Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE
od 5. ožujka 2026.(1)
Predmet C-507/24 P
YS
protiv
Vijeća Europske unije,
Europske komisije
„Žalba – Institucionalno pravo – Pojačana suradnja u vezi s osnivanjem Ureda europskog javnog tužitelja – Uredba (EU) 2017/1939 – Imenovanje europskih tužitelja Ureda europskog javnog tužitelja – Imenovanje jednog od kandidata koje je predložila Helenska Republika – Navodna povreda pravnih pravila koja se primjenjuju na imenovanje europskih tužitelja – Tužba za poništenje – Nadzor zakonitosti prijedloga za imenovanje”
1.        Odlukom (EU) 2023/1335(2) Vijeće je imenovalo pet „europskih tužitelja Ureda europskog javnog tužitelja” (u daljnjem tekstu: europski tužitelji), među kojima je bio i kandidat kojeg je predložila Grčka.
2.        Grčki sudac koji u nacionalnoj fazi postupka nije bio izabran kao kandidat podnio je Općem sudu tužbu(3) za poništenje Odluke 2023/1335(4).
3.        Rješenjem od 8. svibnja 2024. (u daljnjem tekstu: pobijano rješenje) Opći sud proglasio se nenadležnim za odlučivanje o valjanosti Odluke 2023/1335 jer bi njezina navodna nezakonitost proizlazila iz nezakonitosti nacionalnog akta koji, baš kao i prijedlog kandidata za europske tužitelje, mogu ocijeniti isključivo nacionalni sudovi.
4.        Osoba YS podnijela je žalbu protiv rješenja Općeg suda. Njezina žalba pruža Sudu mogućnost da analizira podjelu nadležnosti za sudski nadzor nad nacionalnim aktima i aktima Unije koji su dio postupka imenovanja europskih tužitelja, uspostavljenog Uredbom (EU) 2017/1939(5).
I.      Okolnosti spora
5.        Okolnosti spora navode se u točkama 2. do 12. pobijanog rješenja i mogu se sažeti na sljedeći način:
–        Grčke vlasti raspisale su 27. rujna 2022. natječaj među državnim odvjetnicima radi odabira troje kandidata za dužnost europskog tužitelja s početkom mandata od 29. srpnja 2023.
–        Osoba YS podnijela je 17. listopada 2022. svoju kandidaturu grčkim tijelima.
–        Odlukom od 20. prosinca 2022. Anotato Dikastiko Symvoulio Politikis kai Poinikis Dikaiosynis (Vrhovno sudbeno vijeće za građansko i kazneno pravosuđe, Grčka; u daljnjem tekstu: VSV) odbio je kandidaturu osobe YS jer nije ispunjavala uvjet predviđen nacionalnim Zakonom br. 4786/2021, s obzirom na to da nije bila državni odvjetnik nego sudac.
–        VSV je u istoj odluci, u ime Helenske Republike, odabrao troje kandidata za dužnost europskog tužitelja.
–        Osoba YS je 22. ožujka 2023. pred Symvouliom tis Epikrateias (Državno vijeće, Grčka) pobijala VSV-ovu odluku(6).
–        S obzirom na kandidature koje su podnijela nacionalna tijela, Povjerenstvo za odabir(7), osnovano na temelju članka 14. stavka 3. Uredbe 2017/1939, sastavilo je obrazložena mišljenja i rangiralo sve kandidate koje su predložila nacionalna tijela te je proslijedilo te dokumente Vijeću.
–        Nakon što je zaprimilo prijedlog Povjerenstva za odabir, Vijeće je donijelo Odluku 2023/1335.
II.    Postupak pred Općim sudom i pobijano rješenje
6.        U svojoj tužbi za poništenje podnesenoj Općem sudu osoba YS zahtijevala je da se:
–        poništi Odluka 2023/1335, u cijelosti ili barem u dijelu u kojem se odnosi na imenovanje grčkog kandidata na dužnost europskog tužitelja,
–        utvrdi i „poništi”
nepostupanje Komisije jer ona navodno nezakonito nije provela nadzor nad prijedlogom imenovanja kandidata za Ured europskog javnog tužitelja koji su podnijele grčke vlasti,
–        Vijeću i Komisiji naloži snošenje troškova postupka.
7.        Vijeće i Komisija istaknuli su prigovor nedopuštenosti u pogledu tužbe koju je podnijela osoba YS.
8.        U pobijanom rješenju Opći sud proglasio se nenadležnim za odlučivanje o zakonitosti prijedloga kandidatâ koji su nacionalna tijela uputila Vijeću(8).
9.        Opći sud svoju je odluku obrazložio u sljedećim točkama pobijanog rješenja:
–        U točki 37. preuzete su točke 45. i 46. presude Berlusconi i Fininvest(9).
