62002CC0143_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. I den foreliggende sag har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, 6 og 7 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (herefter »direktivet«).
2. Kommissionen har gjort gældende, at Den Italienske Republik har gennemført nationale bestemmelser,
- som fastslår, at proceduren for evaluering af virkningerne på miljøet kun skal finde anvendelse på visse nærmere opregnede projekter og ikke på alle de projekter, som direktivets artikel 6, stk. 3, omhandler, hvilket vil sige »alle [...] projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt«
- som ikke pålægger de kompetente nationale myndigheder at iværksætte passende foranstaltninger i de særligt beskyttede områder for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for de arter (som områderne er udpeget for), samt forstyrrelser af disse arter, hvilket er i strid med direktivets artikel 7, og
- som ikke pålægger de kompetente nationale myndigheder at iværksætte førnævnte bevaringsforanstaltninger for lokaliteter, der ikke er opregnet på en national liste, men som af Kommissionen anses for at være af fællesskabsbetydning, i den periode, hvor samrådsproceduren mellem de nationale myndigheder og Kommissionen pågår, og hvor Rådet endnu ikke har truffet beslutning, hvilket er i strid med direktivets artikel 5, stk. 4.
3. Den Italienske Republik har i svarskriftet ikke bestridt rigtigheden af Kommissionens klagepunkter. Den Italienske Republik har nærmere anført, at nærværende sag omhandler andre problemer i gennemførelsesdekretets bestemmelser, hvilket har skabt en række vanskeligheder ved dekretets anvendelse, såsom manglende sanktionsmuligheder, manglende vilkår for evalueringerne, projekternes påvirkning af lokaliteterne og udpegning af de myndigheder, der skulle udstede de påkrævede tilladelser. Den Italienske Republik har anført, at der som konsekvens heraf er blevet stillet forslag til et præsidentdekret, der skal ændre og udbygge det i sagen omhandlede dekret og således bringe traktatbruddet til ophør. Vedtagelsesproceduren er langt fremme, men der er opstået forfatningsmæssige vanskeligheder i forbindelse med fastlæggelsen af, hvilke myndigheder der har kompetence til at regulere området. Af denne grund anmoder Den Italienske Republik om, at Kommissionen udsætter traktatbrudssøgsmålet.
4. Efter min mening foreligger der et traktatbrud i nærværende sag.
5. Ifølge Domstolens faste praksis i sager, der er anlagt efter artikel 226 EF, skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, således vurderes på baggrund af medlemsstatens forhold, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse . I nærværende sag fremgår det af sagens akter, at Den Italienske Republik ikke inden denne frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
6. Domstolen har desuden gentagne gange fastslået, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af et direktiv, ikke overholdes .
7. Endelig følger det af Domstolens faste praksis, at Kommissionen efter den ordning, der er indført ved artikel 226 EF, har et vidt skøn ved afgørelsen af, om der skal indledes et traktatbrudssøgsmål, og at det ikke tilkommer Domstolen at tage stilling til, om det er udøvet hensigtsmæssigt . Tilsvarende betragtninger gælder for så vidt angår udsættelse af en allerede påbegyndt traktatbrudssag. Da Kommissionen ikke har accepteret Den Italienske Republiks anmodning om, at sagen udsættes, foreligger der således et traktatbrud i nærværende sag.
Forslag til afgørelse
8. Jeg foreslår Domstolen at give Kommissionen medhold og at træffe følgende afgørelse:
»1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, 6 og 7 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den har vedtaget nationale bestemmelser, som:
- fastslår, at proceduren for evaluering af virkningerne på miljøet kun skal finde anvendelse på visse nærmere opregnede projekter, og ikke på alle de projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokaliteternes forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke dem væsentligt
- som ikke pålægger de kompetente nationale myndigheder at iværksætte passende foranstaltninger i de særligt beskyttede områder for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for de arter, som områderne er udpeget for, og
- som ikke pålægger de kompetente nationale myndigheder at iværksætte førnævnte midlertidige bevarelsesforanstaltninger for de lokaliteter, der ikke er opregnet på en national liste, men som af Kommissionen anses for at være af fællesskabsbetydning.
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.«