62024CJ0665
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
11. detsember 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2014/40/EL – Artikli 2 punkt 40 – Mõiste „turuleviimine“ – Artikli 23 lõiked 2 ja 3 – Direktiivi 2014/40 rakendamise järelevalve – Tervisekaitse kõrge taseme tagamise eesmärk – Õigusaktide ühtlustamine – Tubakatoodete valmistamine, esitlemine ja müük – Tubaka- ja seonduvate toodete turustaja poolt jaemüüjale selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendite, mille pakendil on vale märge nikotiinisisalduse kohta, tarnimine – Turustajale määratud trahv – Nulla poena sine culpa-põhimõte – Trahvi proportsionaalsus
Kohtuasjas C‑665/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel College van Beroep voor het bedrijfsleveni (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad) 8. oktoobri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. oktoobril 2024, menetluses
Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport
versus
Diamond Flavours BV,
UEG Holland BV,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: teise koja president K. Jürimäe (ettekandja) seitsmenda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud M. Gavalec ja Z. Csehi,
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
UEG Holland BV ja Diamond Flavours BV, esindaja advocaat J. A. Jacobs,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja P. P. Huurnink,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: E. E. Schmidt ja F. van Schaik,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ (ELT 2014, L 127, lk 1), artikli 23 lõiget 2 koostoimes direktiivi 2014/40 artikli 2 punktiga 40, artikli 20 lõikega 2 ja lõike 4 punkti b alapunktiga i.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üks pool on kaks turustajat, Diamond Flavours BV ja UEG Holland BV, kes turustavad muu hulgas elektrooniliste sigarettide täitepakendeid, ning teine pool on Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (Madalmaade noorte-, ennetustöö- ja spordiminister; edaspidi „minister“), ning vaidluse ese on trahv, mille minister määras Diamond Flavoursile ja UEG Hollandile selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendite turuleviimise eest, mille tarbijapakenditel on märgitud vale nikotiinisisaldus.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2014/40
3
Direktiivi 2014/40 põhjendused 8, 13 ja 59 on sõnastatud järgmiselt:
„8)
[ELTL] artikli 114 lõike 3 kohaselt tuleks õigusakti eelnõu aluseks võtta tervisekaitse kõrge tase, võttes eelkõige arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi. Tubakatooted ei ole tavapärased kaubad ja võttes arvesse tubaka eriti kahjulikku mõju inimtervisele, tuleks tervisekaitsele pöörata väga suurt tähelepanu, et vähendada suitsetamise levikut eelkõige noorte hulgas.
[…]
(13)
Liikmesriikidel ja komisjonil on oma regulatiivülesannete täitmiseks vaja põhjalikku teavet koostisosade ja tubakatoodetest eralduvate ainete kohta, et hinnata tubakatoodete atraktiivsust, nende sõltuvust tekitavat toimet ja mürgisust ning selliste toodete tarbimisega seotud terviseriske. Sel eesmärgil tuleks praegu kehtiv koostisosadest ja eralduvatest ainetest teatamise kohustus muuta rangemaks. Tuleks ette näha täiendavad rangemad teatamise kohustused erinimekirja kantud lisaainete puhul, et muu hulgas hinnata nende mürgisust, sõltuvust tekitavat toimet ja kantserogeenseid, mutageenseid või reproduktiivtoksilisi omadusi, sealhulgas põletatud kujul. VKEdele langevat koormust tuleks piirata nii palju kui võimalik. Selline teatamiskohustus on kooskõlas liidu kohustusega tagada inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse.
