62025CJ0712_RES
Sag C-712/25 PPU [Rastoshev] (
i
)
XM
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Apelativen sad – Sofia)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. februar 2026
»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2002/584/RIA – europæisk arrestordre udstedt med henblik på strafforfølgning – fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre – artikel 4, nr. 7), litra a) – fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse – lovovertrædelser, som helt eller delvis er begået på den fuldbyrdende medlemsstats territorium – risiko for straffrihed«
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre – lovovertrædelse, som helt eller delvis er begået på den fuldbyrdende medlemsstats territorium – den fuldbyrdende judicielle myndigheds skøn – rækkevidde – afslag på fuldbyrdelse af arrestordren alene på grund af det sted, hvor lovovertrædelsen er begået – ikke tilladt
(Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 1, stk. 1, samt art. 3, 4 og 4a)
(jf. præmis 33-48 og 52 samt domskonkl.)
Resumé
I forbindelse med en præjudiciel forelæggelse fra Apelativen sad – Sofia (appeldomstolen i Sofia, Bulgarien) udtalte Domstolen sig inden for rammerne af en præjudiciel hasteprocedure for første gang om fortolkningen af den fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, der vedrører lovovertrædelser, som helt eller delvis er begået på den fuldbyrdende medlemsstats territorium som omhandlet i rammeafgørelse 2002/584 (
1
).
Den 18. september 2025 udstedte vicepræsidenten med ansvar for forundersøgelsen ved tribunal judiciaire de Marseille (retten i første instans i Marseille, Frankrig) en europæisk arrestordre mod XM med henblik på strafforfølgning og hans overgivelse til de franske myndigheder for flere lovovertrædelser, som angiveligt blev begået mellem 2018 og 2024. Angiveligt blev disse lovovertrædelser begået inden for rammerne af en kriminel organisation med henblik på matchfixing af sportsbegivenheder og fandt sted på flere medlemsstaters område, herunder Frankrig og Bulgarien.
Ved afgørelse af 20. oktober 2025 traf Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien) afgørelse om fuldbyrdelse af den nævnte europæiske arrestordre og anordnede varetægtsfængsling af XM frem til hans faktiske overgivelse til de franske myndigheder.
Den forelæggende ret, der skulle behandle en appel, som XM havde iværksat til prøvelse af den nævnte afgørelse, konstaterede, at der i Bulgarien fandtes to forskellige retninger i retspraksis med hensyn til fortolkningen af den bestemmelse, hvorved artikel 4, nr. 7), litra a), i rammeafgørelse 2002/584 (
2
) er blevet gennemført i bulgarsk ret. Ifølge den første retning i retspraksis er den omstændighed, at den lovovertrædelse, der ligger til grund for en europæisk arrestordre, helt eller delvis er begået på Bulgariens område, ikke i sig selv tilstrækkelig til at begrunde et afslag på fuldbyrdelse. Ifølge den anden retning skal en sådan omstændighed derimod anses for at være en tilstrækkelig grund til at afslå fuldbyrdelse, for så vidt som den bulgarske straffelov uden undtagelse finder anvendelse på enhver lovovertrædelse begået på denne medlemsstats område.
På denne baggrund anmodede den forelæggende ret Domstolen om en fortolkning af artikel 4, nr. 7), litra a), i rammeafgørelse 2002/584.
Domstolens bemærkninger
Domstolen bemærkede indledningsvis, at rammeafgørelse 2002/584 fastsætter dels obligatoriske grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre (
3
), dels fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse heraf (
4
), idet medlemsstaterne frit kan bestemme, om de vil gennemføre disse grunde i deres interne ret. I tilfælde af gennemførelse af disse kan medlemsstaterne imidlertid ikke fastsætte, at de judicielle myndigheder er forpligtet til automatisk at afslå at fuldbyrde enhver sådan europæisk arrestordre. Disse myndigheder skal nemlig råde over en skønsmargen, der gør det muligt for dem at foretage en konkret undersøgelse under hensyntagen til samtlige relevante omstændigheder. Såfremt de nævnte myndigheder blev frataget denne mulighed, ville dette have den virkning, at den simple beføjelse til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre blev erstattet af en reel forpligtelse, skønt et sådant afslag udgør undtagelsen, og fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre udgør hovedreglen. Det fremgår således af ordlyden af artikel 4 i rammeafgørelse 2002/584 og navnlig af anvendelsen af verbet »kan«, at den fuldbyrdende judicielle myndighed skal råde over en skønsmargen med henblik på afgørelsen af, hvorvidt fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre skal afslås af de grunde, der er nævnt i denne artikel 4.
