Esialgne tõlge
ÜLDKOHTU OTSUS (kolmas koda)
6. mai 2026(*)
Konkurents – Keelatud kokkulepped – Pierre Cardini litsentsi alusel meestele, naistele ja lastele mõeldud rõivaste ja tarvikute turg – ELTL artikli 101 rikkumise tuvastamise otsus – Trahv – Õigusnormi rikkumine – Proportsionaalsus – Kohtu täielik pädevus
Kohtuasjas T‑87/25,
Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG, asukoht Herford (Saksamaa), esindajad: advokaadid U. Itzen, N. Andree, A. Pliego Selie ja S. Prüfer,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Domecq, A. Keidel ja I. Naglis,
kostja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president K. Kowalik-Bańczyk, kohtunikud R. da Silva Passos (ettekandja) ja H. Cassagnabère,
kohtusekretär: ametnik I. Kurme,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 11. detsembri 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis palub hageja Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG esimese võimalusena tühistada sisuliselt komisjoni 28. novembri 2024. aasta otsuse C(2024) 8150 (final) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (AT.40642 –
Pierre Cardin) (edaspidi „vaidlustatud otsus“) artikli 2 esimese lõigu punkt b ja artikkel 3 ning teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi.
Vaidluse taust
2        Pärast seda, kui komisjonile esitati 25. märtsil 2019 kaebus, tuvastas ta vaidlustatud otsuses, tuginedes nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1) artiklile 7, et 1. jaanuarist 2008 kuni 31. märtsini 2021 (edaspidi „rikkumisperiood“) osalesid Pierre Cardin Evolution ja Société de Gestion Pierre Cardin (edaspidi „äriühingud Pierre Cardin“) ning hageja keelatud kokkulepetes või kooskõlastatud tegevuses, mis puudutas kaubamärgi Pierre Cardin toodete turustamist.
3        Rikkumisperioodil oli hageja ühe ettevõtjate kontserni (edaspidi „Ahlersi kontsern“) emaettevõtja ning seega kuulus talle kaudselt enamus Ahlers AG ja viimase tütarettevõtjate (edaspidi „Ahlers AG“) kapitalis, nagu ka hääleõigus. Ahlers AG-le kuulus sellel perioodil enamus mitme tütarettevõtja kapitalis.
4        Ahlersi kontserni põhitegevus rikkumisperioodil oli rõivaste tootmine ja turustamine Euroopas peamiselt kaubamärgi Pierre Cardin all.
5        2023. aasta aprilli lõpus palus Ahlers AG algatada maksejõuetusmenetluse ning talle määrati ajutised pankrotihaldurid.
6        15. juulil 2023 algatati Ahlers AG suhtes ametlik maksejõuetusmenetlus ja kontroll maksejõuetute üksuste üle läks niisiis üle pankrotihalduritele. Samal päeval müüsid pankrotihaldurid Ahlers AG äritegevuse ja andsid selle pöördumatult üle sõltumatule kolmandast isikust investorile.
7        Pärast pankrotihaldurite ja komisjoni talituste vahelist teabevahetust andsid komisjoni talitused pankrotihalduritele 18. juuli 2023. aasta kirjas teada oma kavatsusest jätta Ahlers AG ostjale kui viimase majandustegevuse jätkajale võimalik trahv määramata. Komisjoni talitused märkisid siiski, et uurimise selles staadiumis ei olnud nende teade ametlik ega komisjonile siduv.
8        Hageja esitas 18. märtsil 2024 taotluse vähendada trahvisummat, millest komisjon oli talle eelnevalt teatanud. Oma taotluse põhjendamiseks tugines hageja dokumendi „Suunised määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta“
(ELT 2006, C 210, lk 2) punktile 35, väites, et ta on maksevõimetu.
9        Pärast seda taotlust leidis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 508–519 sisuliselt, et määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse võetav käive on hageja konsolideeritud käive, mis on seotud vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud viimase majandusaastaga 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023. Seega ei hõlmanud käive, mille komisjon võttis ülempiiri arvutamisel aluseks, mitte ainult hageja käivet sellel perioodil, vaid ka käivet, mille Ahlers AG oli saanud kuni 15. juulini 2023.
10      Seejärel märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 531 järgmist:
„I lisas kirjeldatud tõendite põhjal ja selleks, et vältida sellise trahvi määramist, mis seaks tõsiselt ohtu Ahlersi majandusliku elujõulisuse, tuleks [hagejale] määratavat lõppsummat vähendada 3 500 000 euroni vastavalt trahvide arvutamise suuniste punktile 35. See summa kujutab endast ligikaudu 66,09% suurust vähendamist.“
11      Vaidlustatud otsuse artiklis 1 leidis komisjon, et hageja ja äriühingud Pierre Cardin rikkusid ELTL artikli 101 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53, osaledes ühes ja vältavas rikkumises, mis hõlmas kogu Euroopa Majanduspiirkonda (EMP) ja seisnes keelatud kokkulepetes või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli kahjustada konkurentsi siseturul.