[…]
(59)
Käesolev direktiiv ei peaks muutma kohustust austada Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sätestatud põhiõigusi ja õiguspõhimõtteid. Käesolev direktiiv mõjutab mitut põhiõigust. Seetõttu on oluline tagada, et tubaka- ja seonduvate toodete tootjatele, importijatele ja levitajatele kehtestatavate kohustustega tagatakse mitte ainult tervise- ja tarbijakaitse kõrge tase, vaid kaitstakse ka kõiki muid põhiõigusi, ning et need on siseturu tõrgeteta toimimise seisukohast proportsionaalsed. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tuleb järgida liidu õigust ja asjakohaseid rahvusvahelisi kohustusi.“
4
Direktiivi artikkel 1 „Reguleerimisese“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnorme, mis käsitlevad
[…]
f)
teatavate tubakatoodetega seonduvate toodete, nimelt elektrooniliste sigarettide ja täitepakendite ning taimsete suitsetatavate toodete turuleviimist ja märgistamist,
et hõlbustada tubaka- ja seonduvate toodete siseturu tõrgeteta toimimist, võttes aluseks inimeste tervise kaitse kõrge taseme, eelkõige noorte jaoks, ja täita Maailma Terviseorganisatsiooni tubaka tarbimise leviku vähendamise raamkonventsiooni („WHO raamkonventsioon“) kohaseid liidu kohustusi.“
5
Selle direktiivi artikli 2 „Mõisted“ kohaselt on:
„[…]
16)
„elektrooniline sigaret“ – toode, mida võib kasutada nikotiini sisaldava auru suuotsa kaudu tarbimiseks, või sellise toote komponent, sh täitekapslid, mahutid ja seade ilma täitekapsli või mahutita. Elektroonilised sigaretid võivad olla ühekordsed või täidetavad täitepakendi või mahuti abil või laetavad ühekordselt kasutatavate täitekapslitega;
17)
„täitepakend“ – nikotiinisisaldusega vedelikuga mahuti, mida saab kasutada elektroonilise sigareti täitmiseks;
[…]
30)
„tarbijapakend“ – kõige väiksem turuleviidava tubaka- või seonduva toote üksikpakend;
[…]
37)
„tootja“ – füüsiline või juriidiline isik, kes valmistab toote või kes laseb toote projekteerida või valmistada ja kes turustab seda toodet oma nime või kaubamärgi all;
[…]
39)
„tubaka- või seonduvate toodete importija“ – liidu territooriumile toodud tubaka- või seonduvate toodete omanik või isik, kellel on kõnealuse kauba käsutusõigus;
40)
„turuleviimine“ – liidus asuvatele tarbijatele toodete (sõltumata nende valmistamiskohast) kättesaadavaks tegemine, tasu eest või tasuta, sealhulgas kaugmüügi teel; kui tegemist on piiriülese kaugmüügiga, loetakse toote turuleviimise riigiks seda liikmesriiki, kus tarbija asub;
41)
„jaemüügiettevõte“ – mis tahes müügikoht, kus tubakatooted turule viiakse, sealhulgas füüsilise isiku poolt.“
6
Direktiivi artiklis 20 „Elektroonilised sigaretid“ on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et elektroonilised sigaretid ja täitepakendid viiakse turule alles juhul, kui need vastavad käesolevale direktiivile ja kõigile muudele asjaomastele liidu õigusaktidele.
Käesoleva direktiivi reguleerimisalasse ei kuulu elektroonilised sigaretid ja täitepakendid, mille suhtes kohaldatakse [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta] direktiivi 2001/83/EÜ [inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT 2001, L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69)] kohast loa olemasolu nõuet või [nõukogu 14. juuni 1993. aasta] direktiivis 93/42/EMÜ [meditsiiniseadmete kohta (EÜT 1993, L 169, lk 1; ELT eriväljaanne 13/12, lk 82)] sätestatud nõudeid.
2.   Elektrooniliste sigarettide ja täitepakendite tootjad ja importijad teatavad liikmesriigi pädevatele asutustele igast sellisest tootest, mida nad kavatsevad turule tuua. Teade esitatakse elektrooniliselt kuus kuud enne kavandatavat turuletoomist[.] […] Uus teade esitatakse toote iga olulise muudatuse kohta.
Sõltuvalt sellest, kas toode on elektrooniline sigaret või täitepakend, sisaldab teade järgmist teavet:
[…]
b)
tootemarkide ja -liikide kaupa loetelu kõikidest tootes sisalduvatest koostisainetest ning toote kasutamise korral eralduvatest ainetest, samuti nende kogustest;
[…]
4.   Liikmesriigid nõuavad, et
[…]
b)
elektrooniliste sigarettide ja täitepakendite tarbijapakendid ja mis tahes välispakendid
i)
sisaldavad loetelu kõikide tootes sisalduvate koostisosade kohta kaalu kahanevas järjekorras, märget toote nikotiinisisalduse ja ühes doosis eralduva koguse kohta, partii numbrit ja soovitust hoida toodet lastele kättesaamatus kohas;
[…]“.
