61984CJ0016_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 18 . januar 1984, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktaten, idet det ikke inden for de fastsatte frister ved lov eller administrativt har truffet de noedvendige foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 11 i Raadets sjette direktiv 77/388 af 17 . maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, Det faelles mervaerdiafgiftssystem : ensartet beregningsgrundlag ( EFT L 145, s . 1 ) ( herefter benaevnt sjette direktiv ).
2 Naermere bestemt har Kommissionen paatalt, at kongeriget Nederlandene har opretholdt artikel 8, stk . 3, i den nederlandske lov om almindelig omsaetningsafgift »Wet op de omzetbelasting 1968«, som vedroerer beskatningsgrundlaget ved levering af et roerligt gode med samtidig overtagelse af et gode af samme art, hvorefter vaerdien af det gode, som tages i bytte, under visse omstaendigheder ikke indgaar som del af koebers modydelse .
3 Kommissionen har anfoert, at bestemmelsen er i strid med sjette direktivs artikel 11, pkt . A, stk . 1, litra a ), hvorefter beskatningsgrundlaget er den samlede modvaerdi, som leverandoeren modtager eller vil modtage af koeberen eller tredjemand for den paagaeldende leverance .
4 Det bemaerkes, at spoergsmaalet om at bringe en brugt genstand i omsaetning igen allerede har vaeret behandlet i adskillige forslag paa faellesskabsniveau . Saaledes indeholdt forslaget til sjette direktiv ( EFT 1973, C 80, s . 1 ) en bestemmelse, der havde til formaal at lette beskatningen af brugte genstande for ikke at straffe visse brancher . Da bestemmelsen ikke blev vedtaget af Raadet, foreskriver sjette direktivs artikel 32, at Raadet inden 31 . december 1977 med enstemmighed paa forslag af Kommissionen skal vedtage Faellesskabets afgiftsordning for bl.a . brugte genstande, og at de medlemsstater, som ved direktivets ikrafttraeden anvendte en saerordning paa dette omraade, indtil ivaerksaettelsen af den naevnte faellesskabsordning kan opretholde saerordningen . Den 11 . januar 1978 forelagde Kommissionen Raadet et forslag til syvende direktiv ( EFT C 26, s . 2 ) om en faelles mervaerdiafgiftsordning for det her omhandlede omraade, men forslaget er endnu ikke vedtaget .
5 Efter at have modtaget Kommissionens aabningsskrivelse af 23 . februar 1981 anfoerte den nederlandske regering i en skrivelse af 4 . juni 1981, at den omtvistede bestemmelse maa anses for en saerordning for brugte genstande, der kan opretholdes i henhold til sjette direktivs artikel 32 . Regeringen erklaerede imidlertid, at den var indstillet paa at foretage visse aendringer af den nederlandske ordning med henblik paa en tilnaermelse til de i forslaget til syvende direktiv anfoerte faellesskabsordninger .
6 I sin begrundede udtalelse af 11 . januar 1983 bestred Kommissionen, at det ifoelge sjette direktivs artikel 32 er tilladt at anvende en saerordning ved salg af et nyt gode med samtidig overtagelse af et brugt gode som delvis betaling . Over for muligheden af at aendre den nederlandske ordning, som den nederlandske regering havde naevnt i sin skrivelse, anfoerte Kommissionen, at den »ikke kan godkende, at der for at bringe en bestaaende overtraedelse til ophoer stilles accessoriske betingelser vedroerende et ganske vist beslaegtet, men dog forskelligt problem« .
7 Den 24 . februar 1983 sendte det nederlandske finansministerium en skrivelse til en tjenestemand ved Kommissionen, som paa det paagaeldende tidspunkt var ansat i det nederlandske medlems kabinet . Ministeriet forsoegte blandt andet i skrivelsen ved taleksempler at paavise, at den nederlandske ordning i praksis foerer til samme resultater, som ordningerne ifoelge forslaget til syvende direktiv ; ministeriet gentog yderligere, at den nederlandske regering var indstillet paa at foretage en mere dybtgaaende tilpasning til de naevnte ordninger ; den meddelte endelig adressaten, at en samtale med en tjenestemand ved Kommissionens kompetente tjenestegren havde medfoert, at det nederlandske synspunkt igen ville blive gennemgaaet af Kommissionen, og at den i den begrundede udtalelse fastsatte frist paa to maaneder for at
gennemfoere de noedvendige foranstaltninger indtil da ville blive suspenderet . Det er ubestridt, at ovennaevnte skrivelse blev modtaget i Kommissionens kompetente tjenestegren ; den blev imidlertid ikke besvaret .
