije C(2022) 1038 final z dne 15. februarja 2022, ki ga je sprejela na podlagi člena 4 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331) in s katerim jim je odobrila delni dostop do vnaprejšnjih dogovorov o nabavi in pogodb o nakupu, sklenjenimi med Komisijo in zadevnimi farmacevtskimi podjetji za nakup cepiv proti covidu-19 (v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
I. Dejansko stanje
2
Svet Evropske unije je 14. aprila 2020 sprejel Uredbo (EU) 2020/521 o aktiviranju nujne pomoči v skladu z Uredbo (EU) 2016/369 in spremembi njenih določb zaradi upoštevanja izbruha COVID-19 (UL 2020, L 117, str. 3). S to uredbo je Svet aktiviral nujno pomoč, vzpostavljeno z Uredbo Sveta (EU) 2016/369 z dne 15. marca 2016 o zagotavljanju nujne pomoči v Uniji (UL 2016, L 70, str. 1), kot enega od ukrepov, s katerimi bi lahko Unija kot celota obravnavala krizo, povezano s pandemijo covida-19, v duhu solidarnosti v okviru omejitev, ki jih je povzročila hitra širitev virusa, in ker so narava in posledice izbruha covida-19 obsežne in nadnacionalne ter zato zahtevajo celovit odziv.
3
Komisija je 17. junija 2020 objavila sporočilo z naslovom „Strategija Evropske unije za cepiva proti COVID-19“ (COM(2020) 245 final). Ta strategija, katere cilj je bil pospeševanje razvoja, proizvodnje in uvajanja cepiv proti covidu-19, je temeljila na dveh stebrih. Prvi steber je bil zagotoviti zadostno proizvodnjo cepiv v Uniji in s tem zadostne zaloge za njene države članice prek vnaprejšnjih dogovorov o nabavi s proizvajalci cepiv v okviru instrumenta za nujno pomoč, kot je bil aktiviran z Uredbo 2020/521. Drugi steber je bil prilagoditi regulativni okvir Unije takratnim izrednim razmeram in izkoristiti obstoječo regulativno prožnost za pospešitev razvoja, odobritve in razpoložljivosti cepiv ob ohranjanju standardov za kakovost, varnost in učinkovitost cepiv.
4
Po navedbah Komisije je bilo treba ta predlagani okvir analizirati kot „zavarovalno polico“, pri kateri gre za prenos nekaterih tveganj s farmacevtske industrije na javne organe v zameno za zagotovitev pravičnega in cenovno dostopnega dostopa do cepiva za države članice, če bi se to razvilo.
5
Z dopisom z dne 20. januarja 2021, naslovljenim na predsednico in generalno sekretarko Komisije, ki je bil naslednji dan evidentiran pod referenčno številko GESTDEM 2021/0389, je šest članic Parlamenta (v nadaljevanju: šest poslank), med njimi pet prvotnih tožečih strank, na podlagi Uredbe št. 1049/2001 zaprosilo za dostop do „različnih pogodb – vnaprejšnjih dogovorov o nabavi – sklenjenih med Komisijo in farmacevtskimi družbami za nakup cepiv proti covidu-19“ (v nadaljevanju: začetna prošnja). V njem je bilo pojasnjeno, da so bile, kolikor je bilo tem šestim poslankam znano, že podpisane pogodbe z družbami AstraZeneca, Sanofi-GSK, Johnson and Johnson, BioNTech-Pfizer, CureVac in Moderna, tako da se je prošnja nanašala na navedene pogodbe in pogodbe, ki bi lahko bile sklenjene po datumu vložitve prošnje, kot je bila predvidena z družbo Novavax.
6
Generalna direktorica Generalnega direktorata (GD) Komisije za zdravje in varnost hrane (v nadaljevanju: GD za zdravje) je z dopisom z dne 11. marca 2021 šest poslank obvestila, da je identificirala osem dokumentov, ki ustrezajo začetni prošnji, in sicer šest vnaprejšnjih dogovorov o nabavi in dve pogodbi o nakupu. Navedla je, da je na spletnih straneh objavila redigirano različico treh navedenih vnaprejšnjih dogovorov o nabavi, in sicer tistih, ki so bili sklenjeni z družbami AstraZeneca, Sanofi-GSK in CureVac, ter nadaljevala presojo preostalih dokumentov in posvetovanja z zadevnimi tretjimi osebami za sprejetje odločitev v zvezi z njihovim razkritjem.
7
Generalna direktorica GD za zdravje je z dopisom z dne 9. junija 2021 šest poslank obvestila, da je bil v odgovor na začetno prošnjo odobren delni dostop do devetih dokumentov, za katere je bilo ugotovljeno, da spadajo pod to prošnjo, in sicer osmih dokumentov, navedenih v točki 6 zgoraj, in dodatne pogodbe o nakupu, sklenjene z družbo Pfizer-BioNTech. Navedla je, da so bile redigirane različice navedenih dokumentov objavljene na spletni strani in da so bili odlomki prikriti na podlagi izjem v zvezi z varstvom zasebnosti in integritete posameznika, varstvom poslovnih interesov in varstvom postopka odločanja institucij, predvidenih v členu 4(1)(b), členu 4(2), prva alinea, oziroma v členu 4(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1049/2001.
8
Z dopisom z dne 30. junija 2021, evidentiranim naslednji dan, je šest poslank na podlagi člena 7(2) Uredbe št. 1049/2001 vložilo potrdilno prošnjo, v kateri je Komisijo pozvalo, naj ponovno preuči svoje stališče glede navedenih devetih dokumentov in jih razkrije v celoti, razen odlomkov, ki spadajo pod izjemo v zvezi z varstvom zasebnosti in integritete posameznika iz člena 4(1)(b) navedene uredbe (v nadaljevanju: potrdilna prošnja). V njem so se sklicevale zlasti na okoliščino, da so bile cene, navedene v vseh sklenjenih vnaprejšnjih dogovorih o nabavi, in celotne različice vnaprejšnjih dogovorov o nabavi, sklenjenih z družbami AstraZeneca, Pfizer-BioNTech in Moderna, med decembrom 2020 in aprilom 2021 nepooblaščeno razkrite na družbenih omrežjih in v medijih.
9
Generalni sekretariat Komisije je 13. avgusta 2021 šest poslank obvestil, da še vedno ne more odgovoriti na njihovo potrdilno prošnjo. Ker Komisija ni odgovorila na potrdilno prošnjo, je na ta datum v skladu s členom 8(3) Uredbe št. 1049/2001 v zvezi s to prošnjo nastala zavrnilna odločba zaradi molka organa.
10
Komisija je 15. februarja 2022 po posvetovanju z zadevnimi farmacevtskimi podjetji v skladu s členom 4(4) Uredbe št. 1049/2001 (v nadaljevanju: zadevna podjetja) sprejela izpodbijani sklep. Komisija je v tem sklepu navedla, da je generalni sekretariat Komisije pri presoji potrdilne prošnje ponovno preučil odgovor, ki ga je na začetno prošnjo podal GD za zdravje, da je bilo po tej novi preučitvi identificiranih 13 dokumentov, ki ustrezajo prošnji za dostop do dokumentov, in sicer devet dokumentov, omenjenih v točki 7 zgoraj, in dodatni štirje dokumenti.
11
Komisija je tako z izpodbijanim sklepom odobrila delni dostop do naslednjih dokumentov (v nadaljevanju skupaj: zadevne pogodbe):
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo AstraZeneca (referenčna številka Ares(2020)4849918, dokument 1);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo Sanofi-GSK (referenčna številka Ares(2020)5034184, dokument 2);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo Janssen Pharmaceutica (referenčna številka Ares(2020)5806059, dokument 3);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo Pfizer‑BioNTech (referenčna številka Ares(2021)256798, dokument 4);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo CureVac (referenčna številka Ares(2021)256728, dokument 5);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo Moderna (referenčna številka Ares(2021)256592, dokument 6);
–
pogodba o nakupu, sklenjena med Komisijo in družbo Pfizer-BioNTech (referenčna številka Ares(2021)1601544, dokument 7);
–
pogodba o nakupu, sklenjena med Komisijo in družbo Moderna (referenčna številka Ares(2021)1601566, dokument 8);
–
dodatek I k pogodbi o nakupu, sklenjen med Komisijo in družbo Moderna (referenčna številka Ares(2021)7098313, dokument 9);
–
dodatek II k pogodbi o nakupu, sklenjen med Komisijo in družbo Moderna (referenčna številka Ares(2021)5602046, dokument 10);
–
druga pogodba o nakupu, sklenjena med Komisijo in družbo Pfizer‑BioNTech, dela 1 in 2 (referenčna številka Ares(2021)3404228, dokument 11);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo Novavax (referenčna številka Ares(2021)6475411, dokument 12);
–
vnaprejšnji dogovor o nabavi, sklenjen med Komisijo in družbo Valneva (referenčna številka Ares(2021)7403909, dokument 13).
12
Natančneje, Komisija je odobrila širši delni dostop do dokumentov od 1 do 8 in 11, ki so bili predhodno razkriti, ter delni dostop do dokumentov 9, 10, 12 in 13, ki dotlej niso bili javno razkriti, v redigirani obliki. Redigirane različice navedenih dokumentov so bile priložene izpodbijanemu sklepu.
13
Komisija se je v izpodbijanem sklepu v utemeljitev zgolj delnega dostopa do zadevnih pogodb sklicevala na izjemo v zvezi z varstvom zasebnosti in integritete posameznika ter na izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov zadevnih podjetij.
II. Predlogi strank
14
Tožeče stranke v vlogi za prilagoditev tožbe Splošnemu sodišču predlagajo, naj:
–
razglasi izpodbijani sklep za ničen;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno s stroški v zvezi s tožbo v prvotni različici.
15
Komisija v odgovoru na tožbo, v katerem so bila na zahtevo Splošnega sodišča vključena njena stališča glede prilagoditvene vloge, Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo, kot je bila prilagojena, zavrne;
–
tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
III. Pravo
16
Tožeče stranke v utemeljitev tožbe, kakor je bila prilagojena, navajajo šest tožbenih razlogov, in sicer:
–
prvi tožbeni razlog: napačna uporaba izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov za informacije, za katere ta izjema ne velja, neobstoj obrazložitve v zvezi s tem in nedosledna uporaba navedene izjeme;
–
drugi tožbeni razlog: neobstoj utemeljitve uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov za sedem kategorij določil;
–
tretji tožbeni razlog: nedosledna uporaba Uredbe št. 1049/2001, ki je pripeljala do njene kršitve, in kršitev načela dobrega upravljanja, ker Komisija ni v enaki meri prikrila določil ali informacij, ter neobstoj obrazložitve v zvezi s tem;
–
četrti tožbeni razlog: kršitev člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001, ker Komisija ni upoštevala prevladujočega javnega interesa, ki upravičuje razkritje zaprošenih informacij, in neobstoj obrazložitve v zvezi s tem;
–
peti tožbeni razlog: kršitev člena 42 in člena 52(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter člena 10(1) Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP);
–
šesti tožbeni razlog: kršitev členov 7 in 8 Uredbe št. 1049/2001, ker je Komisija z izpodbijanim sklepom prikrila nekatere informacije, ki jih je prej razkrila, in neobstoj obrazložitve v zvezi s tem.
A. Prvi tožbeni razlog in prvi del drugega tožbenega razloga: napačna uporaba izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov za informacije, za katere ta izjema ne velja, neobstoj obrazložitve v zvezi s tem in nedosledna uporaba navedene izjeme
17
Tožeče stranke s prvim tožbenim razlogom in prvim delom drugega tožbenega razloga, kot sta bila prilagojena, trdijo, da je Komisija napačno uporabila izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov za informacije, za katere ta izjema ne velja, s tem, da je bodisi v celoti bodisi delno prikrila te elemente:
–
opredelitve, zlasti opredelitve pojmov „namerna kršitev“ (wilful misconduct) v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ (best reasonable efforts) v dokumentih 4 in 7;
–
določila o rokih za revizije in o hrambi podatkov;
–
določila o stroških v zvezi s študijami o varnosti po uvedbi in obvladovanju tveganj;
–
določila o donacijah in preprodaji;
–
določila o odgovornosti v primeru kršitve varstva osebnih podatkov.
18
Tožeče stranke trdijo, da pri informacijah, naštetih v točki 17 zgoraj, ne gre za poslovni interes, tako da zanje ne velja izjema iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001.
19
Tožeče stranke trdijo, da Komisija ni navedla niti razlogov, iz katerih se izjema v zvezi z varstvom poslovnih interesov uporablja za informacije, naštete v točki 17 zgoraj, niti tega, kako bi lahko dostop do navedenih informacij razumno predvidljivo, konkretno in dejansko škodil poslovnim interesom zadevnih podjetij. Poleg tega naj bi Komisija navedeno izjemo uporabila nedosledno, ker je iz nekaterih pogodb odstranila informacije, ki so bile sicer dostopne v drugih pogodbah.
20
Poleg tega tožeče stranke trdijo, da glede na okoliščine pandemije covida-19, v katerih so bile sklenjene zadevne pogodbe, zlasti pa vnaprejšnji dogovori o nabavi, in glede na financiranje pomembnih raziskovalnih in razvojnih dejavnosti za razvoj več cepiv – z negotovimi rezultati – z javnimi sredstvi prek predplačil, izplačanih zadevnim podjetjem na podlagi vnaprejšnjih dogovorov o nabavi, ni obstajal komercialni trg za cepiva proti covidu-19. Narava zadevnih pogodb naj bi se tako razlikovala od narave običajnega poslovnega razmerja. Zato naj bi Komisija v izpodbijanem sklepu napačno uporabila izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov ter prikrila opredelitve in druge informacije.
21
Komisija prereka to utemeljitev.
22
Komisija trdi, da so bile vse zadevne pogodbe v celoti predmet individualnih pogajanj, tako da naj bi posebna formulacija različnih opredelitev in drugih pogodbenih določil izražala kompleksne kompromise v okviru navedenih individualnih pogajanj. Navaja, da je upoštevno merilo za presojo, ali lahko razkritje pogodbenih določil ogrozi interes, varovan s členom 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, vprašanje, ali vsebina zadevnih določil ogroža poslovne interese pogodbenih strank. V opredelitvah pa naj bi bilo natančno opredeljeno področje uporabe dogovorjenih obveznosti in naj bi bila z vsebinskega vidika določena vsebina pogodbe, tako da naj bi bile „normativne“. Poleg tega naj bi v obravnavani zadevi nekatere ključne opredelitve, kot sta izraza „po najboljših močeh“ ali „namerna kršitev“, in druge vzajemne obveznosti ogrožale poslovne interese zadevnih podjetij, ker bi lahko povzročile njihovo pogodbeno in nepogodbeno odgovornost.
23
Komisija trdi, da je v izpodbijanem sklepu navedla okoliščine in izjemnost postopka oddaje javnega naročila za cepiva proti covidu-19, da bi pojasnila upoštevnost nekaterih informacij, vsebovanih v zaprošenih dokumentih, z ekonomskega in poslovnega vidika. S temi kontekstualnimi informacijami naj bi bili pojasnjeni razlogi za postopek individualnih pogajanj o pogodbah o nakupu cepiv proti covidu-19 in globalna razsežnost nakupa teh cepiv, pri čemer naj bi bila poudarjena komercialna občutljivost nekaterih informacij iz pogodb, sklenjenih med Komisijo in zadevnimi podjetji.
24
Poleg tega Komisija meni, da uporaba izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov ni odvisna od obstoja trga, odprtega za svobodno konkurenco za nek proizvod. Poleg tega naj bi posebne okoliščine, v katerih je prišlo do nakupa cepiv, podpirale dejstvo, da so se zadevna podjetja soočala z večjim konkurenčnim pritiskom, da bi v zelo kratkem času dobavila zelo velike količine cepiv. Poleg tega poudarja, da so vsa zadevna podjetja nesporno podjetja, ki delujejo na svetovni ravni in so podvržena konkurenčnim tržnim silam, katerih interesi lahko spadajo na področje uporabe zadevne izjeme. Delna javna sredstva za raziskave in razvoj, da bi se povečale možnosti za več cepiv, ki bi se hitreje pridobila, naj ne bi vplivala na komercialno naravo njihovih dejavnosti, zlasti na dobavo cepiv proti covidu-19.
1.