12      Vaidlustatud otsuse artikli 2 esimese lõigu punktis b määras komisjon tuvastatud rikkumise eest hagejale trahvi summas 3 500 000 eurot.
13      Vaidlustatud otsusele lisatud kirjas vastas komisjon trahvi vähendamise taotlusele (vt eespool punkt 8). Nii otsustas ta vaidlustatud otsuse artiklis 3, et hagejal on õigus tasuda trahv osade kaupa, tingimusel et 250 000 euro suurune summa tasutakse kolme kuu jooksul alates otsuse tegemise kuupäevast. Ülejäänud summa tuleks tasuda kolme iga-aastase osamaksena, nimelt 750 000 eurot 30. juuniks 2026,
1 000 000 eurot 30. juuniks 2027 ja 1 500 000 eurot 30. juuniks 2028, sealhulgas iga osamakse kohta ka intress, mis on arvutatud kuni maksmise kuupäevani jääva ajavahemiku eest tasumata summadelt.
14      Vaidlustatud otsuse artikli 5 kohaselt olid selle otsuse adressaadid ainult hageja ja äriühingud Pierre Cardin. Seevastu ei adresseeritud seda Ahlers AG-le.
Poolte nõuded
15      Hageja palub Üldkohtul:
–        esimese võimalusena tühistada sisuliselt vaidlustatud otsuse artikli 2 esimese lõigu punkt b ja artikkel 3;
–        teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
16      Komisjon palub Üldkohtul:
–        esimese võimalusena jätta hagi rahuldamata;
–        teise võimalusena kehtestada hagejale määratud trahvi summaks selline summa, mida ta peab sobivaks;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
17      Kõigepealt tuleb täpsustada, et hageja ei vaidle oma hagis vastu vaidlustatud otsuses esitatud komisjoni järeldustele, mille kohaselt tema tegevus kujutab endast Euroopa Liidu konkurentsiõiguse normide rikkumist. Ta ei vaidle vastu ka komisjoni hinnangule tema maksevõimetuse kohta, mis sisaldub vaidlustatud otsusele lisatud kirjas (vt eespool punktid 8 ja 13).
18      Nimelt taotleb hageja käesoleva hagiga üksnes vaidlustatud otsuse tühistamist talle määratud trahvisumma osas, nagu see on ette nähtud selle otsuse artikli 2 esimese lõigu punktis b ja artiklis 3. Hageja palub seega vaidlustatud otsus osaliselt tühistada või teise võimalusena
palub ta, et Üldkohus vähendaks oma täielikku pädevust teostades trahvisummat nii, et trahv ei ületaks 10% tema käibest vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud viimasel täisaastal.
Esimese võimalusena esitatud nõuded
19      Hageja põhjendab oma hagi üheainsa väitega, et komisjon rikkus õigusnorme, tegi hindamisvigu ja rikkus määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2, kui kohaldas trahvisumma kindlaksmääramisel vääralt ülempiiri 10% aastakäibest. Esimeses etteheites väidab hageja sisuliselt, et komisjon ei võtnud arvesse asjaolu, et trahvi ülempiiri, mis vastab 10%-le käibest, kohaldati individuaalselt erinevatele majandusüksustele. Teises etteheites väidab ta, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal ei kuulunud Ahlers AG temaga samasse majandusüksusesse. Kolmandas etteheites väidab hageja, et komisjon tegi vaidlustatud otsuses vea, kui võttis talle määratud trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse Ahlers AG käivet. Neljandas etteheites väidab ta, et vaidlustatud otsuses viidatud kohtupraktika ei toeta komisjoni lähenemist, ning viiendas etteheites väidab ta, et komisjoni lähenemine viib ebasobiva tulemuseni, sest selline lähenemine toob kaasa trahvi ebaproportsionaalse summa, mida ei saa põhjendada kaalutlustega, mis puudutavad vajadust tagada konkurentsi valdkonnas karistuste tõhusus.
Ainsa väite neli esimest etteheidet, mis puudutavad vigu, mille komisjon tegi esiteks seetõttu, et ta leidis, et hageja ja Ahlers AG kuulusid määratud trahvi ülempiiri arvutamisel ühte majandusüksusesse, ja teiseks seetõttu, et ta võttis selle ülempiiri arvutamisel arvesse Ahlers AG käivet
20      Ainsa väite nelja esimese etteheitega, mida tuleb käsitleda koos, heidab hageja komisjonile sisuliselt ette, et komisjon ei võtnud talle määratud trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse asjaolu, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal ei kuulunud Ahlers AG ja tema enam samasse majandusüksusesse. Komisjon rikkus seega õigusnormi, kui ta võttis nimetatud ülempiiri arvutamisel arvesse hageja konsolideeritud käivet ja võttis seega arvesse Ahlers AG käivet, kui ta arvutas määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud trahvi ülempiiri.
