61991CC0029_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. praesident,
De herrer dommere,
1. Kantongerecht, Groningen, har i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen en raekke spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (1) (herefter benaevnt "direktivet").
Spoergsmaalene er blevet rejst i en sag anlagt af sagsoegeren i hovedsagen, Dr. Sophie Redmond Stichting (2) (herefter benaevnt "Redmond Stichting"), med paastand om ophaevelse af en raekke arbejdskontrakter, som fonden har indgaaet med sit personale, herunder de sagsoegte i hovedsagen, Hendricus Bartol m.fl. (herefter benaevnt "sagsoegte").
Sagens baggrund
2. Redmond Stichting er en nederlandsk fond, som bl.a. yder stoette til narkomaner, alkoholikere og medicinmisbrugere, der tilhoerer bestemte minoritetsgrupper i det nederlandske samfund (navnlig personer af surinamsk oprindelse eller med oprindelse i De Nederlandske Antiller, herunder Aruba). Derudover fungerer fonden ogsaa som dagcenter med sociale og rekreative aktiviteter for ovennaevnte personer, der har brug for stoette. Fondens midler har altid udelukkende bestaaet af oekonomisk stoette fra Groningen kommune, hvor fonden har hjemsted. De sagsoegte i hovedsagen er ansatte ved Redmond Stichting. Der var mellem arbejdstagerne og Redmond Stichting indgaaet privatretlig arbejdskontrakt, som er omfattet af bestemmelserne i Burgerlijk Wetboek (herefter benaevnt "BW").
Den 1. januar 1991 indstillede Groningen kommune udbetaling af stoette til Redmond Stichting. Kommunen besluttede samtidig at overfoere stoetten til stofmisbrugere af surinamsk oprindelse og med oprindelse i De Nederlandske Antiller til en anden fond, der virkede paa samme omraade, nemlig Stichting Sigma, paa den betingelse, at denne som almennyttig fond for hjaelp til misbrugere ogsaa ville tage sig af stofmisbrugere. Med virkning fra den 1. januar 1991 blev den faste ejendom, som kommunen havde udlejet til Redmond Stichting, og som denne havde anvendt dels til ydelse af direkte hjaelp, dels til sociale og rekreative aktiviteter, nu udlejet til Stichting Sigma.
Redmond Stichting og Stichting Sigma erklaerede sig rede til at medvirke aktivt til overfoerslen af klienterne/patienterne til Stichting Sigma. Med dette formaal for oeje oprettedes arbejdsgruppen "insluizing werkzaamheden Redmond Stichting in Stichting Sigma". Ved denne lejlighed udtalte Groningen kommune: "I forbindelse med overfoerslen af denne virksomhed til Sigma laegges der vaegt paa, at man goer brug af Redmond Stichting' s viden og midler (eksempelvis personale)." Stichting Sigma tilboed en del af de ansatte i Redmond Stichting en ny arbejdskontrakt.
3. Hvad angaar det personale, som ikke ved udgangen af 1990 var blevet overtaget af Stichting Sigma, indgav Redmond Stichting begaering til Kantongerecht om ophaevelse af arbejdskontrakterne indgaaet af fonden med de naevnte arbejdstagere. Begaeringen stoettedes paa BW' s artikel 1639w, hvorefter en aendring af de faktiske omstaendigheder kan begrunde, at arbejdskontrakten haeves straks eller med kort varsel (3).
Over for Redmond Stichting' s begaering om ophaevelse af arbejdskontrakterne har de sagsoegte i hovedsagen bl.a. paaberaabt sig BW' s artikel 1699aa ff., hvorved Nederlandene har gennemfoert direktivet. For at lette forstaaelsen af sagen gengiver jeg nedenfor de vaesentligste bestemmelser:
Artikel 1639aa
"I denne afdeling forstaas ved
a) virksomhed: enhver virksomhed eller del deraf
b) overfoersel af en virksomhed: enhver overfoersel af en virksomhed eller en del deraf ved aftale, herunder en aftale om salg, udlejning, bortforpagtning eller retten til frugtoppeboerslen ..."
Artikel 1639bb
"Ved overfoersel af en virksomhed overgaar arbejdstagerens rettigheder og forpligtelser, som paa tidspunktet for overfoerslen bestod i henhold til en arbejdskontrakt mellem arbejdsgiveren og de i virksomheden beskaeftigede arbejdstagere, uden videre til erhververen ..."
Artikel 1639dd
"Hvis overfoersel af virksomheden medfoerer en aendring af omstaendighederne til skade for arbejdstageren, og arbejdskontrakten derfor ophaeves i henhold til artikel 1639w, antages kontrakten med henblik paa anvendelsen af artikel 1639w, stk. 8, at vaere ophaevet af grunde, der kan tilregnes arbejdsgiveren."
4. Ifoelge den nationale ret afhaenger spoergsmaalet om, hvorvidt Redmond Stichting' s begaering om ophaevelse af arbejdskontrakterne kan imoedekommes, af, om direktivet, henholdsvis de til gennemfoerelse heraf fastsatte bestemmelser i BW, nemlig artikel 1639aa ff., finder anvendelse paa den for retten verserende sag. Stillet over for spoergsmaalet vedroerende fortolkningen af direktivet har Kantongerecht forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"a) Omfatter begrebet 'overfoersel af virksomheder ... til en anden indehaver som foelge af overdragelse eller fusion' i Raadets direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele deraf, ogsaa den situation, hvor den institution, der yder oekonomisk stoette, beslutter at standse stoetteudbetalingen til en juridisk person, hvorved dennes virksomhed fuldstaendigt og definitivt bringes til ophoer, og med virkning fra samme tidspunkt overfoeres til en anden juridisk person med samme eller lignende formaal, idet formaalet hermed samt aftalen mellem de to juridiske personer og den institution, der yder stoette, ikke blot er, at den foerste juridiske persons klienter/patienter saa vidt muligt overfoeres til den anden juridiske person, men ogsaa, at den faste ejendom, den foerste juridiske person har lejet af den institution, der yder stoetten, i tilslutning hertil udlejes til den anden juridiske person, samt at der saa vidt muligt (og oenskeligt) goeres brug af den foerste juridiske persons 'viden og ressourcer (eksempelvis personale)' ?
b) Har det nogen betydning for besvarelsen af spoergsmaal a), at den foerste juridiske persons inventar ikke ogsaa overdrages til den anden juridiske person?
c) Har det nogen betydning for besvarelsen af spoergsmaalet, om det ikke overdragne inventar udelukkende eller naesten udelukkende bestaar af hjaelpemidler til brug for ovennaevnte sociale og rekreative foranstaltninger?