Formaliteten
8 Under henvisning til ovennaevnte skrivelse af 24 . februar 1983 har den nederlandske regering anfoert, at den paa grundlag af samtaler med tjenestemaend ved Kommissionen var berettiget til at antage, at den i den begrundede udtalelse fastsatte frist paa to maaneder var suspenderet, indtil Kommissionen havde afsluttet gennemgangen af regeringens fremsendte taleksempler . Den nederlandske regering har rejst det spoergsmaal, om betingelsen efter artikel 169 under de foreliggende omstaendigheder er opfyldt, nemlig at sagen kun kan indbringes for Domstolen, saafremt den paagaeldende stat ikke retter sig efter den begrundede udtalelse inden for den af Kommissionen fastsatte frist .
9 Kommissionen har heroverfor anfoert, at dens tjenestemaend ikke afgav noget loefte vedroerende en suspension af den paagaeldende frist, og at de under alle omstaendigheder ikke havde kompetence dertil . Ifoelge Kommissionen kraevede det nederlandske finansministeriums skrivelse, som ikke officielt var stilet til Kommissionen og ikke indeholdt nye momenter, intet svar .
10 Hertil bemaerkes, at Kommissionen ved ikke at besvare skrivelsen af 24 . februar 1983, hvoraf det klart fremgik, at den nederlandske regering ansaa fristen i den begrundede udtalelse for suspenderet, faktisk bidrog til at skabe denne misforstaaelse . En saadan undladelse, hvor beklagelig den end maatte vaere, er dog ikke i sig selv tilstraekkelig til at behaefte proceduren efter artikel 169 med en mangel . Det fremgaar udtrykkeligt af bestemmelsen, at fristen fastsaettes af Kommissionen, og det tilkommer denne institution som saadan at efterkomme eller afslaa en medlemsstats anmodning om, at fristen suspenderes . Foelgelig kan en medlemsstats regering ikke alene paa grundlag af samtaler med tjenestemaend ved Kommissionen eller dennes manglende besvarelse af tilsendte skrivelser med rette antage, at den i den begrundede udtalelse fastsatte frist er suspenderet . Yderligere har den nederlandske regering ikke haevdet og da slet ikke godtgjort, at misforstaaelsen i denne henseende paa nogen maade har begraenset dens mulighed for at tage til genmaele .
11 Sagen kan derfor antages til realitetsbehandling .
Realiteten
12 Kommissionen har anfoert, at vaerdien af et gode, som tages i bytte af leverandoeren af et andet gode, faktisk udgoer en del af den modydelse, som koeberen erlaegger for det leverede gode . Ifoelge sjette direktivs artikel 11 maa denne vaerdi saaledes indgaa i beskatningsgrundlaget for det leverede gode . Artikel 32 vedroerer de saerlige ordninger, der gaelder for brugte genstande, og kan ikke give mulighed for at fravige bestemmelserne vedroerende beskatningsgrundlaget for et nyt gode . Ingen af de af Kommissionen foreslaaede bestemmelser med henblik paa, at der indfoeres en faelles ordning for beskatning af brugte genstande, giver i oevrigt mulighed for en saadan undtagelse . Tvaertimod ville den nederlandske ordning stille den endelige koeber af den brugte genstand ringere end koeberen af det nye gode, som i henhold til denne ordning direkte drager fordel af en momsnedsaettelse .
13 Ifoelge den nederlandske regering er formaalet med den i Nederlandene gaeldende ordning netop i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 32 samt med de forslag, Kommissionen har forelagt raadet . Regeringen har ved taleksempler paavist, at ordningen i praksis foerer til noejagtigt samme resultater som de af Kommissionen foreslaaede ordninger . Sagen stoettes i virkeligheden udelukkende paa en formalistisk fortolkning af sjette direktivs artikel 11 . Hvis Kommissionen faar medhold, vil kongeriget Nederlandene vaere tvunget til at ophaeve enhver saerordning for beskatning af brugte genstande, hvilket ville vaere i strid med formaalet efter ovennaevnte artikel 32 og de forslag, som Kommissionen selvhar fremsat . Antallet af direkte transaktioner mellem forbrugere ville saaledes, navnlig for bilhandelens vedkommende, foroeges til skade for forhandlerne .