21      Kõigepealt rõhutab hageja, et kohtupraktikast tuleneb, et trahvi ülempiir 10% käibest määratakse eesmärgiga vältida seda, et trahv oleks karistatud ettevõtja suurust arvestades ebaproportsionaalne, ning sellega soovitakse vältida ettevõtja majandusliku elujõulisuse tõsist kahjustamist, mis võib ta turult välja tõrjuda.
22      Lisaks nähtub esiteks määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 sõnastusest – ilma et komisjonil oleks selles osas mingit kaalutlusõigust –, et trahvi ülempiir, mis on 10% käibest, tuleb arvutada individuaalselt iga asjaomase ettevõtte kohta majandusüksuses, nagu see esineb trahvi määrava otsuse vastuvõtmise ajal. Tuginedes eelkõige 26. novembri 2013. aasta kohtuotsusele Kendrion vs. komisjon (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) ja 25. novembri 2020. aasta kohtuotsusele komisjon vs. GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955), väidab hageja, et kui enne trahvi määrava otsuse tegemist on eelnevalt eksisteerinud majandusüksust muudetud, tuleb trahvi ülempiiri kohaldada individuaalselt igale majandusüksusele ja see tuleb arvutada iga majandusüksuse käibe alusel. Nii on see käesolevas asjas, sest 15. juulil 2023, st enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, algatati ametlik maksejõuetusmenetlus ja samal kuupäeval võõrandati Ahlers AG äritegevus kolmandale isikule. Kuna vaidlustatud otsuses võeti selle ülempiiri kindlaksmääramisel arvesse ekslikku käibesummat, rikuti sellega määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2.
23      Teiseks väidab hageja, et Saksa maksejõuetusõiguse kohaselt ei olnud tal Ahlers AG aktsionärina õigust mõjutada maksejõuetusmenetlust ja müügiprotsessi. Hageja sõnul peavad pankrotihaldurid müüma äriühingu vara, et rahuldada tema võlausaldajate nõuded. Hageja leiab, et käesolevas asjas ei olnud Ahlers AG võlausaldajate nõuded täielikult rahuldatud, mistõttu ei ole ülejääki, mille saaks talle kui Ahlers AG aktsionärile maksta. Lisaks oli komisjon tihedalt seotud Ahlers AG müügiprotsessiga ning ta kinnitas, et mingit vastutust trahvi eest ei omistata üle antud varale ega selle vara omandajale.
24      Kolmandaks väidab hageja, et kohtupraktika kohaselt võib see, kui emaettevõtja müüb tütarettevõtja, katkestada kuni tolle hetkeni nende vahel eksisteerinud majandusliku ühtsuse. Ta kinnitab sellega seoses, et isegi kui siinses asjas toimus müük vara ja aktsiate kombineeritud võõrandamisega ning kuigi Ahlers AG – kes
on registreeritud kui likvideerimisel olev äriühing – jätkab
juriidiliselt eksisteerimist, tuleb kinnitada, et vara ja aktsiad, mis kuulusid hagejale selles äriühingus, osa
neist tütarettevõtjates, kes ei olnud maksejõuetud, ja seega Ahlers AG äritegevus anti lõplikult üle ostjale, mistõttu jäi hageja neist pöördumatult ilma.
25      Neljandaks väidab hageja, et vaidlustatud otsuse punktis 10.3.5 viidatud kohtupraktika, eelkõige 22. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon (C‑702/19 P, EU:C:2020:857), ei ole käesolevas asjas kohaldatav, sest see puudutab üksnes trahvi ülempiiri arvutamiseks asjakohase majandusaasta kindlaksmääramist. Hageja väidab, et komisjon tegi seega vea, kui tugines nimetatud kohtupraktikale, et õigustada ekslikult sellise käibe arvesse võtmist, mille sai eraldiseisev majandusüksus Ahlers AG, selleks et arvutada hagejale määratud trahvi ülempiiri. Teisisõnu tuleb hageja sõnul 10% ülempiir kindlaks määrata ühelt poolt asjaomase majandusüksuse ja teiselt poolt selle majandusüksusega seotud asjakohase võrdlusaasta alusel. Kohtupraktika ei luba neid kahte järjestikust etappi ühendada, sest vastasel juhul rikutaks määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 sätteid.
26      Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
27      Tuleb tõdeda, et ainsa väite esimese nelja etteheitega vaidleb hageja sisuliselt vastu asjaolule, et komisjon ei arvutanud vaidlustatud otsuses 10% ülempiiri iga kontserni kuuluva äriühingu käibest, vaid tegi seda lähtuvalt tema konsolideeritud käibest, mis hõlmas Ahlers AG käivet, samas kui vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal ei kuulunud need kaks ettevõtjat enam samasse majandusüksusesse. Ta väidab, et kui komisjon leidis, et asjakohane „eelnev majandusaasta“ määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 tähenduses kestis 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023, tegi komisjon talle määratud trahvi ülempiiri arvutamisel vea. Nimelt oleks ta pidanud arvesse võtma üksnes hageja käivet sellel perioodil, ilma et see hõlmaks Ahlers AG käivet.
