62003CJ0409_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑409/03
dėl Bundesfinanzhof
(Vokietija) 2003 m. liepos 15 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. spalio 1 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Société d’exportation de produits agricoles SA (SEPA)
prieš
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Lenaerts, N. Colneric, K. Schiemann ir E. Juhász (pranešėjas),
generalinis advokatas P. Léger,
posėdžio sekretorė M.‑F. Contet, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. lapkričio 18 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
– SEPA, atstovaujamos advokato D. Ehle,
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, atstovaujamos M. Blaesing,
– Graikijos vyriausybės, atstovaujamos G. Kanellopoulos, V. Kontolaimos ir E. Svolopoulou,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos E. Paasivirta ir G. Braun,
susipažinęs su 2005 m. vasario 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 351, p. 1), 13 straipsnio išaiškinimo.
2. Šis prašymas pateiktas byloje tarp Žemės ūkio produktų eksporto bendrovės (Société d’Exportation des Produits Agricoles SA, toliau – SEPA) ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(Pagrindinės Hamburg-Jonas muitinės, toliau – Hauptzollamt ) dėl to, kad buvo atsisakyta SEPA išmokėti eksporto grąžinamąsias išmokas už galvijieną, kuri buvo gauta paskerdus galvijus susidarius nepaprastai padėčiai ir kurią SEPA eksportavo į trečiąsias valstybes.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Reglamento Nr. 3665/87 devintoje konstatuojamoje dalyje numatyta:
„(R)eikia, kad produkto kokybė leistų ją pateikti į rinką įprastinėmis sąlygomis.“
4. To paties reglamento 13 straipsnyje numatyta:
„Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės ir, jei šie produktai yra skirti žmonių maistui, jų visai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė tai daryti yra smarkiai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos.“
5. Nuo 1999 m. liepos 1 d. Reglamentą Nr. 3665/87 panaikino ir pakeitė 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 800/1999, nustatantis bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11), kurio 11 straipsnio 1 dalyje numatoma:
„Grąžinamosios išmokos skiriamos tik tiems produktams, kurie < ... > laisvai juda Bendrijos teritorijoje < ... > .“
6. Šio Reglamento 21 straipsnio 1 dalies pirmoje, antroje ir trečioje pastraipose nurodoma:
„1. Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės.
Produktai laikomi atitinkančiais pirmoje pastraipoje nustatytus reikalavimus, jeigu juos galima įprastinėmis sąlygomis parduoti Bendrijos teritorijoje pagal aprašymą, kuris pateikiamas paraiškoje gauti grąžinamąją išmoką, ir, jeigu produktai skirti žmonių maistui, juos galima vartoti arba jie nėra iš esmės pažeisti dėl savybių ar būsenos.
Ar produktai atitinka pirmojoje pastraipoje nustatytus reikalavimus, tikrinama laikantis Bendrijoje galiojančių normų ar praktikos.“
7. 1964 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvoje 64/433/EEB dėl sveikatos problemų, turinčių įtakos Bendrijos vidaus prekybai šviežia mėsa (OL 121, 1964, p. 2012), su pakeitimais, padarytais 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/497/EEB (OL L 268, p. 69, toliau – Direktyva 64/433), pateikiamas toks apibrėžimas:
„Skerdimas susidarius nepaprastai padėčiai – bet koks skerdimas, kurį veterinarijos gydytojas įsako vykdyti nelaimingo atsitikimo atveju arba atsiradus rimtiems fiziologiniams ar funkciniams sutrikimams“. Šioje nuostatoje, be kita ko, nurodoma, kad, susidarius nepaprastajai padėčiai, galima skersti ne skerdykloje, jei, veterinarijos gydytojo nuomone, būtų neįmanoma gyvūno pervežti arba tektų suteikti jam daug nereikalingų kančių.“
8. Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje nustatoma:
„Valstybės narės užtikrina:
< … >
e) kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti susidarius nepaprastai padėčiai, mėsą galima leisti parduoti maistui vidaus rinkoje tik tada, jei ji atitinka šiame punkte numatytas sąlygas < … > .“ (Pataisytas vertimas)
Nacionalinės teisės aktai
9. 1996 m. sausio 19 d. Vokietijos įstatymo dėl mėsos sveikumo (Fleischhygienegesetz, BGBl. 1996 I, p. 59) 13 straipsnyje numatoma:
„13 straipsnis – Skerdimas ligos atveju
1. Gyvūnai, kurie
1) turi būti paskersti susidarius nepaprastai padėčiai arba
2) išskiria patogenines medžiagas,
gali būti skerdžiami tik specialiose skerdyklose (vadinamose izoliuotomis skerdyklomis). Po kiekvieno skerdimo izoliuotoje skerdykloje jos patalpos ir naudota įranga turi būti išvalyta ir dezinfekuota.