d) Kan (den overdragne del af) virksomheden stadig siges at have bevaret sin identitet, hvis ovennaevnte sociale og rekreative foranstaltninger ikke overdrages, men derimod de direkte hjaelpeforanstaltninger?
e) Har det betydning for besvarelsen af sidstnaevnte spoergsmaal, om de sociale og rekreative aktiviteter maa betragtes som en selvstaendig maalsaetning eller udelukkende som et hjaelpemiddel med henblik paa at sikre den bedst mulige hjaelp?
f) Er det endelig af betydning for besvarelsen af de foregaaende spoergsmaal, om den (planlagte) overfoersel af aktiviteterne fra den foerste juridiske person til den anden ikke umiddelbart sker paa grund af en aftale (eller aftaler) derom mellem den institution, der yder stoette, og de to juridiske personer, men fordi den offentlige myndighed, der yder stoetten, som foelge af en aendring i den fulgte politik har truffet beslutning om at standse stoetteudbetalingen til den foerste juridiske person og overfoere den til den anden juridiske person?"
5. Det overordnede spoergsmaal er efter min mening spoergsmaalet om, hvorvidt overfoerslen fra Redmond Stichting til Stichting Sigma af (en del af) fondens aktiviteter og de heraf foelgende afskedigelser af personale er omfattet af direktivet. Spoergsmaalet bestaar af to led. For det foerste skal det afgoeres, om der i det foreliggende tilfaelde er tale om "overfoersel af virksomheder" efter direktivet (jf. nedenfor, punkt 11-16). Dette led af spoergsmaalet afhaenger imidlertid af et forudgaaende spoergsmaal, idet det skal afgoeres, om Redmond Stichting er en "virksomhed" efter direktivet (se nedenfor, punkt 6-10). Ifoelge spoergsmaalets andet led skal det herefter afgoeres, om der er tale om overdragelse eller fusion efter direktivet (se nedenfor, punkt 17-24).
Begrebet "virksomhed" efter direktivet
6. Som Kommissionen med rette har anfoert, skal det afgoeres, om Redmond Stichting kan anses for en "virksomhed". I henhold til nederlandsk ret er svaret enkelt, idet den nederlandske lovgiver til gennemfoerelse af direktivet udtrykkeligt har defineret "virksomhed" som omfattende institutioner [herunder bl.a. fonde; jf. BW' s artikel 1639aa, litra a), som omtalt ovenfor under punkt 2]. Jeg skal ikke desto mindre behandle dette spoergsmaal, da besvarelsen heraf, uafhaengigt af situationen i henhold til de nederlandske gennemfoerelsesbestemmelser, er af betydning for den naermere bestemmelse af direktivets anvendelsesomraade.
Som bekendt er en fond ("Stichting") i henhold til nederlandsk ret i princippet en ikke-erhvervsdrivende juridisk person. Den nederlandske lovgiver har bevidst villet sondre mellem dette begreb og selskabsbegrebet, bl.a. ved at forbyde, at en fonds formaal omfatter udbetaling af ydelser til stifterne, medlemmerne af de styrende organer eller andre personer, medmindre der i sidstnaevnte tilfaelde er tale om ydelser med et idealistisk eller socialt formaal (4). Selv om nederlandske fonde i praksis ofte anvendes i kommercielt oejemed og navnlig i forbindelse med koncerner (5), opstaar spoergsmaalet, om direktivet, naar det ikke er tilfaeldet, ikke desto mindre finder anvendelse paa en institution, der ligesom Redmond Stichting ikke er erhvervsdrivende, og hvis indtaegter udelukkende bestaar af stoette.
Domstolen har endnu ikke behandlet dette punkt. Den har indtil nu kun taget stilling til overfoersel af erhvervsdrivende virksomheder.
7. Artikel 1, stk. 1, beskriver ganske generelt direktivets anvendelsesomraade saaledes:
"Dette direktiv finder anvendelse paa overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter til en anden indehaver som foelge af overdragelse eller fusion."
Direktivet sondrer ikke efter sin ordlyd mellem en virksomheds handelsmaessige og ikke-handelsmaessige karakter. Med hensyn til direktivets saglige anvendelsesomraade findes der kun en udtrykkelig undtagelse, nemlig soegaaende skibe (artikel 1, stk. 3).
Det fremgaar af praeamblen til direktivet, at det konkrete grundlag for direktivet er de aendringer i virksomhedernes strukturer, som skyldes den oekonomiske udvikling paa nationalt plan og paa faellesskabsplan. Det drejer sig nemlig om den situation, som oftest opstaar, idet det netop er disse omstruktureringer, overtagelser og fusioner af virksomheder, som ofte har alvorlige konsekvenser for arbejdstagernes fremtid (6). Domstolen har i Abels- (7) og D' Urso (8) -dommene fastslaaet, at direktivets formaal er at forhindre, at omstruktureringen inden for Faellesskabet sker paa bekostning af arbejdstagerne i de beroerte virksomheder.
Direktivets ordlyd er dog ikke til hinder for en udvidende fortolkning af det deri indeholdte begreb virksomhed. Tvaertimod fremgaar det af forskellige faktorer, at begrebet klart henhoerer under socialretten, idet direktivet indgaar som et led i Faellesskabets sociale handlingsprogram (9). I direktivets titel laegges der vaegt paa "varetagelse af arbejdstagernes rettigheder" i forbindelse med overfoersel af virksomheder. Ifoelge betragtningerne til direktivet skal det sikre "beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af ny indehaver" (10) og ° stadig i henhold til praeamblen ° fremme tilnaermelsen af lovgivningerne paa dette omraade paa et stadigt stigende niveau i henhold til traktatens artikel 177, hvilket omfatter en forbedring af arbejdstagernes vilkaar (11).
8. Domstolen har gentagne gange fremhaevet det med direktivet forfulgte formaal, der klart henhoerer under socialretten. Ifoelge Domstolen
"har direktivet til formaal at sikre, at arbejdstagernes rettigheder opretholdes, naar virksomheden skifter indehaver, idet arbejdstagerne kan forblive ansat i virksomheden under den nye indehaver paa de vilkaar, der var aftalt med overdrageren" (12).
Det er herved ubestridt, at:
"De regler, der gaelder ved overfoersel af en virksomhed eller en bedrift til en anden indehaver, i de ansattes interesse skal sikre de allerede eksisterende arbejdsforhold, som udgoer en del af hele den overfoerte oekonomiske enhed" (13).
