61989CJ0359_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 6. april 1989, indgaaet til Domstolen den 27. november 1989, har Tribunale civile di Genova (Italien) i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 16 i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1562/78 af 29. juni 1978 (EFT L 185, s. 1).
2 Spoergsmaalene er stillet under en sag mellem selskabet SAFA Srl og Amministrazione delle finanze dello Stato. Sagen vedroerer importafgifter paa 55 mio. LIT, som selskabet betalte i forbindelse med sine indfoersler i 1979 og 1980 af ikke behandlet olivenolie fra Graekenland.
3 I december 1981 anlagde selskabet sag mod det italienske Finansministerium med paastand om tilbagebetaling af beloebet, som ifoelge sagsoegeren var opkraevet med urette, samt om erstatning paa ca. 500 mio. LIT for den skade, selskabet havde lidt som foelge af det med urette betalte beloeb.
4 Henset til sagsoegerens retsstilling i relation til anvendelsen og gyldigheden af de faellesskabsretlige bestemmelser om import af ikke behandlet olivenolie fra tredjelande udsatte den nationale retsinstans sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Hjemler artikel 16 i forordning nr. 1562/78 mulighed for, at afgiften ved import af jomfruolie fra Graekenland i aarene 1979 og 1980 konsekvent fastlaegges paa grundlag af licitation?
2) Er artikel 16 i Raadets forordning nr. 1562/78, hvorefter importafgiften for ikke behandlet olivenolie fastlaegges paa grundlag af licitation, en tilsidesaettelse - navnlig saafremt den konsekvent fandt anvendelse i aarene 1979/1980 paa indfoersler fra Graekenland - af de grundlaeggende rettigheder, som de erhvervsdrivende inden for den paagaeldende sektor er sikret i henhold til Traktaten om oprettelse af Faellesskabet?"
5 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de omtvistede faellesskabsretlige bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de for Domstolen indgivne skriftlige indlaeg henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
6 Det bemaerkes, at forordning nr. 1562/78 om aendring af forordning nr. 136/66, som de praejudicielle spoergsmaal drejer sig om, vedroerer indfoersel af olivenolie fra tredjelande i almindelighed. Derimod var indfoersel af olivenolie, som helt var fremstillet i Graekenland, og som blev transporteret direkte fra dette land til Faellesskabet, i den paagaeldende periode reguleret af Raadets forordning (EOEF) nr. 2749/78 af 23. november 1978 om samhandelen med fedtstoffer mellem Faellesskabet og Graekenland (EFT L 331, s. 1). Det findes derfor hensigtsmaessigt at gennemgaa begge disse ordninger, hvorefter det tilkommer den nationale retsinstans at afgoere, hvilken af dem der skal anvendes ved afgoerelsen af hovedsagen.
Det foerste spoergsmaal
7 Hertil bemaerkes, at i henhold til artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 136/66, som aendret, fastlaegges importafgiften ved hjaelp af licitation, saafremt udbuddet paa verdensmarkedet for ikke behandlet olivenolie ikke aabner mulighed for at fastslaa markedets faktiske tendens, medmindre der er tale om indfoersler af maengder, der ikke har indflydelse paa markedssituationen. I saa fald skal der, jf. artikel 16, stk. 3, opkraeves en afgift af samme stoerrelse som den sidste minimumsafgift fastsat foer indfoerslen.
8 Det fremgaar af selve ordlyden af artikel 16, stk. 1, at Kommissionen kan anvende den i bestemmelsen fastsatte licitationsprocedure, saa laenge det - ogsaa selv om der er tale om flere aar - ikke er muligt at fastslaa den faktiske tendens paa verdensmarkedet for olivenolie paa grundlag af udbuddet.
9 Som det er fremgaaet af sagen og af retsforhandlingerne for Domstolen, var der i den paagaeldende periode ingen verdensmarkedsnotering paa ikke behandlet olivenolie, som gav mulighed for at fastslaa markedets faktiske tendens; dette skyldtes, at udfoerslerne fra producentlandene var meget beskedne, og at der i producentlandene enten var udfoerselsmonopoler for et statsorgan eller aftaler mellem et begraenset antal erhvervsdrivende inden for den paagaeldende sektor.