Hvad nærmere bestemt angår artikel 4, nr. 7), litra a), i rammeafgørelse 2002/584 bemærkede Domstolen, at EU-lovgiver ved at kvalificere den i bestemmelsen fastsatte grund til afslag som fakultativ, har haft til hensigt at gøre det muligt, at den person, der er genstand for en europæisk arrestordre udstedt med henblik på strafforfølgning, og som kan retsforfølges af såvel den judicielle myndighed i den udstedende medlemsstat som den judicielle myndighed i den fuldbyrdende medlemsstat, kan retsforfølges af den myndighed, der befinder sig i den bedst egnede position til at sikre en god strafferetspleje.
I overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2002/584 har denne rammeafgørelse desuden til formål at muliggøre anholdelse og overgivelse af en eftersøgt person med henblik på at undgå, at den begåede lovovertrædelse forbliver ustraffet, og med henblik på at sikre strafforfølgning af den pågældende. Dette formål indgår mere generelt inden for rammerne af det mål om forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet inden for det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, TEU, og som den nævnte rammeafgørelse har til formål at gennemføre ved at undgå risikoen for straffrihed for de personer, der har begået en lovovertrædelse. Domstolen fastslog, at disse formål ville kunne blive bragt i fare, hvis den fuldbyrdende judicielle myndighed uafhængigt af de særlige omstændigheder i hver enkelt sag var forpligtet til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på strafforfølgning og overgivelse af den eftersøgte person, alene på grund af den omstændighed, at den lovovertrædelse, som ligger til grund for denne arrestordre, helt eller delvis er begået på den fuldbyrdende medlemsstats område.
Domstolen konkluderede heraf, at anvendelsen af den grund til at afslå fuldbyrdelse, der er fastsat i artikel 4, nr. 7), litra a), i rammeafgørelse 2002/584, skal overlades til den fuldbyrdende judicielle myndigheds skøn. Sidstnævnte myndighed skal i denne forbindelse råde over en skønsmargen, der gør det muligt for den at foretage en undersøgelse af samtlige relevante omstændigheder i den foreliggende sag med henblik på at afgøre, hvilken blandt den udstedende judicielle myndighed eller den fuldbyrdende judicielle myndighed som befinder sig i den bedst egnede position til at sikre en god strafferetspleje og følgelig sikre samtlige medlemsstaters legitime interesse i forebyggelse af kriminalitet i området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Dette gælder så meget desto mere, når de lovovertrædelser, der ligger til grund for den europæiske arrestordre, begås inden for rammerne af en kompleks international kriminel organisation, således at de delvis kan være begået og fremkalde virkning på flere medlemsstaters område og navnlig på den udstedende medlemsstats område, hvor der er indledt strafforfølgning af den pågældende person.
Den fuldbyrdende judicielle myndighed skal således i forbindelse med sin vurdering tage hensyn til de særlige omstændigheder i hver enkelt sag, herunder bl.a. lovovertrædelsens art og kendetegn, og navnlig i givet fald dens internationale dimension, stedet, hvor den skade, der følger af denne lovovertrædelse, er indtrådt, samt status for straffesagen i den udstedende medlemsstat og i givet fald i den fuldbyrdende medlemsstat.
Den i bulgarsk strafferet fastsatte internationale stedlige kompetence på det strafferetlige område kan derfor ikke i sig selv udgøre en tilstrækkelig grund til at modsætte sig fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre, så meget desto mere som de bulgarske judicielle myndigheder i den foreliggende sag ikke havde indledt strafforfølgning af den pågældende person.
Domstolen fastslog følgelig, at artikel 4, nr. 7), litra a), i rammeafgørelse 2002/584 er til hinder for en medlemsstats retspraksis, hvorefter den omstændighed, at den lovovertrædelse, for hvilken der er udstedt en europæisk arrestordre med henblik på strafforfølgning, helt eller delvis er begået på den fuldbyrdende medlemsstats område, er tilstrækkelig med henblik på at afslå fuldbyrdelse af denne arrestordre.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
1
) – Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L 190, s. 1), som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26.2.2009 (EUT 2009, L 81, s. 24) (herefter »rammeafgørelse 2002/584«).
(
2
) – Denne bestemmelse fastsætter, at den fuldbyrdende judicielle myndighed kan afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre, når denne arrestordre omfatter lovovertrædelser, som efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning betragtes som begået helt eller delvis på denne medlemsstats territorium eller på et sted, der ligestilles hermed.
(
3
) – Disse grunde er anført i artikel 3 i rammeafgørelse 2002/584.
(
4
) – Disse grunde er anført i artikel 4 og 4a i rammeafgørelse 2002/584.