28      Mis puudutab esimesena hageja vastutust ELTL artikli 101 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest – mille
eest vaidlustatud otsuses karistus määrati –, tuleb
meenutada, et määruse nr 1/2003 artikli 23 lõige 2 sätestab, et komisjon võib määrata trahvid ELTL artiklit 101 rikkunud ettevõtjatele tingimusel, et iga rikkumises osalenud ettevõtja trahv ei ületa 10% tema eelmise majandusaasta kogukäibest.
29      Siiski ei ole määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punktis a ega kohtupraktikas kindlaks määratud, millist juriidilist või füüsilist isikut on komisjon kohustatud rikkumise eest vastutavaks pidama ja trahviga karistama (vt 27. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib tütarettevõtja rikkumise emaettevõtjale süüks panna eelkõige siis, kui tütarettevõtja – olgugi et tal on eraldiseisev õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid täidab peamiselt emaettevõtja poolt talle antud juhiseid, arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad. Põhjus on selles, et niisuguses olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tütarettevõtja samasse majandusüksusse ning moodustavad järelikult ühe ettevõtja liidu konkurentsiõiguse tähenduses (vt 27. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punktid 52 ja 53 ning seal viidatud kohtupraktika).
31      Ühtlasi tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et emaettevõtjale, kellele pandi süüks tütarettevõtja rikkumine, määratakse isiklikult sanktsioon liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest, mida peetakse tema enda poolt toime panduks otsustava mõju tõttu, mida ta avaldas tütarettevõtjale ja mis võimaldas tal määrata tütarettevõtja tegevuse turul (vt 27. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
32      Nimelt on liidu konkurentsiõiguse aluseks rikkumise toime pannud majandusüksuse isikliku vastutuse põhimõte. Seega, kui emaettevõtja kuulub sellesse majandusüksusesse, siis peetakse teda toimepandud rikkumise eest isiklikult ja teiste selle üksuse moodustavate juriidiliste isikutega solidaarselt vastutavaks (vt 27. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
33      Kohtupraktikast nähtub samuti, et kui on mitu füüsilist või juriidilist isikut, nagu emaettevõtja ja tütarettevõtja, keda võib pidada vastutavaks kõnealuse ettevõtja rikkumise eest, on komisjonil vabadus valida, kas panna see tegevus süüks neist ühele või mõlemale samal ajal (vt selle kohta 25. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Uralita vs.
komisjon T‑349/08 P, ei avaldata, EU:T:2011:622, punktid 58–60 ja seal viidatud kohtupraktika).
34      Käesolevas asjas tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 474 leidis komisjon, ilma et hageja oleks sellele vastu vaielnud, et Ahlers AG ja üks teine ettevõtja ei olnud otsustanud sõltumatult oma äritegevust seoses Pierre Cardini kaubamärki kandvate kaupadega, vaid rakendasid kõigis olulistes aspektides hagejalt saadud juhiseid. Komisjoni sõnul moodustasid need ettevõtjad ELTL artikli 101 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise eesmärgil hagejaga ühe majandusüksuse.
35      Seega tuleb ühelt poolt tõdeda, et hageja osales ELTL artikli 101 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumises, mille eest vaidlustatud otsuses karistus määrati (vt eespool punkt 2), ja teiselt poolt, et hageja oli kogu rikkumise perioodil ja ka ühe osa jooksul majandusaastast, mida komisjon võttis arvesse hagejale määratud trahvi arvutamisel, st 1. detsembrist 2022 kuni 15. juulini 2023, Ahlersi kontserni emaettevõtja ja seetõttu kuulus talle kaudselt enamusosalus Ahlers AG kapitalis (vt eespool punktid 3 ja 9).
36      Sellega seoses ei vaidle hageja vastu sellele, et ametliku maksejõuetusmenetluse algatamine Ahlers AG suhtes ja viimase äritegevuse võõrandamine kolmandale isikule 15. juulil 2023 (vt eespool punkt 6) ei kõrvalda tema vastutust rikkumise eest, mis on vaidlustatud otsuses tuvastatud ja mille eest on seal karistus määratud.
37      Sõltumata maksejõuetusmenetluse algatamisest ja sellele järgnenud äritegevuse võõrandamisest, mille tagajärjel ei kuulunud hageja ja Ahlers AG vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal enam samasse majandusüksusesse, ei vaidle hageja vastu asjaolule, et komisjon pidas teda vaidlustatud otsuses vastutavaks tuvastatud rikkumise eest, ilma et ta oleks teda koos Ahlers AG-ga solidaarselt vastutavaks pidanud.