14 For at afgoere denne tvist er det noedvendigt naermere at gennemgaa saavel de vanskeligheder, som momssystemet, jfr . faellesskabsdirektivernes almindelige bestemmelser, skaber for handelen med brugte genstande, som de forskellige foranstaltninger, som er foreslaaet eller gennemfoert for at overvinde disse vanskeligheder .
15 Efter det faelles momssystem skal der principielt, jfr . artikel 2 i Raadets foerste direktiv 67/227 af 11 . april 1967 ( EFT 1967, s . 12 ) til og med detailomsaetningsleddet svares en almindelig forbrugsafgift af varer og tjenesteydelser med en sats, der udgoer noejagtig samme andel af disse varers og tjenesteydelsers pris uanset antallet af omsaetninger i de produktions- og fordelingsled, der ligger foer beskatningsleddet . Dog skal der for hver transaktion kun svares moms med fradrag af det momsbeloeb, der umiddelbart har belastet de forskellige omkostningselementer . For godernes vedkommende gaelder, at afgiftspligten indtraeder, naar en afgiftspligtig person leverer et gode mod vederlag, og alene afgiftspligtige personer er berettigede til at fradrage den indgaaende afgift .
16 Foelgelig skal der i hvert produktions- og fordelingsled i virkeligheden kun svares afgift paa grundlag af mervaerdien i netop dette led . Efter at godet er solgt til den endelige forbruger, som ikke er afgiftspligtig, er godet fortsat behaeftet med et momsbeloeb, som er proportionalt med den pris, som denne forbruger har betalt til sin leverandoer .
17 Hvis forbrugeren herefter saelger godet til en anden forbruger, som ikke er afgiftspligtig, giver denne transaktion hverken anledning til beskatning eller fradrag . Hvis forbrugeren saelger godet til en afgiftspligtig handlende, giver transaktionen heller ikke anledning til beskatning, men ved videresalg svarer den afgiftspligtige et momsbeloeb, som er proportionalt med salgsprisen, uden at han har ret til noget som helst fradrag af den indgaaende moms .
18 Af brugte genstande, som igen bringes i omsaetning, svares der saaledes afgift endnu en gang, mens de brugte genstande, som omsaettes direkte mellem forbrugere, fortsat udelukkende belastes af den afgift, der svares ved det foerste salg til en forbruger, som ikke er afgiftspligtig . Navnlig ved en hoej momssats kan denne forskelsbehandling medfoere en konkurrenceforvridning mellem direkte salg fra forbruger til forbruger og transaktioner via de normale salgskanaler, hvilket saaledes er til skade for brancher med en stor omsaetning af brugte genstande, herunder navnlig bilhandelen .
19 Ifoelge sjette direktivs artikel 32 skal Raadet paa et senere tidspunkt vedtage en faelles ordning for at undgaa denne konkurrenceforvridning, og indtil ivaerksaettelsen af denne faellesskabsordning kan bestaaende nationale saerordninger, som forfoelger samme maal, opretholdes .
20 Kommissionen har paa sin side opfyldt kravet efter sjette direktivs artikel 32, idet den har forelagt Raadet et forslag til syvende direktiv, hvori der anfoeres to metoder til at naa det oenskede resultat . For brugte genstande i almindelighed udgoeres beskatningsgrundlaget, naar en afgiftspligtig handlende videresaelger et gode, som han har erhvervet fra en ikke-afgiftspligtig person, ifoelge forslaget af en fast procentsats af salgsprisen, idet denne procentsats skulle svare til den mervaerdi, som den afgiftspligtige handlende har tilfoert godet . For visse brugte goder, som spiller en betydelig rolle i omsaetningen, navnlig i bilbranchen, indeholder forslaget en ordning, som giver et mere noejagtigt resultat . Efter denne ordning har den afgiftspligtige handlende ved salget ret til et fradrag, som beregnes paa grundlag af den pris, som ved koebet er erlagt til den ikke-afgiftspligtige . De to foreslaaede ordninger har saaledes et faelles traek, idet der, naar den brugte genstand videresaelges, tages hensyn til den residualafgift, som allerede belaster genstanden .