7
Direktiivi 2014/40 artikli 23 „Koostöö ja jõustamine“ lõigetes 2 ja 3 on ette nähtud:
„2.   Liikmesriigid tagavad, et turule ei viida tubaka- ja seonduvaid tooteid, mis ei ole kooskõlas käesoleva direktiiviga, sealhulgas selle rakendusaktide ja delegeeritud õigusaktidega. Liikmesriigid tagavad, et tubaka- ja seonduvat toodet ei viida turule, kui ei ole täidetud käesolevas direktiivis sätestatud teatamiskohustusi.
3.   Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende karistuste täitmine. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. Kõik tahtlike rikkumiste suhtes kohaldada võidavad rahalised halduskaristused võivad olla sellised, mis kõrvaldavad rikkumisega taotletud majandusliku eelise.“
Määrus (EL) 2019/1020
8
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/1020 turujärelevalve ja toodete vastavuse kohta ning millega muudetakse direktiivi 2004/42/EÜ ja määruseid (EÜ) nr 765/2008 ja (EL) nr 305/2011 (ELT 2019, L 169, lk 1) artikli 2 „Kohaldamisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse toodete suhtes, mille kohta kehtivad I lisas loetletud liidu ühtlustamisõigusaktid („liidu ühtlustamisõigusaktid“), tingimusel et liidu ühtlustamisõigusaktides puuduvad sama eesmärki täitvad erisätted, millega reguleeritakse täpsemalt turujärelevalve ja õigusaktide täitmise tagamise konkreetseid aspekte.“
9
Määruse 2019/1020 I lisas „Liidu ühtlustamisõigusaktide loetelu“ on loetletud liidu õigusaktid, mis kuuluvad selle määruse artiklis 2 osutatud liidu ühtlustamisõigusaktide kohaldamisalasse. I lisa punktis 55 on nende õigusaktide hulgas nimetatud direktiivi 2014/40.
Madalmaade õigus
10
Direktiiv 2014/40 võeti Madalmaade õiguskorda üle 10. märtsi 1988. aasta tubaka- ja suitsetamistoodete seadusega (Tabaks – rookwarenwet, Stb. 1988, nr 342; edaspidi „tubakatoodete seadus“), 14. oktoobri 2015. aasta tubaka- ja suitsetamistooteid käsitleva määrusega (Tabaks – en rookwarenbesluit, Stb. 2015, nr 398) ja 10. mai 2016. aasta ministri määruse tubaka- ja suitsetamistoodete kohta (Tabaks – en rookwarenregeling, Stcrt. 2016, nr 25446).
11
Tubakatoodete seaduse artikli 1 lõikest 1 tuleneb, et „turuleviimine“ on toote tarbijale kättesaadavaks tegemine. Mõiste „tubaka- ja seonduvate toodete importija“ on Madalmaade õiguses määratletud kui Madalmaadesse toodud tubaka- või seonduvate toodete omanik või isik, kellel on kõnealuste toodete käsutusõigus.
12
Vastavalt tubakatoodete seaduse artikli 3 lõikele 1 koostoimes selle seaduse artikli 2 lõike 2 punktiga a, tubaka- ja suitsetamistooteid käsitleva määruse artikliga 3.3 ja ministri määruse tubaka- ja suitsetamistoodete kohta artikli 3.10 lõikega 1 on keelatud turule viia tarbijapakendeid, millel ei ole märgitud täitepakendite nikotiinisisaldust. Selle keelu rikkumise korral võib minister vastavalt selle seaduse artikli 11b lõikele 1 määrata haldustrahvi.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
13
Nederlandse Voedsel – en Warenautoriteiti (Madalmaade toidu- ja tarbekaupade ohutuse amet) inspektor võttis eri jaemüüjate veebisaitidelt ostetud e-sigarettide täitepakenditest viis proovi. Nendest proovidest tuvastas inspektor, et nende täitepakendite sisu nikotiinisisaldus on madalam kui nende tarbijapakendil märgitud nikotiinisisaldus.
14
Jaemüüjad olid saanud need kontrollitud täitepakendid kahelt eri turustajalt. Need turustajad olid omakorda need täitepakendid enne nende Madalmaadesse toomist ostnud ühelt Prantsusmaa tootjalt ning Iirimaa ja Ungari importijalt.
15
Minister määras 18. ja 25. oktoobri 2019. aasta otsustega neile turustajatele viis haldustrahvi, igaühele 450 eurot, selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendite turuleviimise eest, mille tarbijapakendil on märgitud vale nikotiinisisaldus.