Uvodne ugotovitve
25
Splošno sodišče poudarja, da se očitki, navedeni v okviru prvega tožbenega razloga in prvega dela drugega tožbenega razloga glede določil o donacijah in preprodaji, prekrivajo z očitki, navedenimi v okviru sedmega dela drugega tožbenega razloga. Zato bodo navedeni očitki obravnavani v okviru navedenega dela drugega tožbenega razloga (glej točke od 179 do 184 spodaj).
26
Glede določil o rokih za revizije in hrambi podatkov, stroških študij o varnosti po uvedbi in obvladovanju tveganj ter ureditvijo odgovornosti v primeru kršitve varstva osebnih podatkov je treba ugotoviti, da se tožeče stranke nanje sklicujejo le na kratko v točkah 32 in 43 tožbe ter v točkah 25 in 33 prilagoditvene vloge.
27
V izpodbijanem sklepu pa ni izrecno navedena zavrnitev dostopa do teh določil. Poleg tega Splošno sodišče zaradi pomanjkanja pojasnil glede prikritij, na katera se ta utemeljitev tožečih strank nanaša, prav tako ni moglo identificirati teh določil v dokumentih, ki jih je Komisija predložila v odgovor na pripravljalni ukrep, sprejet na podlagi členov 91(c) in 104 Poslovnika Splošnega sodišča. Poleg tega Splošno sodišče ugotavlja, da so določila o „preverjanjih in revizijah“ (checks and audits) v celoti razkrita v dokumentih 1, 2, 3, 5, 6, 8, 12 in 13. Poleg tega je bilo obdobje, v katerem se lahko začnejo ta „preverjanja in revizije“, razkrito v dokumentih 4, 7 in 11. Dokumenta 9 in 10 pa ne omenjata takih „preverjanj in revizij“.
28
Glede na navedeno se lahko preučitev utemeljenosti prvega tožbenega razloga in prvega dela drugega tožbenega razloga nanaša le na zavrnitev dostopa do opredelitev izrazov „namerna kršitev“ in „po najboljših močeh“.
29
Institucije Unije na podlagi člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 zavrnejo dostop do dokumenta, kadar bi njegovo razkritje ogrozilo zaščito poslovnih interesov fizičnih in pravnih oseb, vključno z intelektualno lastnino, razen če za razkritje zadevnega dokumenta ne prevlada javni interes.
30
V tem okviru je treba spomniti, da je iz samega besedila člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001 razvidno, da je lahko že samo s posegom v zadevne interese upravičena uporaba – glede na primer – ene od izjem, ki so v njem naštete, ne da bi moral ta poseg doseči poseben prag resnosti (sodba z dne 22. januarja 2020, PTC Therapeutics International/EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:23, točka 90).
31
V zvezi s pojmom poslovnih interesov je treba poudariti, da Uredba št. 1049/2001 tega pojma ne opredeljuje, razen v delu, v katerem določa, da lahko ti interesi zajemajo intelektualno lastnino fizične ali pravne osebe. Poleg tega je treba spomniti, da za utemeljitev zavrnitve dostopa do dokumenta, katerega razkritje je bilo zahtevano, načeloma ni dovolj, da dokument spada na področje gospodarske dejavnosti, temveč mora zadevna institucija pojasniti, kako bi lahko dostop do tega dokumenta konkretno in dejansko škodil gospodarskim interesom, in dokazati, da je mogoče to tveganje škodovanja razumno predvideti in ni zgolj hipotetično (glej v tem smislu sodbi z dne 3. julija 2014, Svet/in’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, točka 52 in navedena sodna praksa, in z dne 27. februarja 2018, CEE Bankwatch Network/Komisija, T‑307/16, EU:T:2018:97, točke od 103 do 105 in navedena sodna praksa).
32
Poleg tega mora biti preizkus, ki ga mora institucija opraviti, da lahko uporabi izjemo, konkreten in mora biti razviden iz obrazložitve odločbe (glej sodbo z dne 30. januarja 2008, Terezakis/Komisija, T‑380/04, neobjavljena, EU:T:2008:19, točka 86 in navedena sodna praksa).
33
V tem okviru je treba pripomniti, da ni mogoče za vsako informacijo v zvezi z družbo in njenimi poslovnimi odnosi šteti, da je zajeta z varstvom, ki mora biti v skladu s členom 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 zagotovljeno poslovnim interesom, saj bi bila onemogočena uporaba splošnega načela, da se javnosti zagotovi čim širši dostop do dokumentov, ki jih imajo institucije (glej sodbo z dne 9. septembra 2014, MasterCard in drugi/Komisija, T‑516/11, neobjavljena, EU:T:2014:759, točka 81 in navedena sodna praksa). Vendar to varstvo lahko zajema poslovno občutljive podatke, kot so informacije, ki se nanašajo na poslovno strategijo podjetij, na zneske njihove prodaje, njihove tržne deleže ali odnose s strankami (glej v tem smislu sodbi z dne 28. junija 2012, Komisija/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, točke od 54 do 56, in z dne 9. septembra 2014, MasterCard in drugi/Komisija, T‑516/11, neobjavljena, EU:T:2014:759, točki 82 in 83).
34
V okviru uporabe določb Uredbe št. 1049/2001 je namen obveznosti institucije, da obrazloži svoj sklep o zavrnitvi dostopa do dokumenta, na eni strani to, da se zainteresirani osebi ponudi dovolj podatkov, da lahko ugotovi, ali je odločitev utemeljena oziroma ali morebiti vsebuje napake, zaradi katerih bi lahko izpodbijala njeno veljavnost, ter na drugi strani, da se sodišču Unije omogoči izvajanje njegovega nadzora nad zakonitostjo sklepa. Obseg te obveznosti je odvisen od narave zadevnega akta in od okvira, v katerem je bil sprejet (glej sodbo z dne 6. februarja 2020, Compañía de Tranvías de la Coruña/Komisija, T‑485/18, EU:T:2020:35, točka 20 in navedena sodna praksa)
35
V skladu s sodno prakso obveznost obrazložitve ne pomeni, da mora zadevna institucija odgovoriti na vsako trditev, ki je bila podana v postopku pred sprejetjem končnega izpodbijanega sklepa (glej sodbo z dne 25. septembra 2018, Psara in drugi/Parlament, od T‑639/15 do T‑666/15 in T‑94/16, EU:T:2018:602, točka 134 in navedena sodna praksa).
36
Čeprav lahko okvir, v katerem je bil sklep sprejet, omili zahteve po obrazložitvi, ki jih mora izpolniti zadevna institucija, pa jih lahko v posebnih okoliščinah, nasprotno, tudi oteži. Tako je, kadar prosilec med postopkom s prošnjo za dostop do dokumentov predloži elemente, ki bi lahko omajali utemeljenost prve zavrnitve. V teh okoliščinah zahteve po obrazložitvi instituciji nalagajo obveznost, da na potrdilno prošnjo odgovori tako, da navede razloge, iz katerih ti elementi ne omogočajo, da bi lahko spremenila svoje stališče. V nasprotnem primeru prosilec ne bi mogel razumeti razlogov, iz katerih se je avtor odgovora na potrdilno prošnjo odločil, da za potrditev zavrnitve ohrani iste razloge (sodba z dne 6. aprila 2000, Kuijer/Svet, T‑188/98, EU:T:2000:101, točki 45 in 46).
37
Ob upoštevanju teh preudarkov je treba preučiti trditve tožečih strank, da je Komisija napačno uporabila izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov za zadevne pogodbe, zlasti za opredelitve in še natančneje za opredelitve pojmov „namerna kršitev“ v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7.
2.
Obrazložitev izpodbijanega sklepa v zvezi z delnim prikritjem opredelitev
38
Tožeče stranke trdijo, da za opredelitve v zadevnih pogodbah ne velja izjema iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, in izpodbijajo zadostnost obrazložitve izpodbijanega sklepa za utemeljitev njihovega delnega prikritja.
39
Splošno sodišče poudarja, da že samo branje zadevnih pogodb, kot so bile razkrite v izpodbijanem sklepu, dokazuje, da čeprav so nekatere opredelitve enake, pa so bile druge, vključno z opredelitvami, ki se zdijo tehnične in morda nesporne, predmet individualnih in posebnih pogajanj, kot navaja Komisija in kot je razvidno zlasti iz različnih dodatnih dopolnil ali pojasnil.
40
Iz tega sledi, da čeprav je mogoče obstoj opredelitev v zadevnih pogodbah šteti za običajen, njihovega posebnega besedila nikakor ni mogoče šteti za „splošno in običajno“ v smislu točke 98 sodbe z dne 30. januarja 2008, Terezakis/Komisija (T‑380/04, neobjavljena, EU:T:2008:19). Poleg tega je v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, institucija zavrnila dostop do zadevne pogodbe v celoti, tako da je treba njeno upoštevnost za obravnavani primer, v katerem je Komisija upravičeno predvidela možnost odobritve delnega dostopa do zadevnih pogodb, relativizirati.
41
Natančneje, glede prikritja opredelitev izrazov „namerna kršitev“ v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7 Splošno sodišče ugotavlja, da se je šest poslank v potrdilni prošnji izrecno sklicevalo na ta izraza.
42
Ob tem v izpodbijanem sklepu, v katerem so navedeni razlogi, ki naj bi upravičevali popolno ali delno nerazkritje cele vrste kategorij informacij v zadevnih pogodbah, vključno z, na primer, opredelitvama „cepivo“ (vaccine) in „prilagojeno cepivo“ (adapted vaccine), ter določili o odgovornosti in odškodnini, niso niti vsaj na kratko izrecno navedeni razlogi, iz katerih so bile prikrite druge opredelitve, zlasti opredelitve izrazov „namerna kršitev“ v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7, ki jih je šest poslank izrecno navedlo v potrdilni prošnji.
43
Te ugotovitve ni mogoče ovreči z utemeljitvijo, ki jo je Komisija navedla v svojih pisanjih in na obravnavi, da naj bi opredelitve natančneje določale področje uporabe dogovorjenih obveznosti in z vsebinskega vidika določale vsebino pogodbe, tako da naj bi bile „normativne“ ter da naj bi opredelitvi „namerna kršitev“ v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7 posegali v poslovne interese zadevnih podjetij, ker bi lahko sprožili nastanek njihove pogodbene in nepogodbene odgovornosti.
44
Ta pojasnila namreč niso bila navedena v izpodbijanem sklepu in jih ni mogoče izpeljati iz pojasnil v tem sklepu, vključno s točko 2.1.4 navedenega sklepa, ki se nanaša prav na odgovornost zadevnih podjetij. Sodišču Unije pri presoji spoštovanja obveznosti obrazložitve ni treba upoštevati dodatnih pojasnil, ki jih je avtor zadevnega akta predložil šele med postopkom, saj bi to poseglo v delitev pristojnosti med upravo in sodiščem Unije ter oslabilo nadzor nad zakonitostjo aktov uprave (glej sodbo z dne 6. julija 2023, EIB in Komisija/ClientEarth, C‑212/21 P in C‑223/21 P, EU:C:2023:546, točka 43 in navedena sodna praksa).
45
Iz tega izhaja, da na podlagi obrazložitve izpodbijanega sklepa tožeče stranke ne morejo razumeti posebnih razlogov, ki so pripeljali do teh prikritij, ki niti sodišču Unije ne dopuščajo, da preveri zakonitost navedenih prikritij v smislu sodne prakse, navedene v točkah 31, 34 in 36 zgoraj.
46
Zato tožeče stranke pravilno trdijo, da je Komisija kršila člen 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, ker ni zagotovila zadostnih pojasnil, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, kako bi lahko dostop do zadevnih opredelitev konkretno in dejansko škodoval poslovnim interesom družb AstraZeneca in Pfizer-BioNTech.
47
Očitek, da je Komisija izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov nedosledno uporabila za opredelitve, se prekriva s tretjim tožbenim razlogom, tako da ga je treba preučiti v okviru navedenega tožbenega razloga.
B. Drugi tožbeni razlog: neobstoj utemeljitve uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov in kršitev Uredbe št. 1049/2001, ker naj Komisija ne bi bila dolžna ozko razlagati in uporabiti zgoraj navedene izjeme
48
Tožeče stranke z drugim tožbenim razlogom grajajo način, na katerega je Komisija uporabila izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov, da bi iz zadevnih pogodb odstranila nekatere dele, ki so se nanašali na šest kategorij informacij, med katerimi so:
–
lokacija proizvodnih obratov;
–
pravice intelektualne lastnine;
–
predplačila dela ali celotnega zneska;
–
določila v zvezi z odgovornostjo in odškodnino;
–
razporedi dobave;
–
določila o donacijah in preprodaji.
49
Tožeče stranke Komisiji očitajo tudi, da v izpodbijanem sklepu ni zadostno utemeljila uporabe navedene izjeme.
50
Komisija prereka to utemeljitev.
1.
Zavrnitev dostopa do lokacije proizvodnih obratov
51
Tožeče stranke z drugim delom drugega tožbenega razloga, kot je bil prilagojen, trdijo, da izjema v zvezi z varstvom poslovnih interesov ne nasprotuje razkritju informacij o lokaciji proizvodnih obratov in podizvajalcev zadevnih podjetij.
52
Poleg tega tožeče stranke izpodbijajo zadostnost obrazložitve, ki je v zvezi s tem navedena v izpodbijanem sklepu, in njeno utemeljenost. V njem naj ne bi bila navedena okoliščina, da so bile zadevne informacije že javno dostopne. V njem naj ne bi bili navedeni niti razlogi, iz katerih bi bilo treba te informacije, druge informacije ali dodatne informacije o lokaciji proizvodnih obratov šteti za zaupne, niti zakaj in kako bi lahko razkritje teh informacij, ki se nanašajo na prvih 18 mesecev pandemije, škodilo sedanjim poslovnim interesom zadevnih podjetij.
53
Tožeče stranke dodajajo, da imajo interes za razkritje lokacij, navedenih v zadevnih pogodbah, ki so že javne, za primerjavo s tistimi v zadevnih pogodbah. Poleg tega bi bilo njihovo razkritje pomembno, da bi javnost lahko preverila, kam so bila javna sredstva vložena in pod kakšnimi pogoji so bila prva cepiva razvita, proizvedena, skladiščena in prepeljana.
54
Komisija prereka to utemeljitev.
55
V obravnavani zadevi je treba najprej kot brezpredmetno zavrniti utemeljitev tožečih strank, da v bistvu razkritje informacij o lokaciji proizvodnih obratov zadevnih podjetij in njihovih poslovnih odnosih s podizvajalci ne bi moglo škodovati sedanjim poslovnim interesom zadevnih podjetij.
56
Presojo utemeljenosti uporabe ene od izjem, določenih v členu 4 Uredbe št. 1049/2001, je namreč treba ugotavljati glede na dejstva, ki so obstajala na datum sprejetja sklepa, s katerim je bil zavrnjen dostop do dokumentov na podlagi te izjeme (glej sodbi z dne 11. maja 2017, Švedska/Komisija, C‑562/14 P, EU:C:2017:356, točka 63 in navedena sodna praksa, ter z dne 6. februarja 2020, Compañía de Tranvías de la Coruña/Komisija, T‑485/18, EU:T:2020:35, točka 36 in navedena sodna praksa), ter glede na informacije, ki jih je institucija lahko imela na voljo, ko je sprejela sklep (glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2018, CEE Bankwatch Network/Komisija, T‑307/16, EU:T:2018:97, točka 133 in navedena sodna praksa), in sicer v obravnavani zadevi 15. februarja 2022.
57
Dalje, tožeče stranke v bistvu trdijo, da so nekatere informacije v zvezi s proizvodnimi obrati in podizvajalci zadevnih podjetij že javno dostopne prek interaktivnega zemljevida, objavljenega na spletnem mestu Komisije in v javnih poročilih Evropske agencije za zdravila (EMA), tako da več informacij o teh obratih in poslovnih odnosih navedenih podjetij s podizvajalci, ki so v obravnavani zadevi prikrite, niso občutljive poslovne informacije. Komisiji očitajo, da v izpodbijanem sklepu teh premislekov ni obravnavala.
58
V zvezi s tem je treba poudariti, da je Komisija v izpodbijanem sklepu navedla, da je izbira proizvodnega obrata na določenem kraju ali uporaba določenega podizvajalca stvar notranje poslovne strategije zadevnih podjetij in je rezultat določene ekonomske odločitve. Lokacija teh obratov in njihov gospodarski ali industrijski odnos z zadevnim podjetjem naj ne bi bila javna. Ugotovila je, da bi razkritje informacij o proizvodnih obratih zadevnih podjetij, zlasti člena I.6.3 dokumenta 4 in prilog k vsem zadevnim pogodbam v zvezi s podizvajalci zadevnih podjetij, konkurentom teh podjetij odkrilo pomembne informacije o njihovih industrijskih zmogljivostih in bi lahko škodovalo njihovim industrijskim zmogljivostim za proizvodnjo cepiva ali celo dolgoročno iz ekonomskih razlogov oviralo popolno izvršitev sklenjenih pogodb.