21 I den nederlandske ordning tages der allerede hensyn til residualafgiften ved koebet i form af den afgiftspligtiges overtagelse af en brugt genstand . Ordningen indebaerer nemlig kun tilsyneladende en nedsaettelse af beskatningsgrundlaget for den nye genstand . Nedsaettelsen er fuldstaendig proportional med den pris, den afgiftspligtige betaler for den brugte genstand, som han koeber af den ikke-afgiftspligtige person, og i virkeligheden er der tale om en kompensation for den residualafgift, som allerede belastede den brugte genstand . Da denne saaledes renses for moms, allerede naar den erhverves af den afgiftspligtige handlende, kan der opkraeves moms paa ganske normal vis, naar genstanden videresaelges, uden at der herved opstaar en konkurrenceforvridning i forhold til transaktioner mellem forbrugere .
22 Det er herved uden betydning, at denne kompensation, rent formelt, umiddelbart er til fordel for koeberen af det nye gode, som ligeledes er saelger af den brugte genstand, hvorimod momsnedsaettelsen ved videresalg i henhold til de af Kommissionen foreslaaede ordninger udgoer en direkte fordel for den ikke-afgiftspligtige koeber af en brugt genstand . Som paavist ved taleksempler fremlagt af den neder landske regering, har de priser, der aftales mellem kontrahenterne i de to transaktioner, en tendens til at tilpasse sig den gaeldende ordning for saaledes generelt at foere til samme resultat saavel for de tre parter som for skattevaesenet, idet forskellen alene bestaar dels i det tidspunkt, hvor den brugte genstand renses for residualafgiften, dels i de elementer, priserne bestaar af . De tre gennemgaaede ordninger sikrer ligeledes den noedvendige neutralitet, for saa vidt angaar konkurrencen mellem direkte transaktioner mellem forbrugere og den erhvervsmaessige omsaetning .
23 I lyset heraf skal det saaledes afgoeres, om den nederlandske ordning som haevdet af Kommissionen kan anses for en fravigelse af sjette direktivs artikel 11, som ikke kan stoettes paa direktivets artikel 32 . Det fremgaar imidlertid af ovenstaaende gennemgang af spoergsmaalet, at ordningen ikke har til formaal at fritage en del af det beloeb, som den afgiftspligtige handlende har modtaget som modydelse for levering af det nye gode, for afgift, og den har heller ikke en saadan virkning . Formaalet med og virkningen af den nederlandske ordning er derimod at udligne den residualafgift, som allerede belastede den brugte genstand, som tages i bytte, saaledes at der ved videresalg kan svares afgift efter det normale momssystem . Heraf foelger, at den nederlandske ordning principielt i kraft af sit formaal og sine retsvirkninger er omfattet af sjette direktivs artikel 32, og at der saaledes ikke foreligger en overtraedelse af direktivets artikel 11 .
24 Kommissionen har fremfoert en raekke andre klagepunkter mod den nederlandske ordning . Den omfatter ifoelge sagsoegeren ikke alle de brugte genstande, som en afgiftspligtig koeber af en ikke-afgiftspligtig med henblik paa videresalg ; principielt om ikke i praksis gaelder ordningen for overtagelse af et nyt gode og foerer til et momstab og saaledes til en nedsaettelse af Faellesskabernes egne indtaegter, saafremt salgsprisen for den brugte genstand er lavere end koebsprisen .
25 Det er ufornoedent at gennemgaa de anfoerte klagepunkter i den foreliggende sag . Netop med hensyn til dette omraade har den nederlandske regering under den administrative sag erklaeret sig villig til at overveje en tilpasning af ordningen, hvilken mulighed Kommissionen paa det bestemteste afviste . Kommissionen er saaledes ubefoejet til under sagen at paaberaabe sig disse aspekter af den nederlandske ordning . For saa vidt angaar det argument, som Kommissionen for foerste gang fremfoerte i besvarelse af et spoergsmaal fra Domstolen, og hvorefter det ifoelge sjette direktivs artikel 32 er forbudt at aendre bestaaende indenlandske ordninger, bemaerkes, at dette ikke kan gaelde en tilpasning, som kun har til formaal at bringe den indenlandske ordning i fuld overensstemmelse med artikel 32 uden at aendre selve principperne i ordningen, saaledes som den blev anvendt af den paagaeldende medlemsstat ved sjette direktivs ikrafttraeden .
26 Foelgelig vil sagsoegte i det hele vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger . Da Kommissionen har tabt sagen, doemmes den til at betale omkostningerne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .