62020TO0727_RES
Predmet T-727/20
Nigar Kirimova
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
Rješenje Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 9. ožujka 2022.
„Tužba za poništenje – Zastupanje po odvjetniku koji nema svojstvo treće osobe neovisne o tužitelju – Nedopuštenost”
Sudski postupak – Akt kojim se pokreće postupak – Formalni zahtjevi – Potpis odvjetnika – Pojam odvjetnika – Autonomno tumačenje
(Statut Suda, čl. 19. st. 3.; Poslovnik Općeg suda, čl. 51. st. 1.)
(t. 17.)
Sudski postupak – Akt kojim se pokreće postupak – Formalni zahtjevi – Pretpostavke koje se odnose na potpisnika – Svojstvo treće osobe u odnosu na stranke – Zastupanje po odvjetniku koji je član subjekta koji zapošljava stranku – Nepoštovanje zahtjeva neovisnosti
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47.; Statut Suda, čl. 19. st. 3.)
(t. 18.-22., 24.-27., 31.-33., 37., 46.)
Sudski postupak – Akt kojim se pokreće postupak – Formalni zahtjevi – Pretpostavke koje se odnose na potpisnika – Svojstvo treće osobe u odnosu na stranke – Zastupanje po odvjetniku koji nema svojstvo treće osobe – Nedopuštenost – Ispravljanje povrede nakon isteka roka za tužbu – Nedopuštenost
(Statut Suda, čl. 19. st. 3.; Poslovnik Općeg suda, čl. 78. st. 6.)
(t. 47.)
Kratak prikaz
N. Kirimova, državljanka Azerbajdžana, bila je pravnik u odvjetničkom uredu. Kako bi se mogla upisati na popis ovlaštenih zastupnika Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), zatražila je izuzeće od zahtjeva da mora biti državljanin jedne od država članica Europskog gospodarskog prostora. Nakon što je izvršni direktor EUIPO-a odbio taj zahtjev, N. Kirimova podnijela je tužbu Općem sudu. Tužbu je potpisala odvjetnica, članica istog ureda u kojem je N. Kirimova radila u trenutku podnošenja tužbe.
Odlučujući u proširenom vijeću, Opći sud svojim rješenjem tužbu odbacuje kao nedopuštenu. Ističe da su tužiteljica i njezina odvjetnica održavale posebno bliske profesionalne odnose te da i odvjetnica i ured u kojem potonja radi imaju izravan interes za ishod ovog spora, koji se izravno odnosi na djelatnost koju tužiteljica obavlja u odvjetničkom uredu. Stoga Opći sud presuđuje da očito nije ispunjen zahtjev da odvjetnik bude treća osoba koja je neovisna o tužitelju (
1
).
Ocjena Općeg suda
Najprije, Opći sud podsjeća na to da se stranka, kako bi mu podnijela tužbu, mora koristiti uslugama treće osobe, koja postupa posve neovisno, radi što bolje zaštite i obrane njezinih interesa, osobito njezina prava na djelotvornu sudsku zaštitu (
2
). Zastupanje pred sudom zahtijeva postojanje odnosa povjerenja koji se temelji na osobnom izboru i koji je ugovorne naravi, s tim da osoba slobodno izabire svojeg odvjetnika, a potonji načelno može slobodno birati svoje klijente. U tom pogledu, bilo koje zadiranje u taj odnos treba se temeljiti na ozbiljnim razlozima zbog kojih postoji jasna i imperativna potreba da se tužitelj zaštiti od svojeg odvjetnika. Slijedom toga, odvjetnikova neovisnost ne tumači se kao nepostojanje bilo kakve povezanosti sa svojim klijentom, već kao nepostojanje veza koje očito ugrožavaju njegovu sposobnost izvršavanja svoje zadaće pružanja obrane, uz što bolje služenje interesima njegova opunomoćitelja.
Nadalje, Opći sud ističe da je mogućnost suda Unije da tužbe odbaci kao nedopuštene ograničena samo na slučajeve očitog nepostojanja neovisnosti odvjetnika. Slučajevi koji odvjetnika mogu spriječiti da zastupa svojeg opunomoćitelja moraju biti takve naravi i stupnja da iz njih očito proizlazi da odvjetnik ima ekonomske ili osobne veze sa sporom ili s jednom od stranaka koje dovode u pitanje njegovu stvarnu neovisnost. U tom pogledu, Opći sud naglašava da svaku situaciju treba ispitati u svakom slučaju zasebno, vodeći računa o profesionalnom okruženju u kojem djeluje odvjetnik.
Naposljetku, Opći sud utvrđuje da su tužiteljica i njezina odvjetnica u ovom slučaju održavale posebno bliske profesionalne odnose unutar istog ureda. Osim toga, ured i odvjetnica su u više navrata iskazivali svoj interes za zahtjev koji je tužiteljica uputila EUIPO-u i za ishod spora, u izravnoj vezi sa zanimanjem koje je tužiteljica obavljala u okviru ureda, tvrdeći čak i da im je pobijanom odlukom nanesena šteta. Stoga tužiteljičinu odvjetnicu u takvim okolnostima nije bilo moguće smatrati neovisnom trećom osobom i ona se stoga nije mogla predstavljati kao neovisni treći „odvjetnik”.
Osim toga, činjenica da je veza koja je povezivala ured i tužiteljičinu odvjetnicu prekinuta nakon podnošenja tužbe i da tužiteljici sada pomaže drugi vanjski odvjetnik nema nikakav utjecaj na dopuštenost tužbe. Naime, Opći sud podsjeća na to da se, s jedne strane, dopuštenost tužbe mora ocjenjivati s obzirom na situaciju koja postoji u trenutku podnošenja tužbe i da, s druge strane, povredu zahtjeva koji se odnosi na zastupanje od strane ovlaštenog odvjetnika nije moguće ispraviti nakon isteka roka za tužbu (
3
).
(
1
)	Taj zahtjev proizlazi iz članka 19. stavka 3. Statuta Suda Europske unije.
(
2
)	Zajamčeno člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
(
3
)	Na temelju članka 78. stavka 6. Poslovnika Općeg suda