61992TO0063_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Sagsoegerne blev den 16. juni 1986 ansat af Generalsekretariatet for Raadet for De Europaeiske Faellesskaber som hjaelpeansatte for at arbejde som spansksprogede oversaettere. Denne ansaettelse som hjaelpeansatte blev forlaenget ved flere paa hinanden foelgende kontrakter, hvoraf den sidste udloeb den 31. marts 1989. Derefter fik hver af sagsoegerne en kontrakt som midlertidigt ansat, der loeb fra den 1. april 1989 til den 31. juli 1990. Ingen af sagsoegerne blev udnaevnt til tjenestemaend ved udloebet af denne kontrakt.
2 Ved skrivelser af 24. november 1989 til Raadets "Pensionskontor", indgav samtlige sagsoegere i enslydende vendinger foelgende ansoegning: "I overensstemmelse med meddelelse til personalet nr. 210/83 anmoder jeg Dem om at anerkende min tidligere kontrakt som hjaelpeansat som svarende til en kontrakt som midlertidigt ansat med henblik paa erhvervelse af pensionsrettigheder, bl.a. efter kriterierne i afsnit 4 i naevnte meddelelse."
3 Ved afgoerelser af 27. juli 1990 imoedekom direktoeren for personale og administration ved Generalsekretariatet for Raadet hver enkelt sagsoegers ansoegning om ligestilling i foelgende vendinger:
"Vedr.: artikel 39 i vilkaarene for de oevrige ansatte
Under henvisning til Deres ansoegning om at faa Deres kontrakt som hjaelpeansat ligestillet med en kontrakt som midlertidigt ansat meddeles det herved, at man har besluttet at imoedekomme ansoegningen, hvorfor Deres tilgodehavender vil blive beregnet fra den dato, da Deres kontrakt som hjaelpeansat traadte i kraft.
Fra det nettobeloeb, der skal udbetales, vil blive trukket dels de bidrag, De havde vaeret pligtig at betale som midlertidigt ansat, dels den arbejdsgiverandel, som er indbetalt til ONSS, dvs. henholdsvis 6,75% og 8,87% af den oppebaarne grundloen."
4 I medfoer af disse afgoerelser beregnede Raadet det beloeb, der skulle udbetales til sagsoegerne i udtraedelsesgodtgoerelse. Fra nettobeloebet af denne godtgoerelse trak Raadet de 6,75%, som var sagsoegernes personlige bidrag i henhold til artikel 41 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne, samt arbejdsgiverandelen paa 8,87% til den belgiske socialsikring. Alle sagsoegerne indgav klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") over disse fradrag. Alle klagerne blev afvist ved skrivelser fra Raadets generalsekretaer af 18. januar 1991.
5 Den 19. april 1991 anlagde sagsoegerne sag for Retten ° sagerne T-24/91 og T-25/91 ° med paastand om annullation af de ovennaevnte afgoerelser af 27. juli 1990, for saa vidt som de opretholdt de anfaegtede fradrag i beregningen af udtraedelsesgodtgoerelsen. Disse sager blev forhandlet i retsmoedet den 15. juni 1992, og Retten frifandt Raadet ved to domme af 30. januar 1992, som ikke er blevet appelleret (sag T-24/91, Gómez González m.fl. mod Raadet, Sml. II, s. 1881, og sag T-25/91, Pilar Arto Hijos mod Raadet, Sml. II, s. 1907).
6 Den 9. april 1992 indgav hver sagsoeger en foerste klage til Raadets ansaettelsesmyndighed med krav om annullation af de successive kontrakter om ansaettelse som hjaelpeansatte, som parterne havde indgaaet mellem den 16. juni 1986 og den 31. marts 1989, om vedtagelse af nye afgoerelser, hvorved de blev ansat som midlertidigt ansatte for denne periode, samt om udbetaling af forskellen mellem de udbetalte beloeb og de beloeb, der "skulle have vaeret udbetalt til dem i henhold til vedtaegtens bestemmelser".
7 Alle disse administrative klager blev udtrykkeligt afvist ved foelgende skrivelse af 4. juni 1992 fra Raadets generalsekretaer:
"Deres ovenfor anfoerte klage er blevet grundigt undersoegt.
Efter denne undersoegelse er jeg ikke i stand til at imoedekomme Deres anmodning af foelgende grunde.
Ifoelge vedtaegtens artikel 90, stk. 2, skal en klage indbringes inden for en frist paa tre maaneder fra modtagelsen af den akt, der indeholder et klagepunkt. Deres klage, der er dateret den 9.4.1992, er imidlertid klart indgivet for sent, idet den er rettet mod en afgoerelse truffet af Raadets generalsekretaer den 16.6.1986 samt mod de derpaa foelgende forlaengelser af denne indtil den 31.3.1989 med hensyn til Deres ansaettelse som hjaelpeansat.