38      Nii leidis komisjon vaidlustatud otsuse artiklis 1, et hageja ja kaks teist äriühingut, nimelt äriühingud Pierre Cardin, rikkusid ELTL artikli 101 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53, ning pidas seega hagejat rikkumise eest vastutavaks, lisamata Ahlers AG-d sellesse vastutuse tuvastamisse. Lisaks tuleb tõdeda, et käesolevas hagis ei vaidlusta hageja ei oma vastutust kõnealuse rikkumise eest ega nõua seega vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamist ega vaidlusta ka asjaolu, et Ahlers AG-d ei mainitud vaidlustatud otsuse kõnealuses artiklis ning et ta ei olnud selle otsuse adressaat (vt eespool punktid 17 ja 18).
39      Teisena tekib küsimus, kas komisjon võttis esiteks vaidlustatud otsuses määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 tähenduses asjaomase „eelmise majandusaastana“ õigesti arvesse majandusaastat 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023, ja teiseks, kas komisjon oleks pidanud trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse võtma üksnes hageja käivet sellel perioodil või ka Ahlres AG käivet, nagu ta vaidlustatud otsuses tegi.
40      Sellega seoses tuleb ühest küljest tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 515 märkis komisjon, et rikkumisperioodil moodustas hageja Ahlers AG koos ühe
teise ettevõtjaga ühe majandusüksuse ning et majandusaastal 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023 pärines suurim osa hageja käibest
Ahlres AG-lt. Komisjon leidis, et käibe 10% ülempiiri kohaldamisel tagas asjaolu, et Ahlers AG käivet arvestati kuni 15. juulini 2023, mil tema äritegevus võõrandati kolmandale isikule, trahvi proportsionaalsuse hageja majandusliku olukorraga rikkumise perioodil. Selles kontekstis märkis komisjon lisaks, et muude ettevõtjate kui Ahlers AG väiksem käive, st peamiselt hageja oma alates 16. juulist 2023 pärast Ahlers AG äritegevuse võõrandamist kolmandale isikule, väljendas hageja majanduslikku olukorda 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023 kestnud majandusaasta ülejäänud kuudel, kuid ei kajastanud täpselt hageja olukorda kogu sellel majandusaastal või rikkumisperioodil. Komisjon märkis ka, et kui Ahlers AG 2023. aasta kogukäive oleks trahvi arvutamisest välja jäetud, oleks ta määranud liiga madala trahvisumma ja seega võtnud sellelt kogu hoiatava mõju.
41      Teisest küljest, mis puudutab hagejale määratud trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse võetavat käivet, siis tuleneb kohtupraktikast, et määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 – mille sisu on meenutatud eespool punktis 28 – ette nähtud trahvisumma ülempiiri eesmärk on vältida, et määrataks trahve, mille osas võib arvata, et ettevõtjad ei ole suutelised neid tasuma, kui pidada silmas nende ettevõtjate suurust, mis on – olgugi et ligikaudselt ja mittetäielikult – määratud kogukäibe põhjal. Tegemist on seega piiriga, mida ühetaoliselt kohaldatakse kõigile ettevõtjatele ja mis on väljendatud,
lähtudes iga ettevõtja suurusest, eesmärgiga vältida ülemääraseid ja ebaproportsionaalseid trahve (vt 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
42      Seda eesmärki tuleb siiski kombineerida eesmärgiga tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju, mis põhjendab asjasse puutuva ettevõtja suuruse ja majandusliku jõu, st rikkumise toimepanija koguvahendite arvessevõtmist (vt 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Nimelt on asjaomase ettevõtja suuruse ja koguvahendite arvestamine trahvi piisavalt hoiatava mõju tagamiseks seotud mõjuga, mida nimetatud ettevõtjale soovitakse avaldada, kuna karistus ei tohi eelkõige ettevõtja finantssuutlikkusega võrreldes olla tühine (vt 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika). Neid asjaolusid arvestades on sellise ettevõtja finantsvahendite hindamisel, kellele pandi süüks liidu konkurentsiõiguse eeskirjade rikkumine, põhjendatud võtta arvesse kõigi selliste äriühingute käivet, kelle suhtes asjasse puutuval ettevõtjal on võimalik otsustavat mõju avaldada (vt 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks, nagu märkis komisjon, ei ole tal kohustust trahvisumma kindlaksmääramise käigus arvestada ettevõtja haavatavat rahalist olukorda, sest sellise kohustuse tunnustamine annaks turutingimustele halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise (vt selle kohta 28. juuni 2005. aasta kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkt 327).
44      Niisiis peab „eelmise majandusaasta“ kindlaksmääramiseks määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 tähenduses iga juhtumi puhul hindama, arvestades määrusega nr 1/2003 kehtestatud karistuste korra konteksti ning sellega taotletavaid eesmärke, millist mõju soovitakse asjaomasele ettevõtjale avaldada, pidades silmas eeskätt selle ettevõtja tegelikku majanduslikku olukorda kajastavat käivet ajavahemikus, kui pandi toime rikkumine (vt 22. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, punkt 102 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Mis puudutab käesolevas asjas esiteks asjakohast „eelmist majandusaastat“ määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 tähenduses ning selle määratlemist 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023 (eespool punktis 39 mainitud esimene küsimus), siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse 827. joonealuses märkuses sedastas komisjon, et see võrdlusperiood vastas Ahlers AG ja hageja majandusaastale, millele hageja pealegi vastu ei vaidle.
