PRESUDA SUDA11. srpnja 1974.(*)U predmetu C‑8/74_povodom
zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 177. Ugovora o EEZ-u
koji je uputio Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgija), o
tumačenju članaka 30. do 33., 36. i 85. Ugovora o EEZ-u, u kaznenom
postupku pred tim sudomProcureur du RoiprotivBenoît Dassonville_Gustave Dassonville_i u građanskom postupkuSA Ets Fourcroy_SA Breuval et Cieprotiv Benoît Dassonville_Gustave Dassonville_SUD_u
sastavu: R. Lecourt, predsjednik, A. M. Donner, M. Sørensen,
predsjednici vijeća, R. Monaco, J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore,
H. Kutscher, C. Ó Dálaigh i A. J. Mackenzie Stuart
(izvjestitelj), suci_nezavisni odvjetnik: A. Trabucchi_tajnik: A. Van Houtte_donosi sljedećuPresudu1        Presudom
od 11. siječnja 1974., koju je tajništvo Suda zaprimilo 8. veljače
1974., Tribunal de première instance de Bruxelles uputio je, na temelju
članka 177. Ugovora o EEZ-u, dva pitanja o tumačenju članaka 30., 31.,
32., 33., 36. i 85. Ugovora o EEZ-u koja se odnose na zahtjev izdavanja
službenog dokumenta od strane vlade države izvoznice za proizvode s
oznakom izvornosti.2        Prvim
se pitanjem pita predstavlja li odredba nacionalnog zakonodavstva koja
zabranjuje uvoz robe koja nosi oznaku izvornosti, ako za tu robu ne
postoji službeni dokument koji je izdala vlada države izvoznice kojim se
potvrđuje pravo na tu oznaku, mjeru s istovrsnim učinkom kao količinsko
ograničenje u smislu članka 30. Ugovora3        To
je pitanje postavljeno u okviru kaznenog postupka pokrenutog u Belgiji
protiv trgovaca koji su u skladu s propisima nabavili pošiljku škotskog
viskija stavljenog u slobodan promet u Francuskoj i uvezli ga u Belgiju,
a da pritom nisu imali potvrdu o izvornosti izdanu od britanskih
carinskih tijela, čime su prekršili nacionalne propise.4        Iz
spisa predmeta i usmenog postupka proizlazi da trgovac koji u Belgiju
želi uvesti škotski viski koji je već u slobodnom prometu u Francuskoj
može pribaviti takvu potvrdu samo uz velike teškoće, za razliku od
uvoznika koji uvozi izravno iz države proizvođača.5        Svi
trgovinski propisi država članica koji mogu izravno ili neizravno,
stvarno ili potencijalno, ograničiti trgovinu unutar Zajednice smatraju
se mjerama s istovrsnim učinkom kao količinska ograničenja.6        Sve
dok u Zajednici ne postoji sustav koji bi potrošačima jamčio
autentičnost oznake izvornosti određenoga proizvoda, država članica koja
poduzme mjere za sprječavanje nepoštene prakse u vezi s time, to može
učiniti pod uvjetom da su te mjere razumne i da potrebni dokazi ne
predstavljaju prepreku trgovini između država članica te da su dostupni
svim njihovim državljanima.7        Bez
obzira na to jesu li takve mjere ili nisu obuhvaćene člankom 36., one
ni u kojem slučaju, u skladu s načelom izrečenim u drugoj rečenici toga
članka, ne smiju biti sredstvo proizvoljne diskriminacije ili
prikrivenog ograničavanja trgovine među državama članicama.8        To
može biti slučaj s formalnostima koje jedna država članica zahtijeva u
svrhu dokazivanja porijekla proizvoda, koje bez velikih teškoća zapravo
mogu ispuniti jedino izravni izvoznici.9        Stoga
kad jedna država članica zahtijeva potvrdu o izvornosti koju uvoznici
određenog izvornog proizvoda, na zakonit način stavljenog u slobodan
promet u nekoj drugoj državi članici, mogu teže pribaviti od uvoznika