16
Need turustajad vaidlustasid trahvid Rechtbank Rotterdamis (Rotterdami esimese astme kohus, Madalmaad). See kohus tunnistas 7. aprilli 2021. aasta otsusega nende kaebused põhjendatuks ja tühistas need trahvid põhjendusel, et kuna asjaomased turustajad ei olnud teinud asjaomaseid täitepakendeid kättesaadavaks tarbijatele, ei olnud need turustajad neid „turule viinud“ kohaldatavate õigusnormide tähenduses.
17
Minister esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse College van Beroep voor het bedrijfslevenile (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes, Madalmaad), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
18
Esiteks märgib see kohus, et ta on 9. septembri 2022. aasta kohtuotsuses ECLI:NL:CBB:2022:510 juba otsustanud, et direktiiv 2014/40 ei luba turule viia tubakatoodet, mille nikotiinisisaldus ei ole pakendil märgitud. Nimetatud kohus lisab, et ametiasutusel ei ole selles osas mingit kaalutlusõigust ning ta ei saa võtta arvesse ohtu rahvatervisele, kui täitepakendi sisu nikotiinisisaldus erineb selle tarbijapakendil märgitust.
19
Ta rõhutab siiski, et see pretsedent puudutas jaemüüjat, kes pakkus elektrooniliste sigarettide täitepakendeid tarbijatele müügiks oma veebisaidil. Seega toimus kohaldatavate riigisiseste õigusnormide tähenduses „turuleviimine“ ja võis asuda seisukohale, et jaemüüja on pannud toime rikkumise.
20
Samas käsitleb põhikohtuasjas vaidlus asjaolu, et nende õigusnormide tähenduses „importija“, see tähendab Madalmaadesse toodud tubaka- või seonduvate toodete omanik või isik, kellel on kõnealuste toodete käsutusõigus, ei tarni täitepakendeid mitte tarbijatele, vaid jaemüüjale. Selles olukorras ei ole niisiis kindel, kuidas tõlgendada mõistet „turuleviimine“, millest sõltub direktiivi 2014/40 artikli 23 lõikega 2 liikmesriikidele pandud kohustus tagada, et direktiivile mittevastavaid tubaka- ja seonduvaid tooteid ei viida turule.
21
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et minister määras asjaomastele turustajatele kriminaalõiguslikku laadi halduskaristused. Sellest järeldub, et kohaldatavad on inimõiguste harta artikli 48 lõige 1 ja seega nulla poena sine culpa-põhimõte (ei ole karistust ilma süüta). See põhimõte eeldab aga süüd ja seega vastutust kõnealuse rikkumise toimepanemise eest. Seega tekib küsimus, kas need turustajad vastutavad selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendite turuleviimise eest, mille tarbijapakendil on vale märge nikotiinisisalduse kohta, eelkõige seetõttu, et turustajatele asjaomastest toodetest proovide võtmisega kaasnev koormus võib olla liiga suur.
22
Neil asjaoludel otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven (apellatsiooniastme halduskohus majandusküsimustes) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2014/40] artikli 23 lõiget 2 koostoimes [selle direktiivi] artikli 2 punktiga 40 ja artikli 20 lõike 4 punkti b alapunktiga i tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide kohustus tagada, et turule ei viida täitepakendeid, mille tarbijapakendil on märgitud vale nikotiinisisaldus, ei hõlma mitte ainult selliste täitepakendite müüki jaemüüja poolt või tema vahendusel, vaid ka täitepakendite tarnimist jaemüüjale?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt: kas sellistes olukordades nagu käesolev, kus on määratud haldustrahv, saab ettevõtjat, kes on ostnud tootjalt või importijalt direktiivi 2014/40 tähenduses täitepakendeid, võtta vastutusele ja talle süüks panna, et ta on viinud turule täitepakendid, mille tarbijapakendile on kantud vale nikotiinisisaldus, olgugi et tarbijapakendil märgitud nikotiinisisaldus kattub [selle] direktiivi artikli 20 lõike 2 kohases teates esitatud täitepakendi nikotiinisisaldusega?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
23
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2014/40 artikli 23 lõiget 2 koostoimes selle direktiivi artikli 2 punktiga 40 ja artikli 20 lõike 4 punkti b alapunktiga i tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide kohustus tagada, et turule ei viida täitepakendeid, mille tarbijapakendil on märgitud vale nikotiinisisaldus, piirdub jaemüüja poolt nende täitepakendite tarbijale pakkumise etapiga.