46      Kuivõrd vaidlustatud otsus võeti vastu 28. novembril 2024, tuleb tõdeda, et komisjon märkis vaidlustatud otsuse põhjenduses 511 õigesti, et „eelnev majandusaasta“ määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 tähenduses kestis 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023. Lisaks kinnitab hageja ise, et ta ei sea käesolevas asjas kahtluse alla komisjoni valikut võtta seda aastat arvesse võrdlusaastana käibe 10% ülempiiri kohaldamisel.
47      Teiseks, mis puudutab küsimust, kas trahvi ülempiiri arvutamisel oleks komisjon pidanud arvesse võtma üksnes hageja käivet või – nagu ta vaidlustatud otsuses tegi – ka Ahlers AG käivet (eespool punktis 39 mainitud teine küsimus), siis tuleb tõdeda, et hageja ei vaidlusta käivete summat, mis vaidlustatud otsuses aluseks võeti, vaid üksnes asjaolu, et komisjon võttis trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse tema konsolideeritud käivet, mis hõlmas Ahlers AG käivet ajavahemikul 1. detsembrist 2022 kuni 15. juulini 2023, ega tuginenud üksnes tema käibele.
48      Lisaks tuleb meenutada, et nagu komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 511 ja 512 mainis, ilma et hageja oleks sellele vastu vaielnud, oli Ahlers AG käive ajavahemikul 1. detsembrist 2022 kuni 15. juulini 2023, mil Ahlers AG äritegevus võõrandati kolmandale isikule, osa hageja konsolideeritud käibest.
49      Sellega seoses on liidu õiguses kehtivate raamatupidamise konsolideerimise eeskirjade eesmärk anda usaldusväärne pilt mingisse kontserni kuuluvate äriühingute varast, finantsseisundist ja tulemustest. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/34/EL teatavat liiki ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete, konsolideeritud finantsaruannete ja nendega seotud aruannete kohta ja millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/43/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiivid 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ (ELT 2013, L 182, lk 19)
artikli 22 lõike 1 punktides a–c on seega kehtestatud kohustus koostada finantsaruanded juhul, kui asjaomasel emaettevõtjal on tütarettevõtjas aktsionäride või osanike häälteenamus või õigus ametisse määrata või ametist vabastada enamik sellise tütarettevõtja haldus-, juht- või järelevalveorgani liikmetest või kellel on õigus teostada selle tütarettevõtja üle „valitsevat mõju“ (vt analoogia alusel 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 54).
50      Sellest järeldub, et kui komisjon on õiguslikult piisavalt tõendanud rikkumise süükspandavust kontserni eesotsas olevale äriühingule, võib komisjon selle äriühingu finantssuutlikkuse hindamiseks võtta arvesse tema konsolideeritud aastaaruannet, kuivõrd seda võib hindamisel pidada asjakohaseks teabeks (26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Groupe Gascogne vs. komisjon, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 55).
51      Lisaks tuleb meenutada, et kohtupraktikast tuleneb, et kui nõustuda sellega, et liidu konkurentsieeskirjade rikkumise toime pannud ettevõtja saaks märkimisväärselt vähendada ülempiiri, mida trahv ei tohi mingil juhul ületada, võõrandades ühe oma tegevusvaldkonna kolmandale isikule enne talle trahvi määrava otsuse vastuvõtmist, kahjustaks see tõsiselt määrusega nr 1/2003 ette nähtud sanktsioonide tõhusust (22. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, punkt 104).
52      Kuna käesoleval juhul peab eespool punktis 44 viidatud kohtupraktika kohaselt eelmise majandusaasta käive määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 teise lõigu tähenduses kajastama ettevõtja tegelikku majanduslikku olukorda ajavahemikul, mil rikkumine toime pandi, ei saa komisjonile ette heita, et ta võttis arvesse hageja kui emaettevõtja konsolideeritud käivet, mis hõlmas seega tema tütarettevõtja Ahlers AG käivet ajavahemikul 1. detsembrist 2022 kuni 15. juulini 2023. Nimelt ei vaidle hageja vastu sellele, et rikkumise perioodil ja kuni viimati
nimetatud kuupäevani moodustas ta Ahlers AG-ga ühe majandusüksuse, mille üle ta teostas otsustavat mõju.
53      Lisaks tuleb märkida, et kui komisjon oleks käesoleva juhtumi asjaoludel – ja nagu on märgitud eespool punktis 40 – trahvisumma arvutanud üksnes hageja käibe alusel, oleks see summa olnud tühine, arvestades rikkumise raskust, selle kestust ja rikkumisest saadud õigusvastast kasu kogu rikkumise toimepanemise ajal.