59
Splošno sodišče je po pregledu celotnih različic zadevnih pogodb ugotovilo, da sta v njih različno podrobno navedeni identiteta in lokacija proizvodnih obratov zadevnih podjetij ter njihovih različnih podizvajalcev ali partnerjev ter, odvisno od primera, razdelitev nalog med navedene subjekte. Poleg tega so bile v nekaterih primerih spremembe, kot so dopolnitve ali spremembe obratov ali partnerjev, v razmerju do vnaprejšnjega dogovora o nabavi izvedene v fazi pogodbe o nakupu.
60
Zato je Komisija v izpodbijanem sklepu pravilno ugotovila, da informacije o lokaciji proizvodnih obratov in o podizvajalcih zadevnih podjetij, ki so bile prikrite v zadevnih pogodbah, spadajo v njihove poslovne odnose ter navsezadnje njihovo industrijsko in poslovno zmogljivost ter strategijo.
61
Kot je bilo navedeno v točki 33 zgoraj, lahko varstvo, ki ga je treba zagotoviti poslovnim interesom v skladu s členom 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, zajema take informacije.
62
Poleg tega informacij, ki jih vsebujejo zadevne pogodbe, ni mogoče šteti za zgodovinske (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2015, Axa Versicherung/Komisija, T‑677/13, EU:T:2015:473, točka 154 in navedena sodna praksa, ter sklep z dne 12. julija 2018, RATP/Komisija, T‑250/18 R, neobjavljen, EU:T:2018:458, točki 55 in 57). Ti podatki naj bi bili namreč stari manj kot dve leti in, kot izhaja iz odgovora Komisije na vprašanje, postavljeno v okviru ukrepa procesnega vodstva, naj bi se večina zadevnih pogodb v času sprejetja izpodbijanega sklepa še vedno izvajala.
63
Ugotovitve iz točke 60 zgoraj prav tako ne ovrže objava interaktivnega zemljevida na spletnem mestu Komisije, ki ponazarja „zmogljivosti proizvodnje cepiv proti covidu-19 v [Uniji]“ (interactive map showing the production capacities of COVID-19 vaccines in the EU).
64
Kot je namreč Komisija potrdila v odgovoru na vprašanje, ki ga je Splošno sodišče postavilo v okviru ukrepov procesnega vodstva, interaktivni zemljevid ne vsebuje informacij o tem, kje na ozemlju Unije so obrati za proizvodnjo cepiv proti covidu-19 iz zadevnih pogodb. Kvečjemu, kot je priznala Komisija, se pri uporabi filtra „contracted by APA manufacturer“ (pod pogodbo s proizvajalcem, ki je sklenil vnaprejšnji dogovor o nabavi) prikaže en sam proizvodni obrat v Nemčiji, ki ni naveden v pogodbah, za dostop do katerih so zaprosile tožeče stranke.
65
Zato v nasprotju s tem, kar trdijo tožeče stranke, interaktivni zemljevid ne navaja niti točnega kraja obratov za proizvodnjo cepiv proti covidu-19, ki so predmet zadevnih pogodb, niti imen morebitnih zadevnih podizvajalcev.
66
Poleg tega, čeprav javna poročila agencije EMA o različnih cepivih proti covidu‑19 vsebujejo podatke o proizvodnih obratih, ta okoliščina kot taka ne more zavezovati Komisije, da predloži vse informacije o lokaciji proizvodnih obratov in podizvajalcev zadevnih podjetij (glej v tem smislu sodbo z dne 19. decembra 2019, ECB/Espírito Santo Financial (Portugal), C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, točka 56).
67
Iz tega sledi, da Komisija s tem, da je prikrila informacije o lokaciji proizvodnih obratov in podizvajalcev zadevnih podjetij, ni napačno uporabila prava.
68
Nazadnje, ker Komisija informacij o lokaciji proizvodnih obratov in podizvajalcev zadevnih podjetij ni razkrila z interaktivnim zemljevidom, izpodbijani sklep glede navedenega zemljevida nikakor ni nezadostno obrazložen.
69
Glede na navedeno je treba drugi del drugega tožbenega razloga zavrniti.
70
Nazadnje, ker se utemeljitev tožečih strank v zvezi z interesom za razkritje prikritih informacij o lokaciji proizvodnih obratov prekriva z utemeljitvijo, navedeno v okviru četrtega tožbenega razloga, bo ta utemeljitev obravnavana v okviru navedenega tožbenega razloga (glej točko 210 spodaj).
2.
Delna zavrnitev dostopa do določil s področja prava intelektualne lastnine
71
Tožeče stranke s tretjim delom drugega tožbenega razloga izpodbijajo zadostnost in utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa, s katero je bilo utemeljeno delno prikritje določil s področja intelektualne lastnine na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001.
72
Tožeče stranke menijo, da so premisleki, predstavljeni v izpodbijanem sklepu, v skladu s katerimi bi razkritje prikritih informacij pomenilo tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij, ker bi se povečal pritisk na navedena podjetja, da bi dala na voljo del svojega znanja in izkušenj, in bi negativno vplivalo na njihovo industrijsko zmogljivost, hipotetični. Poleg tega trdijo, da Komisija ni navedla elementov določil s področja prava intelektualne lastnine, ki bi pojasnjevali konkretne in specifične razloge za njihovo nerazkritje.
73
Komisija prereka to utemeljitev.
a)
Obrazložitev izpodbijanega sklepa
74
Splošno sodišče poudarja, da je v potrdilni prošnji šest poslank izrecno zahtevalo razkritje določil s področja prava intelektualne lastnine.
75
V obravnavani zadevi je Komisija z izpodbijanim sklepom delno prikrila določila na področju pravic intelektualne lastnine v dokumentih 1, 4, 6, 7, 8, 11, 12 in 13.
76
Komisija je v izpodbijanem sklepu navedla, da informacije, prikrite na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov, vsebujejo poslovno občutljive elemente, kot je intelektualna lastnina. Prav tako je v delu tega sklepa, ki je bil namenjen tveganjem v zvezi z organizacijo in industrijsko zmogljivostjo zadevnih podjetij, navedla, da bi razkritje opisa vzajemnih obveznosti strank zadevnih pogodb na področju intelektualne lastnine konkurentom zadevnih podjetij odkrilo pomembne informacije o njihovih industrijskih zmogljivostih in bi lahko škodovalo njihovim industrijskim zmogljivostim za proizvodnjo cepiva ali celo dolgoročno iz ekonomskih razlogov oviralo popolno izvršitev sklenjenih pogodb. Navedena določila naj bi določala bodisi izključno pravico zadevnega podjetja do uživanja pravic intelektualne lastnine, ki izhajajo iz proizvodnje cepiva, bodisi podelitev licence za del teh pravic. Zadevno podjetje bi lahko prejelo zahteve za odobritev bodisi odstopanj od ekskluzivnosti za poznejše klinične raziskave bodisi dodatne licence in bi bilo zato podvrženo vse večjemu pritisku konkurentov, da bi javno objavilo del svojega znanja in izkušenj. Take zahteve bi bile pogostejše zaradi vse večjih potreb po cepivih, povezanih s svetovnim napredovanjem pandemije.
77
Iz teh preudarkov je razvidno, da je Komisija predložila kratka pojasnila, ne da bi razkrila vsebino prikritih stavkov ali delov stavkov, s čimer bi izjemi v zvezi z varstvom poslovnih interesov odvzela njen bistveni namen, v zvezi z naravo delno prikritih določil s področja pravic intelektualne lastnine. Podobno je podrobno pojasnila, kako bi lahko razkritje informacij konkretno in dejansko škodilo poslovnim interesom zadevnih podjetij.
78
Poleg tega mora Komisija sicer navesti razloge, ki v zadevi, ki jo obravnava, upravičujejo uporabo ene od izjem od pravice do dostopa, določenih v Uredbi št. 1049/2001, ni ji pa treba predložiti informacij, ki niso nujne za to, da lahko prosilec za dostop razume razloge, na podlagi katerih je bil sprejet njen sklep, in za to, da Splošno sodišče opravi nadzor nad zakonitostjo tega sklepa (sodba z dne 30. januarja 2008, Terezakis/Komisija, T‑380/04, neobjavljena, EU:T:2008:19, točka 119).
79
Iz tega izhaja, da lahko tožeče stranke na podlagi obrazložitve izpodbijanega sklepa razumejo posebne razloge, zaradi katerih je Komisija v zadevnih pogodbah delno prikrila določila s področja pravic intelektualne lastnine, sodišče Unije pa lahko preveri zakonitost navedenih prikritij v smislu sodne prakse, navedene v točkah 34, 35 in 78 zgoraj.
80
Zato je treba očitek, da je bil izpodbijani sklep v tem pogledu nezadostno obrazložen, zavrniti.
b)
Utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa
81
Kar zadeva utemeljenost obrazložitve, ki jo je navedla Komisija v izpodbijanem sklepu, s katerim je bilo upravičeno delno prikritje določil s področja intelektualne lastnine, je treba ugotoviti, ali je Komisija podala prepričljiva pojasnila o tem, kako bi lahko dostop do prikritih informacij konkretno in dejansko oslabil varstvo poslovnih interesov in ali se zatrjevana škoda lahko šteje za razumno predvidljivo, in ne zgolj za hipotetično (glej v tem smislu sodbo z dne 25. novembra 2020, Bronckers/Komisija, T‑166/19, EU:T:2020:557, točka 58).
82
V skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 30 in 31 zgoraj, Komisiji ni treba dokazati obstoja gotove nevarnosti oslabitve varstva poslovnih interesov zadevnih podjetij.
83
Zadostuje, da izpodbijani sklep vsebuje nekaj očitnega, na podlagi česar bi bilo mogoče sklepati, da je bila nevarnost škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij ob njenem sprejetju razumno predvidljiva, in ne povsem hipotetična, in da so v njej navedeni objektivni razlogi, na podlagi katerih bi bilo mogoče razumno predvidevati, da se bo tako oviranje zgodilo, če se informacije, za katere so zaprosile tožeče stranke, razkrijejo (glej v tem smislu sodbo z dne 7. junija 2011, Toland/Parlament, T‑471/08, EU:T:2011:252, točki 78 in 79).
84
V obravnavani zadevi je, kot je navedeno v točki 76 zgoraj, iz izpodbijanega sklepa razvidno, da je Komisija zavrnila popoln dostop do zadevnih določil, da ne bi tvegala posega v morebitne strateške položaje zadevnih podjetij glede izkoriščanja njihovih pravic v obdobju, za katero je bilo značilno veliko povpraševanje po cepivih proti covidu-19 in v katerem so lahko tretje družbe vložile prošnje za podelitev licenc.
85
Splošno sodišče je po preučitvi celotnih različic zadevnih pogodb ugotovilo, da čeprav so si določila s področja intelektualne lastnine, ki so v pogodbi pod naslovom „Uporaba rezultatov“ in/ali pod naslovom „Pravice intelektualne lastnine“, podobna, niso enaka, kar je, odvisno od primera, razvidno iz različnih dodatkov k besedilu. Poleg tega tožeče stranke ne izpodbijajo niti okoliščin velikega povpraševanja po cepivih proti covidu-19 niti okoliščine, da so bile mogoče prošnje za podelitev licenc. Prav tako ne izpodbijajo dejstva, da bi bilo tveganje škodovanja poslovnim interesom danega podjetja zanj individualno.
86
Poleg tega pojasnila Komisije v izpodbijanem sklepu dokazujejo, da je konkretno in posamično preučila prošnjo za dostop do zadevnih pogodb in da se je oprla na posebne okoliščine obravnavane zadeve, ki so specifične za zadevna podjetja v zvezi z določili s področja pravic intelektualne lastnine, da bi potrdila obstoj razumno predvidljivega, in ne hipotetičnega tveganja oslabitve varstva poslovnih interesov navedenih podjetij.
87
Iz navedenega izhaja, da so pojasnila Komisije v izpodbijanem sklepu glede obstoja razumno predvidljivega, in ne hipotetičnega tveganja oslabitve varstva poslovnih interesov zadevnih podjetij v zvezi s popolnim razkritjem določil s področja intelektualne lastnine utemeljena.
88
Očitek, da je Komisija izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov uporabila nedosledno, se prekriva s tretjim tožbenim razlogom, tako da ga je treba preučiti v okviru navedenega tožbenega razloga.
89
Glede na navedeno je treba tretji del drugega tožbenega razloga zavrniti.
3.
Delna zavrnitev dostopa do določil o predplačilih dela ali celotnega zneska
90
Tožeče stranke s četrtim delom drugega tožbenega razloga izpodbijajo zadostnost in utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa, s katero je bilo utemeljeno delno prikritje določil v zvezi s predplačili dela (down payments) ali celotnega zneska (advance payments) „nekaterih“ zadevnih pogodb na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001.
91
Tožeče stranke se ne strinjajo s preudarki, navedenimi v izpodbijanem sklepu, da bi razkritje prikritih informacij pomenilo tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij, ker bi omogočilo določitev celotne vrednosti zadevne pogodbe in cene na odmerek ter razkrilo cenovne strategije in strukture navedenih podjetij, kar bi lahko škodilo njihovim pogajanjem na svetovnem trgu in bi ga lahko v njihovo škodo izkoristili njihovi konkurenti. Poudarjajo, da je Komisija razkrila višino predplačil dela ali celotnega zneska „nekaterih“ zadevnih pogodb in da naj bi bili „nekateri“ navedeni zneski znani, ker so bile informacije nepooblaščeno razkrite na družbenem omrežju in v medijih (glej točko 8 zgoraj). Komisija pa naj ne bi potrdila, da je dejansko mogoče izračunati ceno na odmerek ali priti do drugih poslovno občutljivih ugotovitev, zlasti glede cenovnih strategij zadevnih podjetij, na podlagi informacij o prikritih predplačilih dela ali celotnega zneska. V tem okviru poudarjajo, da cena, ki jo krijejo države članice, ni bila razkrita. Vsekakor naj Komisija ne bi pojasnila, zakaj je tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij predvidljivo, in ne hipotetično.
92
Tožeče stranke Komisiji očitajo, da ni pojasnila, kako bi lahko razkritje predplačil dela ali celotnega zneska odkrilo informacije o trenutnem položaju zadevnih podjetij in trgu cepiv proti covidu-19.
93
Tožeče stranke trdijo, da tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij v zvezi z njihovimi pogajanji s kupci iz tretjih držav ni zajeto z izjemo iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 in da je hipotetično.
94
Tožeče stranke izpodbijajo preudarke, navedene v izpodbijanem sklepu, v skladu s katerimi bi popolno razkritje določil vnaprejšnjih dogovorov o nabavi v zvezi s predplačili dela ali celotnega zneska zadevno podjetje postavljalo v slabši položaj v razmerju do njegovih konkurentov, ker naj bi razkrilo stopnjo finančnega tveganja, ki naj bi ga sprejelo s sklenitvijo zadevne pogodbe, in dalo informacije o njegovi cenovni strategiji. Po njihovem mnenju ti elementi ne pojasnjujejo, kako bi lahko razkritje teh informacij konkretno škodovalo poslovnim interesom zadevnih podjetij ali razkrilo občutljive informacije o njihovih strukturah stroškov.
95
V tem okviru tožeče stranke trdijo, da tudi če bi obstajala kakršna koli utemeljitev za prikritje določil o predplačilih dela ali celotnega zneska v vnaprejšnjih dogovorih o nabavi, ko so ti dogovori veljali, ta v trenutku sprejetja izpodbijanega sklepa ni več obstajala. Poleg tega naj te informacije ne bi mogle biti upoštevne za prihodnja pogajanja. Poudarjajo, da niso zaprosile za dostop do zadevnih pogodb, preden so bile podpisane, in da so bile na dan sprejetja izpodbijanega sklepa že podpisane pogodbe o nakupu.
96
Nazadnje, tožeče stranke Komisiji očitajo, da ni pretehtala interesa zadevnih podjetij, da se ohrani zaupnost določil o predplačilih dela ali celotnega zneska, in javnega interesa za preglednost ter da ni utemeljila, da je prvi interes imel prednost pred drugim.