–        U točki 38. utvrdio je da se odredbama članka 16. stavka 2. Uredbe 2017/1939 određuje opseg diskrecijske ovlasti Vijeća u pogledu kandidatura za dužnost europskog tužitelja koje podnose države članice, pri čemu je ta ovlast ograničena na puku provjeru predloženih kandidatura s obzirom na uvjete propisane za obnašanje te dužnosti. Suprotno tomu, Vijeće nema nikakvu ovlast ispitivati razloge na temelju kojih su odbijene kandidature osoba isključenih u fazi nacionalnog postupka.
–         U točki 39. utvrdio je da iz podjele nadležnosti između nacionalnih tijela i institucija Unije, uspostavljene u području na koje se odnose odredbe Uredbe 2017/1939, proizlazi da akt kojim nacionalno tijelo određuje kandidate za imenovanje na dužnost europskog tužitelja obvezuje Vijeće i uvjetuje njegovu odluku, u smislu da se ta odluka ne može odnositi na kandidate koje nisu predložile zainteresirane države članice.
–        U točki 40., Opći sud je iz prethodno navedenog zaključio da nije na njemu da ispituje tvrdnju koja se odnosi na navodnu nezakonitost VSV-ove odluke kojom je odbijena kandidatura osobe YS jer su za nadzor nad tom odlukom nadležni nacionalni sudovi, pod uvjetima navedenima u točki 37. tog rješenja.
–        U točki 41. ocijenio je da osoba YS nije istaknula nijedan drugi argument kojim bi dokazala nezakonitost Odluke 2023/1335, zbog čega njezine zahtjeve za poništenje treba proglasiti nedopuštenima.
10.      Podredno, Opći sud smatrao je da osoba YS nije uspjela dokazati postojanje aktualnog ili izvjesnog pravnog interesa za pobijanje Odluke 2023/1335. Njezina aktivna procesna legitimacija za pobijanje te odluke ovisila bi o budućem i neizvjesnom događaju, kao što je to bilo prethodno poništenje nacionalne odluke kojom je odbijena njezina kandidatura(10).
III. Žalba i postupak pred Sudom
11.      Tajništvo Suda zaprimilo je žalbu koju je podnijela osoba YS 18. srpnja 2024.
12.      U svojoj žalbi osoba YS od Suda zahtijeva da:
–        ukine pobijano rješenje,
–        poništi Odluku 2023/1335, u cijelosti ili u dijelu koji se odnosi na imenovanje grčkog kandidata na dužnost europskog tužitelja i odbijanje kandidature osobe YS,
–        naloži Vijeću i Komisiji snošenje troškova postupka.
13.      Žalba se temelji na dvama žalbenim razlozima:
–        pogreški koja se tiče prava u pogledu nenadležnosti Općeg suda,
–        pogreški koja se tiče prava u pogledu nepostojanja aktivne procesne legitimacije za pobijanje Odluke 2023/1335.
14.      Komisija i Vijeće od Suda traže da odbije žalbu i osobi YS naloži snošenje troškova.
IV.    Ocjena
A.      Dopuštenost žalbe
1.      Argumenti
15.      Iako Vijeće formalno ne zahtijeva proglašenje nedopuštenosti, smatra da osoba YS u žalbi samo ponavlja ili preoblikuje argumente iznesene u prvostupanjskom postupku. U skladu sa sudskom praksom Suda, takva bi žalba stoga bila nedopuštena.
16.      Osoba YS u svojoj je replici tvrdila da je prigovor Vijeća očito neosnovan jer iz pažljivog čitanja žalbe proizlazi da se navedenim argumentima nastoji ispraviti pogreška koja se tiče prava koju je počinio Opći sud.
2.      Analiza
17.      U žalbi se moraju jasno navesti osporavani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev(11).
18.      Elementi žalbe koji ne sadržavaju nikakav argument kojim se konkretno nastoji utvrditi pogreška koja se tiče prava počinjena u pobijanoj odluci, nego se u njima samo ponavljaju argumenti koji su već izneseni pred Općim sudom, ne ispunjavaju taj zahtjev te ih treba odbaciti kao očito nedopuštene(12).
19.      Suprotno tomu, ako žalitelj osporava način na koji je Opći sud protumačio ili primijenio pravo Unije, o pravnim pitanjima ocijenjenima u prvostupanjskom postupku može se ponovno raspravljati tijekom žalbenog postupka. Ako se žalitelj u svojoj žalbi ne bi mogao u tom smislu pozvati na razloge i argumente već iznesene pred Općim sudom, žalbeni bi postupak dijelom izgubio smisao(13).
