62018CJ0482_RES
Byla C‑482/18
Google Ireland Limited
prieš
Nemzeti Adó- és Vįmhivatal Kiemelt Adó- és Vįmigazgatósįga
(Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2020 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvė teikti paslaugas – SESV 56 straipsnis – Ribojimai – Mokesčių nuostatos – Apyvarta grindžiamas reklamos veiklai taikomas mokestis – Pareiga užsiregistruoti mokesčių administracijoje – Nediskriminavimo principas – Baudos – Proporcingumo principas“
Laisvė teikti paslaugas – Ribojimai – Nacionalinės teisės aktai, dėl kurių paslaugų teikimas tarp valstybių narių tampa sudėtingesnis, palyginti su teikimu vienoje valstybėje narėje – Neleistinumas – Ribojimo sąvoka – Priemonė, dėl kurios patiriama papildomų sąnaudų teikiant aptariamą paslaugą – Netaikymas – Sąlyga – Priemonė, daranti vienodą įtaką paslaugų teikimui tarp valstybių narių ir teikimui vienoje valstybėje narėje
(SESV 56 straipsnis)
(žr. 25 ir 26 punktus)
Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Nacionalinės teisės aktai dėl apyvarta grindžiamo reklamos veiklai taikomo mokesčio – Pareiga deklaruoti apmokestinimo šiuo mokesčiu tikslais – Paslaugų teikėjų rezidentų atleidimas nuo tos pareigos dėl jiems nustatytos pareigos užsiregistruoti dėl kitų mokesčių – Leistinumas
(SESV 56 straipsnis)
(žr. 36 punktą ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai – Nacionalinės teisės aktai dėl apyvarta grindžiamo reklamos veiklai taikomo mokesčio – Pareiga deklaruoti apmokestinimo šiuo mokesčiu tikslais – Galimybė skirti sankcijas paslaugų teikėjams nerezidentams, nesilaikantiems tos pareigos – Gerokai palankesnės paslaugų teikėjams rezidentams taikomų sankcijų sąlygos – Neleistinumas – Viešuoju interesu grindžiamas pateisinimas – Mokestinės kontrolės ir mokesčio surinkimo veiksmingumas – Įtraukimas – Pagrindimo šiuo atveju nebuvimas – Proporcingumo principo pažeidimas
(SESV 56 straipsnis)
(žr. 45, 47, 54 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
Sankcijų, susijusių su Vengrijos reklamos mokesčiu, sistema yra nesuderinama su Sąjungos teise. Tačiau pagal šią teisę nedraudžiama užsienio reklamos paslaugų teikėjams taikoma su šiuo mokesčiu susijusi pareiga deklaruoti.
2020 m. kovo 3 d. Sprendimu Google Ireland (C‑482/18) Teisingumo Teismo didžioji kolegija nusprendė, kad SESV 56 straipsnyje įtvirtinta laisvė teikti paslaugas nedraudžia Vengrijos teisės aktų, pagal kuriuos kitoje nei Vengrija valstybėje narėje įteigtiems reklamos paslaugų teikėjams nustatyta pareiga deklaruoti jų apmokestinimo Vengrijos reklamos mokesčiu tikslais. Ta pareiga taikoma, nors Vengrijoje įsteigti tokių paslaugų teikėjai nuo jos atleisti, nes jiems taikomos panašios pareigos deklaruoti ar registruotis dėl jų apmokestinimo bet kuriuo kitu Vengrijos teritorijoje taikomu mokesčiu.
Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad šis principas draudžia tą teisės aktų dalį, kurioje nustatyta, kad kitoje nei Vengrija valstybėje narėje įsteigtiems reklamos paslaugų teikėjams, neįvykdžiusiems pareigos deklaruoti, per kelias dienas skiriamos kelios baudos, kurių bendras dydis iš viso gali būti keli milijonai eurų, nors kompetentinga valdžios institucija, prieš priimdama sprendimą, kuriuo galutinai nustatomas bendras tų baudų dydis, nesuteikė tiems paslaugų teikėjams reikiamo laiko įvykdyti pareigas, nedavė progos pateikti pastabas ir pati neišanalizavo pažeidimo sunkumo. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pabrėžia, kad Vengrijoje įsteigtam reklamos paslaugų teikėjui, neįvykdžiusiam panašios pareigos deklaruoti ar užsiregistruoti ir pažeidusiam bendrąsias nacionalinės mokesčių teisės aktų nuostatas, skiriamos baudos dydis yra gerokai mažesnis, o tęstinio tos pareigos nesilaikymo atveju jis nedidinamas nei tokia pačia proporcija, nei būtinai per tokius trumpus terminus.