2. Taip paskerstų sergančių gyvūnų mėsa gali būti teikiama į rinką kaip maisto produktas tik per šių skerdyklų pardavimo punktus, kurioms leidimus specialiai išduoda
ir kontroliuoja kompetentinga valdžios įstaiga ir ši mėsa turi būti specialiai pažymėta.
< … >
4. Vokietijos federalinei ministerijai suteikiami įgaliojimai Bundesrat patvirtintu nutarimu, siekiant apsaugoti vartotojus ar taikyti Europos Bendrijų institucijų priimtus teisės aktus, priimti nuostatas dėl:
1) minimalių izoliuotoms skerdykloms taikomų higienos taisyklių, skirtų užtikrinti, kad būtų išvengta patogeninių medžiagų sklidimo,
2) tokios mėsos žymėjimo,
3) minimalių higienos taisyklių, taikomų pardavimo punktams, leidimų jiems išdavimui ir kontrolei, taip pat leidimų išdavimo ir jų sustabdymo procedūrų,
4) minimalių higienos taisyklių, taikomų pirmiau nurodytomis sąlygomis paskerstų sergančių gyvūnų mėsos sandėliavimui, transportavimui ir pardavimui pardavimo punktuose,
5) minimalių higienos taisyklių, taikomų skerdžiant susidarius nepaprastai padėčiai ir taip gautai mėsai parduoti.“
10. Šio įstatymo nuostatas įgyvendinančio Vokietijos nutarimo dėl mėsos sveikumo (Fleischhygieneverordnung, BGBl. 1997 I, p. 1138) 10 straipsnis nustato, kad mėsa iš izoliuotų skerdyklų „ < … > gali būti parduodama tik pardavimo punktuose, kuriems suteiktas leidimas, < … > ir tik galutiniams vartotojams < … > “.
Pagrindinės bylos faktai ir prejudiciniai klausimai
11. Prancūzijos bendrovė SEPA į trečiąsias šalis eksportuodavo mėsą iš izoliuotų Vokietijos skerdyklų, kuriose skerdžiami sergantys ir tokie gyvuliai, kuriuos reikia paskersti susidarius nepaprastai padėčiai (pavyzdžiui, dėl nelaimingo atsitikimo). Iki 1997 m. spalio mėnesio už šį eksportą jai buvo mokamos eksporto grąžinamosios išmokos.
12. 1997 m. lapkričio mėn. SEPA pateikė šaldytos galvijienos iš izoliuotų skerdyklų eksporto deklaraciją ir pateikė prašymą Hauptzollamt
dėl eksporto grąžinamųjų išmokų. Jai buvo atsisakyta išmokėti eksporto grąžinamąsias išmokas nurodant, kad šie produktai nebuvo tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme, nes nacionaliniai įstatymai griežtai ribojo tokiomis sąlygomis paskerstų gyvulių mėsos platinimo tinklą.
13. Finanzgericht Hamburg
paduotas SEPA skundas dėl sprendimo atsisakyti patenkinti prašymą buvo atmestas motyvuojant, kad nebuvo įvykdytos eksporto grąžinamosios išmokos suteikimo sąlygos. Šis teismas manė, kad mėsa nėra tinkamos prekinės kokybės, nes pagal Vokietijos teisę prekybai mėsa iš izoliuotų skerdyklų taikomi specialūs apribojimai.