Det er netop med dette formaal for oeje, at direktivet bl.a. bestemmer, "at overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold overgaar til erhververen (artikel 3, stk. 1), at erhververen skal opretholde samme loen- og arbejdsvilkaar, som gjaldt for overdrageren ifoelge en kollektiv overenskomst (artikel 3, stk. 2), samt at overfoersel af en virksomhed ikke i sig selv giver overdrageren eller erhververen nogen begrundelse for at foretage afskedigelser (artikel 4, stk. 1)" (14).
9. At der laegges vaegt paa direktivets socialretlige formaal er vaesentligt, da Domstolen paa forskellige omraader altid har fastslaaet, at begrebet "virksomhed" som hovedregel altid skal tillaegges den raekkevidde, der er mest hensigtsmaessig, naar henses til formaalet med de paagaeldende faellesskabsregler og deres tilsigtede virkning. Jeg skal her blot henvise til to nyere domme, som staar som eksponenter for dette synspunkt, nemlig Vandevenne- og Hoefner-dommene.
Den foerste af disse domme vedroerte bl.a. fortolkningen af ordet "virksomhed" i artikel 15 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (15). Domstolen fastslog udtrykkeligt, at
"begrebet virksomhed i artikel 15 i forordning nr. 3820/85 skal defineres under hensyn til den ved forordningen indfoerte ordning og dens formaal" (16).
I Hoefner-dommen udtalte Domstolen, at et arbejdsanvisningskontor, som bl.a. formidler anvisning af arbejdskraft, kan anses for en virksomhed i oekonomisk konkurrenceretlig forstand, jf. traktatens artikel 85 og 86:
"Herved bemaerkes, at inden for konkurrenceretten omfatter begrebet virksomhed enhver enhed, som udoever oekonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmaade, og at arbejdsanvisning er en oekonomisk virksomhed" (17).
Det er vaesentligt for den foreliggende sag, at Domstolen i ovennaevnte dom ikke antog, at virksomhedens finansieringsmaade var afgoerende. Den paagaeldende virksomhed, nemlig anvisning af arbejdskraft, var gratis og blev hovedsagelig finansieret ved bidrag fra arbejdsgivere og arbejdstagere.
10. Det kan i lyset heraf fastslaas, at for at besvare spoergsmaalet, om en bestemt fysisk eller juridisk person er en virksomhed efter direktivet, der ° som den her omhandlede person ° forfoelger et klart socialt maal, maa det tillaegges afgoerende betydning, om en eller flere personer i forholdet til den naevnte fysiske eller juridiske person har status som arbejdstager i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, jf. direktivets artikel 3, stk. 1. Til forskel fra fortolkningen af samme begreb i traktatens artikel 48 (18) omfatter begrebet "arbejdstager" her ifoelge Domstolen enhver person, som i den paagaeldende medlemsstat er beskyttet som arbejdstager i henhold til national lovgivning paa det arbejdsretlige omraade (19).
"Overfoersel af virksomheder" i direktivets betydning
11. Det skal her afgoeres, om der i den foreliggende sag er tale om "overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter" efter direktivet. Det fremgaar af de ovenfor beskrevne omstaendigheder (punkt 2), at der i det mindste er sket en delvis overfoersel. Parterne i hovedsagen er navnlig uenige om, hvorvidt virksomheden i forbindelse med denne overfoersel har bevaret sin identitet.
Redmond Stichting mener, at det ikke er tilfaeldet. Fonden har anfoert, at de to fonde har ydet bistand af vidt forskellig art som foelge af, at Redmond Stichting' s maalgruppe (stofmisbrugere med surinamsk oprindelse eller med oprindelse i De Nederlandske Antiller) samt de sociale og rekreative aktiviteter i dagcentret faldt bort. Heroverfor har en af de sagsoegte anfoert, at virksomheden bevarede sin identitet, idet Redmond Stichting' s vaesentligste aktiviteter, nemlig tilbud og bistand til forskellige kategorier af misbrugere, blev overtaget. Den omstaendighed, at visse former for bistand eller visse aktiviteter ikke blev viderefoert, er uden betydning for, om der er tale om overfoersel af en virksomhed eller, i det mindste, af en del af en virksomhed.
12. Domstolen har allerede adskillige gange udtalt sig om kravet om opretholdelse af identiteten i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter i direktivets betydning.
I Spijkers- og Ny Moelle Kro-dommene har Domstolen fastslaaet, at det afgoerende kriterium for, at der foreligger en overfoersel efter direktivet, er, at den paagaeldende virksomhed bevarer sin identitet (20). I denne forbindelse skal det undersoeges,
"(om der) er tale om en endnu bestaaende oekonomisk enhed, som overdrages, hvilket navnlig maa laegges til grund, saafremt den nye indehaver rent faktisk fortsaetter eller genoptager driften i form af de samme eller tilsvarende oekonomiske aktiviteter" (21).
Domstolen udtalte videre:
"Ved afgoerelsen af, om dette maa anses for tilfaeldet, maa der tages hensyn til samtlige omstaendigheder omkring afhaendelsen, herunder hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om, hvorvidt der er sket en overtagelse af de fysiske aktiver som f.eks. bygninger og loesoere, vaerdien af de immaterielle aktiver paa tidspunktet for overdragelsen, hvorvidt den nye indehaver overtager stoerstedelen af arbejdsstyrken, om kundekredsen overtages, samt i hvor hoej grad de oekonomiske aktiviteter foer og efter overdragelsen er de samme, og hvor laenge virksomhedens drift eventuelt har vaeret indstillet. Det bemaerkes dog i denne forbindelse, at alle disse omstaendigheder kun kan indgaa som enkelte elementer i den samlede bedoemmelse, der skal foretages, og at de derfor ikke kan vurderes isoleret" (22).
Ifoelge artikel 1, stk. 1, finder direktivet ogsaa anvendelse, saafremt det ikke er hele virksomheden, men kun en eller flere af dens bedrifter eller dele af bedrifter, som overfoeres til en anden indehaver. Naar der sker en saadan delvis overfoersel, er det klart, at man maa anvende de ovenfor anfoerte kriterier til afgoerelse af, om identiteten er opretholdt, alene for saa vidt angaar den bedrift, henholdsvis den del af en saadan bedrift, der overfoeres.
13. Det fremgaar af de faktiske omstaendigheder, for saa vidt som de er bekendt, at et vaesentligt antal af de af Domstolen fastslaaede kriterier er opfyldt i det foreliggende tilfaelde.