20.      Osoba YS u svojoj žalbi otvoreno i detaljno dovodi u pitanje argumente na temelju kojih je Opći sud donio pobijano rješenje. Te argumente osporava navedenim tvrdnjama koje se odnose, s jedne strane, na njegovu nenadležnost za odlučivanje o zakonitosti prijedloga kandidatâ koji su nacionalna tijela podnijela Vijeću i, s druge strane, na nepostojanje aktivne procesne legitimacije osobe YS za pobijanje Odluke 2023/1335.
21.      Stoga smatram da je žalba dopuštena.
B.      Meritum
1.      Prvi žalbeni razlog
22.      Osoba YS Općem sudu pripisuje pogrešku koja se tiče prava jer se proglasio nenadležnim za odlučivanje o zakonitosti prijedloga kandidatâ koji su nacionalna tijela podnijela Vijeću.
a)      Argumenti stranaka
23.      Osoba YS tvrdi da je Opći sud pogrešno primijenio sudsku praksu utvrđenu u presudi Berlusconi i Fininvest.
24.      Iz te sudske prakse proizlazi da određivanje suda koji je nadležan za nadzor zakonitosti imenovanja kandidatâ na dužnost europskog tužitelja koji provode države članice ovisi o tome raspolažu li institucije Unije dostatnom marginom prosudbe za ocjenu nacionalnog akta o kojem je riječ.
25.      Prema tome, ako je nacionalni akt obvezujuć za institucije Unije, nadležnost imaju nacionalni sudovi. U suprotnom, nacionalni akt smatra se pripremnim aktom te je za incidentalni nadzor nad njim nadležan sud Unije u okviru ispitivanja zakonitosti konačnog akta Vijeća(14).
26.      Prema mišljenju osobe YS, Opći sud počinio je pogrešku kad je zaključio da nacionalni prijedlog nije obvezujuć za Vijeće. S jedne strane, jer je nezamislivo da Vijeće ne može odbiti prijedlog koji je očito nezakonit i zatražiti podnošenje novih kandidatura. S druge strane, jer bi bilo apsurdno onemogućiti Vijeću da nadzire zakonitost prijedloga kad, kao što je to priznao i sam Opći sud, raspolaže širokom marginom prosudbe u procjeni i usporedbi kvalifikacija kandidatâ(15).
27.      Osoba YS smatra da ta okolnost, zajedno sa širokim ovlastima Povjerenstva za odabir, znači da su institucije Unije toliko aktivno uključene u postupak da ne mogu zanemariti očitu povredu prava Unije, kao što je podnošenje kandidatura za kandidate odabrane u okviru nacionalnog postupka koji nije u skladu s načelom zakonitosti.
28.      Vijeće i Komisija tvrde da Opći sud nije počinio istaknutu pogrešku koja se tiče prava, nego je samo pravilno primijenio sudsku praksu utvrđenu u presudi Berlusconi i Fininvest.
b)      Analiza
1)      Postupak imenovanja europskih tužitelja
29.      Na temelju članka 16. stavka 1. Uredbe 2017/1939, postupak imenovanja europskih tužitelja započinje tako što svaka država članica predlaže troje kandidata:
–        koji su aktivni članovi javnog tužiteljstva ili pravosudnih tijela dotične države članice,
–        čija je neovisnost neupitna i
–        koji imaju kvalifikacije potrebne za imenovanje na visoku tužiteljsku ili pravosudnu dužnost u svojim državama članicama te koji imaju odgovarajuće praktično iskustvo stečeno u nacionalnim pravnim sustavima, financijskim istragama i međunarodnoj pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima.
30.      U skladu s člankom 16. stavkom 2. Uredbe 2017/1939, ispunjenje tih zahtjeva treba provjeriti s pomoću obrazloženog mišljenja Povjerenstva za odabir koje se navodi u članku 14. stavku 3. te uredbe(16).
31.      Nakon što je primilo obrazloženo mišljenje Povjerenstva za odabir, Vijeće odabire i imenuje jednog od kandidata europskim tužiteljem dotične države članice, kao što se to predviđa člankom 16. stavkom 2. Uredbe 2017/1939.
32.      Ako Povjerenstvo za odabir smatra da kandidat ne ispunjava uvjete koji se traže za obnašanje dužnosti europskog tužitelja, mišljenje Povjerenstva za odabir obvezujuće je za Vijeće.
33.      Iz tumačenja tih odredbi proizlazi da se postupak imenovanja europskih tužitelja sastoji od triju faza:
–        u prvoj, isključivo nacionalnoj fazi, svaka država članica predlaže troje kandidata,
–        u drugoj fazi Povjerenstvo za odabir uspostavljeno Uredbom 2017/1939 sastavlja obrazloženo mišljenje o prikladnosti predloženih kandidata,
–        u trećoj i završnoj fazi Vijeće imenuje jednog od kandidata koje Povjerenstvo za odabir smatra prikladnima.