14. Kadangi izoliuotos skerdyklos turėjo veterinarų pažymėjimus, kad mėsa tinkama žmonių maistui, atitinka Vokietijos teisės aktų dėl mėsos sveikumo reikalavimus ir kad tvarkant muitinės formalumus buvo išduoti ir kiti mėsos sveikumo pažymėjimai, SEPA padavė Bundesfinanzhof
kasacinį skundą prieš Finanzgericht Hamburg sprendimą.
15. Atsižvelgiant į tai, kad ginčo išsprendimas reikalauja Bendrijos teisės išaiškinimo, Bundesfinanzhof
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar Reglamento Nr. 3665/87 < … > 13 straipsnyje vartojama sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad atitinkamų prekių gamybai ir platinimui taikomos tik bendrosios teisės nuostatos, kurios taikomos visoms šios rūšies prekėms, ir todėl eksporto grąžinamosios išmokos nemokamos už tas prekes, kurioms taikomi specialūs apribojimai, be kita ko, susiję su jų gamyba, apdorojimu ar platinimu, pavyzdžiui, būtinybė atlikti specialų sveikatos patikrinimą ar platinti tik per tam tikrus platinimo tinklus?
2. Ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje vartojama sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reikalauja vidutinės eksportuojamos prekės kokybės, ir jei taip, ar dėl to už prastesnės kokybės prekes, kuriomis paprastai prekiaujama paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos įrašytu pavadinimu, nemokamos eksporto grąžinamosios išmokos? Ar tai taip pat galioja ir tais atvejais, jei prastesnė prekės kokybė neturėjo jokios įtakos komerciniam sandoriui?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
16. SEPA teigia, kad vienintelė eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimo sąlyga yra prekės sveikumo pažymėjimo pateikimas. Ji mano, kad „tinkama prekinė kokybė“ turi būti vertinama atsižvelgiant į objektyvias pačios prekės savybes, kurios būdingos jai pačiai, ir nepriklauso nuo to, ar šios prekės platinimas yra neribojamas, ar yra nustatyti konkretūs platinimo kanalai. Todėl ribojimas, susijęs su tam tikrais platinimo tinklais, neturėtų įtakoti prekės tinkamumo prekybai. Ji pabrėžia, kad šios prekės tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme pripažinimui pakanka, kad šią prekę galima būtų parduoti vietos rinkoje. SEPA taip pat pabrėžia, kad lygaus požiūrio ir teisinio tikrumo principai, turintys ypatingą reikšmę eksporto grąžinamųjų išmokų srityje, numato, kad įpareigojimus nustatantys teisės aktai būtų aiškūs ir tikslūs, jog teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas turintis asmuo neabejotinai žinotų savo teises, pareigas ir galėtų imtis atitinkamų veiksmų.
17. Hauptzollamt, kuri nepateikė rašytinių pastabų, posėdžio metu nurodė, kad nors susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa pati savaime nėra blogesnės kokybės ir po veterinaro kontrolės tinka maistui, bet teisės požiūriu ją galima parduoti tik vietos rinkoje ir tik per tam tikrus pardavimo punktus. Dėl taikomų Bendrijos ir Vokietijos teisės nuostatų tokios mėsos pardavimas yra labai ribotas, todėl ji nėra nei tinkamos prekinės kokybės, nei tinkama parduoti Reglamento Nr. 3667/87 13 straipsnio prasme. Atsižvelgiant į jos rinką, galimus realizacijos būdus, konkurenciją ir mėsai taikomą tvarką, skirtumai tarp šios mėsos ir be apribojimų platinamos mėsos yra tokie dideli, kad vienintelis jų panašumas yra tas, jog tai yra mėsa. Ji taip pat teigia, kad šis 13 straipsnis yra skirtas ne tik sveikatai apsaugoti, bet ir apriboti eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimą tik už tuos produktus, kurie, tam tikra prasme, yra to verti.