De to fondes virksomhed, nemlig at modtage og yde bistand til misbrugere, er i store traek identisk. Det kan ikke tillaegges stoerre betydning, at maalgrupperne som anfoert af Redmond Stichting ikke er fuldt identiske (stofmisbrugere, alkoholikere og medicinmisbrugere med surinamsk oprindelse eller med oprindelse i De Nederlandske Antiller for Redmond Stichting' s vedkommende og misbrugere i mere almindelig betydning for Sigma' s vedkommende), og at der ikke er sket en viderefoersel af de sociale og rekreative aktiviteter i Redmond Stichting' s dagcenter (jf. punkt 15 nedenfor).
Der er faktisk ogsaa sket en overfoersel af fysiske aktiver, idet den bygning, der af Groningen kommune blev udlejet til Redmond Stichting, siden den 1. januar 1991 har vaeret udlejet til Sigma.
Med hensyn til overtagelsen af personalet har Redmond Stichting under den mundtlige forhandling fremhaevet, at to eller tre arbejdstagere ikke var blevet overtaget, men derimod fire og en halv (en arbejdstager er ansat paa deltid). Dette antal er ikke i sig selv til hinder for, at virksomheden eller bedriften har bevaret sin identitet. I Bork International-dommen udtalte Domstolen nemlig, at direktivet finder anvendelse paa en situation, hvor hele personalet foerst var blevet afskediget, hvorefter "over halvdelen" var blevet genansat (23).
For saa vidt angaar klientellet er kontinuiteten ligeledes sikret, idet saavel Redmond Stichting som Sigma har erklaeret, at foerstnaevnte klienter/patienter ville blive overfoert til sidstnaevnte.
Selv om Domstolen ikke har fremhaevet dette forhold ° og i oevrigt kun omtalt det som eksempel og paa ingen maade udtoemmende ° mener jeg endelig, at overfoerslen af finansieringen af enheden er af afgoerende betydning. Det af Groningen kommune ydede tilskud udgjorde Redmond Stichting' s eneste driftsmiddel. Kommunens beslutning om at overfoere denne stoette til Sigma med virkning fra den 1. januar 1991 udgjorde ubestrideligt, under de foreliggende omstaendigheder, den vaesentligste begrundelse for overfoerslen af den af Redmond Stichting drevne virksomhed til Sigma.
14. Det tilkommer den nationale ret at tage endelig stilling til, om en virksomhed eller i det mindste en vaesentlig del af virksomheden ° naar henses til de ovenfor beskrevne omstaendigheder ° kan antages at fortsaette under en ny indehaver. Domstolen udtalte i Spijkers-dommen:
"Afgoerelsen af, om der i lyset af de ovenfor angivne fortolkningsmomenter maa antages at foreligge en overfoersel i naevnte forstand, saavel som den i dette oejemed fornoedne proevelse af faktum, henhoerer under den nationale ret" (24).
Det er saaledes den forelaeggende ret, der ° naar henses til ovennaevnte kriterier og tilknytningsmomenter ° bedst er i stand til at vurdere betydningen af de faktiske omstaendigheder, der er angivet i det andet og tredje praejudicielle spoergsmaal, nemlig det forhold, at Redmond Stichting' s inventar ikke blev overdraget til Sigma, og at dette inventar udelukkende eller naesten udelukkende bestod af hjaelpemidler til brug for de af Redmond Stichting udoevede sociale og rekreative aktiviteter, som ikke blev overtaget af Sigma. Som Domstolen har fremhaevet i den ovenfor (under punkt 12) naevnte Spijkers-dom, skal der anlaegges en helhedsvurdering af overfoerslen, og der maa ikke ved vurderingen af spoergsmaalet om, hvorvidt den paagaeldende virksomhed eller bedrift har bevaret sin identitet, i uforholdsmaessig grad tages hensyn til mindre afgoerende faktiske eller retlige omstaendigheder.
15. Saaledes tilkommer det ogsaa den forelaeggende ret at afgoere, hvilken betydning der skal tillaegges det i spoergsmaal d) anfoerte forhold, nemlig at Sigma ikke viderefoerer de sociale og rekreative aktiviteter. Jeg skal dog goere opmaerksom paa, at det ikke er afgoerende for at kunne anvende direktivet, at virksomhedens aktiviteter er identiske foer og efter overfoerslen. Et saadant krav ville nemlig vaere i strid med direktivets vide anvendelsesomraade og i strid med selve ordlyden heraf, hvorefter overfoersel af en virksomheds bedrifter eller dele af bedrifter, som allerede naevnt, ogsaa er omfattet. Jeg mener imidlertid, at det, der er tilbage af virksomhedens aktiviteter ° naar ses bort fra de sociale og rekreative aktiviteter, som ikke laengere tilbydes ° utvivlsomt maa betegnes som en del af Redmond Stichting' s aktiviteter, som "bevarer sin identitet".
Jeg skal yderligere tilfoeje, at direktivet udtrykkeligt tager hensyn til muligheden for en omlaegning af virksomhedens aktiviteter som foelge af overfoerslen. I denne forbindelse henvises til, at det i artikel 4, stk. 1, understreges, at beskyttelsen af arbejdstagerne i forbindelse med overfoersel af virksomheder ikke er til hinder for, "at der kan ske afskedigelser af oekonomiske, tekniske eller organisatoriske aarsager, der medfoerer beskaeftigelsesmaessige aendringer" (25). Det foelger heraf, at den omstaendighed, at der er sket en omlaegning af virksomhedens aktiviteter, ikke er til hinder for at anvende direktivet.
16. Redmond Stichting har under den mundtlige forhandling for Domstolen fremfoert et argument, som ikke foelger af de af den nationale ret forelagte spoergsmaal.
Ifoelge dette argument indebar Groningen kommunes afgoerelse om at indstille udbetalingen af tilskud, at Redmond Stichting' s direktion maatte lade fonden traede i likvidation. Det blev i september 1990 overdraget fondens advokat at gennemfoere likvidationen. Herefter blev der i samarbejde med Redmond Stichting' s revisor opstillet en plan med henblik paa i forbindelse med likvidationen at opsige lejekontrakten med Groningen kommune vedroerende den faste ejendom samt de med arbejdstagerne indgaaede arbejdskontrakter, i begge tilfaelde med virkning fra den 1. januar 1991. Heraf foelger, at Redmond Stichting faktisk havde vaeret under likvidation siden september 1990, hvilket maa kunne ligestilles med konkurs. Naar henses til Abels-dommen, finder direktivet derfor ikke anvendelse.
Jeg skal ganske kort behandle dette punkt. Argumentet stoettes paa vurderingen af en faktisk situation, som ikke naevnes af den nationale ret ved gennemgangen af de faktiske omstaendigheder. Inden for rammerne af det samarbejde mellem den nationale ret og Domstolen, som er indfoert ved den praejudicielle procedure, tilkommer det foerstnaevnte at tage stilling til sagens faktiske omstaendigheder, mens Domstolen alene skal gennemgaa det praejudicielle spoergsmaal paa grundlag af den nationale rets bedoemmelse af faktum (26).