Vastuvõetavus
24
Mõlemad põhikohtuasjas osalevad turustajad leiavad oma kirjalikes seisukohtades, et esimene küsimus on vastuvõetamatu, kuna see ei vasta küsimusele, mille kohta eelotsusetaotluse esitanud kohus peab põhikohtuasjas otsuse tegema. Nimelt ei ole Madalmaade ametiasutustele ette nähtud võimalust määrata turustajale halduskaristus juhul, kui elektrooniliste sigarettide täitepakendis oleva vedeliku nikotiinisisaldus on madalam kui pakendil märgitu ja kui see täitepakend avastatakse jaemüüja juurest.
25
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artikliga 267 kehtestatud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö raames üksnes asja menetleva ja selles tehtava kohtulahendi eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus järelikult üldjuhul kohustatud eelotsuse tegema (vt selle kohta 16. detsembri 1981. aasta kohtuotsus Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, punkt 15; 8. novembri 1990. aasta kohtuotsus Gmurzynska-Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, punktid 19 ja 20, ning 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 54).
26
Euroopa Kohus võib keelduda riigisisese kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (15. detsembri 1995. aasta kohtuotsus Bosman, C‑415/93, EU:C:1995:463, punkt 61 ja 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 55).
27
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus aga just nimelt tõlgendada direktiivi 2014/40 artikli 23 lõikes 2 kasutatud mõistet „turuleviimine“, et teha kindlaks, kas elektrooniliste sigarettide täitepakendite turustajat on võimalik võtta vastutusele selle eest, et ta müüs jaemüüjale, kuid mitte tarbijale, sellise toote, mis ei vasta mõnele sellest direktiivist tulenevale kohustusele.
28
Seega tuleb asuda seisukohale, et esimene küsimus on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
29
Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) küsis hiljuti Euroopa Kohtult direktiivi 2014/40 artikli 23 lõikes 2 kasutatud mõiste „turuleviimine“ tõlgendamise kohta ja Euroopa Kohus otsustas, et direktiivi 2014/40 artikli 23 lõiget 2 koostoimes selle direktiivi artikli 2 punktiga 40 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikidele pandud kohustus tagada, et turule ei viidaks tubakatooteid, mille tarbijapakendi märgistus ei vasta nende toodete esitlemisnõuetele, ei ole piiratud tubakatoote jaemüüja poolt tarbijale pakkumise etapiga (15. mai 2025. aasta kohtuotsus Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punkt 52).
30
Ent direktiivi 2014/40 artikli 23 lõikel 2 on valdkonnaülene ulatus, kuna selle eesmärk on tagada, et tubaka- ja seonduvaid tooteid, mis ei vasta mõnele selle direktiivi sättele, sealhulgas selles ette nähtud rakendus- ja delegeeritud õigusaktide sätetele, ei viida turule (vt selle kohta 15. mai 2025. aasta kohtuotsus Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punkt 39).
31
Nimelt on nimetatud sätte tõhususe tagamiseks kohustatud direktiivi artikli 23 lõikega 3 liikmesriike kehtestama eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse sama direktiivi alusel vastu võetud riigisiseste õigusnormide rikkumise korral, ning võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada nende karistuste täitmine. Selle karistuste korra kehtestamine puudutab kõiki direktiivi 2014/40 sätteid, olenemata tarneahela etapist, mille suhtes neid kohaldatakse, ega ole seega piiratud jaemüüja poolt tarbijatele nõuetele mittevastavate tubakatoodete pakkumise etapiga (15. mai 2025. aasta kohtuotsus Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punkt 40).
32
Seda tõlgendust, mille kohaselt liikmesriikidele pandud kohustus kehtib olenemata tarneahela etapist, piirdumata üksnes tubakatoote jaemüüja poolt tarbijale pakkumise etapiga, kinnitab ka laiem õiguslik kontekst, millesse kuulub direktiiv 2014/40 ja eelkõige määrus 2019/1020, mida vastavalt selle määruse artiklile 2 ja I lisa punktile 55 kohaldatakse direktiivi 2014/40 kohaldamisalasse kuuluvate toodete suhtes (vt selle kohta 15. mai 2025. aasta kohtuotsus Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punktid 42–46).