De antager med urette, at Raadets befuldmaegtigedes erklaeringer i retsmoedet for Retten i Foerste Instans i sagerne T-24/91 og T-25/91 er 'en omstaendighed, der igangsaetter nye frister for indbringelse af naervaerende klage, der har en anden genstand' ".
8 Sagsoegerne har herefter ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 4. september 1992 har anlagt denne sag.
9 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
° Raadets afgoerelse af 16. juni 1986 og alle senere afgoerelser om ansaettelse af sagsoegerne indtil den 31. marts 1989 som hjaelpeansatte i en af de 36 faste stillinger som spansksprogede oversaettere, der er opfoert i stillingsfortegnelsen i bilaget til Raadets budget, annulleres.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
10 Ved et saerskilt dokument har Raadet den 6. oktober 1992 fremsat en formalitetsindsigelse i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1,
Raadet har nedlagt foelgende paastande:
° De fem sagsoegeres annullationssoegsmaal afvises.
° Sagsoegerne tilpligtes i medfoer af procesreglementets artikel 87, stk. 3, at erstatte de udgifter, som de har paafoert sagsoegte unoedvendigt og af ond vilje.
11 Sagsoegerne har den 16. november 1992 indgivet indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen. De har nedlagt paastand om, at den forkastes.
Formaliteten
12 Det bestemmes i artikel 114 i Rettens procesreglementet, at hvis en part oensker, at Retten skal tage stilling til, om sagen boer afvises uden at indlede behandlingen af sagens realitet, skal begaering herom fremsaettes i et saerskilt dokument. Retten traeffer afgoerelse om begaeringen eller henskyder den til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.
13 Ifoelge procesreglementets artikel 111 kan Retten, naar det er aabenbart, at en sag maa afvises, uden at fortsaette sagens behandling, traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse. I den foreliggende sag anser Retten sig for tilstraekkeligt oplyst paa grundlag af akterne i sagen og beslutter, at der ikke er grundlag for at fortsaette sagens behandling.
Parternes argumenter
14 Sagsoegerne har anfoert, at Raadets repraesentant i retsmoedet den 15. januar for Retten i sagerne T-24/91 og T-25/91 forklarede, at i 1986 befandt den spanske oversaettelsesafdeling sig i en kritisk situation, og paa grund af, at der var for faa ansoegere, der havde bestaaet de forskellige udvaelgelsesproever, havde det kun vaeret muligt at fastansaette 13 oversaettere, selv om der var 49 ledige stillinger. Sagsoegerne har anfoert, at foerst efter denne redegoerelse blev det klart, at de var blevet ansat som hjaelpeansatte for at besaette en af de 36 stillinger, som ikke havde kunnet besaettes med en ansoeger fra reservelisten fra ovennaevnte udvaelgelsesproever. Ifoelge sagsoegerne fremgaar det af denne "tilstaaelse for retten", at de i realiteten har udfoert varige, veldefinerede opgaver som oversaettere i Raadets spanske oversaettelsesafdeling, og for hvilke der var ledige stillinger opfoert i stillingsfortegnelsen i bilaget til Raadets budget.
15 Sagsoegerne har henvist til Domstolens praksis, hvorefter: "Kriteriet for sondringen mellem hjaelpeansatte og midlertidigt ansatte er, at den midlertidigt ansatte ansaettes i en fast stilling i listen over stillinger, medens den hjaelpeansatte, bortset fra situationen med konstitution, udoever en administrativ virksomhed uden at vaere ansat i en stilling i listen over stillinger" (dom af 23.2.1983, forenede sager 225/81 og 241/81, Toledano m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 347, praemis 6).
16 Sagsoegerne mener derfor, at de paa ulovlig vis har faaet status som hjaelpeansatte, mens man ifoelge bestemmelserne i vedtaegten og i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskabet burde have tildelt dem status som midlertidigt ansatte.
17 Sagsoegerne er af den opfattelse, at Raadets befuldmaegtigedes tilstaaelse tydeligvis er en ny vaesentligt omstaendighed, som igangsaetter nye frister for at anlaegge sag til proevelse af Raadets afgoerelse af 16. juni 1986 om at ansaette dem som hjaelpeansatte med henblik paa at goere tjeneste som spansksprogede oversaettere, svarende til de faste stillinger, der er opfoert i Raadets stillingsfortegnelse.