Saafremt Domstolen alligevel skulle oenske at gaa ind paa dette argument, skal jeg blot fremsaette foelgende betragtning: Det fremgaar ikke af de for Domstolen fremlagte dokumenter, at Redmond Stichting paa tidspunktet for overfoerslen af aktiviteterne til Sigma havde standset sine betalinger, og da slet ikke, at der var indgivet konkursbegaering eller meddelt betalingshenstand. Det er her tilstraekkeligt at henvise til Domstolens ovenfor i fodnote 19 naevnte dom af 11. juli 1985, Foreningen af Danske Arbejdsledere, der drejede sig om overfoersel af en virksomhed, der var sket efter det overdragende selskabs betalingsstandsning, men foer det blev erklaeret konkurs. Domstolen fandt, at den omstaendighed, at overdragelsen var sket efter det overdragende selskabs betalingsstandsning, ikke i sig selv var tilstraekkelig til at udelukke de naevnte transaktioner fra direktivets anvendelsesomraade (27). Jeg mener at kunne udlede heraf, at der saa meget desto mindre i den foreliggende sag er grund til at udelukke en anvendelse af direktivet.
Manglende "aftale" eller "fusion"
17. Det er ubestridt, at overfoerslen af Redmond Stichting' s aktiviteter til Sigma ikke i foerste omgang skyldes en med dette formaal for oeje indgaaet "overtagelses"-aftale. Som den nationale ret har fastslaaet, foelger overfoerslen af en beslutning truffet af Groningen kommune, hvorefter det tilskud, Redmond Stichting havde modtaget, fremover ville blive ydet til Sigma.
Ifoelge Redmond Stichting kan det af den omstaendighed, at der ikke blev indgaaet nogen som helst aftale (end ikke indirekte) mellem fonden, Sigma og Groningen kommune, udledes, at direktivet ikke finder anvendelse. Redmond Stichting afviser herved, at der bestod nogen aftale om den maade, hvorpaa bistanden skulle varetages af Sigma efter den 1. januar 1991, da forhandlingerne herom ikke foerte til noget resultat.
Heroverfor har de sagsoegte i hovedsagen anfoert, at forholdet mellem Groningen kommune og de af denne subsidierede institutioner maa betragtes som et kontraktforhold. Da kommunen umiddelbart efter at have afbrudt forholdet til Redmond Stichting straks indgik et samarbejde med Sigma, skete der en overfoersel af en virksomhed eller i det mindste af en del af en virksomhed i direktivets betydning.
18. Jeg skal her foerst henvise til, at Domstolen ved vurderingen af spoergsmaalet om, hvorvidt der i en bestemt situation foreligger en overfoersel "som foelge af overdragelse eller fusion" efter direktivet, generelt er gaaet ud fra princippet om, at spoergsmaalet skal undersoeges i lyset af det endelige resultat af den paagaeldende disposition. Ifoelge Domstolen finder direktivet anvendelse
"naar der som foelge af overdragelse eller fusion sker en udskiftning af den fysiske eller juridiske person, som er ansvarlig for virksomhedens drift, og som af den grund paatager sig en arbejdsgivers forpligtelser over for arbejdstagerne i virksomheden ..." (28).
Endelig fremgaar det utvetydigt af Domstolens praksis, at for saa vidt angaar direktivets anvendelsesomraade, og navnlig, naar det skal fastslaas, om der foreligger overdragelse, har Domstolen altid anvendt en formaalsfortolkning. Abels-dommen af 7. februar 1985 maa danne udgangspunkt herfor, idet Domstolen her for foerste gang stoedte paa vaesentlige terminologiske forskelle mellem de forskellige sproglige versioner af den paagaeldende bestemmelse. Mens de fleste versioner, herunder den nederlandske, kun omfatter "overdragelse i henhold til aftale" (29), synes den engelske version ("legal transfer") og den danske version ("overdragelse") at angive et videre anvendelsesomraade. Derfor fastslog Domstolen i Abels-dommen:
"I betragtning af disse forskelle kan den omtvistede bestemmelses raekkevidde ikke bedoemmes alene paa grundlag af dens ordlyd. Dens betydning maa foelgelig afklares paa baggrund af direktivets opbygning ... samt dets formaal" (30).
19. Tro mod denne opfattelse har Domstolen systematisk anlagt en meget vid fortolkning af udtrykket "overdragelse". Dommene afsagt i sagerne Berg, Daddy' s Dance Hall og Bork International indeholder slaaende eksempler herpaa.
Den foerste af disse sager vedroerte overdragelsen af en virksomhed i henhold til en leasing-kontrakt, hvorefter virksomheden blev tilbagefoert til saelgeren, fordi kontrakten blev ophaevet ved dom som foelge af, at koeberne havde misligholdt deres forpligtelser. Domstolen forkastede argumentet om, at direktivet ikke fandt anvendelse paa en overfoersel af virksomheden som foelge af en retsafgoerelse om ophaevelse af kontrakten, idet den udtalte, at det herved er uden betydning,
"om kontrakten ophaeves ifoelge aftale mellem de kontraherende parter, ensidigt af en af parterne eller ifoelge en retsafgoerelse. I alle disse tilfaelde er overfoerslen af virksomheden af aftaleretlig karakter" (31).
Daddy' s Dance Hall-dommen vedroerte indgaaelsen af en kontrakt om ikke-overdragelig forpagtning vedroerende en raekke restauranter og barer. Da kontrakten mellem forpagteren og ejeren blev opsagt, blev personalet afskediget. Ikke desto mindre fortsattes driften med det samme personale, indtil en ny forpagtningskontrakt mellem ejeren og en ny forpagter traadte i kraft, idet den nye forpagter omgaaende genansatte den tidligere forpagters personale. Domstolen fastslog, at direktivet finder anvendelse i en saadan situation. Jeg mener, at foelgende passus, som, med de af forholdet lydende aendringer, gengives i Bork International-dommen, er betegnende:
"Den omstaendighed, at overfoerslen i et saadant tilfaelde finder sted i to omgange i den forstand, at virksomheden foerst tilbagefoeres fra den oprindelige forpagter til ejeren, som dernaest overfoerer den til den nye forpagter, udelukker ikke, at direktivet kan finde anvendelse, saafremt den paagaeldende oekonomiske enhed bevarer sin identitet, hvilket navnlig er tilfaeldet, naar den nye forpagter som her uden afbrydelse fortsaetter driften af virksomheden med det personale, som var ansat i virksomheden foer overfoerslen" (32).