33
Lisaks eeldab see kontrollikohustus selleks, et saavutada tervise- ja tarbijakaitse kõrge tase, mis on sätestatud selle direktiivi artiklis 1 koostoimes direktiivi põhjendustega 8 ja 59, järelevalvet tarneahela eri etappides, kindlustades, et iga toimingu puhul, millega lõppkokkuvõttes tehakse toode tarbijale kättesaadavaks, tagavad liikmesriigid, et järgitakse sama direktiivi nõudeid (15. mai 2025. aasta kohtuotsus Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, punkt 51).
34
Asjaolu, et põhikohtuasjas käsitletakse elektrooniliste sigarettide täitepakendite müüki, ei muuda käesoleva kohtuotsuse punktis 29 esitatud direktiivi 2014/40 artikli 23 lõike 2 tõlgendust. Vastupidi, selle direktiivi artikli 20, mis käsitleb üksnes elektroonilisi sigarette, lõikes 1 on sõnaselgelt rõhutatud liikmesriikide kohustust tagada, et „elektroonilised sigaretid ja täitepakendid viiakse turule alles juhul, kui need vastavad [sellele] direktiivile ja kõigile muudele asjaomastele liidu õigusaktidele“.
35
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/40 artikli 23 lõiget 2 koostoimes selle direktiivi artikli 2 punktiga 40 ja artikli 20 lõike 4 punkti b alapunktiga i tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide kohustus tagada, et turule ei viida elektrooniliste sigarettide täitepakendeid, mille tarbijapakendil on märgitud vale nikotiinisisaldus, ei piirdu jaemüüja poolt nende täitepakendite tarbijale pakkumise etapiga.
Teine küsimus
36
Kõigepealt tuleb märkida, et teine küsimus, nagu see on sõnastatud eelotsuse taotluse esitanud kohtu poolt, ei puuduta ühtegi liidu õiguse sätet.
37
Sellegipoolest on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelise koostöö raames Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimati nimetatul tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda silmas pidades võib Euroopa Kohus arvesse võtta neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus ei ole oma küsimustes viidanud (vt selle kohta 20. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, punkt 9, ja 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Confédération paysanne (Lääne-Sahara melonid ja tomatid), C‑399/22, EU:C:2024:839, punkt 40).
38
Eelotsusetaotlusest nähtub, et käesoleval juhul reguleerivad põhikohtuasja esemeks olevaid karistusi need karistusnormid, mille liikmesriigid peavad kehtestama direktiivi 2014/40 artikli 23 lõike 3 alusel.
39
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2014/40 artikli 23 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette kriminaalõiguslikku laadi haldustrahvi ettevõtjale, kes on viinud turule selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendeid, mille tarbijapakendil on nikotiinisisalduse kohta valed andmeid, olgugi et need andmed vastavad teatisele, mille selle direktiivi artikli 20 lõike 2 alusel esitas „tootja“ või „importija“, kellelt see ettevõtja need pakendid ostis.
40
Direktiivi 2014/40 artikli 23 lõike 3 sõnastusest nähtub esiteks, et liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse selle direktiivi alusel vastu võetud riigisiseste õigusnormide rikkumise korral, teiseks, et need karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, ning kolmandaks, et kõik tahtlike rikkumiste suhtes kohaldada võidavad rahalised halduskaristused võivad olla sellised, mis kõrvaldavad rikkumisega taotletud majandusliku eelise.
41
Peale viimati nimetatud täpsustust, mis seab rikkumisega saadud rahalise eelise kõrvaldamise võimaluse sõltuvusse rikkumise tahtlusest, ei sisalda direktiiv 2014/40 seega muid eeskirju karistusnormide kehtestamiseks peale selle, mis nõuab nende karistuste tõhusust, proportsionaalsust ja hoiatavust. Seega võib selle direktiivi artikli 23 lõike 3 sõnastusest järeldada, et kui see nõue on täidetud, säilitavad liikmesriigid oma autonoomia nende normide kehtestamisel.
42
Samas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui liidu õigusnorme ei ole ühtlustatud nende karistuste valdkonnas, mida nende õigusnormidega kehtestatud korras sätestatud tingimuste eiramise korral kohaldatakse, võivad liikmesriigid valida karistused, mida nad peavad sobivaks. Siiski on nad kohustatud nimetatud pädevuse teostamisel järgima liidu õigust ja selle üldpõhimõtteid, ning seega ka proportsionaalsuse põhimõtet (vt selle kohta 9. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punkt 23; 22. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Euro-Team ja Spirál-Gép, C‑497/15 ja C‑498/15, EU:C:2017:229, punkt 39, ning 21. novembri 2024. aasta kohtuotsus Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punkt 41).