18 Raadet har gjort gaeldende, at ifoelge Domstolens og Rettens faste praksis er de frister, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90 og 91, ufravigelige procesforudsaetninger og har til formaal at sikre sikkerheden i retsforhold. Saaledes kan hverken sagens parter eller dommeren ° som er forpligtet til ex officio at undersoege, om de er overholdt ° traeffe bestemmelser herom. De kan ikke vaere genstand for parternes viljeserklaeringer (jf. bl.a. dom af 6.12.1990, sag T-6/90 Petrilli mod Kommissionen, Sml. II, s. 765), men har snarere "en praeklusiv virkning, saaledes at deres udloeb medfoerer, at den paagaeldende foranstaltning bliver retskraftig" (generaladvokat Lenz' forslag til afgoerelse i sag 227/83, Domstolens dom af 12.7.1984, Moussis mod Kommissionen, Sml. s. 3149).
19 Raadet har anfoert, at i denne sag har sagsoegerne den 9. april 1992 for foerste gang indgivet en administrativ klage mod Raadets generalsekretaers afgoerelser af 16. juni 1986 samt mod de senere afgoerelser, hvorved disse kontrakter som hjaelpeansatte er blevet forlaenget. Klagen er saaledes indgivet mere end tre aar efter den sidste akt, der kan paastaas at indeholde et klagepunkt. Raadet er imidlertid af den opfattelse, at naar en klage indbringes, efter at en saadan frist er udloebet, er den aabenlyst indgivet for sent, hvorfor sagen skal afvises.
20 Hvad angaar sagsoegernes argument om, at soegsmaalsfristerne igen kan igangsaettes, fordi der er fremkommet en ny vaesentlig omstaendighed i sagen ved Raadets repraesentants erklaeringer i retsmoedet den 15. januar 1992 for Retten i sagerne T-24/91 og T-25/91, har Raadet anfoert, at det ifoelge Domstolens og Rettens faste praksis kun er eksistensen af vaesentlige nye omstaendigheder, der indeholder et klagepunkt, der kan indebaere igangsaettelse af nye frister og begrunde undersoegelsen af en saadan begaering (jf. ovennaevnte Petrilli-dom).
21 Det er Raadets opfattelse, at der ikke er fremkommet en ny omstaendighed i denne sag, eftersom Raadets befuldmaegtigedes erklaeringer i retsmoedet den 15. januar 1992 i sagerne T-24/91 og T-25/91 ifoelge deres natur ikke kunne medfoere nogen aendring af sagsoegernes retlige situation. At man fra Raadets side gjorde opmaerksom paa den faktiske situation i Raadets generalsekretariat i den periode, hvor sagsoegerne havde kontrakter som hjaelpeansatte og som midlertidigt ansatte, kan ikke udgoere en "ny omstaendighed", der giver ret til en fornyet undersoegelse af deres administrative situation.
Rettens bemaerkninger
22 Det bemaerkes indledningsvis, at "Meddelelse til personalet nr. 210/83" fra Raadets generalsekretariat af 29. november 1983 (herefter benaevnt "meddelelse til personalet nr. 210/83"), som vedroerer pensionsret for tjenestemaend, der har haft kontrakt som hjaelpeansatte inden deres udnaevnelse til midlertidigt ansatte eller tjenestemaend, er affattet saaledes:
"1. Som foelge af Domstolens seneste retspraksis vedroerende kontrakter for midlertidigt ansatte og hjaelpeansatte har administrationen undersoegt mulighederne for at anerkende visse (tidligere) kontrakter for hjaelpeansatte som svarende til kontrakter som midlertidigt ansat (Domstolens dom af 23.2.1983, forenede sager 225/81 og 242/81, Toledano Laredo m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 347). Der vil herved, med henblik paa opnaaelse af pensionsrettigheder, skabes ligestilling mellem tjenesteperioden som hjaelpeansat i Faellesskabets institutioner og en tilsvarende tjenesteperiode som midlertidigt ansat. I konklusionen i naevnte dom fastslaar Domstolen, at en hjaelpeansats kontrakt kan anerkendes som svarende til en midlertidigt ansats kontrakt paa 2 betingelser: at det i foerste raekke godtgoeres, at der paa institutionens stillingsfortegnelse var ledige stillinger, der svarede til de udfoerte funktioner, og endvidere, at de udfoerte funktioner som hjaelpeansat ikke var af forbigaaende karakter, eller sagt paa en anden maade, at der var tale om varige opgaver i Faellesskabernes offentlige tjeneste.
2. Udelades
3. Udelades
4. Inden der kan tages stilling til muligheden for at ligestille en tjenesteperiode som hjaelpeansat med en tilsvarende periode tilbagelagt som midlertidigt ansat, maa administrationen imidlertid behandle hver enkelt sag, bl.a. paa baggrund af de kriterier, som Domstolen har lagt til grund, dvs. dels, om den tidligere hjaelpeansatte i den periode, hvor han gjorde tjeneste som hjaelpeansat, udfyldte en stilling, der var opfoert paa den samlede stillingsfortegnelse, dels, om den paagaeldende udfoerte bestemte, varige opgaver i Faellesskabernes offentlige tjeneste."