97
Komisija prereka to utemeljitev.
a)
Obrazložitev izpodbijanega sklepa
98
Splošno sodišče ugotavlja, da je v potrdilni prošnji šest poslank izpodbijalo razloge za delno zavrnitev dostopa do informacij o cenah iz zadevnih pogodb, ki so bili navedeni v odgovoru z dne 9. junija 2021 na njihovo začetno prošnjo.
99
V obravnavanem primeru je Komisija z izpodbijanim sklepom delno prikrila določila o cenah in načinu plačila v vseh zadevnih pogodbah, razen v dokumentu 10, v katerem cene niso obravnavane. Tako je v dokumentih 2, 3, 4, 12 in 13 prikrila višino predplačil dela ali celotnega zneska, vendar jo je razkrila v dokumentih 1, 5 in 6. Poleg tega je v zadevnih pogodbah prikrila različne informacije, ki so se, odvisno od primera, nanašale zlasti na ceno na odmerek, ceno dobave, skupno ceno ali skupne stroške, znesek, ki ga nosijo države članice, in časovne načrte plačil.
100
Komisija je v izpodbijanem sklepu najprej navedla, da informacije, ki so prikrite na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov, vsebujejo poslovno občutljive elemente, zlasti v zvezi s cenami in posameznimi cenami na odmerek, ocenjenimi celotnimi stroški proizvodov in metodologijo v zvezi s stroški. Poudarila je, da bi lahko razkritje prikritih informacij negativno vplivalo na konkurenčni položaj zadevnih podjetij na svetovnem trgu za proizvodnjo in trženje cepiv proti covidu-19.
101
Dalje, Komisija je v delu, ki se nanaša prav na finančna tveganja, navedla, da so določila o cenah in nakupnih pogojih iz vnaprejšnjih dogovorov o nabavi še vedno upoštevna za poznejše pogodbe o nakupu. Pojasnila je, da so bile informacije o cenah prikrite, saj bi njihovo razkritje tretjim osebam omogočilo, da bi iz tega lahko sklepale o tržnih in cenovnih strategijah zadevnih podjetij, ki bi jih lahko njihovi konkurenti uporabili za načrtovanje lastnih strategij, kar bi resno ogrozilo tekoča in prihodnja pogajanja zadevnih podjetij z drugimi mednarodnimi kupci.
102
Natančneje v zvezi z predplačili dela ali celotnega zneska v vnaprejšnjih dogovorih o nabavi, in sicer v zvezi s prispevkom iz sredstev nujne pomoči (glej točki 2 in 3 zgoraj), je Komisija potrdila, da je navedeni prispevek razkrila za skoraj vse zadevne pogodbe. Skupni znesek teh predplačil dela zneska je znašal približno 2,7 milijarde EUR. Navedla je, da so zadevna podjetja v primeru pogodb, v katerih je bilo predplačilo dela zneska prikrito, s konkretnimi razlogi utemeljila, zakaj je navedeni znesek poslovna skrivnost. Če bi bil znesek predplačila dela zneska znan, bi bilo med drugim mogoče glede na tržne prakse oceniti in določiti skupno vrednost pogodbe ter končno ceno na odmerek, kar naj bi bile občutljive poslovne informacije za vsa podjetja. To bi lahko negativno vplivalo na pogajanja zadevnih podjetij z drugimi kupci in bi lahko škodovalo vsem dejavnostim navedenih podjetij, če bi se njihove cenovne strategije in strukture razkrile. Take težave za zadevna podjetja pa bi lahko škodovale izvajanju zadevnih pogodb.
103
Poleg tega je Komisija navedla razloge za nekatera posebna prikritja v zvezi s predplačili dela zneska, in sicer v dokumentih 3 in 6. Ta prikritja naj bi bila povezana s posebnimi vidiki pogodb v zvezi s stroški, povezanimi s proizvodnim procesom zadevnega podjetja, ali z okoliščino, da so na dan sprejetja izpodbijanega sklepa potekale dobave in razprave z zadevnim podjetjem. Cilj teh prikritij naj bi bil omogočiti pravilno izvajanje zadevne pogodbe.
104
Dalje, Komisija je poudarila, da so v skladu s sodno prakso občutljive poslovne informacije zlasti v zvezi s poslovnimi strategijami zadevnih podjetij ali njihovimi poslovnimi odnosi varovane s členom 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001. Poleg tega bi lahko bila morebitna poslovna tveganja, uporabljene cene in pragovi finančnih obveznosti, dogovorjeni v okviru pogodbe z občutljivo naravo, občutljivi poslovni elementi, zlasti za pogodbe, ki se še izvajajo. V obravnavanem primeru bi razkritje takih odlomkov vnaprejšnjih dogovorov o nabavi zadevno podjetje očitno postavljalo v slabši položaj v primerjavi z njegovimi konkurenti, saj bi bili tako seznanjeni z ravnjo finančnega tveganja, ki ga je to podjetje sprejelo, in informacijami o njegovi cenovni strategiji. V teh okoliščinah je Komisija menila, da morajo nekateri finančni vidiki pogodb ostati zaščiteni na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov.
105
Nazadnje, Komisija je zavrnila upoštevnost okoliščine, da so bile trije vnaprejšnji dogovori o nabavi nepooblaščeno razkriti medijem.
106
Iz teh preudarkov je razvidno, da je Komisija predložila podrobna pojasnila glede narave informacij o prikritih predplačilih dela ali celotnega zneska ter o tem, kako bi lahko razkritje navedenih informacij konkretno in dejansko škodovalo poslovnim interesom zadevnih podjetij, bodisi med njimi samimi bodisi med njimi in tretjimi farmacevtskimi družbami, s katerimi bi si ta podjetja konkurirala. Poleg tega so se v teh pojasnilih upoštevale izmenjave med Komisijo in šestimi poslankami. Komisija je namreč navedla razloge, iz katerih naj bi bili vnaprejšnji dogovori o nabavi upoštevni za poznejše pogodbe o nakupu in v okviru pogajanj s kupci iz tretjih držav, ter razloge, iz katerih informacije, ki so bile predmet nepooblaščenega razkritja v medijih, ne morejo upravičiti odstopanja od zaupnosti navedenih informacij.
107
Iz tega izhaja, da lahko tožeče stranke na podlagi obrazložitve izpodbijanega sklepa razumejo posebne razloge, zaradi katerih je Komisija v zadevnih pogodbah delno prikrila določila o predplačilih dela ali celotnega zneska, sodišče Unije pa lahko preveri zakonitost navedenih prikritij v smislu sodne prakse, navedene v točkah 34, 35 in 78 zgoraj.
108
Zato je treba očitek, da je bil izpodbijani sklep v tem pogledu nezadostno obrazložen, zavrniti.
b)
Utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa
109
Kar zadeva utemeljenost razlogov, ki jih je navedla Komisija za utemeljitev delnega prikritja določil o predplačilih dela ali celotnega zneska, je treba ugotoviti, ali je v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 30, 31, 81 in 83 zgoraj, Komisija podala prepričljiva pojasnila o tem, kako bi lahko dostop do prikritih informacij konkretno in dejansko oslabil varstvo poslovnih interesov zadevnih podjetij in ali se zatrjevana škoda lahko šteje za razumno predvidljivo, in ne zgolj za hipotetično.
110
V obravnavani zadevi, kot je navedeno v točkah od 100 do 105 zgoraj, je iz izpodbijanega sklepa razvidno, da je Komisija zavrnila popoln dostop do zadevnih določil, vključno s časovnim načrtom in načini plačila, da ne bi tvegala razkritja občutljivih finančnih elementov zadevnih pogodb, ter in fine elementov v zvezi s poslovnimi in cenovnimi strategijami zadevnih podjetij v času, za katerega je bilo značilno veliko povpraševanje po cepivih proti covidu-19 in med katerim so pogajanja s kupci iz tretjih držav potekala oziroma jih je bilo vsaj mogoče predvideti.
111
Splošno sodišče je po seznanitvi s celotnimi različicami zadevnih pogodb ugotovilo, da se določila o predplačilih dela ali celotnega zneska ter načini in časovni načrti plačil razlikujejo. Poleg tega tožeče stranke ne izpodbijajo niti konteksta velikega povpraševanja po cepivih proti covidu-19 niti dejstva, da so pogajanja s kupci v tretjih državah potekala ali da jih je bilo na datum sprejetja izpodbijanega sklepa vsaj mogoče predvideti.
112
V nasprotju s trditvami tožečih strank, okoliščina, da so zadevna podjetja lahko prejela predplačila dela zneska iz javnih sredstev za razvoj cepiv proti covidu-19, sama po sebi ne more izključiti tega, da gre za poslovno občutljiva določila o predplačilih dela ali celotnega zneska, oziroma ne upravičuje ugotovitve, da njihovih poslovnih interesov ni mogoče varovati.
113
V zvezi s tem, če ima lahko podjetje v javni lasti poslovne interese, ki jih je mogoče varovati na enak način kot interese zasebnega podjetja (glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2018, CEE Bankwatch Network/Komisija, T‑307/16, EU:T:2018:97, točka 108), mora v skladu s sodno prakso to še toliko bolj držati za zasebno podjetje, tudi če prispeva k uresničevanju nalog v javnem interesu (sodba z dne 5. decembra 2018, Falcon Technologies International/Komisija, T‑875/16, neobjavljena, EU:T:2018:877, točka 49).
114
Prav tako je treba, kot trdi Komisija, zavrniti trditev tožečih strank, ki se nanaša na okoliščino, da so bile informacije o cenah cepiv nepooblaščeno razkrite v medijih.
115
Nepooblaščeno razkritje dokumenta namreč ne more povzročiti, da se javnosti omogoči dostop do dokumenta, za katerega velja ena od izjem iz člena 4 Uredbe št. 1049/2001 (sodba z dne 25. oktobra 2013, Beninca/Komisija, T‑561/12, neobjavljena, EU:T:2013:558, točka 55).
116
Poleg tega ni mogoče sprejeti trditve tožečih strank, ki se nanaša na okoliščino, da naj bi dve podjetji (AstraZeneca in CureVac) septembra in oktobra 2022, torej več kot šest mesecev po sprejetju izpodbijanega sklepa, bodisi izjavili, da nista imeli težav z javnim razkritjem svojega vnaprejšnjega dogovora o nabavi, bodisi razkrili „vse podrobnosti v zvezi s cenami in prejetim predplačilom dela zneska“, kar naj bi po mnenju tožečih strank dokazovalo, da razkritje informacij o predplačilih dela zneska ne pomeni tveganja za poslovne interese zadevnega podjetja.
117
Kot je bilo namreč navedeno v točki 56 zgoraj, je treba utemeljenost uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov presojati glede na dejstva, ki so obstajala ob sprejetju izpodbijanega sklepa, in ne glede na morebitne izjave omejenega števila zadevnih podjetij, podane več kot šest mesecev po datumu sprejetja tega sklepa, pri čemer je Komisija vsekakor razkrila višino predplačil dela zneska, ki sta jih prejeli ti podjetji.
118
Iz tega izhaja, da je Komisija v izpodbijanem sklepu upravičeno menila, da bi popolno razkritje določil o predplačilih dela ali celotnega zneska konkurentom zadevnih podjetij in tretjim kupcem lahko dalo na voljo poslovno občutljive informacije o poslovnih in cenovnih strategijah zadevnih podjetij.
119
Iz navedenega izhaja, da so pojasnila Komisije v izpodbijanem sklepu glede obstoja razumno predvidljivega, in ne povsem hipotetičnega tveganja oslabitve varstva poslovnih interesov zadevnih podjetij v zvezi s popolnim razkritjem določil o predplačilih dela ali celotnega zneska utemeljena.
120
Očitek, da je Komisija izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov uporabila nedosledno, se prekriva s tretjim tožbenim razlogom, tako da ga je treba preučiti v okviru navedenega tožbenega razloga.
121
Glede na navedeno je treba četrti del drugega tožbenega razloga zavrniti.
4.
Delna zavrnitev dostopa do določil o odgovornosti in odškodnini
122
Tožeče stranke s četrtim delom drugega tožbenega razloga izpodbijajo zadostnost in utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa, s katero je bila na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 utemeljena delna zavrnitev dostopa do določil v zvezi z odgovornostjo in odškodnino.
123
Prvič, tožeče stranke trdijo, da hipoteza, v skladu s katero bi lahko popolno razkritje določil o odgovornosti in odškodnini pripeljalo do številnih zlorab neupravičenih tožb, ni pojasnjena in da Komisija ni natančneje navedla niti dokazala, kako bi njihovo razkritje škodovalo poslovnim interesom zadevnih podjetij.
124
Drugič, tožeče stranke izpodbijajo premisleke v izpodbijanem sklepu, v skladu s katerimi bi popolno razkritje zadevnih določil konkurentom zadevnega podjetja razkrilo „šibke točke“ njegovega zavarovanja odgovornosti in tem konkurentom zagotovilo konkurenčno prednost, ki bi jo ti lahko izkoristili.
125
Tretjič, tožeče stranke nasprotujejo temu, da bi popolno razkritje zadevnih določil vplivalo na splošni ugled zadevnih podjetij. Komisija naj nikjer ne bi pojasnila razloga, zakaj bi njihovo razkritje imelo tak vpliv. Če se namreč ugotovi, da je družba odgovorna za škodo v zvezi s proizvodom z napako, naj bi bila okrnitev ugleda posledica te škode, in ne določil, o katerih se je družba pogajala s Komisijo.
126
Četrtič, tožeče stranke menijo, da tudi trije dodatni preudarki, navedeni v izpodbijanem sklepu, v skladu s katerimi bi razkritje prikritih informacij konkurentom zadevnega podjetja razkrilo stroške, ki bi jih kršitev zadevne pogodbe lahko povzročila, in dejanske koristi navedene pogodbe ter škodovalo poslovnim interesom zadevnih podjetij, predvsem s tem, da bi ogrozilo njihovo konkurenčnost na svetovnih trgih, niso podprti z dokazi. Po njihovem mnenju Komisija ni predložila dovolj dokazov, da bi razkritje zadevnih informacij omogočilo razkritje vsebine poslovne strategije zadevnih podjetij ali oslabilo njihov konkurenčni položaj na svetovnih trgih. Poleg tega naj primeri, navedeni v izpodbijanem sklepu, ne bi ponazarjali občutljivosti prikritih informacij.
127
Tožeče stranke še trdijo, da je utemeljitev Komisije, da so bila pogajanja o določilih o odgovornosti in odškodnini individualna, zavajajoča. Po mnenju tožečih strank je iz točke 76 Posebnega poročila 19/2022 Evropskega računskega sodišča z naslovom „EU in nakup cepiv proti COVID-19“ razvidno, da so ta določila v zadevnih pogodbah enaka, tako da njihovo razkritje ne bi moglo škodovati poslovnim interesom zadevnih podjetij.
128
Tožeče stranke v repliki trdijo, da tudi če bi Komisija dokazala, da bi razkritje prikritih podatkov konkretno in dejansko poseglo v poslovne interese zadevnih podjetij, bi javni interes, ki ga pomeni njihovo razkritje, prevladal nad navedenimi poslovnimi interesi.
129
Komisija prereka to utemeljitev.
130
Komisija trdi, da so za zadevno podjetje zadevna določila enako gospodarsko in finančno pomembna kot kateri koli drug stroškovni element in da so bila predmet individualnih pogajanj.
131
Prvič, Komisija meni, da je napačno trditi, da razkritje navedenih določil ne bi povzročilo tveganja vložitve strateških in špekulativnih odškodninskih tožb zoper zadevna podjetja.
132
Tako bi po mnenju Komisije popolno razkritje zadevnih določil povečalo število odškodninskih tožb, najsi bodo utemeljene ali ne, zoper zadevno podjetje, saj bi lahko tožeči stranki dalo več argumentov, s katerimi bi lahko poskušala dokazati neustreznost cepiva. Poleg tega naj bi bilo to tveganje še toliko konkretnejše, ker je bila opredelitev škode, za katero bi lahko zadevno podjetje prejelo odškodnino, že razkrita v nekaterih pogodbah, in sicer v dokumentu 5. Poleg tega bi lahko razkritje podrobnosti o odškodnini v breme zadevne države članice, vplivalo na dokazno breme v zvezi s proizvodom z napako. Poznavanje teh podrobnosti bi namreč lahko poenostavilo ali otežilo nalogo dokazovanja odgovornosti proizvajalca cepiva. Meni torej, da tveganje obsežnega pravdanja in zelo velikih finančnih posledic za eno samo podjetje ni abstraktno.