tog istog proizvoda izravno iz zemlje porijekla, to predstavlja mjeru s
istovrsnim učinkom kao i količinsko ograničenje, što je zabranjeno
Ugovorom.10      Drugim
se pitanjem pita je li sporazum u vezi s nacionalnim propisima koji se
odnose na potvrde o izvornosti, a koji ima za posljedicu ograničenje
tržišnog natjecanja i utječe na trgovinu između država članica,
ništetan, ukoliko taj sporazum ekskluzivnog uvoznika samo ovlašćuje da
koristi te propise u svrhu sprječavanja paralelnog uvoza ili se tome ne
protivi.11      Ekskluzivni
sporazum obuhvaćen je zabranom iz članka 85. ukoliko pravno ili stvarno
sprječava uvoz predmetnih proizvoda iz drugih država članica na
područje za koje vrijedi ekskluzivni sporazum od strane osoba koje nisu
ekskluzivni uvoznici.12      Naime,
ekskluzivni sporazum može utjecati na trgovinu između država članica i
može imati učinak ometanja tržišnog natjecanja ako ekskluzivnome
uvozniku omogućuje da spriječi paralelni uvoz iz drugih država članica
na područje za koje vrijedi ekskluzivni sporazum zahvaljujući
međudjelovanju sporazuma i nacionalnog propisa koji zahtijeva isključivo
određene dokaze izvornosti proizvoda.13      Kako
bi se ocijenilo je li o tome riječ, potrebno je imati na umu ne samo
prava i obveze koji proizlaze iz odredaba sporazuma, nego i gospodarski i
pravni kontekst u koji je on smješten, a osobito moguće postojanje
sličnih sporazuma sklopljenih između istoga proizvođača i ekskluzivnih
uvoznika s poslovnim nastanom u drugim državama članicama.14      U
vezi s time, ako se u jednoj državi članici cijene održavaju na
značajno višoj razini u odnosu na cijene koje su na snazi u drugoj
državi članici, to može dovesti do istrage o tome koristi li se
ekskluzivni sporazum kako bi se uvoznicima onemogućilo pribavljanje
dokaza o izvornosti proizvoda o kojemu je riječ, a koje zahtijeva
nacionalni propis poput onog u dotičnom pitanju.15      Međutim,
činjenica da sporazum samo omogućuje korištenje takvog nacionalnog
propisa, odnosno da se tome ne protivi, sama po sebi taj sporazum ne
čini ništetnim. Troškovi16      Troškovi
vlade Belgije i Ujedinjene Kraljevine te troškovi Komisije Europskih
zajednica − koje su sve podnijele očitovanja Sudu – ne nadoknađuju se.17      Budući
da postupak, u odnosu na stranke glavnog postupka, ima značaj
prethodnog pitanja pred Tribunal de première instance de Bruxelles, na
tom je sudu da odluči o troškovima postupka.Slijedom navedenog_SUD_povodom pitanja koja je presudom od 11. siječnja 1974. postavio Tribunal de première instance de Bruxelles odlučuje:1.      Kad
jedna država članica zahtijeva potvrdu o izvornosti koju uvoznici
određenog izvornog proizvoda, na zakoniti način stavljenog u slobodan
promet u nekoj drugoj državi članici, mogu teže pribaviti od uvoznika
tog istog proizvoda izravno iz zemlje porijekla, to predstavlja mjeru s
istovrsnim učinkom kao i količinsko ograničenje, što je zabranjeno
Ugovorom.2.      Činjenica
da sporazum samo ovlašćuje da se koristi takav nacionalni propis,
odnosno da se tome ne protivi, sama po sebi taj sporazum ne čini
ništetnim.LecourtDonner      SørensenMonacoMertens de Wilmars      Pescatore      KutscherÓ DálaighMackenzie StuartObjavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu, 11. srpnja 1974.Tajnik       PredsjednikA. Van Houtte       R. Lecourt* Jezik postupka: francuski.