20. Det fremgaar af disse eksempler, at Domstolen rent faktisk tillaegger begrebet "overdragelse" stor betydning. Det er tilstraekkeligt, at overfoerslen har "aftaleretlig karakter", selv om overfoerslen af virksomheden ifoelge Domstolen i ovennaevnte passus i Berg-dommen (praemis 19), in casu en tilbagefoersel, skyldes, at kontrakten ophaeves "ifoelge aftale mellem de kontraherende parter, ensidigt af en af parterne eller ifoelge en retsafgoerelse". Ifoelge Daddy' s Dance Hall- og Bork International-dommene er det end ikke noedvendigt, at der bestaar en aftale mellem overdrageren og den endelige erhverver af virksomheden.
21. Var overfoerslen af Redmond Stichting til Sigma af "aftaleretlig karakter" i vid forstand?
Jeg skal her drage en parallel til Domstolens praksis i konkurrencesager. Som bekendt fortolker Domstolen begrebet "aftaler" i traktatens artikel 85, stk. 1, vidt for at goere det i denne bestemmelse indeholdte forbud mod konkurrencebegraensende karteller saa effektivt som muligt. I denne forbindelse blev "gentleman' s agreements" ogsaa betragtet som aftaler ifoelge artikel 85, stk. 1, saafremt de saaledes indgaaede aftaler udgoer det noejagtige udtryk for kartelmedlemmernes faelles vilje vedroerende deres adfaerd paa det faelles marked (33). Heraf foelger, at det for at anvende artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at parterne (skriftligt eller mundtligt, udtrykkeligt eller stiltiende) er naaet til enighed om gensidigt at begraense deres frie bevaegelighed paa markedet for saaledes at begraense konkurrencen (34).
Med henblik paa at sikre direktivets bestemmelser stoerst mulig gennemslagskraft mener jeg, at enigheden mellem parterne ogsaa er afgoerende ved vurderingen af kravet om "aftaleretlig karakter" i direktivets betydning. Hvis det viser sig, at der mellem parterne foreligger aftaler om overfoersel af den paagaeldende virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift, finder direktivet efter min opfattelse anvendelse, selv om overfoerslen som i Berg-dommen (jf. punkt 19 og 20 ovenfor) bl.a. skyldes ensidige erklaeringer fra en af parterne eller afgoerelser truffet af tredjemand (i saa fald en retsafgoerelse). Som det fremgaar af Bork International-dommen, maa det tillaegges afgoerende betydning, at virksomheden endeligt overfoeres til en erhverver, som fortsaetter driften, selv om der ikke bestaar nogen aftale mellem erhververen og virksomhedens oprindelige ejer.
22. I denne forbindelse er det efter min opfattelse af vaesentlig betydning, at den nationale ret i det foerste praejudicielle spoergsmaal fastslaar, at
"formaalet hermed samt aftalen mellem de to juridiske personer og den institution, der yder stoette, ikke blot er, at den foerste persons klienter/patienter saa vidt muligt overfoeres til den anden juridiske person, men ogsaa, at den faste ejendom, den foerste juridiske person har lejet af den institution, der yder stoetten, i tilslutning hertil udlejes til den anden juridiske person, samt at der saa vidt muligt (og oenskeligt) goeres brug af den foerste juridiske persons 'viden og ressourcer (eksempelvis personale)' ".
Yderligere har den nationale ret i forelaeggelseskendelsen [grund 11, litra g)] udtalt, at som allerede anfoert ovenfor (punkt 2) har Redmond Stichting og Sigma
"erklaeret sig rede til at medvirke aktivt til 'overfoerslen' af klienter/patienter fra fonden til Stichting Sigma, ligesom man ogsaa med dette formaal for oeje har oprettet en arbejdsgruppe under navnet 'insluizing werkzaamheden Redmond Stichting in Stichting Sigma' ".
Indeholder disse betragtninger ikke tilstraekkelig mange elementer til stoette for, at overfoerslen af virksomheden var af "aftaleretlig karakter" for saa vidt angaar navnlig den principielle aftale mellem overdrageren og erhververen om at samarbejde med hensyn til det vaesentligste aspekt i forbindelse med overfoerslen, nemlig viderefoerelsen af tjenesteydelserne over for Redmond Stichting' s klienter?
23. Denne "aftaleretlige karakter" afkraeftes efter min opfattelse paa ingen maade af de af Redmond Stichting fremfoerte indsigelser. Det gaelder foerst og fremmest Redmond Stichting' s argument om, at de forhandlinger, som blev foert mellem fonden og Sigma vedroerende tilrettelaeggelsen af stoette efter den 1. januar 1991, ikke foerte til noget resultat. Dels er argumentet uden betydning for, at der som ovenfor naevnt bestaar en principiel aftale om samarbejde med henblik paa overfoersel af tjenesteydelserne. Dels bekraefter argumentet kun, at parterne rent faktisk foerte forhandlinger vedroerende overdragelsen (formentlig inden for rammerne af ovennaevnte arbejdsgruppe). At disse forhandlinger ikke foerte til enighed paa samtlige punkter, rejser ikke tvivl om selve baggrunden for forhandlingerne, nemlig hensigten til, efter faelles aftale, at samarbejde om overfoersel af virksomheden (35).
Jeg tillaegger heller ikke det argument betydning, som Redmond Stichting har fremfoert under den mundtlige forhandling, nemlig at der ikke kan vaere tale om aftale, da forholdet mellem Groningen kommune og Redmond Stichting er kendetegnet ved, at sidstnaevnte er totalt afhaengig af kommunen, idet Redmond Stichting' s eneste indtaegter bestod af tilskud fra kommunen. Ifoelge Redmond Stichting kan man nemlig kun tale om kontraktforhold mellem "principielt ligestillede parter". Dette synspunkt er ikke overbevisende. Det fremgaar heller ikke af direktivet, at begrebet kontraktforhold kun kan anvendes, saafremt der er tale om principielt ligestillede parter. Yderligere vil et saadant kriterium give anledning til utallige tvistigheder, idet det i saa fald ville vaere tilstraekkeligt, at en overdrager eller en erhverver paaberaaber sig "uligevaegt" i kontraktforholdet for at rejse tvivl om, hvorvidt direktivet kan anvendes.