23 Det bemaerkes, at sagsoegerne paa grundlag af offentliggoerelsen af denne meddelelse fra Raadet den 24. november 1989 indgav en ansoegning i henhold til artikel 90, stk. 1, i vedtaegten om at faa anerkendt deres tidligere kontrakter som hjaelpeansatte som svarende til kontrakter som midlertidigt ansatte, paa baggrund af de ovennaevnte to kriterier i stk. 4 i meddelelse til personalet nr. 210/83.
24 Eftersom Raadet ved de ovennaevnte afgoerelser af 27. juli 1990 med hensyn til pensionsrettigheder imoedekom alle sagsoegernes ansoegninger om ligestilling af deres kontrakter som hjaelpeansatte med kontrakter som midlertidigt ansatte, er det klart, at Raadet stiltiende, men noedvendigvis maa have anerkendt, at sagsoegerne opfyldte de ovennaevnte kriterier.
25 Heraf foelger, at sagsoegerne senest fra Raadets afgoerelser af 27. juli 1990 ° som anerkendte, at de opfyldte de kriterier, der var fastsat i meddelelse til personalet nr. 210/83 ° havde kendskab til den omstaendighed, at de fra den 16. juni 1986 til den 31. marts 1989 som hjaelpeansatte havde udfyldt en stilling, der var opfoert i den samlede stillingsfortegnelse, og havde udfoert bestemte, varige opgaver i Faellesskabernes offentlige tjeneste.
26 Retten finder derfor, at sagsoegernes anbringende om, at de foerste gang fik kendskab til de ovennaevnte omstaendigheder, som de har betegnet som en ny omstaendighed i sagen, da Raadets befuldmaegtigede fremsatte erklaering herom i retsmoedet den 15. januar 1992 i sagerne T-24/91 og T-25/91, er grundloest. I modsaetning til, hvad sagsoegerne har haevdet, var denne erklaering paa ingen maade en ny omstaendighed, der kan igangsaette nye frister for anlaeggelse af sag til proevelse af afgoerelserne af 16. juni 1986 og de efterfoelgende afgoerelser.
27 Sagsoegernes anbringende om, at der er fremkommet en ny omstaendighed, er saa meget mindre begrundet, som sagsoegerne under den skriftlige forhandling i ovennaevnte sager T-24/91 og T-25/91 allerede haevdede, at det skyldtes en fejl fra administrationens side, at de havde faaet status som hjaelpeansatte, saadan som det fremgaar af praemis 30 og 33 i begge de ovennaevnte domme, afsagt af Retten den 30. juni 1992. Retten forkastede denne argumentation med den begrundelse, at den ikke vedroerte genstanden for den foreliggende tvist. Uanset arten af de erklaeringer, som Raadets befuldmaegtigede fremsatte i retsmoedet den 15. januar 1992 forud for Rettens ovennaevnte domme af 30. juni 1992, er det klart, at sagsoegerne allerede havde kendskab til den paastaaede nye omstaendighed, som de henviser til.
28 Det foelger heraf, at klagerne af 9. april 1992 mod afgoerelserne af 16. juni 1986 og de efterfoelgende afgoerelser, som har fastholdt sagsoegerne i stillinger som hjaelpeansatte indtil den 31. marts 1989, er indgivet efter udloebet af den frist paa tre maaneder, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, og foelgelig boer naervaerende sag afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglementet paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 88.
30 Raadet anser sagsoegernes paastande for at vaere udslag af ond vilje og forlanger anvendelse af procesreglementets artikel 87, stk 3, andet afsnit, hvorefter Retten kan paalaegge endog en vindende part at erstatte den anden part de udgifter, som skoennes at vaere paafoert modparten unoedvendigt eller af ond vilje. Raadet har herved gjort gaeldende, at den eneste sande hensigt med denne sag er "merkantile hensyn", og at det er utilstedeligt, at hjaelpeansatte tre aar efter, at de frivilligt har underskrevet deres efterfoelgende kontrakter, drager deres ansaettelses- og loenvilkaar i tvivl.
31 Retten finder, at selv om Raadets argumentation ikke er blottet for substans ° i den forstand, at denne sag er udtryk for et beklageligt kvaerulanteri ° kan de udgifter, som herved er paafoert Raadet, dog ikke betegnes som unoedvendige eller udslag af ond vilje i henhold til ovennaevnte bestemmelse i procesreglementet.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Hver part betaler sine omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 23. marts 1993.