10 Dernaest bemaerkes, at bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 2749/78 er identiske med bestemmelserne i ovennaevnte artikel 16, stk. 1, idet Kommissionens mulighed for at anvende licitationsproceduren er betinget af en undersoegelse af markedssituationen, ikke paa verdensplan, men alene paa det graeske marked.
11 I den paagaeldende periode var det imidlertid ogsaa karakteristisk for det graeske marked, hvor der kun var ganske faa erhvervsdrivende, som indbyrdes indgik aftaler, at der ikke var nogen markedspris for ikke behandlet olivenolie.
12 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at artikel 16, stk. 1, i Raadets forordning nr. 136/66 af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer, som aendret ved Raadets forordning nr. 1562/78 af 29. juni 1978, samt artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning nr. 2749/78 af 23. november 1978 om samhandelen med fedtstoffer mellem Faellesskabet og Graekenland hjemlede mulighed for, at Kommissionen i aarene 1979 og 1980 uforandret kunne fastlaegge afgiften ved import af ikke behandlet olivenolie paa grundlag af licitation.
Det andet spoergsmaal
13 Med spoergsmaalet oensker den nationale retsinstans, saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, oplyst, om ovennaevnte bestemmelser er i strid med de grundlaeggende rettigheder, som de erhvervsdrivende er sikret i henhold til EOEF-Traktaten.
14 Som det fremgaar af forelaeggelseskendelsen og af SAFA' s forklaringer under retsmoedet, er det omtvistet, dels om princippet om retten til fri erhvervsudoevelse og dels om princippet om ligebehandling af de erhvervsdrivende er tilsidesat.
Retten til fri udoevelse af erhvervsvirksomhed
15 Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen er artikel 16, stk. 1, ugyldig, idet bestemmelsen tillaegger Kommissionen saa vide skoensbefoejelser, at de maa antages at kraenke sagsoegerens ret til fri udoevelse af erhvervsvirksomhed.
16 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis (jf. bl.a. dom af 11.3.1987, forenede sager 279/84, 280/84, 285/84 og 286/84, Rau mod Kommissionen, Sml. s. 1069, praemis 14), at da Kommissionen er den eneste, der er i stand til stadigt og opmaerksomt at foelge udviklingen paa landbrugsmarkederne og til at handle med den hurtighed, situationen kraever, kan Raadet se sig foranlediget til paa dette omraade at tildele Kommissionen vide skoens- og handlebefoejelser. Derfor maa graenserne for denne kompetence hovedsagelig bedoemmes paa grundlag af de vaesentlige generelle maal med markedsordningen.
17 I niende betragtning til forordning nr. 136/66 hedder det, at for at stabilisere Faellesskabets marked paa det oenskede niveau og naermere bestemt saerlig af den grund, at man forhindrer, at svingningerne paa verdensmarkedet paavirker priserne inden for Faellesskabet, boer der ved indfoersel skabes hjemmel til at opkraeve en importafgift, der svarer til forskellen mellem en af markedsindikativprisen afledt taerskelpris og verdensmarkedsprisen.
18 Den ordning med importafgifter for produkter fra Graekenland, der er fastsat i Raadets forordning nr. 162/66/EOEF af 27. oktober 1966 om samhandelen med fedtstoffer mellem Faellesskabet og Graekenland (EFT 1965-1966, s. 216), og derefter i forordning nr. 2749/78, hvorved ovennaevnte forordning blev ophaevet, har som samme generelle maal at stabilisere Faellesskabets marked.
19 Det var ogsaa med det formaal for oeje, at der, som anfoert i anden betragtning til Raadets forordning (EOEF) nr. 601/76 af 15. marts 1976 om fastsaettelse af saerlige foranstaltninger, isaer vedroerende bestemmelse af udbuddet af olivenolie paa verdensmarkedet (EFT L 72, s. 1), og til Raadets forordning (EOEF) nr. 602/76 af 15. marts 1976 om fastsaettelse af saerlige foranstaltninger, navnlig vedroerende bestemmelse af udbuddet af olivenolie paa det graeske marked (EFT L 72, s. 3), ved de naevnte forordninger for foerste gang indfoertes den ordning, at afgiften fastsaettes ved licitation, en ordning, som det fandtes noedvendigt fortsat at anvende i forordningerne nr. 1562/78 og 2749/78.