Endelig kan heller ikke Redmond Stichting' s argument ° hvorefter forholdet mellem en subventioneret institution og den myndighed, der er kompetent til at yde tilskud, ikke er af aftaleretlig art efter national ret ° udelukke, at direktivet anvendes. Ordet "overenskomst" (36) i direktivets artikel 1, stk. 1, har paa samme maade som begrebet "aftaler" i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, et faellesskabsretligt indhold, hvis raekkevidde ikke kan begraenses ved en fortolkning, der stoettes paa national ret (37).
24. Selv om Domstolen maatte finde, at der i det foreliggende tilfaelde ikke er tale om overfoersel af en virksomhed som foelge af overdragelse, foelger det ikke noedvendigvis heraf, at direktivet ikke finder anvendelse i det foreliggende tilfaelde.
Direktivets artikel 1, stk. 1, naevner ganske vist en anden form for overfoersel af virksomheder, nemlig "fusion". Den udtrykkelige indsaettelse af dette retsgrundlag ud over overfoersel (ved aftale) antyder, at begrebet "fusion" maa tillaegges selvstaendig betydning, som gaar ud over en fusionsaftale i egentlig forstand.
Da der ikke findes en mere noejagtig definition af begrebet "fusion" i selve direktivet (38) eller i Domstolens praksis, er det noedvendigt at gaa ud fra den saedvanlige betydning af begrebet i forbindelse med virksomheder, idet det skal forstaas saaledes, at to eller flere hidtil uafhaengige virksomheder forenes eller sammensluttes, hvorved der sker en fusion i videste forstand. Denne betydning bekraeftes af praeamblen til direktivet, der naevner overfoersel af virksomheder som foelge af overdragelse eller fusion som manifestationer af "aendringer i virksomhedernes struktur" foraarsaget af den oekonomiske udvikling (39). Opfattet saaledes skal begrebet efter min mening forstaas som "fusion" i videste betydning, saaledes som det f.eks. er anvendt i definitionen paa "fusion" i artikel 3, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (40). Ifoelge denne bestemmelse opstaar der en fusion, naar "to eller flere hidtil uafhaengige virksomheder sammensmeltes til én virksomhed", eller naar "en eller flere virksomheder ved koeb af andele eller aktiver, gennem aftale eller paa anden vis erhverver den direkte eller indirekte kontrol over det hele eller dele af en eller flere andre virksomheder".
For at afgoere, om overfoerslen af en virksomhed sker som foelge af en fusion efter direktivet, er det af afgoerende betydning, om overfoerslen finder sted som led i en omstrukturering, hvorved der opstaar en fusion af hidtil uafhaengige virksomheder uanset den anvendte juridiske teknik (hvad enten den er af aftaleretlig art eller ej). Hvis denne fremgangsmaade indebaerer, at der indsaettes en ny chef for virksomheden ° idet der hermed menes en fysisk eller juridisk person, der som arbejdsgiver har forpligtelser over for de ansatte arbejdstagere ° skal direktivet finde anvendelse i henhold til Domstolens praksis (jf. ovenfor, punkt 8).
Forslag til afgoerelse
25. Jeg skal herefter foreslaa Domstolen at besvare de forelagte spoergsmaal saaledes:
"1) Den omstaendighed, at overfoerslen af en virksomhed, en bedrift eller dele heraf skyldes, at en myndighed, der yder stoette, beslutter at overfoere stoetten fra en juridisk person til en anden ° saaledes at den foerste juridiske persons aktiviteter ophoerer, idet de overfoeres til den anden juridiske person ° udgoer ikke en hindring for anvendelsen af Raadets direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977, saafremt der er tale om overfoersel af en igangvaerende oekonomisk enhed, og den overfoerte virksomhed, bedrift eller dele heraf bevarer sin identitet, og saafremt overfoerslen skyldes en overdragelse eller en fusion.
2) Det tilkommer den nationale ret af afgoere, om virksomheden bevarer sin identitet, navnlig naar henses til, at visse funktioner ophoerer, idet den nationale ret skal tage hensyn til alle de faktiske omstaendigheder, som kendetegner den paagaeldende transaktion, og hvoraf det kan udledes, om de vaesentlige aspekter af de praesterede tjenesteydelser viderefoeres.
3) Det tilkommer den nationale ret af afgoere, om overfoerslen sker ved overdragelse eller fusion. For at der er tale om overdragelse, er det tilstraekkeligt, at overfoerslen finder sted som led i et kontraktforhold, hvilket indebaerer, at der principielt skal vaere enighed mellem overdrageren og erhververen, og at de skal vaere indstillet paa at samarbejde, ogsaa selv om overfoerslen sker ved ensidige erklaeringer fra parternes side og/eller ved tredjemands beslutninger, og selv om der ikke mellem overdrageren og den endelige erhverver indgaas nogen aftale om overtagelsen. For at der er tale om overfoersel som foelge af en fusion, er det tilstraekkeligt, at overfoerslen gennemfoeres i forbindelse med en omstrukturering, hvorved der sker en sammenlaegning af hidtil uafhaengige virksomheder, selv om sammenlaegningen ikke er en foelge af en fusionsaftale i egentlig forstand."
(*) Originalsprog: nederlandsk.
(1) ° EFT L 61, s. 26.
(2) ° O.a.: Stichting er i nederlandsk ret en stiftelse, fond eller (ikke-erhvervsdrivende) selvejende institution.
(3) ° For saa vidt angaar ordlyden af den paagaeldende lovbestemmelse henvises til retsmoederapporten.
(4) ° BW' s artikel 285, stk. 3. Jeg skal her bl.a. henvise til Asser-Van der Grinten: De rechtspersoon, bind II af Asser' s handleiding tot de beoefening van het Nederlands burgerlijk recht, Zwolle, Tjeenk Willink, 1986, nr. 471, s. 347, 348 og 349.
(5) ° Jeg skal her bl.a. henvise til V. A. M. Van der Burg: De onderneming in het stichtingsgewaad, i Van vennootschappelijk belang (Maeijerbundel), Zwolle, Tjeenk Willink, 1988, s. 21 ff.; Dijk/Van der Ploeg, Van vereniging, cooeperatie en stichting, Arnhem, Gouda Quint, 1991, s. 13. Anvendelse i forbindelse med koncerner giver sig bl.a. udtryk i talrige koebs- og salgscentraler oprettet i form af fonde, forskningsfonde, fonde i forbindelse med gennemfoerelse af konkurrencereglerne, fonde, der virker som administrationskontorer ved udstedelsen af aktiecertifikater (i forbindelse med et aktieselskab, der overtages af en fond, som udsteder certifikater til de tidligere aktionaerer), og den overfoersel af aktier til en fond, som foretages af store aktionaerer uden retssuccessorer for at sikre kontinuiteten i virksomheden: W. J. Slagter: Compendium van het ondernemingsrecht, Deventer, Kluwer, 1990, s. 335.