34.      Prema tome, riječ je o postupku koji se sastoji od više faza u kojem izvršavanje ovlasti odlučivanja, koja je dodijeljena isključivo instituciji Unije (imenovanje europskih tužitelja), zahtijeva da države članice prethodno izvrše ovlast predlaganja koja im se pravom Unije također dodjeljuje kao isključiva (predlaganje kandidata za europske tužitelje).
2)      Podjela nadležnosti za sudski nadzor nad aktima uključenima u postupak koji se sastoji od više faza
35.      Sud je u presudi Berlusconi i Fininvest utvrdio sljedeću sudsku praksu:
–        „[A]kt nacionalnog tijela koji je dio postupka donošenja odluka u Uniji nije u isključivoj nadležnosti suda Unije kada iz podjele nadležnosti u predmetnom području između nacionalnih tijela i institucija Unije proizlazi da je akt koji je donijelo nacionalno tijelo nužan stadij postupka donošenja akta Unije u kojem institucije Unije raspolažu samo ograničenom marginom prosudbe ili njome uopće ne raspolažu, tako da je institucija Unije vezana nacionalnim aktom”(17).
–        „Stoga je na nacionalnim sudovima da o nepravilnostima kojima bi takav nacionalni akt mogao biti zahvaćen, prema potrebi uz upućivanje Sudu zahtjeva za prethodnu odluku, odlučuju pod istim uvjetima kao što su oni pod kojima provode nadzor nad svakim konačnim aktom koji je donijelo isto nacionalno tijelo i koji može biti nepovoljan za treće osobe te da, uostalom, u skladu s načelom učinkovite sudske zaštite smatraju dopuštenom tužbu podnesenu u tu svrhu, čak i ako je pravila nacionalnih postupaka ne predviđaju”(18).
36.      U postupcima koji se sastoje od više faza u kojima sudjeluju nacionalna tijela i tijela Unije može se dogoditi da nacionalno tijelo raspolaže vlastitom, posebnom i isključivom ovlasti odlučivanja, a u tom su slučaju samo nacionalni sudovi nadležni za nadzor zakonitosti svojih akata(19).
37.      Za razliku od onoga što je slučaj s postojećim postupcima koji se sastoje od više faza u okviru bankovne unije (u kojima je nacionalna faza samo priprema za europsku fazu, u kojoj institucija ili tijelo Unije ima isključivu ovlast odlučivanja)(20), nacionalna faza postupka imenovanja europskih tužitelja ima vlastitu bit, s obzirom na to da nacionalna tijela donose odluke s obvezujućim učincima, u smislu koji ću analizirati u nastavku. Te odluke nadziru samo nacionalni sudovi.
3)      Sudska nadležnost u spornom slučaju
38.      Opći sud polazi od pretpostavke da je akt kojim nacionalno tijelo imenuje kandidate za imenovanje europskih tužitelja obvezujuć za Vijeće i određuje sadržaj njegove odluke na način da se ona ne može odnositi na kandidate koje nisu predložile države članice(21).
39.      Suprotno tomu, osoba YS smatra da nacionalni prijedlog ostavlja Vijeću široku marginu prosudbe kako bi provjerio jesu li predloženi kandidati prikladni i kako bi, slijedom toga, nužno proveo nadzor zakonitosti nacionalnog postupka odabira(22).
40.      Prema mojem mišljenju, Komisija s pravom tvrdi da žalitelj nije pravilno tumačio točku 39. pobijanog rješenja.
41.      Naime, nacionalni akt kojim se predlaže troje kandidata za imenovanje na dužnost europskog tužitelja nije obvezujuć za Uniju u smislu da ona nužno mora imenovati jednog od predloženih kandidata, nego u smislu da Vijeće ne može imenovati kandidata koji nije naveden u nacionalnom prijedlogu.
42.      Dokaz tomu jest činjenica da, ako Vijeće odbije sve kandidature, (isključivo) država članica ima zadaću podnijeti novi prijedlog(23).
43.      Institucije Unije imaju potpunu slobodu prilikom ocjene kvalifikacija kandidatâ i u tom pogledu nisu obvezane nacionalnim prijedlogom. Međutim, obvezane su odlukom države članice da krug osoba koje Vijeće može imenovati ograniči na troje predloženih kandidata, i u tom pogledu nemaju nikakvu mogućnost odstupanja. Budući da se tim nacionalnim prijedlogom određuje kontekst u kojem Vijeće treba donijeti odluku, njime se toj instituciji Unije ne ostavlja nikakva margina prosudbe (odnosno prijedlog je za nju obvezujuć).