18. Graikijos Respublika mano, kad įprastinės prekybos žemės ūkio produktais
sąlygos apima ir tuos atvejus, kuriuos reglamentuoja bendro taikymo gamybos ir prekybos taisyklės, taikomos visiems tos rūšies produktams, ir specifiniai apribojimai, kurie taikomi tam tikrų produktų gamybai, perdirbimui ir platinimui. Bendro taikymo taisyklės ir specifiniai apribojimai kartu nustato kriterijus, pagal kuriuos įvertinama, ar žemės ūkio produktai yra „tinkamos prekinės kokybės“, todėl nėra poreikio išskirti produktus pagal „įprastas prekybos rinką sąlygas“.
19. Europos Bendrijų Komisija teigia, kad sąvoka „gera ir tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad preke turi būti galima prekiauti įprastinėmis sąlygomis. Ji mano, kad pagrindinėje byloje aptariama mėsa iš izoliuotų skerdyklų neatitinka šio kriterijaus, nes prekyba ja yra ribota. Todėl Komisija mano, kad ši mėsa, nors ir tenkina sveikumo reikalavimus, tačiau neatitinka „geros ir tinkamos prekinės kokybės“ sąlygos, nes negali būti pardavinėjama įprastinėmis sąlygomis.
Teisingumo Teismo vertinimas
20. Šiuo klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas klausia, ar, atsižvelgiant į faktines pagrindinės bylos aplinkybes, Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnį reikia aiškinti taip, kad sveikatos reikalavimus atitinkanti mėsa, kurios pardavimą žmonių maistui Europos Bendrijos teritorijoje Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad tai yra susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa, gali būti laikoma esanti geros ir tinkamos prekinės kokybės, nes ši sąlyga būtina išmokant eksporto grąžinamąsias išmokas.
21. Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje numatoma, kad grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie nėra „geros ir tinkamos prekinės kokybės“ ir, jei šie produktai skirti žmonių maistui, jų visai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė tai daryti yra smarkiai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos.
22. Dėl ši o klausimo Teisingumo Teismas, nagrinėdamas 1967 m. gruodžio 21 d. Reglamentą Nr. 1041/67/EEB, nustatantį išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo produktams, kuriems galioja vienodos kainos sistema, taisykles (OL 314, 1967, p. 9), nusprendė, kad „geros ir tinkamos prekinės kokybės“ reikalavimas yra bendra ir objektyvi eksporto grąžinamosios išmokos skyrimo sąlyga, nepaisant reglamentuose, kurie nustato eksporto grąžinamųjų išmokų sumas kiekvienam produktui, nurodytų rūšies ir kokybės reikalavimų. Prekė, kurios negalima parduoti Bendrijos rinkoje įprastinėmis sąlygomis, paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos nurodytu pavadinimu neatitinka šių kokybės reikalavimų (žr. 1973 m. spalio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Muras, 12/73, Rink. p. 963, 12 punktą).
23. Kalbant apie reglamentą Nr. 3665/87, šis aiškinimas pakartojamas jo devintoje konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodoma, kad prekės kokybė turi leisti ją pardavinėti įprastinėmis sąlygomis (žr. 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C‑235/95, Rink. p. I‑7555, 77 punktą).
24. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad, kai nėra Bendrijos teisės taisyklės, apibrėžiančios sąvoką „gera ir tinkama prekinė kokybė“, valstybės narės turi priimti tikslesnes nuostatas šiuo klausimu, tačiau jos negali pažeisti Bendrijos teisės aktų bendros struktūros, reikalaujančios tokios kokybės, kad produktą galima būtų pardavinėti įprastinėmis sąlygomis (žr., be kita ko, 1994 m. birželio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ellinika Dimitriaka, C‑371/92, Rink. p. I‑2391, 23 punktą ir minėto sprendimo Prancūzija prieš Komisiją
76 ir 77 punktus).
25. Todėl valstybės narės turi teisę priimti tikslesnes nuostatas dėl Bendrijos teisės sąvokos „gera ir tinkama prekinė kokybė“ reikšmės, tačiau jų teisė nustatyti taisykles yra apribota Bendrijos teisės aktais, be kita ko, Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio, aiškinamo atsižvelgiant į šio reglamento devintą konstatuojamąją dalį, nustatytais kriterijais.