20 I henhold til artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 136/66, som aendret, og til artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 2749/78 kan afgiften kun fastlaegges ved hjaelp af licitation, saafremt udbuddet paa verdensmarkedet hhv. det graeske marked ikke aabner mulighed for at fastslaa det paagaeldende markeds faktiske tendens.
21 Desuden bestemmes det i artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2751/78 af 23. november 1978 om almindelige regler for fastsaettelse af importafgiften for olivenolie ved licitation (EFT L 331, s. 6), at der fastsaettes en minimumsafgiftssats paa grundlag af en undersoegelse af situationen dels paa verdensmarkedet og det graeske marked, alt efter de konkrete omstaendigheder, dels paa Faellesskabets marked, samt de bruttoafgiftssatser, tilbudsgiverne har anfoert.
22 Den skoensbefoejelse, Raadet har tillagt Kommissionen, og som udoeves paa grundlag af principper, Raadet har opstillet, er saaledes noedvendig for at opnaa den tilsigtede stabilitet paa Faellesskabets marked for ikke behandlet olivenolie, saafremt der ikke ud fra verdensmarkedets eller eventuelt det graeske markeds struktur kan fastsaettes en markedspris. De heraf foelgende begraensninger for de erhvervsdrivende med hensyn til retten til fri erhvervsudoevelse kan ikke antages at indebaere et uforholdsmaessigt indgreb, som kraenker selve kerneomraadet for denne ret (jf. bl.a. dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237).
Tilsidesaettelse af princippet om ligebehandling
23 Indledningsvis bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 25.11.1986, forenede sager 201/85 og 202/85, Klensch, Sml. s. 3477, praemis 9) er forbuddet mod forskelsbehandling i Traktatens artikel 40, stk. 3, blot et saerligt udtryk for det generelle lighedsprincip, som udgoer et af faellesskabsrettens grundlaeggende principper. Ifoelge dette princip maa ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet.
24 Selv om den ordning, hvorefter afgiften fastsaettes ved licitation, foerer til, at importoerer betaler forskellige afgifter, er de paagaeldende faellesskabsretlige bestemmelser ikke i sig selv en tilsidesaettelse af princippet om ligebehandling.
25 Paa grund af markedets struktur har de erhvervsdrivende saaledes kunnet skaffe sig ikke behandlet olivenolie til forskellige priser og tilsvarende foreslaa forskellige afgifter, alt efter den enkelte transaktions rentabilitet. Heraf foelger, at de erhvervsdrivende, for hvem afgifterne er stoerre end eller lig med den af Kommissionen fastsatte minimumsafgift, kan opnaa samme fortjeneste ved importforretninger, der er gennemfoert med forskellige afgiftsbeloeb.
26 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at gennemgangen intet har frembragt, der kan paavirke gyldigheden af artikel 16, stk. 1, i Raadets forordning nr. 136/66 af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer, som aendret ved Raadets forordning nr. 1562/78 af 29. juni 1978, eller af artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning nr. 2749/78 af 23. november 1978 om samhandelen med fedtstoffer mellem Faellesskabet og Graekenland.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 De udgifter, der er afholdt af Raadet og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale civile di Genova ved kendelse af 6. april 1989, for ret:
1) Artikel 16, stk. 1, i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1562/78 af 29. juni 1978, samt artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2749/78 af 23. november 1978 om samhandelen med fedtstoffer mellem Faellesskabet og Graekenland hjemlede mulighed for, at Kommissionen i aarene 1979 og 1980 uforandret kunne fastlaegge afgiften ved import af ikke behandlet olivenolie paa grundlag af licitation.
2) Gennemgangen af det andet spoergsmaal har intet frembragt, der kan paavirke gyldigheden af artikel 16, stk. 1, i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer, som aendret ved Raadets forordning nr. 1562/78 af 29. juni 1978, eller af artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning nr. 2749/78 af 23. november 1978 om samhandelen med fedtstoffer mellem Faellesskabet og Graekenland.