44.      Drugim riječima, Vijeće ima slobodu da odbije nacionalni prijedlog, ali ga ne može zamijeniti niti izmijeniti. Vijeće nije nadležno za predlaganje kandidata, nego isključivo za imenovanje jednog od kandidata koje je predložila država članica.
45.      Sudski nadzor nad prijedlogom kandidata (koji je obvezujuć za Vijeće pod već navedenim uvjetima) mogu provesti samo nacionalni sudovi. Suprotno tomu, sud Unije nadležan je za provedbu nadzora nad time je li Vijeće valjano imenovalo jednog od kandidata koje je predložila država članica.
46.      Opći sud stoga nije počinio pogrešku koja se tiče prava kad se proglasio nenadležnim za ocjenu zakonitosti prijedloga kandidatâ koji su grčke vlasti uputile Vijeću jer nadležnost u tom pogledu imaju grčki sudovi.
47.      Osoba YS ustrajala je na tomu da nije moguće da Vijeće bude obvezano prijedlogom koji je sastavljen na temelju postupka koji je očito nezakonit. Svoju tvrdnju u tom pogledu potkrepljuje primjerima za koje i sama priznaje da su ekstremni(24).
48.      U tom argumentu osoba YS iznosi hipotetske scenarije koji ne odgovaraju činjeničnom stanju u ovom slučaju(25) te oni stoga ne mogu utjecati na ishod žalbe, koja se odnosi samo na činjenice koje je Opći sud uzeo u obzir.
49.      Ako Sud bude smatrao da je potrebno odlučiti o tom argumentu osobe YS, unatoč tomu što je on hipotetski, smatram da ga treba odbiti.
50.      Naime, ako država članica organizira otvoreni postupak odabira (što nije obvezna učiniti na temelju Uredbe 2017/1939), mora ga urediti na način koji je u skladu s pravom Unije:
–        kao prvo, taj postupak mora biti u skladu s Uredbom 2017/1939, odnosno mora biti osmišljen tako da se omogući odabir kandidata koji ispunjavaju uvjete iz članka 16. stavka 1. navedene uredbe,
–        kao drugo, postupak općenito mora biti u skladu s načelima i pravilima prava Unije, osobito sa zabranom diskriminacije.
51.      Međutim, u ovom se žalbenom postupku raspravlja o drukčijem pitanju, koje se odnosi samo na valjanost Odluke 2023/1335 kao takve. To se pitanje ne može poistovjetiti s pitanjem koje tijelo treba osigurati poštovanje prava Unije u pogledu nacionalnog prijedloga kandidata za europske tužitelje.
52.      U svakom slučaju, provjera zakonitosti tog prijedloga nije zadaća Vijeća, kao što to zagovara osoba YS, niti suda Unije jer se u sudskoj praksi sažetoj u presudi Berlusconi i Fininvest nadzor zakonitosti nacionalnih akata, pod prethodno navedenim uvjetima za slučajeve poput ovog, povjerava nacionalnim sudovima.
53.      Ono što je do sada navedeno potvrđuje i odluka Suda u predmetu koji je sličan ovom: riječ je o nadzoru nad aktima uključenima u postupak imenovanja sudaca Općeg suda. Riječ je o presudi od 29. srpnja 2024., Valančius(26).
54.      Postupak imenovanja sudaca Općeg suda uključuje tri faze, od kojih su, za potrebe ove žalbe, relevantne prva i druga faza:
–        u prvoj fazi vlada dotične države članice predlaže kandidata za dužnost slanjem tog prijedloga glavnom tajništvu Vijeća,
–        u drugoj fazi Odbor iz članka 255. UFEU-a daje mišljenje o prikladnosti tog kandidata za obnašanje dužnosti suca Općeg suda, s obzirom na zahtjeve predviđene u članku 254. drugom stavku UFEU-a.
55.      Sud, koji nipošto nije doveo u pitanje nadležnost nacionalnog suda za provjeru zakonitosti prijedloga kandidature za Opći sud (koji su nacionalna tijela donijela u prvoj fazi postupka)(27), pružio je sudu koji je uputio zahtjev tumačenje odredbi prava Unije na koje se odnosio njegov zahtjev za prethodnu odluku.
56.      Prema mišljenju Suda, nadzor zakonitosti prijedloga kandidata za suca Općeg suda, koji su u prvoj fazi postupka podnijela nacionalna tijela, u nadležnosti je nacionalnog suda, koji je taj prijedlog dužan provjeriti „s obzirom na zahtjeve predviđene […] odredbama” prava Unije kojima se uređuje postupak imenovanja(28).
57.      U konačnici, Vijeće nema razloga obvezno prihvatiti prijedlog podnesen na temelju postupka u kojem se ne poštuje pravo Unije. Naprotiv, može se osloniti na jamstvo nadzora zakonitosti takvog prijedloga, koji, po potrebi, provode nacionalni sudovi.