133
Drugič, Komisija trdi, da so v izpodbijanem sklepu pravno zadostno pojasnjeni razlogi, zaradi katerih bi imelo popolno razkritje zadevnih določil negativne poslovne posledice za zadevna podjetja. Navedena določila naj namreč ne bi bila „standardna določila“, ampak naj bi bila predmet individualnih pogajanj, katerih končno besedilo naj bi pomenilo, da podjetje sprejme eno od več finančnih tveganj v okviru kompleksnega sporazuma. Če bi bila razkrita v celoti, bi lahko primerjalna ocena pripeljala do neupravičenega negativnega dojemanja nekaterih proizvodov. Poleg tega naj bi bilo v sodni praksi dovoljeno, da se Komisija sklicuje na izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov zaradi oškodovanja ugleda gospodarskega subjekta, dejavnega na trgu. Poleg tega Komisija trdi, da celo klavzula o odškodnini, ki se uporablja v celoti, ne povrne vse škode, povzročene z naložitvijo plačila odškodnine oškodovancu, zlasti škode za podobo in ugled obsojenega podjetja. Tako bi popolno razkritje določil o odgovornosti in odškodnini, in sicer položajev, v katerih podjetje prejme odškodnino in v katerih ne, nedvomno vplivalo na njegove poslovne interese.
134
Tretjič, Komisija poudarja, da tožeče stranke trdijo, da v obravnavanem primeru dejansko in konkretno škodovanje poslovnim interesom, ki je posledica razkritja navedenih določil, ni bilo dokazano in da bi, tudi če bi tako škodovanje upravičila, obstajal prevladujoč javni interes, ki bi upravičil njihovo razkritje. Po mnenju Komisije so v izpodbijanem sklepu pojasnjene negativne posledice, ki bi jih razkritje teh informacij v obravnavanem primeru imelo za zadevna podjetja. Okoliščina, da se izpodbijani sklep sklicuje na obstoj tveganja dejanske in konkretne škode za poslovne interese, pa naj ne bi pomenila, da to tveganje ni utemeljeno ali da je špekulativno. Poleg tega naj bi bila utemeljitev tožečih strank protislovna v delu, v katerem trdijo, da je bistveno vedeti, ali bodo zadevna podjetja odgovorna za škodo v primeru škodljivih učinkov cepiv, pri čemer trdijo, da so posledice razkritja zadevnih določil za navedena podjetja, na katere se sklicuje Komisija, špekulativne in hipotetične.
a)
Obrazložitev izpodbijanega sklepa
135
V obravnavani zadevi je Komisija v točki 2.1.1 izpodbijanega sklepa navedla, da informacije, ki so prikrite na podlagi izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, vsebujejo poslovno občutljive informacije, ki se nanašajo zlasti na odgovornost in odškodnino. Omenila je, da bi lahko popolno razkritje takih informacij konkurentom zadevnega podjetja odkrilo natančno korist, ki iz pogajanj izhaja za to podjetje.
136
Nato je Komisija v točki 2.1.4 najprej v bistvu obravnavala nepogodbeno odgovornost zadevnih podjetij do tretjih oseb, zlasti za neželene učinke, ki izhajajo iz uporabe cepiva, in določila o morebitni odškodnini, torej povračilu, ki bi ga države članice izplačale zadevnim podjetjem, če bi bilo zadnjim naloženo plačilo odškodnine tretjim osebam iz naslova njihove nepogodbene odgovornosti. Potem je obravnavala različne vidike pogodbene odgovornosti zadevnih podjetij.
137
Komisija je tako pojasnila, da bi popolno razkritje zadevnih določil verjetno škodovalo poslovnim interesom navedenih podjetij v treh vidikih.
138
Prvič, natančno poznavanje meja odgovornosti zadevnega podjetja bi omogočilo strateško ravnanje v zvezi z njim, saj bi se lahko soočilo z ekonomskimi posledicami več tožb, pri katerih bi šlo za zlorabo in bi bile vložene neupravičeno, in sicer zgolj z namenom dobiti odškodnino, povezano z uporabo njegovega cepiva. Drugič, če bi države članice v celoti razkrile določila o odškodnini, izplačani zadevnim podjetjem, zlasti tista, v katerih so opredeljeni natančni pogoji, pod katerimi je odškodnina države članice izključena, bi to konkurentom zadevnega podjetja, tudi tistim, ki ne proizvajajo cepiva, neizogibno odkrilo „šibke točke“ kritja njegove odgovornosti in jim zagotovilo konkurenčno prednost, ki bi jo lahko izkoristili. Tretjič, natančno poznavanje meja odgovornosti zadevnega podjetja bi vplivalo tudi na njegov splošni ugled pri potrošnikih in potencialnih poslovnih partnerjih. Po mnenju Komisije je s temi razlogi pojasnjeno, zakaj ni mogoče razkriti nekaterih odlomkov v zvezi z odstopanjem od določila o odškodnini, in sicer pogojev, pod katerimi zadevno podjetje ne bo prejelo odškodnine. V tem okviru se je za primer sklicevala na prikrite dele v določilu I.12 dokumenta 4.
139
Nato je Komisija navedla, da imajo nekatera določila v zvezi s pogodbeno odgovornostjo poslovno razsežnost, ki se presoja in o kateri se pogaja z zadevnim podjetjem, pri čemer bi razkritje teh določil konkurentom tega podjetja razkrilo informacije o njegovih notranjih zmogljivostih in strategiji, zlasti če bi te informacije omogočale, da se natančno ugotovijo stroški, ki bi jih prenehanje pogodbe lahko povzročilo temu podjetju. Komisija je svoje navedbe ponazorila s primeri natančnih določil.
140
Komisija je pojasnila, da so bile prikrite informacije poslovno občutljive. Po eni strani bi razkritje teh informacij omogočilo natančno poznavanje stroškov, ki bi jih kršitev pogodbe lahko povzročila zadevnim podjetjem. Po drugi strani bi se razkritje teh informacij lahko izkazalo za škodljivo za zadevna podjetja, saj bi njihovim konkurentom dalo zelo realno predstavo o dejanskem dobičku, doseženem na podlagi zadevne pogodbe, medtem ko so se ta ista podjetja v času sprejetja izpodbijanega sklepa s kupci v tretjih državah pogajala o pogodbah za dobavo cepiv proti covidu-19, pri čemer je konkurenca v zvezi s tem potekala na svetovnem trgu. Komisija je še pojasnila, da bi bil ta morebiten konflikt s poslovnimi interesi zadevnih podjetij še toliko bolj škodljiv, ker naj bi se nekatere pogodbe ravno začele izvajati, kot je bilo ob sprejetju izpodbijanega sklepa zlasti z dokumentoma 7 in 11.
141
Nazadnje, Komisija je poudarila, da je treba v tem okviru pri presoji učinkov razkritja zadevnih določil na podlagi Uredbe št. 1049/2001 upoštevati svetovni trg, na katerem so delovala zadevna podjetja. Navedla je, da so bili pri presoji možnosti uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov upoštevani različni dejavniki, zlasti poseben položaj vsakega proizvajalca cepiva na trgu, njegove značilnosti, njegovi odnosi z drugimi poslovnimi subjekti, tržne in poslovne strategije ter to, kako bi razkrite informacije lahko uporabili njegovi konkurenti. Na podlagi tega je ugotovila, da bi popolno razkritje pogodb, sklenjenih z zadevnimi podjetji, škodovalo njihovim poslovnim interesom, predvsem zaradi ogrožanja njihove konkurenčnosti na svetovnih trgih.
142
Iz teh premislekov izhaja, da je Komisija predložila pojasnila glede poslovne občutljivosti informacij, ki jih vsebujejo določila o odgovornosti in odškodnini. Prav tako je Komisija pravno zadostno pojasnila, kako bi po njenem mnenju popolno razkritje navedenih določil lahko konkretno in dejansko škodovalo poslovnim interesom zadevnih podjetij, bodisi med njimi samimi bodisi med njimi in tretjimi osebami, ki jim konkurirajo.
143
Iz tega izhaja, da obrazložitev izpodbijanega sklepa tožečim strankam omogoča razumeti konkretne razloge, zaradi katerih je Komisija v zadevnih pogodbah delno prikrila določila o odgovornosti zadevnih podjetij, tako pogodbeni kot nepogodbeni, ter določila v zvezi s tem, da države članice povrnejo morebitne obveznosti, ki bi nastale zadevnim podjetjem v primeru uveljavljanja njihove nepogodbene odgovornosti, sodišču Unije pa omogoča, da v smislu sodne prakse iz točk 34, 35 in 78 zgoraj preveri zakonitost teh prikritij.
144
Zato je treba očitek, da je bil izpodbijani sklep v tem pogledu nezadostno obrazložen, zavrniti.
b)
Utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa
145
Kar zadeva utemeljenost razlogov, ki jih je navedla Komisija za utemeljitev delnega prikritja določil o odgovornosti in odškodnini, je treba ugotoviti, ali je v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 30, 31, 81 in 83 zgoraj, Komisija podala prepričljiva pojasnila o tem, kako bi lahko dostop do prikritih informacij konkretno in dejansko oslabil varstvo poslovnih interesov zadevnih podjetij in ali se zatrjevana škoda lahko šteje za razumno predvidljivo, in ne zgolj za hipotetično.
1) Določila o pogodbeni odgovornosti
146
V obravnavani zadevi, kot je navedeno v točkah od 139 do 141 zgoraj, je iz izpodbijanega sklepa razvidno, da je Komisija zavrnila popoln dostop do določil o pogodbeni odgovornosti zadevnih podjetij, da ne bi tvegala razkritja domnevno poslovno občutljivih informacij o ugotovljenih tveganjih v zvezi z izvajanjem zadevnih pogodb in finančnih pragov, ki so jih zadevna podjetja sprejela v zvezi s temi tveganji, v času, za katerega je bilo značilno veliko povpraševanje po cepivih proti covidu-19 in med katerim so pogajanja s kupci iz tretjih držav potekala oziroma jih je bilo vsaj mogoče predvideti.
147
Splošno sodišče je po pregledu celotnih različic zadevnih pogodb ugotovilo, da se določila o odgovornosti zadevnih podjetij v primeru kršitve, odpovedi ali prekinitve teh pogodb, zlasti v primeru zamud pri dobavi ali če dobave ni, razlikujejo. Poleg tega tožeče stranke ne izpodbijajo niti konteksta velikega povpraševanja po cepivih proti covidu-19 niti dejstva, da so pogajanja s kupci v tretjih državah potekala ali da so bila vsaj mogoča.
148
Iz tega izhaja, da je Komisija v izpodbijanem sklepu upravičeno menila, da bi popolno razkritje teh določil konkurentom zadevnih podjetij in tretjim kupcem lahko dalo na voljo poslovno občutljive informacije v zvezi s stroškovnimi elementi, njihovimi notranjimi zmogljivostmi in strategijami ter sprejetimi finančnimi pragovi (glej v tem smislu sodbo z dne 12. oktobra 2022, Saure/Komisija, T‑524/21, EU:T:2022:632, točke od 99 do 102).
149
Iz navedenega izhaja, da so pojasnila Komisije v izpodbijanem sklepu glede obstoja razumno predvidljivega, in ne hipotetičnega tveganja oslabitve varstva poslovnih interesov zadevnih podjetij v zvezi s popolnim razkritjem določil o pogodbeni odgovornosti teh podjetij utemeljena.
150
Očitek, da je Komisija izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov uporabila nedosledno, se prekriva s tretjim tožbenim razlogom, tako da ga je treba preučiti v okviru navedenega tožbenega razloga.
2) Določila o odškodnini
151
Uvodoma je treba poudariti, da je v skladu s členoma 1 in 12 Direktive Sveta z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako (85/374/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 257) proizvajalec odgovoren za škodo, ki jo povzroči napaka na njegovem proizvodu, in da njegova odgovornost do oškodovanca ne sme biti omejena ali izključena s klavzulo, ki bi omejevala njegovo odgovornost ali ga oproščala odgovornosti. Kot je Komisija priznala na obravnavi, ker Direktiva 85/374 ni bila spremenjena, niti Komisija niti države članice tako niso imele pravice odstopati od določb te direktive.
152
Poleg tega nobena določba Direktive 85/374 ne prepoveduje tretji osebi, v tem primeru državi članici, da povrne škodo, ki jo je proizvajalec plačal za napako na njegovem proizvodu.
153
Splošno sodišče je tudi ugotovilo, da je bil člen 6, tretji odstavek, sporazuma z dne 16. junija 2020 o nakupu cepiv proti covidu-19, sklenjenega med Komisijo in državami članicami, 7. septembra 2020 objavljen na spletni strani Komisije in v celoti razkrit kot priloga k zadevnim pogodbam, razen dokumenta 1. Ta določba predvideva mehanizem, s katerim države članice zadevnim podjetjem povrnejo ekonomske stroške, torej morebitno škodo, ki bi običajno bremenila ta podjetja zaradi njihove odgovornosti za njihova cepiva. Podobno je v Sporočilu COM(2020) 245 final, omenjenem v točki 3 zgoraj, navedeno, da je treba ta mehanizem analizirati kot „zavarovalno politiko“, pri kateri gre za prenos nekaterih ekonomskih tveganj s farmacevtske industrije na javne organe v zameno za zagotovitev pravičnega in cenovno dostopnega dostopa do cepiva za države članice, če bi se to razvilo.
154
Iz navedenega izhaja, da, prvič, mehanizem plačila odškodnine zadevnim podjetjem s strani držav članic nikakor ne vpliva na sistem pravne odgovornosti teh podjetij na podlagi Direktive 85/374 in, drugič, da je bila ta informacija javno znana že ob vložitvi začetne prošnje za dostop in ob sprejetju izpodbijanega sklepa.
155
Splošno sodišče je po pregledu celotnih različic zadevnih pogodb ugotovilo, da čeprav vsi vnaprejšnji dogovori o nabavi in pogodbe o nakupu vsebujejo določilo o odškodnini, kot je bilo predvideno s členom 6 sporazuma z dne 16. junija 2020 o nakupu cepiv proti covidu-19, sklenjenega med Komisijo in državami članicami, podrobna vsebina teh določil ni enaka. V tem okviru je Splošno sodišče ugotovilo obstoj razlik glede, prvič, natančnih situacij, v katerih je bilo dogovorjeno, da država članica ne izplača odškodnine, pri čemer je večina teh situacij kljub temu ostala zelo podobna v zadevnih pogodbah, drugič, časovnega ali stvarnega področja uporabe morebitne odškodnine in, tretjič, načina obrambe v primeru morebitnih odškodninskih zahtevkov in izplačevanja morebitne odškodnine.
156
Po teh pojasnilih je treba še ugotoviti, ali je Komisija upravičeno zavrnila širše ali celo popolno razkritje določil o odškodnini.
157
V zvezi s tem ni mogoče sprejeti prvega razloga, navedenega v izpodbijanem sklepu, in sicer da bi natančno poznavanje meja odgovornosti zadevnega podjetja omogočilo strateško ravnanje v zvezi z njim, saj bi se lahko soočilo z ekonomskimi posledicami več tožb, pri katerih bi šlo za zlorabo in bi bile vložene neupravičeno zgolj z namenom dobiti odškodnino, povezano z uporabo njegovega cepiva.
158
Čeprav lahko izpostavljenost podjetja odškodninskim tožbam nedvomno povzroči visoke stroške, ne glede na to, ali je to v smislu finančnih sredstev, časa ali osebja, tudi če so te tožbe pozneje zavrnjene kot neutemeljene, pravica tretjih oseb, ki so morda utrpele škodo zaradi cepiva z napako, da vložijo odškodninske tožbe zoper zadevna podjetja, temelji na nacionalni zakonodaji, ki prenaša Direktivo 85/374. Ta pravica do tožbe ni odvisna od obstoja in vsebine določil o odškodnini.