(6) ° Jf. foerste og anden betragtning til direktivet.
(7) ° Dom af 7.2.1985, sag 135/83, Sml. s. 469, praemis 18.
(8) ° Dom af 25.7.1991, sag C-362/89, Sml. I, s. 4105, praemis 23.
(9) ° Det er blevet meddelt i Raadets resolution af 21.1.1974 om et arbejdsmarkedsmaessigt og socialt handlingsprogram, EFT C 13, s. 1 og 4.
(10) ° Anden betragtning til direktivet.
(11) ° Femte betragtning til direktivet. Se ogsaa ovennaevnte Abels-dom, praemis 18.
(12) ° Dom af 17.12.1987, sag 287/86, Ny Moelle Kro, Sml. s. 5465, praemis 12, af 10.2.1988, sag 324/86, Tellerup, Daddy' s Dance Hall, Sml. s. 739, praemis 9, af 5.5.1988, forenede sager 144/87 og 145/87, Berg, Sml. s. 2559, praemis 12, af 15.6.1988, sag 101/87, Bork International, Sml. s. 3057, praemis 13, og ovennaevnte D' Urso-dom af 25.7.1991, praemis 9.
(13) ° Ovennaevnte Berg-dom, praemis 13, og ovennaevnte D' Urso-dom, praemis 9.
(14) ° Ovennaevnte Ny Moelle Kro-dom, praemis 11. Se ogsaa tidligere domme, nemlig dom af 7.2.1985, sag 19/83, Wendelboe, Sml. s. 457, praemis 15, og ovennaevnte Berg-dom, praemis 13.
(15) ° EFT L 370, s. 1.
(16) ° Dom af 2.10.1991, sag C-7/90, Sml. I, s. 4371, praemis 6.
(17) ° Dom af 23.4.1991, sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. I, s. 1979, praemis 21.
(18) ° Jf. bl.a. dom af 3.7.1986, sag 66/85, Lawrie-Blum, Sml. s. 2121, praemis 17, af 21.6.1988, sag 197/86, Brown, Sml. s. 3205, praemis 21, af 31.5.1989, sag 344/87, Bettray, Sml. s. 1621, praemis 12, og af 26.2.1992, sag C-3/90, Bernini, Sml. I, s. 1071, praemis 14.
(19) ° Dom af 11.7.1985, sag 105/84, Foreningen af Danske Arbejdsledere, Sml. s. 2639, praemis 28, og af 15.4.1986, sag 237/84, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 1247, praemis 13.
(20) ° Dom af 18.3.1986, sag 24/85, Sml. s. 1119, praemis 11 og 15, og ovennaevnte Ny Moelle Kro-dom, praemis 18.
(21) ° Spijkers-dommen, praemis 12, og Ny Moelle Kro-dommen, praemis 18.
(22) ° Spijkers-dommen, praemis 13. En raekke af disse faktorer blev gengivet af Domstolen i Bork International-dommen, praemis 15.
(23) ° Jf. dommens praemis 4.
(24) ° Spijkers-dommen, praemis 14.
(25) ° For at kunne afgoere, om afskedigelsen skyldes disse omstaendigheder eller alene er begrundet i overfoerslen, maa der ifoelge Domstolen tages hensyn til de objektive omstaendigheder i forbindelse med afskedigelsen, jf. ovennaevnte Bork International-dom, praemis 18.
(26) ° Jf. dom af 3.5.1986, sag 139/85, Kempf, Sml. s. 1741, praemis 12.
(27) ° Praemis 10.
(28) ° Ny Moelle Kro-dommen, praemis 12, Daddy' s Dance Hall-dommen, praemis 9, og Berg-dommen, praemis 17.
(29) ° Navnlig i den tyske version ( vertragliche UEbertragung ), den franske version ( cession conventionelle ), den graeske version ( ********* ******** ), den italienske version ( cessione contrattuale ), og den nederlandske version ( overdracht krachtens overeenkomst ), jf. Abels-dommen, praemis 11.
(30) ° Praemis 13. Mere praecist tilfoejede Domstolen i samme praemis under hensyntagen til det forelagte praejudicielle spoergsmaal, at bestemmelsens betydning ogsaa maa afklares paa baggrund af direktivets placering i det faellesskabsretlige system i forhold til konkursordningerne .
(31) ° Berg-dommen, praemis 19.
(32) ° Daddy' s Dance Hall-dommen, praemis 10; jf. ogsaa praemis 14 i Bork International-dommen.
(33) ° Jf. Domstolens tre domme af 15.7.1970, sag 41/69, Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, org. ref.: Rec. s. 661, praemis 112, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, org. ref.: Rec. s. 733, praemis 25, tredje afsnit, og sag 45/69, Boehringer mod Kommissionen, Sml. s. 153, org. ref.: Rec. s. 769, praemis 28.
(34) ° Se ogsaa punkt 11 i mit forslag til afgoerelse i sag 279/87, Tipp-Ex mod Kommissionen (dom af 8.2.1990, summarisk offentliggoerelse, Sml. I, s. 261).
(35) ° Med hensyn til kravet om en samlet oversigt over de aftaleretlige forhold mellem parterne skal jeg henvise til punkt 8 i mit forslag til afgoerelse i sag C-277/87, Sandoz mod Kommissionen (dom af 11.1.1990, summarisk offentliggoerelse, Sml. I, s. 45).
(36) ° O.a.: Der henvises til fodnote 29 vedroerende de forskellige sproglige versioner af direktivet.
(37) ° For at der foreligger en aftale efter traktatens artikel 85, stk. 1, er det saaledes ikke noedvendigt, at den udgoer en bindende og gyldig aftale efter national ret, jf. Domstolens dom af 11.1.1990, sag C-277/87, Sandoz mod Kommissionen, summarisk offentliggoerelse, Sml. I, s. 45, slutningen af punkt 2 i sammendrag af dommen. Jf. ogsaa dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 85 og 86.
(38) ° Vedroerende selskabsretlige eller skatteretlige definitioner henvises til foelgende: artikel 3, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, i Raadets tredje direktiv 78/855/EOEF af 9.10.1978 med hjemmel i traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om fusioner af aktieselskaber (EFT L 295, s. 36) og artikel 2, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 90/434/EOEF af 23.7.1990 om en faelles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilfoersel af aktiver og ombytning af aktier vedroerende selskaber i forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 1).
(39) ° Foerste betragtning til direktivet.
(40) ° EFT L 395, s. 1 (o.a.: Forordningens tekst er offentliggjort i en berigtiget udgave i EFT 1990 L 257, s. 13).