58.      Točno je da se Vijeću mogu podnijeti prijedlozi nad čijim sastavljanjem nacionalni sudovi nisu proveli sudski nadzor, bilo zato što nije postojao javni postupak odabira koji se može preispitati ili zato što protiv njih nije podnesen nikakav pravni lijek. U prvom slučaju ne bi postojao nikakav predmet nadzora (pa tako ni za Vijeće), a u drugom bi se primjenjivala pretpostavka zakonitosti koja je svojstvena aktima javne vlasti koji, iako su podložni sudskom preispitivanju, nisu bili pobijani(29).
59.      U ovom se predmetu, kao što je to već istaknuto, vodi postupak pred nacionalnim sudom u pogledu zakonitosti prijedloga koji je podnio VSV. U okviru tog postupka moći će se odlučiti o tome je li grčki postupak odabira kandidatâ za dužnost europskog tužitelja trebao omogućiti podnošenje kandidatura sudaca, a ne samo članova državnog odvjetništva.
2.      Drugi žalbeni razlog
60.      U okviru drugog žalbenog razloga prigovara se Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da osoba YS nema aktualan i izvjestan pravni interes za osporavanje Odluke 2023/1335.
61.      Budući da, prema mojem mišljenju, prvi žalbeni razlog valja odbiti, ne bi bilo potrebno ispitivati drugi žalbeni razlog.
62.      Naime, kad bi Sud potvrdio nenadležnost Općeg suda za prihvaćanje žaliteljeva zahtjeva, mogućnost razmatranja bilo kojeg drugog žalbenog razloga bila bi isključena zbog tog utvrđenja.
63.      Ipak, osvrnut ću se na taj drugi žalbeni razlog za slučaj da Sud prihvati prvi.
a)      Argumenti stranaka
64.      Prema mišljenju osobe YS:
–        Prihvaćanje prvog žalbenog razloga podrazumijevalo bi da je Opći sud nadležan „preispitati” Odluku 2023/1335, uključujući „VSV-ov pripremni akt/odluku”. Eventualno utvrđenje Općeg suda o nezakonitosti VSV-ove odluke dovelo bi do poništenja odbijanja kandidature osobe YS(30).
–        Kad bi aktivna procesna legitimacija za osporavanje Odluke 2023/1335 bila uvjetovana time da nacionalni sud prethodno poništi odluku o odbijanju njezine kandidature, to bi bilo značilo isto što i uskratiti joj pravo na djelotvornu sudsku zaštitu jer bi rok za podnošenje tužbe Općem sudu protiv navedene odluke već istekao do okončanja nacionalnog sudskog postupka.
–        Postoji rizik da nacionalni sud koji odlučuje o pravnom lijeku podnesenom protiv VSV-ove odluke uputi zahtjev za prethodnu odluku Sudu.
–        Povreda njezina prava na djelotvornu sudsku zaštitu ne bi se mogla otkloniti podnošenjem tužbe za naknadu štete.
65.      Vijeće i Komisija u biti tvrde da je Opći sud pravilno primijenio sudsku praksu Suda u području aktivne procesne legitimacije za podnošenje tužbe za poništenje.
b)      Analiza
66.      Kao što sam to već naveo, Opći sud podredno je smatrao da osoba YS nije uspjela dokazati postojanje aktualnog ili izvjesnog pravnog interesa za pobijanje Odluke 2023/1335.
67.      Opći sud oslonio se na vlastitu raniju sudsku praksu(31) te je podsjetio na to da je tužba za poništenje koju podnosi fizička osoba dopuštena samo ako ta osoba ima interes da pobijani akt bude poništen. Takav interes pretpostavlja da poništenje tog akta može samo po sebi imati pravne posljedice i da tužba tako može svojim rezultatom donijeti korist osobi koja ju je podnijela.
68.      Polazeći od te pretpostavke, Opći sud smatrao je da bi aktivna procesna legitimacija osobe YS za pobijanje Odluke 2023/1335 ovisila o budućoj i neizvjesnoj činjenici, kao što je prethodno poništenje nacionalne odluke kojom je njezina kandidatura isključena iz nacionalne faze postupka odabira. Ta je odluka bila sub iudice pred nacionalnim sudom koji se još nije očitovao.
69.      Smatram da taj pristup nije pravilan. Prema mojem mišljenju, osoba YS imala je aktivnu procesnu legitimaciju za pobijanje Odluke 2023/1335 jer je, nakon pokušaja sudjelovanja u postupku koji je doveo do donošenja te odluke, imala interes da se utvrdi njezina ništavost.