159
Poleg tega interesa zadevnih podjetij, da se izognejo takim odškodninskim tožbam, če so dejansko proizvedla in dala v promet cepivo z napako, ni mogoče opredeliti kot poslovni interes in nikakor ne pomeni interesa, ki bi bil vreden varstva, zlasti ob upoštevanju pravice vsakega posameznika, da zahteva odškodnino za škodo, ki mu je bila povzročena s proizvodom z napako (glej po analogiji sodbo z dne 15. decembra 2011, CDC Hydrogene Peroxide/Komisija, T‑437/08, EU:T:2011:752, točka 49 in navedena sodna praksa). Podobno želja izogniti se večjim stroškom, povezanim s sodnim postopkom, ne pomeni interesa, varovanega s členom 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 (glej v tem smislu sodbo z dne 28. junija 2019, Intercept Pharma in Intercept Pharmaceuticals/EMA, T‑377/18, neobjavljena, EU:T:2019:456, točki 55 in 56).
160
Poleg tega v izpodbijanem sklepu ni nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da bi bilo večje razkritje mehanizma izplačila odškodnin zadevnim podjetjem lahko povod za tožbe, vložene zoper ta podjetja. Namen takih tožb bo namreč vedno odrediti proizvajalcu cepiv plačilo odškodnine za nastalo škodo, ne glede na identiteto subjekta, ki bo na koncu kril plačano odškodnino.
161
V teh okoliščinah Splošno sodišče meni, da prvi razlog za zavrnitev širšega razkritja določila o odškodnini, naveden v izpodbijanem sklepu, ne dokazuje, kot to zahteva sodna praksa, navedena v točki 31 zgoraj, obstoja predvidljivega, in ne zgolj hipotetičnega tveganja za poslovne interese zadevnih podjetij.
162
Drugi razlog, naveden v izpodbijanem sklepu za zavrnitev popolnega razkritja določil o odškodnini, zlasti tistih, v katerih so opredeljeni natančni pogoji, pod katerimi je odškodnina države članice izključena, je, da bi to konkurentom zadevnega podjetja, tudi tistim, ki ne proizvajajo cepiva, neizogibno odkrilo „šibke točke“ kritja njegove odgovornosti in jim zagotovilo konkurenčno prednost, ki bi jo lahko izkoristili, na primer v oglaševanju in primerjalnem oglaševanju.
163
V zvezi s tem je treba spomniti, da je bil razlog, zaradi katerega so bila v zadevne pogodbe vključena določila o odškodnini, in sicer nadomestilo za tveganja, ki so jih zadevna podjetja imela zaradi krajšega časa, potrebnega za razvoj cepiv, javno znan pred sprejetjem izpodbijanega sklepa.
164
Poleg tega vse zadevne pogodbe vsebujejo določilo o odškodnini, ki poleg tega na splošno podobno našteva glavne konkretne primere, v katerih je plačilo odškodnine s strani države članice zadevnemu podjetju izključeno.
165
Ker so imela vsa zadevna podjetja iz ugotovljenega in legitimnega razloga korist od določila o odškodnini, izpodbijani sklep ne vsebuje nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da je bilo v primeru širšega razkritja določila o odškodnini tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij, zlasti zaradi dajanja konkurenčne prednosti tem podjetjem med seboj, na dan njegovega sprejetja razumno predvidljivo, in ne zgolj hipotetično.
166
V teh okoliščinah Splošno sodišče meni, da drugi razlog za zavrnitev širšega razkritja določila o odškodnini, naveden v izpodbijanem sklepu, ne dokazuje, kot to zahteva sodna praksa, navedena v točki 31 zgoraj, obstoja predvidljivega, in ne zgolj hipotetičnega tveganja za poslovne interese zadevnih podjetij.
167
V zvezi s tretjim razlogom, navedenim v izpodbijanem sklepu za zavrnitev popolnega razkritja določila o odškodnini, zlasti pogojev, pod katerimi je izključena odškodnina s strani države članice, in sicer da bi natančno poznavanje meja odgovornosti zadevnih podjetij imelo posledice za njihov ugled pri potrošnikih in njihovih morebitnih poslovnih partnerjih, je treba poudariti, da v nasprotju s trditvijo tožečih strank škoda na ugledu podjetja zagotovo pomeni škodo za njegove poslovne interese, saj je ugled vsakega gospodarskega subjekta, ki deluje na trgu, bistvenega pomena za opravljanje njegovih gospodarskih dejavnosti na trgu (glej v tem smislu sodbo z dne 5. decembra 2018, Falcon Technologies International/Komisija, T‑875/16, neobjavljena, EU:T:2018:877, točki 51 in 53).
168
Vendar iz istih razlogov, kot so tisti, predstavljeni v točkah od 163 do 165 zgoraj, izpodbijani sklep ne vsebuje nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da je bilo v primeru širšega razkritja določila o odškodnini tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij, zlasti škodovanja njihovemu ugledu, na datum njenega sprejetja razumno predvidljivo, in ne zgolj hipotetično.
169
V teh okoliščinah Splošno sodišče meni, da tretji razlog za zavrnitev širšega razkritja določila o odškodnini, naveden v izpodbijanem sklepu, ne dokazuje, kot to zahteva sodna praksa, navedena v točki 31 zgoraj, obstoja predvidljivega, in ne zgolj hipotetičnega tveganja za poslovne interese zadevnih podjetij.
170
Glede na zgoraj navedeno je peti del drugega tožbenega razloga utemeljen v delu, v katerem se nanaša na določila o odškodnini iz zadevnih pogodb.
171
Iz tega sledi, da je treba delno sprejeti peti del drugega tožbenega razloga v delu, v katerem se nanaša na določila o odškodnini, in ga zavrniti v delu, v katerem se nanaša na določila o pogodbeni odgovornosti zadevnih podjetij.
5.
Delna zavrnitev dostopa do razporedov dobave
172
Tožeče stranke s šestim delom drugega tožbenega razloga Komisiji očitajo, da je prikrila razporede dobave cepiv zadevnih podjetij in da v zvezi s tem ni zadostno utemeljila uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov. Po njihovem mnenju naj navedene informacije ne bi bile poslovno občutljive informacije, tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij pa naj bi bilo hipotetično.
173
Komisija prereka to utemeljitev.
174
V obravnavanem primeru je Komisija z izpodbijanim sklepom v dokumentih 3 in od 8 do 13 prikrila razporede dobave v ožjem smislu, in sicer količino odmerkov in pogostost dobav.
175
Komisija je v izpodbijanem sklepu navedla, da so razporedi dobave in s tem povezane pogodbene obveznosti poslovno občutljivi podatki za zadevna podjetja, katerih razkritje bi morebitnim konkurentom razkrilo informacije o njihovih zmogljivostih in notranjih poslovnih strategijah. V to kategorijo naj bi spadali na primer členi I.4.7.1 in naslednji dokumenta 12, člen II.14 dokumenta 13 in člen I.4.7 dokumenta 8. Navedla je tudi, da naj bi bili iz teh informacij natančno razvidni stroški, ki bi lahko zaradi kršitve pogodbe nastali zadevnemu podjetju, saj po potrebi vsebujejo pravila o pavšalni odškodnini v primeru zamude pri dobavi oziroma če dobave ne bi bilo. Te informacije naj bi bile še toliko bolj občutljive glede na zelo konkurenčne razmere, v katerih delujejo zadevna podjetja, saj se ta podjetja pogajajo in si konkurirajo na svetovni ravni, da bi cepiva proti covidu-19 dobavljala tudi kupcem zunaj Unije. Ta morebiten konflikt s poslovnimi interesi zadevnih podjetij naj bi bil še toliko bolj škodljiv, ker naj bi se pogodbe ravno začele izvajati, kot je bilo ob sprejetju izpodbijanega sklepa na primer z dokumentoma 7 in 11. Poleg tega je Komisija pojasnila, da je pri presoji uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov upoštevala poseben položaj zadevnih podjetij in fazo izvrševanja zadevne pogodbe.
176
V zvezi s tem Splošno sodišče meni, da je na podlagi elementov, ki jih je predložila Komisija, prikrite informacije o razporedih dobave upravičeno šteti za občutljive poslovne informacije in zadostujejo za ugotovitev obstoja razumno predvidljivega, in ne zgolj hipotetičnega tveganja, da bi razkritje teh informacij oslabilo varstvo poslovnih interesov zadevnih podjetij (glej v tem smislu sodbo z dne 3. julija 2014, Svet/in’t Veld, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, točka 52 in navedena sodna praksa).
177
Splošno sodišče je namreč po preučitvi celotnih različic zadevnih pogodb ugotovilo, da prikrite informacije o razporedih dobave vsebujejo pregled upoštevnih in nedavnih elementov v zvezi z zmogljivostmi in notranjimi poslovnimi strategijami zadevnih podjetij, pogoji dobave ter pogoji, količinami in pogostostjo dobav ter posledicami za navedena podjetja v primeru manjkajočih dobav ali zamud pri dobavah. Tako ob sprejetju izpodbijanega sklepa ni bilo mogoče izključiti morebitnega obstoja razumno predvidljivega, in ne zgolj hipotetičnega tveganja ogrožanja notranjih poslovnih strategij zadevnih podjetij.
178
Glede na navedeno je treba šesti del drugega tožbenega razloga zavrniti.
6.
Delna zavrnitev dostopa do določil o donacijah in preprodaji
179
Tožeče stranke s sedmim delom drugega tožbenega razloga – tako kot v prvem tožbenem razlogu (glej točki 17 in 25 zgoraj) – Komisiji očitajo, da je v veliki meri prikrila določila o donacijah in preprodaji cepiv v zadevnih pogodbah in da v zvezi s tem ni zadostno utemeljila uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov. Po njihovem mnenju je tveganje škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij hipotetično. Poleg tega naj bi bile te informacije zelo pomembne za javno zdravje tretjih držav. Komisija bi morala pretehtati hipotetično škodovanje poslovnim interesom zadevnih podjetij in javni interes za preglednost, ker naj bi bilo cepljenje na svetovni ravni najpomembnejše za varovanje zdravja ljudi v Uniji in tretjih državah.
180
Komisija prereka to utemeljitev.
181
Komisija meni, da se glede na okoliščine, v katerih so bile sklenjene zadevne pogodbe, določila o donacijah in preprodaji nanašajo na jedro poslovnih transakcij in bi njihovo razkritje poseglo v legitimne poslovne interese zadevnih podjetij, zlasti glede njihovih zmogljivosti in notranjih poslovnih strategij, kot je navedeno v izpodbijanem sklepu. Trdi, da je namen njihovega nerazkritja ohraniti diskrecijsko pravico države članice in zadevnega podjetja v zvezi z oceno morebitne preprodaje ali donacije in v okviru morebitnih tristranskih sporazumov s tretjimi državami. Popolno razkritje navedenih določil pa bi take odločitve podredilo dejavnikom, ki niso povezani s poslovnimi interesi, in bi lahko imelo pomembne finančne posledice za zadevno podjetje, zlasti na področju odškodnin, ter bi konkurentom tega podjetja dalo koristne poslovne informacije, ki bi jih lahko izkoristili proti podjetju v tretjih državah. Te določbe naj bi torej imele trgovsko razsežnost. Komisija prereka utemeljitev tožečih strank, da navedenih določil ni mogoče šteti za poslovno skrivnost zaradi prevladujočega interesa za javno zdravje zunaj Unije, ker preudarki, povezani z javnim zdravjem, ne morejo biti odločilni element v zvezi s tem.
182
V obravnavanem primeru je Komisija z izpodbijanim sklepom v celoti prikrila določila o donacijah in preprodaji v dokumentih 7 in 11. Delno je ta določila odstranila iz dokumentov 3, 4, 6, 8, 9, 12 in 13.
183
Vendar v izpodbijanem sklepu, v katerem so navedeni razlogi, ki naj bi upravičevali popolno ali delno nerazkritje cele vrste kategorij informacij v zadevnih pogodbah, niso niti vsaj na kratko izrecno navedeni razlogi, iz katerih so bila prikrita določila o donacijah in preprodaji.
184
Te ugotovitve ni mogoče ovreči z utemeljitvijo Komisije v njenih pisanjih, da imajo določila o donacijah in preprodaji za zadevna podjetja občutljivo poslovno razsežnost v povezavi z morebitnimi tristranskimi sporazumi, zlasti na področju cen, odškodnin in prevzemanja stroškov, ter posledično z njihovimi morebitnimi prihodnjimi poslovnimi odnosi. Ta pojasnila namreč niso bila navedena v izpodbijanem sklepu in jih ni mogoče izpeljati iz tam navedenih pojasnil.
185
Prav tako te ugotovitve ne more omajati niti trditev Komisije na obravnavi, da točka 2.1.1 izpodbijanega sklepa vsebuje začetek obrazložitve glede določb o donacijah in preprodaji. Res je, da je v tej točki navedeno, da „redigirani odlomki pogodb, do katerih [tožeče stranke] zahtevajo dostop, vsebujejo informacije, ki bi, če bi se razkrile, lahko škodile konkurenčnosti zadevnih podjetij na svetovnem trgu proizvodnje in trženja zadevnih farmacevtskih izdelkov“. Vendar je ta stavek tako splošen, da bi se lahko nanašal na skoraj vsa določila zadevnih pogodb in ne daje slutiti konkretnih pomislekov zadevnih podjetij ali celo držav članic v zvezi z oceno morebitnih donacij ali preprodaje v primeru širšega razkritja zadevnih določil.
186
Iz tega sledi, da Komisija ni predložila zadostnih pojasnil, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, kako bi lahko dostop do določil o donacijah in preprodaji konkretno in dejansko škodil poslovnim interesom zadevnih podjetij.
187
Glede na zgoraj navedeno tožeče stranke torej upravičeno trdijo, da je Komisija kršila člen 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, ker je zavrnila dostop do določil o donacijah in preprodaji.
188
Iz tega sledi, da je treba sedmi del drugega tožbenega razloga sprejeti.
7.
Sklepna ugotovitev glede drugega tožbenega razloga
189
Iz razlogov, navedenih v točkah od 151 do 171 in od 182 do 187 zgoraj, je treba peti in sedmi del drugega tožbenega razloga sprejeti in izpodbijani sklep razglasiti za ničen v delu, v katerem se nanaša na določila o odškodnini ter donacijah in preprodaji, v preostalem pa je treba drugi tožbeni razlog zavrniti.
C. Tretji tožbeni razlog: nedosledna uporaba Uredbe št. 1049/2001, ki je pripeljala do njene kršitve, in kršitev načela dobrega upravljanja, ker Komisija ni prikrila podobnih določil ali informacij v enakem obsegu
190
Tožeče stranke s tretjim tožbenim razlogom Komisiji očitajo, da je nedosledno prikrila nekatera podobna, celo enaka določila in informacije v nekaterih zadevnih pogodbah, v drugih pa ne. Poleg tega naj Komisija ne bi pojasnila niti razloga za taka razhajanja niti zakaj bi razkritje prikritih informacij škodovalo poslovnim interesom zadevnih podjetij. Menijo, da nedoslednosti prikritja kažejo, da je Komisija zgolj sledila mnenju zadevnega podjetja, in v fazi replike trdijo, da te nedoslednosti pomenijo kršitev načela dobrega upravljanja.
191
V tem okviru tožeče stranke na eni strani poudarjajo določila o pravicah intelektualne lastnine in določila o predplačilih dela ali celotnega zneska.
192
Tožeče stranke navajajo podobne očitke v okviru prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na opredelitve, in v okviru tretjega, četrtega in petega dela drugega tožbenega razloga, ki se nanašajo na določila s področja intelektualne lastnine, predplačila dela ali celotnega zneska ter na določila o odgovornosti in odškodnini.
193
Komisija prereka to utemeljitev.
194
V zvezi s tem Splošno sodišče spomni, da člen 41(2)(c) Listine določa, da pravica do dobrega upravljanja vključuje obveznost uprave, da svoje odločitve obrazloži.
195
Poleg tega člen 4(4) Uredbe št. 1049/2001 glede dokumentov tretjih strank določa, da se institucija Unije s tretjimi strankami posvetuje, da bi presodila, ali je mogoče uporabiti izjeme iz člena 4(1) ali (2) navedene uredbe, razen če je že razjasnjeno, ali naj se dokument razkrije ali ne. Če zadevna institucija meni, da je jasno, da je treba dostop do dokumenta tretje stranke zavrniti na podlagi izjem, določenih v odstavku 1 ali 2 istega člena, prosilcu zavrne dostop, ne da bi se bilo treba posvetovati s tretjo stranko, ki je dokument izdala, ne glede na to, ali je ta tretja stranka predhodno nasprotovala prošnji za dostop do istih dokumentov, vloženi na podlagi te uredbe.