Nagrinėjamu atveju pagal Airijos teisę įsteigta bendrovė Google Ireland, vykdanti veiklą, kuriai taikomas Vengrijos reklamos mokestis, neįvykdė pareigos deklaruoti, kiek tai susiję su šiuo mokesčiu. Dėl šios priežasties šiam paslaugų teikėjui iš pradžių buvo skirta dešimties milijonų Vengrijos forintų (HUF) (apie 31000 eurų) bauda, paskui kelių dienų laikotarpiu – papildomos baudos, kurių bendra suma buvo 1 mlrd. HUF (apie 3,1 mln. eurų). Ši suma buvo didžiausia Vengrijos teisės aktuose numatyta bauda už pareigos deklaruoti neįvykdymą. Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapešto administracinių ir darbo bylų teismas, Vengrija) Google Ireland užginčijo, viena vertus, užsienio reklamos paslaugų teikėjų pareigos deklaruoti ir, kita vertus, sankcijų sistemos, taikomos neįvykdžius tokios pareigos, suderinamumą su Sąjungos teise. Dėl šių argumentų šis teismas pateikė Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
Teisingumo Teismas priminė, kad laisvės teikti paslaugas principas draudžia bet kokius nacionalinės teisės aktus, dėl kurių teikti paslaugas tarp valstybių narių tampa sudėtingiau nei vienos valstybės narės teritorijoje. Pagal šį principą reikalaujama panaikinti bet kokius laisvės teikti paslaugas apribojimus, nustatytus dėl to, kad paslaugų teikėjas įsteigtas kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje teikiama paslauga.
Pažymėjęs, kad nagrinėjama pareiga deklaruoti nedaro įtakos reklamos skleidimo veiklai Vengrijos teritorijoje ir yra taikoma neatsižvelgiant į visų reklamos paslaugų teikėjų, apmokestinamų Vengrijos reklamos mokesčiu, įsteigimo vietą, Teisingumo Teismas nusprendė, kad šis administracinis formalumas savaime nėra laisvės teikti paslaugas kliūtis.
Iš tiesų šioje byloje nebuvo galima konstatuoti jokio skirtingo požiūrio, kuris galėtų būti laikomas šios pagrindinės laisvės ribojimu. Tam tikri paslaugų teikėjai, konkrečiai kalbant – įsteigti Vengrijoje, yra atleisti nuo pareigos deklaruoti tik dėl to, kad jie jau yra deklaravę ar registravęsi bet kokio kito tiesioginio ar netiesioginio Vengrijoje taikomo mokesčio tikslais. Šis atleidimas neturi atgrasomojo poveikio, tačiau sudaro sąlygas išvengti atvejų, kai jau užsiregistravę paslaugų teikėjai turi atlikti nereikalingus formalumus, nes su reklamos mokesčiu susijusios pareigos deklaruoti tikslas yra būtent pranešti apie tuo mokesčiu apmokestinamus asmenis Vengrijos mokesčių administratoriui.
Dėl sankcijų mokesčių srityje Teisingumo Teismas priminė, kad nors sankcijų mokesčių srityje sistemos, nesant suderinimo Sąjungos lygiu, priklauso valstybių narių kompetencijai, tokios sistemos negali pažeisti SESV numatytų laisvių.
Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas išnagrinėjo, ar sankcijos, taikomos už šioje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose numatytos deklaracijos nepateikimą, prieštarauja laisvei teikti paslaugas. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, kad formaliai nagrinėjama sankcijų sistema yra vienodai taikoma visiems apmokestinamiesiems asmenims, kurie nesilaiko pareigos deklaruoti, neatsižvelgiant į valstybę narę, kurios teritorijoje jie yra įsteigti. Vis dėlto tik asmenys, kurie nėra Vengrijos rezidentai mokesčių tikslais, realiai rizikuoja užsitraukti šias sankcijas.
Žinoma, Vengrijoje įsteigtiems reklamos paslaugų teikėjams gali būti taikomos sankcijos už panašių deklaravimo ir registravimo pareigų, jiems nustatytų pagal bendrąsias nacionalinės mokesčių teisės aktų nuostatas, nevykdymą.
Vis dėlto Įstatyme dėl reklamos mokesčio nustatyta sankcijų sistema leidžia skirti gerokai didesnes baudas nei tos, kurios skiriamos tuo atveju, kai Vengrijoje įsteigtas reklamos paslaugų teikėjas nesilaiko pareigos registruotis. Beje, pagal pastaruoju atveju taikomą sistemą skiriamų baudų dydis ir terminai nėra tokie griežti, kokie taikomi pagal Įstatyme dėl reklamos mokesčio nustatytą sistemą. Darytina išvada, kad ši sankcijų sistema riboja laisvę teikti paslaugas.
Teisingumo Teismas taip pat pripažino, kad mokesčių kontrolės ir mokesčio surinkimo veiksmingumas yra privalomieji bendrojo intereso pagrindai, kuriais galima pagrįsti tokį apribojimą, ir kad pakankamai didelių baudų skyrimas gali atgrasyti reklamos paslaugų teikėjus nuo jiems taikomos pareigos registruotis nesilaikymo. Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, kad nagrinėjama sankcijų sistema yra neproporcinga. Šiuo klausimu jis konkrečiai pabrėžė faktą, kad toje sistemoje nenumatyta jokio bendro baudų dydžio eksponentinio padidėjimo per labai trumpą laiką ir nedeklaravimo sunkumo ryšio, ir aplinkybę, kad suinteresuotas apmokestinamasis asmuo faktiškai negali išvengti maksimalaus baudos dydžio skyrimo, vykdydamas pareigą deklaruoti prieš gaudamas paskutinį sprendimą dėl sankcijos, kuriuo pasiekiamas tas dydis.