70.      Proglašenje Odluke 2023/1335 ništavom moglo je osobi YS donijeti korist (sudjelovanje u novom postupku odabira) pod uvjetom da Opći sud prihvati njezine argumente u pogledu obveze Vijeća da nadzire VSV-ovu odluku.
71.      Drugim riječima, kad bi se prihvatilo (quod non) da je Opći sud nadležan odlučivati o zakonitosti nacionalne faze postupka odabira i, slijedom toga, (incidentalno) ocijeniti VSV-ovu odluku, čini mi se prilično nespornim da bi osoba YS imala aktivnu procesnu legitimaciju za pobijanje Odluke 2023/1335.
72.      Naime, eventualno utvrđenje Općeg suda da VSV-ova odluka nije bila u skladu s člankom 16. stavkom 1. Uredbe 2017/1939 (na temelju kojeg kandidati za europske tužitelje moraju biti aktivni članovi javnog tužiteljstva ili pravosudnih tijela) moralo bi značiti ponovno pokretanje nacionalnog postupka pod uvjetima koji bi, u najmanju ruku, omogućili osobi YS da podnese svoju kandidaturu. U takvom bi scenariju kandidat koji je isključen u nacionalnoj fazi postupka imao aktivnu procesnu legitimaciju za pobijanje konačne odluke donesene u okviru postupka u cijelosti (odnosno Odluke 2023/1335).
C.      Troškovi
73.      U skladu s člankom 184. Poslovnika Suda, i na zahtjev Vijeća i Komisije, osobi YS treba naložiti snošenje troškova ovog postupka.
V.      Zaključak
74.      S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da:
–        odbije žalbu,
–        osobi YS naloži snošenje troškova.
1      Izvorni jezik: španjolski
2      Odluka Vijeća od 27. lipnja 2023. o imenovanju europskih tužitelja Ureda europskog javnog tužitelja (SL 2023., L 166., str. 116.)
3      Predmet YS/Vijeće i Komisija (T-411/23, EU:T:2024:310)
4      Tužba za poništenje također je podnesena protiv utvrđenja da Komisija navodno nezakonito nije pokrenula postupak zbog povrede obveze protiv Helenske Republike. Žalba je usmjerena isključivo na dio rješenja koje se odnosi na zahtjev za poništenje Odluke 2023/1335. Njome se stoga ne osporava nedopuštenost tužbe zbog propusta djelovanja podnesene na temelju članka 265. UFEU-a.
5      Uredba Vijeća od 12. listopada 2017. o provedbi pojačane suradnje u vezi s osnivanjem Ureda europskog javnog tužitelja („EPPO”) (SL 2017., L 283., str. 1. i ispravak SL 2020., L 433, str. 80.)
6      Ishod tog postupka nije bio poznat 8. svibnja 2024., kad je Opći sud donio pobijano rješenje (točka 44. pobijanog rješenja).
7      Uređeno Provedbenom odlukom Vijeća (EU) 2018/1696 od 13. srpnja 2018. o pravilima rada povjerenstva za odabir predviđenima u članku 14. stavku 3. Uredbe 2017/1939 (SL 2018., L 282, str. 8.)
8      Osim toga, Opći sud proglasio je nedopuštenim zahtjev za utvrđenje nezakonitog nepostupanja Komisije zbog nepokretanja postupka zbog povrede obveze protiv Helenske Republike (točke 25. do 32. pobijanog rješenja). Osoba YS u žalbi nije osporavala taj dio pobijanog rješenja.
9      Presuda od 19. prosinca 2018., Berlusconi i Fininvest (C-219/17, EU:C:2018:1023; u daljnjem tekstu: presuda Berlusconi i Fininvest)
10      Točke 42. do 46. pobijanog rješenja
11      Presuda od 23. siječnja 2019., Deza/ECHA (C-419/17 P, EU:C:2019:52, t. 93.). Pravna osnova te sudske prakse su članak 256. stavak 1. drugi podstavak UFEU-a, članak 58. prvi stavak Statuta Suda Europske unije te članak 168. stavak 1. točka (d) i članak 169. stavak 2. Poslovnika Suda.
12      Presuda od 4. srpnja 2000., Bergaderm i Goupil/Komisija (C-352/98, EU:C:2000:361, t. 35.) i rješenje od 19. rujna 2019., Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Komisija i Italija (C-325/19 P, EU:C:2019:768, t. 20.)
13      Presuda od 7. srpnja 2005., Le Pen/Parlament (C-208/03 P, EU:C:2005:429, t. 40. i navedena sudska praksa)
14      Točka 21. žalbe
15      Točka 28. žalbe, s upućivanjem na presudu Općeg suda od 12. siječnja 2022., Verelst/Vijeće (T-647/20, EU:T:2022:5, t. 122.)