196
V zvezi s poljem proste presoje institucij Unije pri obravnavi prošenj za dostop do dokumentov tretjih oseb je treba pojasniti, da mora določbe Uredbe št. 1049/2001, s katerimi se uvaja – razen izjem, ki jih določa – pravica dostopa do vseh dokumentov v lasti institucije, učinkovito izvajati institucija, na katero je bila naslovljena prošnja za dostop (sodba z dne 14. februarja 2012, Nemčija/Komisija, T‑59/09, EU:T:2012:75, točka 48).
197
Zato mora Komisija v primeru dokumentov tretje stranke, čeprav je posvetovanje s to tretjo stranko pred razkritjem dokumenta, ki ga je izdala, obvezno, presoditi tveganja, ki bi lahko izhajala iz razkritja teh dokumentov. Predvsem ne more šteti, da nasprotovanje te tretje stranke samodejno pomeni, da do razkritja ne sme priti zaradi oslabitve varstva poslovnih interesov, ampak mora neodvisno analizirati vse upoštevne okoliščine in sprejeti odločitev v okviru svoje diskrecijske pravice.
198
Tako nosi v skladu s členom 8 Uredbe št. 1049/2001 končno odgovornost za njeno pravilno uporabo institucija Unije, katere naloga je tudi zagovarjati veljavnost sklepa o zavrnitvi dostopa do dokumentov tretje stranke pred sodišči Unije ali Evropskim varuhom človekovih pravic. Če bi institucija v primeru dokumentov tretjih strank morala samodejno slediti obrazložitvi, ki jo je predlagala zadevna tretja stranka, bi bila prisiljena proti osebi, ki je prosila za dostop, in po potrebi pred organi nadzora zastopati stališča, ki jih ne šteje za utemeljena (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 14. februarja 2012, Nemčija/Komisija, T‑59/09, EU:T:2012:75, točka 47).
199
V obravnavani zadevi je v izpodbijanem sklepu navedeno, da je Komisija v skladu s členom 4(4) Uredbe št. 1049/2001 z zadevnimi podjetji opravila nova posvetovanja, označena kot „obsežna“, ki so se nanašala na možnost širšega razkritja zadevnih pogodb po potrdilni prošnji. V tem sklepu je pojasnjeno, da je iz navedenih posvetovanj izhajalo, da so deli zadevnih pogodb še vedno potrebovali varstvo, saj so bili poslovno občutljivi in bi njihovo razkritje lahko škodilo legitimnim poslovnim interesom zadevnih podjetij. V izpodbijanem sklepu je navedeno, da je bil po tem, ko je institucija upoštevala odgovore zadevnih podjetij in svojo presojo, odobren širši delni dostop do zadevnih pogodb. V izpodbijanem sklepu je izpostavljeno tudi, da se je obseg redigiranja razlikoval zlasti glede na položaj vsakega zadevnega podjetja, njegove značilnosti, odnose z drugimi poslovnimi akterji, tržne strategije in strategije podjetja, kako bi lahko njegovi konkurenti uporabili razkrite informacije, in fazo izvajanja zadevne pogodbe.
200
Iz tega sledi, da so tožeče stranke lahko v celoti razumele razloge, ki pojasnjujejo razhajanja v zvezi z redigiranjem zadevnih pogodb, in zakaj bi lahko po mnenju Komisije popolno razkritje različnih prikritih delov teh dokumentov imelo drugačen vpliv na poslovne interese zadevnih podjetij. Izpodbijani sklep torej ni nezadostno obrazložen v tem pogledu.
201
Poleg tega je iz izpodbijanega sklepa in branja zadevnih pogodb razvidno, da se vsi ti dokumenti sicer nanašajo na isti fizični predmet, in sicer na nakup cepiv proti covidu-19, in vsebujejo določila o vzajemnih obveznostih pogodbenih strank v ta namen, vendar je pravni predmet vsake od zadevnih pogodb drugačen, saj sta zadevno podjetje in konkretno cepivo različna. Tako je vsaka zadevna pogodba samostojen dokument.
202
Tožeče stranke pa so v bistvu zgolj štele, da je malo verjetno, da je neka informacija občutljiva za eno podjetje, za drugo pa ne. Vendar niso predložile nobenega upoštevnega dokaza, na podlagi katerega bi bilo mogoče ovreči pojasnila Komisije v izpodbijanem sklepu, v skladu s katerimi se je ta pri zavrnitvi dostopa do prikritih informacij oprla na analizo elementov v zvezi s konkretno vsebino vsake zadevne pogodbe in posamičnega položaja vsakega zadevnega podjetja.
203
Glede na zgoraj navedeno je treba tretji tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
D. Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001, ker Komisija ni upoštevala prevladujočega javnega interesa, ki upravičuje razkritje zaprošenih informacij
204
Tožeče stranke s četrtim tožbenim razlogom, kakor je bil prilagojen, v bistvu izpodbijajo utemeljenost in zadostnost razlogov, ki jih je Komisija navedla v izpodbijanem sklepu v zvezi z neobstojem prevladujočega javnega interesa, ki upravičuje razkritje zadevnih pogodb v celoti v smislu člena 4(2), zadnji del stavka, Uredbe št. 1049/2001.
205
Po mnenju tožečih strank obstaja prevladujoč javni interes za popolno razkritje zadevnih pogodb, da bi se vzpostavilo zaupanje javnosti v vlogo Komisije v zvezi s skupnim javnim naročanjem za nakup cepiv proti covidu-19 in uporabo javnih sredstev v zvezi s tem ter da bi se vzpostavilo zaupanje javnosti v sama cepiva, in sicer za boj proti pojavu zadržanosti do cepljenja in dezinformacijam.
206
Tožeče stranke prav tako trdijo, da obstaja povezava med pojavom zadržanosti do cepljenja in nezaupanjem javnosti v institucije ter nerazkritjem nekaterih informacij v zadevnih pogodbah, in sicer strukture stroškov proizvodnje različnih cepiv, cen, krajev proizvodnje, dogovorov o intelektualni lastnini, določil o odgovornosti in odškodnini ter določil o dostopu do cepiva.
207
Tožeče stranke se ne strinjajo, da so navedle le splošne trditve za utemeljitev razkritja prikritih informacij. Komisiji očitajo, da ni pretehtala poslovnih interesov zadevnih podjetij in prevladujočega javnega interesa za zdravje, ki se spodbuja s preglednostjo. Komisija naj bi zgolj zavrnila trditve tožečih strank, ne da bi jasno pojasnila razloge, iz katerih ni bilo prevladujočega javnega interesa za razkritje zadevnih informacij.
208
Nazadnje, tožeče stranke v prilagoditveni vlogi navajajo razloge, iz katerih bi bilo razkritje nekaterih konkretnih informacij, prikritih v zadevnih pogodbah, nujno. Prvič, trdijo, da je razkritje opredelitev pogoj za razumevanje zadevnih pogodb ter posledično za preglednost in zaupanje, tako da je razkritje v prevladujočem javnem interesu. Drugič, razkritje lokacije obratov za proizvodnjo cepiv bi bilo potrebno za organizacijo kampanj cepljenja v državah članicah in za to, da bi javnost lahko ocenila, ali je mogoče pričakovati morebitne zamude pri dobavi, in preverila, ali zmogljivosti zadostujejo za pravočasno dobavo cepiv. Tretjič, razkritje določil o donacijah in preprodaji naj bi bilo potrebno za ugotovitev, kako Unija in države članice prispevajo k boju proti covidu-19 na svetovni ravni. Četrtič, razkritje cen na odmerek in razporedov dobave naj bi bilo potrebno za povrnitev zaupanja javnosti v skupno javno naročanje cepiv ter za pojasnitev različne izbire cepiv s strani držav članic in težav pri dobavi, na katere je naletela zlasti družba AstraZeneca. Petič, razkritje določil o predplačilih dela ali celotnega zneska naj bi bilo pomembno, da bi javnost zaupala cepivom in naložbam javnih sredstev s strani Komisije ter da bi jih lahko analizirala in prišla do sklepov o skupnem javnem naročanju cepiv in morebitnih koristih, ki jih imajo zadevna podjetja. Šestič, razkritje določil o odgovornosti in odškodnini naj bi bilo bistveno za povečanje zaupanja v cepiva, boj proti dezinformacijam in za to, kdo je odgovoren in kdo bo prejel odškodnino v primeru stranskih učinkov, povezanih s cepljenjem.
209
Komisija prereka to utemeljitev.
210
V zvezi s tem Splošno sodišče najprej spomni, da je treba prvi tožbeni razlog in prvi del drugega tožbenega razloga ter peti in sedmi del drugega tožbenega razloga sprejeti, ker Komisija ni predložila zadostnih pojasnil, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, kako bi lahko dostop do opredelitev izrazov „namerna kršitev“ v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7 ter do določil o donacijah in preprodaji konkretno in dejansko škodil poslovnim interesom zadevnih podjetij, in ker razlogi za zavrnitev širšega razkritja določil o odškodnini ne dokazujejo obstoja predvidljivega, in ne zgolj hipotetičnega tveganja škodovanja poslovnim interesom zadevnih podjetij, kar pomeni kršitev člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001. Iz tega sledi, da se preučitev četrtega tožbenega razloga ne nanaša na navedene vidike izpodbijanega sklepa.
211
V skladu s členom 4(2), zadnji del stavka, Uredbe št. 1049/2001 institucije zavrnejo dostop do dokumenta, kadar bi razkritje oslabilo med drugim varstvo poslovnih interesov fizičnih in pravnih oseb, „razen če ne prevlada javni interes za razkritje“. Iz tega izhaja, da institucije Unije ne morejo zavrniti dostopa do dokumenta, kadar je razkritje utemeljeno s prevladujočim javnim interesom, tudi če bi to razkritje lahko oslabilo varstvo poslovnih interesov dane fizične ali pravne osebe.
212
V tem okviru je treba tehtati na eni strani poseben interes, ki ga je treba varovati z nerazkritjem zadevnega dokumenta, in na drugi strani zlasti splošni interes, da se omogoči dostop do dokumenta, ob upoštevanju prednosti, ki izhajajo, kot je navedeno v uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1049/2001, iz povečane preglednosti, to je tesnejšega sodelovanja državljanov v postopku odločanja in večje legitimnosti v upravi ter njenega učinkovitejšega in odgovornejšega ravnanja v razmerju do državljanov v demokratičnem sistemu (glej sodbo z dne 21. oktobra 2010, Agapiou Joséphidès/Komisija in EACEA, T‑439/08, neobjavljena, EU:T:2010:442, točka 136 in navedena sodna praksa; sodba z dne 5. februarja 2018, PTC Therapeutics International/EMA, T‑718/15, EU:T:2018:66, točka 107).
213
Okoliščine, na katerih temelji prevladujoč javni interes, ki upravičuje razkritje zadevnih dokumentov, mora konkretno navesti prosilec (glej sodbi z dne 14. novembra 2013, LPN in Finska/Komisija, C‑514/11 P in C‑605/11 P, EU:C:2013:738, točka 94 in navedena sodna praksa, in z dne 16. julija 2015, ClientEarth/Komisija, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, točka 90 in navedena sodna praksa). Tisti, ki zatrjujejo obstoj prevladujočega javnega interesa v smislu zadnjega dela stavka člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001, morajo namreč tega dokazati (sodba z dne 25. septembra 2014, Spirlea/Komisija, T‑306/12, EU:T:2014:816, točka 97).
214
Ni treba, da se prevladujoč javni interes, ki lahko upraviči razkritje dokumenta, razlikuje od načel, na katerih temelji Uredba št. 1049/2001. Vendar splošnih premislekov ni mogoče sprejeti kot utemeljitev za dostop do zaprošenih dokumentov, ki zahteva, da je načelo preglednosti v danem primeru posebej pomembno, zaradi česar bi prevladalo nad razlogi za zavrnitev razkritja zadevnih dokumentov (glej v tem smislu sodbi z dne 14. novembra 2013, LPN in Finska/Komisija, C‑514/11 P in C‑605/11 P, EU:C:2013:738, točki 92 in 93 ter navedena sodna praksa, in z dne 16. julija 2015, ClientEarth/Komisija, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, točki 92 in 93).
215
V obravnavani zadevi se je v potrdilni prošnji šest poslank sklicevalo na prevladujoč javni interes, ki po njihovem mnenju upravičuje razkritje zadevnih pogodb, ki je v bistvu razdeljen na pet delov, in sicer, prvič, preglednost, da bi se vzpostavilo zaupanje javnosti v ukrepe Komisije v zvezi z nakupom cepiv proti covidu-19 in zaradi uporabe javnih sredstev v zvezi s tem, drugič, preglednost za namene zaupanja javnosti v sama cepiva in odpravljanju zadržanosti do cepljenja, tretjič, več izjav Parlamenta, ki zahtevajo večjo preglednost, četrtič, svetovno razsežnost pandemije ter, petič, Listino in njihovo dvojno funkcijo kot državljank Unije in poslank Parlamenta.
216
Komisija je v izpodbijanem sklepu, s katerim je odobrila širši delni dostop do dokumentov od 1 do 8 in 11, ki so bili predhodno razkriti, ter delni dostop do dokumentov 9, 10, 12 in 13, ki dotlej niso bili javno razkriti, v redigirani obliki, navedla, da se strinja s pomembnostjo zaupanja javnosti v njene ukrepe v zvezi z nakupom cepiv in da se zaveda visoke stopnje potrebne preglednosti. Spomnila je, da je redno zagotavljala informacije o napredku pogajanj z zadevnimi podjetji in različnih sprejetih ukrepih, vključno pri Parlamentu, za zagotovitev preglednosti. Pojasnila je, da se je posvetovala z zadevnimi podjetji, da bi omogočila čim širši dostop do zadevnih pogodb. Vendar je poudarila, da se je na datum sprejetja izpodbijanega sklepa zdravstvena kriza nadaljevala in da pravica dostopa do dokumentov ni splošna in absolutna pravica. Nato je poudarila splošnost utemeljitve v potrdilni prošnji, ki se je nanaša na morebitno zadržanost do cepljenja, različne izjave Parlamenta, Listino in svetovno razsežnost pandemije ter spomnila, da splošni premisleki, vključno z varovanjem zdravja ljudi, ne zadostujejo za utemeljitev prevladujočega javnega interesa, ne da bi bili navedeni konkretni razlogi, ki bi utemeljevali obseg, v katerem bi razkritje služilo temu javnemu interesu. Pojasnila je, da ni mogla ugotoviti nobenega javnega interesa, ki bi lahko prevladal nad javnim in zasebnim interesom, varovanim s členom 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001. Zavrnila je upoštevnost premislekov, ki so temeljili na okoliščini, da so bili trije sklenjeni vnaprejšnji dogovori o nabavi nepooblaščeno razkriti medijem. Nazadnje je menila, da je dejstvo, da se zadevne pogodbe nanašajo na upravni postopek in ne na zakonodajne akte, okrepilo sklep, da noben prevladujoč javni interes ne upravičuje razkritja prikritih delov.
217
Iz teh preudarkov je razvidno, da je Komisija predložila kratka pojasnila, na podlagi katerih so tožeče stranke lahko razumele razloge, zaradi katerih je zavrnila obstoj prevladujočega javnega interesa, ki bi upravičil razkritje zadevnih pogodb v celoti v smislu člena 4(2), zadnji del stavka, Uredbe št. 1049/2001.
218
Zato je treba očitek, da je bil izpodbijani sklep nezadostno obrazložen, zavrniti.
219
V zvezi z utemeljenostjo obrazložitve izpodbijanega sklepa Komisija pri svoji presoji ni napačno uporabila prava na podlagi člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001.
220
V obravnavani zadevi namreč okoliščina, da so zadevna podjetja sodelovala pri uresničevanju nalog v javnem interesu, zlasti pri razvoju cepiv proti covidu-19, s predplačili dela ali celotnega zneska iz javnih sredstev, izplačanih na podlagi zadevnih pogodb, o katerih se je Komisija pogajala v imenu držav članic, načeloma lahko kaže na obstoj dejanskega interesa javnosti za dostop do informacij o navedenih cepivih in pogodbah (glej v tem smislu sodbo z dne 7. septembra 2023, Breyer/REA, C‑135/22 P, EU:C:2023:640, točka 77).
221
Poleg tega lahko preglednost postopka, ki ga je Komisija vodila med pogajanji s proizvajalci cepiv proti covidu-19 in pri sklenitvi zadevnih pogodb v imenu držav članic, prispeva k povečanju zaupanja državljanov Unije v strategijo cepljenja, ki jo spodbuja ta institucija, in posledično zlasti k boju proti širjenju lažnih informacij v zvezi s pogoji pogajanj in sklenitve teh pogodb (glej v tem smislu sodbi z dne 7. septembra 2022, Saure/Komisija, T‑448/21, neobjavljena, EU:T:2022:525, točka 45, in z dne 7. septembra 2022, Saure/Komisija, T‑651/21, neobjavljena, EU:T:2022:526, točka 46).