54      Sellega seoses ja igal juhul tuleb märkida – nagu
ka komisjon tegi –, et
ta oleks isegi võinud arvesse võtta 1. detsembrist 2021 kuni 30. novembrini 2022 kestnud majandusaastat hagejale määratava trahvi ülempiiri arvutamise võrdlusperioodina, see oleks aga olnud hageja suhtes veelgi ebasoodsam. Nimelt võis komisjon järeldada – nagu
on mainitud eespool punktis 44 –, et
see majandusaasta kajastas kõige paremini ettevõtja tegelikku majanduslikku olukorda rikkumisperioodil, sest just viimati
nimetatud terve majandusaasta oli see, mille käigus Ahlers AG ja hageja moodustasid ühe majandusüksuse, nagu see oli olnud terve rikkumisperioodi jooksul.
55      Lisaks tuleb tagasi lükata hageja argumendid, sealhulgas kohtuistungil esitatud argumendid, mille kohaselt on vaidlustatud otsuses talle määratud trahvi ülempiiri arvutamine käesolevas asjas vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, mis tuleneb eelkõige 26. novembri 2013. aasta kohtuotsusest Kendrion vs. komisjon (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) ja 25. novembri 2020. aasta kohtuotsusest komisjon vs. GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955).
56      Seda konteksti arvestades leidis Euroopa kohus 26. novembri 2013. aasta kohtuotsuse Kendrion vs. komisjon (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) punktides 53, 57 ja 58, et olukorras, kus emaettevõtja ja tütarettevõtja ei moodusta konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi määramise otsuse vastuvõtmise ajal enam ühte ettevõtjat ELTL artikli 101 tähenduses, on mõlemal neist õigus sellele, et neile kohaldataks individuaalselt käibe 10% ülempiiri, ning et neid asjaolusid arvestades ei saanud emaettevõtja väita, et talle tuli kohaldada tema endise tütarettevõtja suhtes kohaldatavat ülempiiri. Euroopa Kohus lükkas seega tagasi argumendi, mille kohaselt tuleneb solidaarvastutuse mõistest, et emaettevõtjale ei saa määrata suuremat trahvi kui tema tütarettevõtjale määratud trahv.
57      Samuti tuletas Euroopa Kohus 25. novembri 2020. aasta kohtuotsuse komisjon vs. GEA Group (C‑823/18 P, EU:C:2020:955) punktides 75, 77, 79 ja 80 kõigepealt meelde – tuginedes
muu hulgas 26. novembri 2013. aasta kohtuotsusest Kendrion vs. komisjon (C‑50/12 P, EU:C:2013:771) tulenevale kohtupraktikale –, et
kui kaks eraldiseisvat juriidilist isikut nagu emaettevõtja ja tema tütarettevõtja ei moodustanud neile trahvi määrava otsuse vastuvõtmise ajal enam ühte ettevõtjat ELTL artikli 101 tähenduses, on neil õigus sellele, et neile kohaldataks individuaalselt käibe 10% ülempiiri. Seejärel kinnitas Euroopa Kohus kummagi juriidilise isiku puhul selle ülempiiri arvutuse, mille komisjon tegi eraldi, lähtudes käibest, mis saadi selles kohtuasjas vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisele eelnenud majandusaastal ja millest nähtus, et määratud trahvi ühe osa eest vastutas ainsana emaettevõtja.
58      Seevastu käesolevas asjas leiti, et peale äriühingute Pierre Cardin rikkus ELTL artikli 101 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53 üksnes emaettevõtja, st hageja (vt eespool punkt 11). Seega määrati vaidlustatud otsuses liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahv ainult hagejale kui emaettevõtjale, mitte aga Ahlers AG-le kui endisele tütarettevõtjale, ning see otsus adresseeriti hagejale (vt eespool punktid 12 ja 14).
59      Eeltoodust tuleneb seega, et hageja ei saa kinnitada, et komisjon oleks pidanud 1. detsembrist 2022 kuni 15. juulini 2023 saadud käibe arvutamisel arvesse võtma üksnes käivet, mille tema sai sellel perioodil, võtmata arvesse tema tütarettevõtja Ahlers AG käivet.
60      Sellest järeldub, et komisjon ei rikkunud õigusnormi, kui ta võttis hagejale määratud trahvi ülempiiri arvutamisel arvesse hageja konsolideeritud käibe 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023 kestnud majandusaastal, mis vastavalt eespool punktis 44 viidatud kohtupraktikale hõlmas seega Ahlers AG käivet kuni 15. juulini 2023, mil tema äritegevus võõrandati kolmandale isikule (vt eespool punkt 6). Nimelt kajastas see käive hageja tegelikku majanduslikku olukorda rikkumise perioodil.