26. Iš grąžinamąsias išmokas reglamentuojančių teisės aktų aišku, kad prekės kokybė, leidžianti pateikti ją į rinką „įprastinėmis sąlygomis“, yra nuo sąvokos „gera ir tinkama prekinė kokybė“ neatsiejamas elementas, nes visuose po Reglamento Nr. 1047/67 priimtuose šios srities reglamentuose buvo nurodomos tos pačios eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlygos – „gera ir tinkama prekinė kokybė“ ir kad prekės kokybė leistų pardavinėti esant „įprastinėms sąlygoms“.
27. Dėl Reglamento Nr. 800/1999 reikia priminti, kad jo 21 straipsnio 1 ir 2 pastraipose numatyta, jog grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra „geros ir tinkamos prekinės kokybės“, ir kad produktai šią sąlygą tenkina, jei „juos galima įprastinėmis sąlygomis parduoti Bendrijos teritorijoje“. Reikia konstatuoti, kad ši nuostata, kuri įsigaliojo jau įvykus pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, pakartodama pirmiau minėtas nuostatas nepakeitė, o tik patvirtino iki tol buvusią teisinę situaciją.
28. Dėl termino „parduoti įprastinėmis sąlygomis“ pažymėtina, kad teiginys, jog ypatingi apribojimai, kurie įtakoja produktų gamybą, apdorojimą ir platinimą, patenka tarp teisės aktais reglamentuojamų situacijų ir todėl priskirtini „įprastinėms sąlygoms“, negali būti laikomas pagrįstu, nes jį patvirtinus terminas „įprastinės sąlygos“ netektų prasmės. Laikantis siūlomo aiškinimo išeitų, kad bet kokia prekė, kuri gali būti teisėto komercinio sandorio objektu, turėtų būti laikoma „parduodama įprastinėmis sąlygomis“.
29. Pacituotina Direktyva 64/433, kurios 6 straipsnio 1 dalyje numatoma, kad valstybės narės užtikrina, jog gyvūnų, kuriuos teko paskersti susidarius nepaprastai padėčiai, mėsą galima leisti parduoti maistui tik vietos rinkoje ir tik jei įvykdomos papildomos sąlygos.
30. Taigi tokia mėsa, kokia aptariama pagrindinėje byloje, kurios gamyba, apdorojimas ir platinimas yra smarkiai apriboti, negali būti laikoma „parduodama įprastinėmis sąlygomis“, net jei ji ir atitinka sveikatos reikalavimus ir yra komercinio sandorio objektas.
31. Be to, bet kuriuo atveju būtų nesuderinama remti šių produktų eksportą į trečiąsias valstybes, kadangi jie Bendrijos viduje gali būti pardavinėjami tik vietos rinkoje.
32. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta aukščiau, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis aiškintinas taip, jog sveikatos reikalavimus atitinkanti mėsa, kurios pardavimą žmonių maistui Europos Bendrijos teritorijoje Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad tai – susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa, negali būti laikoma esančia geros ir tinkamos prekinės kokybės, o ši sąlyga būtina išmokant eksporto grąžinamąsias išmokas.
Dėl antrojo klausimo
33. Antruoju klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnį reikia aiškinti taip, kad paprastai parduodamas produktas yra „geros ir tinkamos prekinės kokybės“, tai yra būtina sąlyga grąžinamosioms eksporto išmokoms išmokėti, kai jo kokybė yra žemesnė už vidutinę tokios rūšies produkto kokybę.
34. Atsižvelgiant į tai, kaip atsakyta į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
35. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija), nusprendžia:
1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, 13 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad sveikatos reikalavimus atitinkanti mėsa, kurios pardavimą žmonių maistui Europos Bendrijos teritorijoje Bendrijos teisė apriboja tik vietos rinka dėl to, kad tai yra susidarius nepaprastai padėčiai paskerstų gyvulių mėsa, negali būti laikoma esančia geros ir tinkamos prekinės kokybės, o tai yra būtina sąlyga išmokant eksporto grąžinamąsias išmokas.