222
V tem okviru je treba ugotoviti, da Komisija ni zanikala obstoja javnega interesa za pridobitev informacij v zvezi z nakupom cepiv in zadevnimi pogodbami, vendar je v izpodbijanem sklepu menila, da je bil ta interes izpolnjen z različnimi ukrepi za zagotovitev preglednosti, vključno z objavo posodobljenih informacij o napredku pogajanj ter sporočanjem informacij Parlamentu v ustni in pisni obliki. Prav tako je treba ugotoviti, da prikrite informacije ne vsebujejo nobenih znanstvenih podatkov v zvezi z učinkovitostjo in varnostjo cepiv, ki bi se nanašali na morebitne bojazni javnosti glede uporabe cepiv.
223
Vendar s tako splošnimi premisleki, kot so tisti, ki so jih navedle tožeče stranke, in sicer da je treba vzpostaviti zaupanje javnosti glede ukrepov Komisije v zvezi z nakupom cepiv proti covidu-19 in da je treba vzpostaviti zaupanje v sama cepiva, da bi se odpravila zadržanost do cepljenja, ni mogoče dokazati, da je bil interes v zvezi s preglednostjo v obravnavanem primeru posebej pomemben in da bi lahko prevladal nad razlogi za zavrnitev razkritja prikritih delov zadevnih pogodb.
224
Tega sklepa ne ovržejo podrobnejše trditve, ki so jih tožeče stranke navedle v svoji prilagoditveni vlogi.
225
Prvič, tožeče stranke nikakor niso utemeljile, zakaj bi bilo razkritje informacij o lokaciji proizvodnih obratov zadevnih podjetij njim in nazadnje javnosti nujno za organizacijo kampanj cepljenja v državah članicah, saj so navedene kampanje izvajali pristojni nacionalni organi. Prav tako niso pojasnile, kako bi razkritje teh informacij javnosti omogočilo, da si ustvari informirano mnenje glede tveganja morebitnih zamud pri dobavi in glede proizvodne zmogljivosti navedenih obratov.
226
Drugič, v delu, v katerem tožeče stranke trdijo, da bi se z razkritjem cen po odmerkih in razporedov dobave lahko povrnilo zaupanje večjemu delu javnosti v nakup cepiv ter pojasnile različne izbire cepiv s strani držav članic in težave pri dobavi, je treba ugotoviti, da svojih trditev ne podprejo. Natančneje, ne pojasnijo, kako naj bi se zaupanje javnosti v skupno javno naročanje cepiv proti covidu-19 okrepilo z razkritjem občutljivih finančnih elementov zadevnih pogodb, ki bi se lahko uporabili proti zadevnim podjetjem pri pogajanjih s kupci iz tretjih držav ali celo proti Komisiji in državam članicam v okviru poznejših pogodb o nakupu. Prav tako ne pojasnijo, kako bi cene na odmerek lahko razkrile razloge, na katerih temeljijo odločitve držav članic o cepivih, uporabljenih v njihovih kampanjah cepljenja proti covidu-19. Na navedene odločitve pa lahko poleg odločitve države članice, ali bo sodelovala pri zadevni pogodbi ali ne, in cene vplivajo različni preudarki, kot so značilnosti cepiva, njegova razpoložljivost in rok dobave. Poleg tega, kot trdi Komisija, razkritje časovnih razporedov dobave nikakor ne bi razjasnilo vzrokov za morebitne težave pri dobavi.
227
Tretjič, v delu, v katerem tožeče stranke trdijo, da bi se z razkritjem določil o predplačilih dela ali celotnega zneska lahko okrepilo zaupanje javnosti v cepiva in izvedene naložbe iz javnih sredstev, ker bi lahko analizirala in iz tega sklepala o pogajanjih in naložbah Komisije ter morebitnih dobičkih zadevnih podjetij, je treba poudariti, da občutljivi finančni elementi zadevnih pogodb nikakor niso povezani z učinkovitostjo ali varnostjo cepiv proti covidu-19. Poleg tega, tudi če bi širše razkritje določil, prikritih v dokumentih od 2 do 4, 12 in 13, dejansko omogočalo sklepanje o pogajanjih o navedenih pogodbah, uporabi javnih sredstev in dobičkih zadevnih podjetij, kot je bilo ugotovljeno v točki 226 zgoraj, tožeče stranke ne pojasnijo, kako naj bi se zaupanje javnosti okrepilo z razkritjem prikritih elementov, če bi to lahko negativno vplivalo na trenutna ali poznejša pogajanja.
228
Četrtič, ker mehanizem plačila odškodnine zadevnim podjetjem s strani držav članic nikakor ne vpliva na sistem pravne odgovornosti teh podjetij na podlagi Direktive 85/374 in ker je ta informacija ob vložitvi začetne prošnje za dostop že javno znana, tožeče stranke niso pojasnile, kako bi razkritje določil o pogodbeni odgovornosti zadevnih podjetij v primeru kršitve, odpovedi ali prekinitve zadevnih pogodb, zlasti v povezavi z zamudami pri dobavi ali s tem, da dobav ni, lahko povečalo zaupanje v cepiva in se borilo proti dezinformacijam.
229
Nazadnje, kot je Komisija navedla v izpodbijanem sklepu, njena upravna dejavnost ne zahteva enakega obsega dostopa do dokumentov, kot ga zahteva zakonodajna dejavnost institucije Unije (glej po analogiji sodbi z dne 29. junija 2010, Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, točka 60, in z dne 27. februarja 2014, Komisija/EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, točka 91).
230
V obravnavani zadevi pa so zadevne pogodbe del upravne dejavnosti.
231
V teh okoliščinah je Komisija na dan sprejetja izpodbijanega sklepa, ne da bi napačno uporabila pravo, uveljavljala izjemo, ki se nanaša na varstvo poslovnih interesov zadevnih podjetij, pri čemer je treba razumeti, da se ta izjema, kot izhaja iz člena 4(7) Uredbe št. 1049/2001, ne uporablja neomejeno, temveč le toliko časa, dokler je tako varstvo utemeljeno z vsebino zadevnega dokumenta (glej v tem smislu sodbo z dne 26. januarja 2010, Internationaler Hilfsfonds/Komisija, C‑362/08 P, EU:C:2010:40, točki 56 in 57).
232
Iz tega sledi, da je treba četrti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
E. Peti tožbeni razlog: kršitev člena 42 in člena 52(3) Listine ter člena 10(1) EKČP
233
Tožeče stranke s petim tožbenim razlogom spomnijo na to, da mora Komisija upoštevati tako pravico do svobodnega izražanja, zagotovljeno s členom 11(1) Listine, kot tudi pravico dostopa do dokumentov, varovano s členom 42 te listine. Komisiji očitajo, da ni preučila, ali in v kolikšnem obsegu zgolj delni dostop do zadevnih pogodb pomeni poseg v uresničevanje njihove pravice do svobodnega izražanja iz člena 11(1) Listine, ki vključuje svobodo sprejemanja vesti, kar je v nasprotju s členom 52(3) Listine in členom 10(1) EKČP. V fazi replike dodajajo, da je Komisija s tem, da ni spoštovala omejitev, določenih za izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov, kršila tudi člen 42 Listine.
234
Komisija prereka to utemeljitev.
235
Na eni strani, trditev v zvezi s členom 42 Listine, navedena v fazi replike, naj bi bila nova in nedopustna, ker ni bila podprta z nobenim argumentom in vsekakor ni bila utemeljena. Na drugi strani naj pravica dostopa do dokumentov, določena v členu 42 Listine, ne bi bila brezpogojna, temveč naj bi se v skladu s členom 52(2) Listine izvajala pod pogoji in v mejah, opredeljenih v Pogodbah. Zato naj Komisija s tem, da je zavrnila dostop do nekaterih delov zadevnih pogodb ob uporabi izjem iz člena 4 Uredbe št. 1049/2001, ne bi kršila svobode izražanja tožečih strank.
236
Peti tožbeni razlog tožečih strank je treba razumeti tako, da se z njim Komisiji v bistvu očita, da je kršila člen 11(1) in člen 42 Listine, ker, kot naj bi izhajalo iz preučitve drugih tožbenih razlogov, navedenih v utemeljitev te tožbe, ni zadostno preučila, ali in v kolikšnem obsegu bi lahko delna zavrnitev dostopa do zadevnih pogodb pomenila poseg v njihovo pravico dostopa do dokumentov ter v njihovo svobodo izražanja in obveščanja.
237
Poleg tega je treba poudariti, da tožeče stranke ne navajajo posebnih argumentov, s katerimi bi želele dokazati, kako konkretno delna zavrnitev dostopa krši njihove temeljne pravice in svoboščine, ampak v bistvu pogojujejo ugotovitev take kršitve s sprejetjem zgoraj preučenih tožbenih razlogov.
238
V teh okoliščinah je treba iz istih razlogov, kot so navedeni v točkah od 39 do 46, od 151 do 171 in od 182 do 188 zgoraj, ugotoviti kršitev člena 11(1) in člena 42 Listine v zvezi s prikritjem opredelitev izrazov „namerna kršitev“ in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7 ter določil o donacijah in preprodaji ter določil o odškodnini v zadevnih pogodbah.
239
Ker pa tožeče stranke niso navedle nobenega argumenta, ki bi bil neodvisen od argumentov, navedenih v prvem, drugem, tretjem in četrtem tožbenem razlogu, ki so bili predhodno preučeni, s katerim bi izpodbijale zavrnitev dostopa do informacij, ki niso tiste, omenjene v točki 238 zgoraj, je treba peti tožbeni razlog zavrniti v delu, v katerem se nanaša na take informacije.
240
Glede na zgoraj navedeno je treba peti tožbeni razlog delno sprejeti.
F. Šesti tožbeni razlog: kršitev členov 7 in 8 Uredbe št. 1049/2001, ker je Komisija z izpodbijanim sklepom prikrila nekatere informacije, ki jih je prej razkrila
241
Tožeče stranke s šestim tožbenim razlogom trdijo, da je Komisija kršila člena 7 in 8 Uredbe št. 1049/2001, ker je iz dokumentov 7 in 11 izločila nekatere informacije, ki pa jih je razkrila v odgovoru na začetno prošnjo. Po njihovem mnenju Komisija v odgovoru na potrdilno prošnjo ne more veljavno razkriti manj informacij.
242
Komisija prereka to utemeljitev.
243
V zvezi s tem, ne da bi bilo treba zavzeti stališče glede vprašanja, ali lahko Komisija v odgovoru na potrdilno prošnjo prekliče dostop do nekaterih informacij, ki jih je razkrila v začetnem stališču, zadostuje ugotovitev, da v obravnavanem primeru ni nameravala preklicati dostopa do informacij iz dokumentov 7 in 11, ki so bile razkrite v njenem začetnem stališču.
244
Po eni strani je namreč Komisija res prikrila nekatere informacije iz dokumentov 7 in 11, ki pa jih je razkrila v odgovoru na začetno prošnjo. Vendar v izpodbijanem sklepu tak preklic sploh ni omenjen. Po drugi strani se je Komisija pred Splošnim sodiščem izrecno sklicevala na dejstvo, da tožeče stranke niso imele interesa za uveljavljanje takega tožbenega razloga, ker so „že zakonito dobile […] dostop do delov dokumentov, ki so bili razkriti v začetni fazi“. Nazadnje, Komisija tožečim strankam ni poslala zahteve, naj se zavežejo, da bodo izbrisale podatke, ki so jim bili posredovani.
245
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da so tožeče stranke ohranile dostop do nekaterih informacij iz dokumentov 7 in 11, pridobljenih v odgovor na njihovo začetno prošnjo.
246
Zato je treba šesti tožbeni razlog zavrniti kot brezpredmeten.
247
Glede na vse navedeno je treba izpodbijani sklep razglasiti za ničen v delu, v katerem je zavrnjen širši dostop, prvič, do opredelitev izrazov „namerna kršitev“ v dokumentu 1 in „po najboljših močeh“ v dokumentih 4 in 7, drugič, do določil o donacijah in preprodaji ter, tretjič, do določil o odškodnini.
248
V tem okviru je treba spomniti, da Splošno sodišče ni pristojno, da bi nadomeščalo Komisijo in navedlo dele dokumentov, za katere bi moral biti odobren popolni ali delni dostop, institucija pa mora ob izvršitvi te sodbe in v skladu s členom 266 PDEU upoštevati v njej navedene tozadevne razloge (glej v tem smislu sodbo z dne 6. julija 2006, Franchet in Byk/Komisija, T‑391/03 in T‑70/04, EU:T:2006:190, točka 133).
IV. Stroški
249
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker Komisija s svojimi predlogi v glavnem ni uspela, se ji v skladu s predlogi tožečih strank naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat)
razsodilo:
1.
Sklep Evropske komisije C(2022) 1038 final z dne 15. februarja 2022 se razglasi za ničen v delu, v katerem je Komisija na podlagi člena 4(2), prva alinea, Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije zavrnila širši dostop, prvič, do opredelitev izrazov „namerna kršitev“ (wilful misconduct) v vnaprejšnjem dogovoru o nabavi, sklenjenem med njo in družbo AstraZeneca, in „po najboljših močeh“ (best reasonable efforts) v vnaprejšnjem dogovoru o nabavi, sklenjenem med Komisijo in družbo Pfizer-BioNTech, ter v pogodbi o nakupu, sklenjeni med Komisijo in družbo Pfizer-BioNTech, drugič, do določil o donacijah in preprodaji in, tretjič, do določil o odškodnini v vnaprejšnjih dogovorih o nabavi in pogodbah o nakupu, ki jih je Komisija sklenila z zadevnimi farmacevtskimi družbami za nakup cepiv proti covidu-19.
2.
V preostalem se tožba zavrne.
3.
Komisiji se naloži plačilo stroškov, vključno s stroški v zvezi s tožbo v prvotni različici.
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 17. julija 2024.
Podpisi
Kazalo
I. Dejansko stanje
II. Predlogi strank
III. Pravo
A. Prvi tožbeni razlog in prvi del drugega tožbenega razloga: napačna uporaba izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov za informacije, za katere ta izjema ne velja, neobstoj obrazložitve v zvezi s tem in nedosledna uporaba navedene izjeme
1. Uvodne ugotovitve
2. Obrazložitev izpodbijanega sklepa v zvezi z delnim prikritjem opredelitev
B. Drugi tožbeni razlog: neobstoj utemeljitve uporabe izjeme v zvezi z varstvom poslovnih interesov in kršitev Uredbe št. 1049/2001, ker naj Komisija ne bi bila dolžna ozko razlagati in uporabiti zgoraj navedene izjeme
1. Zavrnitev dostopa do lokacije proizvodnih obratov
2. Delna zavrnitev dostopa do določil s področja prava intelektualne lastnine
a) Obrazložitev izpodbijanega sklepa
b) Utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa
3. Delna zavrnitev dostopa do določil o predplačilih dela ali celotnega zneska
a) Obrazložitev izpodbijanega sklepa
b) Utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa
4. Delna zavrnitev dostopa do določil o odgovornosti in odškodnini
a) Obrazložitev izpodbijanega sklepa
b) Utemeljenost obrazložitve izpodbijanega sklepa
1) Določila o pogodbeni odgovornosti
2) Določila o odškodnini
5. Delna zavrnitev dostopa do razporedov dobave
6. Delna zavrnitev dostopa do določil o donacijah in preprodaji
7. Sklepna ugotovitev glede drugega tožbenega razloga
C. Tretji tožbeni razlog: nedosledna uporaba Uredbe št. 1049/2001, ki je pripeljala do njene kršitve, in kršitev načela dobrega upravljanja, ker Komisija ni prikrila podobnih določil ali informacij v enakem obsegu
D. Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001, ker Komisija ni upoštevala prevladujočega javnega interesa, ki upravičuje razkritje zaprošenih informacij
E. Peti tožbeni razlog: kršitev člena 42 in člena 52(3) Listine ter člena 10(1) EKČP
F. Šesti tožbeni razlog: kršitev členov 7 in 8 Uredbe št. 1049/2001, ker je Komisija z izpodbijanim sklepom prikrila nekatere informacije, ki jih je prej razkrila
IV. Stroški
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.