61      Seega tuleb ainsa väite esimene, teine, kolmas ja neljas etteheide tagasi lükata.
Viies etteheide, mis puudutab trahvi ebaproportsionaalsust
62      Ainsa väite viiendas etteheites märgib hageja, et komisjoni lähenemine vaidlustatud otsuses toob kaasa ebaproportsionaalse trahvisumma, mida ei saa põhjendada kaalutlustega, mis puudutavad vajadust tagada karistuste tõhusus konkurentsivaldkonnas.
63      Esiteks väidab hageja, et komisjon määras trahvi maksimumsummaks ligikaudu 10,4 miljonit eurot 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023 kestnud majandusaastal, kuigi tema käive oli ligikaudu 3,7 miljonit eurot, mis õigustaks maksimumtrahvi, mis jääb alla 400 000 euro. Ta leiab, et komisjoni määratud trahvi maksimumsumma ületab 10% tema käibest ja on ebaproportsionaalne, võrreldes tema kui asjasse puutuva ettevõtja suurusega vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal.
64      Teiseks ei saa sellist tulemust hageja sõnul põhjendada kaalutlustega, mis puudutavad konkurentsivastase tegevuse eest määratavate karistuste tõhusust. Hageja väidab, et sellel kohtupraktikal, mis puudutab 10% ülempiiri kohaldamisel asjakohast võrdlusaastat, on eelkõige eesmärk tagada konkurentsivastase tegevuse eest määratud karistuste tõhusus, st vältida seda, et asjaomased ettevõtjad ei saaks meelevaldselt vähendada trahvi maksimumsummat, näiteks tahtliku ümberkorraldamise või varade müügiga kolmandatele isikutele. Hageja leiab, et käesolevas asjas ei teki aga ühtegi sellist tõhususe probleemi, sest ühest küljest oli Ahlers AG maksejõuetus tingitud erinevatest välistest teguritest ja ebasoodsatest turutingimustest ning teisest küljest on Ahlers AG äritegevuse müük ja üleandmine kolmandale isikule maksejõuetusmenetluse tavapärane tagajärg.
65      Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
66      Sellega seoses tuleb tõdeda, et viiendas etteheites vaidlustab hageja sisuliselt selle, et talle määratud trahv oli proportsionaalne, piirdudes väitega, et trahvi ülempiir arvutati ekslikult konsolideeritud käibe alusel, mille ta sai 1. detsembrist 2022 kuni 30. novembrini 2023 kui Ahlers AG emaettevõtja, rollis, milles ta oli kuni 15. juulini 2023, mil selle äriühingu äritegevus võõrandati kolmandale isikule.
67      Tuleb aga tõdeda, et neil asjaoludel tuleb viies etteheide tingimata tagasi lükata selle põhjal, mida eespool punktides 27–61 juba otsustati.
68      Seega tuleb ainsa väite viies etteheide ja seega see väide tervikuna tagasi lükata.
Teise võimalusena esitatud nõuded
69      Mis puudutab hageja teist nõuet, mis on esitatud teise võimalusena (vt eespool punkt 15), millega taotletakse trahvisumma vähendamist, tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt annab liidu kohtule ELTL artikli 261 kohaselt määruse nr 1/2003 artikliga 31 antud täielik pädevus sellele kohtule lisaks pelgale karistuse seaduslikkuse kontrollile ka õiguse asendada komisjoni hinnang enda omaga ja järelikult määratud trahv või karistusmakse tühistada, seda vähendada või suurendada (vt 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon, T‑582/15, ei avaldata, EU:T:2019:497, punkt 361 ja seal viidatud kohtupraktika).
70      Muu hulgas ei ole täieliku pädevuse teostamine samaväärne omal algatusel kontrollimisega ja menetlus on võistlev. Üldjuhul peab hageja esitama väited vaidlustatud otsuse kohta ning nende väidete põhjendamiseks ka tõendid (vt 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser vs. komisjon, T‑582/15, ei avaldata, EU:T:2019:497, punkt 362 ja seal viidatud kohtupraktika).
71      Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et trahvisumma osas piirdub hageja sellega, et esitab teise võimalusena oma teises nõudes selle vähendamise taotluse (vt eespool punkt 15), esitamata siiski selle taotluse põhjendamiseks ühtegi konkreetset argumenti. Neil asjaoludel ei ole ükski esimese võimalusena esitatud nõude põhjendamiseks esitatud etteheide põhjendatud ja hageja ei vasta eespool punktis 70 viidatud kohtupraktikas meenutatud nõudele esitada oma taotluse põhjendamiseks väiteid ja tõendeid.
72      Hageja teises nõudes esitatud trahvi vähendamise taotlus tuleb seega rahuldamata jätta.
73      Seetõttu tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
74      Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kohtukulud hüvitama, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, tuleb kõik kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.      Jätta hagi rahuldamata.
2.      Mõista kohtukulud välja Westfälisches Textilwerk Adolf Ahlers Stiftung & Co. KG-lt.
Kowalik-Bańczyk
da Silva Passos
Cassagnabère
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 6. mail 2026 Luxembourgis.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: inglise.