16      Rad tog povjerenstva uređuje se Prilogom Provedbenoj odluci 2018/1696. U skladu s točkom VI.2. tog priloga, po primitku kandidatura Povjerenstvo za odabir pregledava ih u odnosu na zahtjeve utvrđene u članku 16. stavku 1. Uredbe 2017/1939. Na temelju zaključaka donesenih na temelju pregleda kandidatura i razgovora s kandidatima, Povjerenstvo za odabir sastavlja obrazloženo mišljenje o njihovim kvalifikacijama za obnašanje dužnosti europskog tužitelja te izričito navodi ispunjava li kandidat zahtjeve utvrđene u članku 16. stavku 1. Uredbe 2017/1939 (točka VII.2. prvi odlomak). U slučaju da predloženi kandidati ne ispunjavaju navedene zahtjeve, Povjerenstvo traži od dotične države članice da predloži odgovarajući broj novih kandidata (točka VII.2. drugi odlomak). Naposljetku, Povjerenstvo rangira kandidate prema njihovim kvalifikacijama i iskustvu te navodi redoslijed poželjnosti kandidata koji nije obvezujući (točka VII.2. treći odlomak).
17      Presuda Berlusconi i Fininvest, t. 45.
18      Presuda Berlusconi i Fininvest, t. 46.
19      Presuda od 29. siječnja 2020., GAEC Jeanningros (C-785/18, EU:C:2020:46, t. 25.): „uzimajući u obzir da su stoga u sustavu podjele nadležnosti [u okviru postupka registracije zaštićene oznake izvornosti] nacionalna tijela ovlaštena za odlučivanje, samo je na nacionalnim sudovima da odlučuju o zakonitosti akata koje su donijela ta tijela, poput onih o zahtjevima za registraciju naziva, koji predstavljaju nužan dio postupka donošenja akta Unije, s obzirom na to da institucije Unije u pogledu tih akata raspolažu samo ograničenom marginom prosudbe ili njome uopće ne raspolažu”.
20      To je bio okvir u kojem je donesena presuda Berlusconi i Fininvest.
21      Točka 39. pobijanog rješenja
22      Točka 6. replike
23      Točka VII.2. drugi odlomak Priloga Provedbenoj odluci 2018/1696
24      Takav bi slučaj bio kad bi država članica u svoj prijedlog uključila samo „osobe koje, osim što posjeduju potrebna znanja, imaju, primjerice, status vrtlara” (točka 24. žalbe); predložila „obične pravnike ili odvjetnike koji nisu članovi državnog odvjetništva ili pravosudnih tijela” (točka 25. žalbe); provela „postupak nadmetanja radi odabira kandidata ili kandidatkinje […]” (točka 4. replike); ili, naposljetku, objavila poziv na podnošenje kandidatura koji bi bio diskriminirajuć na temelju spola (loc. ult. cit.).
25      (Navodna) nezakonitost grčkog postupka odabira europskih tužitelja nema nikakve veze s okolnostima koje osoba YS navodi kao primjer u svojoj žalbi. Niti se prednost dala kandidaturama vrtlara, niti su bile dopuštene kandidature odvjetnikâ, niti se o kandidaturama odlučivalo u okviru postupka nadmetanja niti je utvrđeno da se ikoga diskriminiralo na temelju spola.
26      Predmet C-119/23 (EU:C:2024:653); u daljnjem tekstu: presuda Valančius
27      Presuda Valančius, t. 29.
28      Presuda Valančius, t. 38.
29      Te pretpostavke ponovno nadilaze okvir ove žalbe.
30      Točka 41. žalbe
31      U točki 42. pobijanog rješenja navode se točke 30. i 31. rješenja Općeg suda od 17. prosinca 2020., IM/BEI i FEI (T-80/20, EU:T:2020:636), u kojima se pak upućuje na točke 134. i 135. presude od 13. rujna 2011., Dredging International i Ondernemingen Jan de Nul/EMSA (T-8/09, EU:T:2011:461). Točka 134. potonje presude glasi: „kad je ponuditeljeva ponuda odbijena prije faze koja prethodi odluci o dodjeli ugovora, pa nije uspoređena s drugim ponudama, postojanje interesa ponuditelja o kojem je riječ protiv odluke o dodjeli ne ovisi o poništenju odluke o odbijanju njegove ponude. Naime, samo u slučaju poništenja potonje odluke poništenje odluke o dodjeli ugovora može, ovisno o slučaju, proizvesti pravne učinke u odnosu na ponuditelja čija je ponuda odbijena prije faze koja prethodi odluci o dodjeli ugovora i pribaviti mu korist uklanjanjem odluke donesene nakon usporedbe prilikom koje se njegova ponuda greškom nije uzela u obzir”.