43
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, soovitakse teise eelotsuse küsimusega teada, kas objektiivse vastutuse süsteem on kooskõlas direktiivi 2014/40 artikli 23 lõikes 3 sätestatud nõudega ja eelkõige, kas see vastab proportsionaalsuse põhimõttele.
44
Selle põhimõtte kohta olgu märgitud, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et selline süsteem ei ole aga iseenesest liidu õigusega vastuolus (vt selle kohta 10. juuli 1990. aasta kohtuotsus Hansen, C‑326/88, EU:C:1990:291, punkt 19; 27. veebruari 1997. aasta kohtuotsus Ebony Maritime ja Loten Navigation, C‑177/95, EU:C:1997:89, punkt 36; 11. juuli 2002. aasta kohtuotsus Käserei Champignon Hofmeister, C‑210/00, EU:C:2002:440, punkt 47, ja 9. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punkt 47).
45
Objektiivse vastutuse süsteem ei ole nimelt ebaproportsionaalne, kui see süsteem ajendab asjaomaseid isikuid õigusakti sätteid järgima ja kui taotletavad eesmärgid vastavad üldisele huvile, mis võib õigustada sellise süsteemi kehtestamist (vt selle kohta 10. juuli 1990. aasta kohtuotsus Hansen, C‑326/88, EU:C:1990:291, punkt 19; ja 9. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punkt 48).
46
Esiteks on käesoleval juhul, nagu on korratud käesoleva kohtuotsuse punktis 33, direktiivi 2014/40 artikli 1 kohaselt selle direktiivi eesmärk tagada inimeste tervise kaitse kõrge tase, eelkõige noorte jaoks.
47
Selline eesmärk vastab aga üldisele huvile, nagu on märgitud käesoleva otsuse punktis 45 viidatud kohtupraktikas (vt selle kohta 6. septembri 2012. aasta kohtuotsus Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, punkt 49, ja 29. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, punkt 57), mis võib õigustada objektiivse vastutuse süsteemi kehtestamist liikmesriikide poolt. Selline süsteem ajendab pealegi asjaomaseid isikuid täitma direktiivist 2014/40 tulenevaid kohustusi.
48
Lisaks, mis puudutab konkreetset asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olevate karistuste põhjuseks olev nikotiinisisaldus on vastab vaidlusaluste toodete tootja ja importijate poolt selle direktiivi artikli 20 lõike 2 alusel teatatud nikotiinisisaldusele, siis tuleb tõdeda, et sellise teatamise eesmärk on nimetatud direktiivi põhjenduse 13 kohaselt hõlbustada liikmesriikide ja komisjoni reguleerimisülesannet, kuid mitte võimaldada edasimüügiga tegelevatel ettevõtjatel oma vastutusest vabaneda.
49
Teiseks ei tundu, et need karistused kõrvaldaksid rikkumisega taotletud majandusliku eelise, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Sellisel juhul ei ole nende karistuste puhul vaja tõendada tahtlust direktiivi 2014/40 artikli 23 lõike 3 alusel.
50
Neil kaalutlustel tuleb asuda seisukohale, et liikmesriigid võivad seega võtta vastu riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette kriminaalõiguslikku laadi haldustrahvi ettevõtjale, kes on viinud turule elektrooniliste sigarettide täitepakendid, mille tarbijapakendil on nikotiinisisalduse kohta valed andmed, isegi kui see teave vastab teatisele, mille direktiivi 2014/40 artikli 20 lõike 2 alusel esitas „tootja“ või „importija“, kellelt see ettevõtja need pakendid ostis.
51
Kuigi proportsionaalsuse põhimõte on rikkumise koosseisu tunnuste kindlaksmääramisel liikmesriikidele siduv, kehtib see ka nende asjaolude hindamise kohta, mida võib trahvi määramisel arvestada (vt selle kohta 9. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punkt 54; 22. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Euro-Team ja Spirál-Gép, C‑497/15 ja C‑498/15, EU:C:2017:229, punkt 43, ning 21. novembri 2024. aasta kohtuotsus Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punkt 46).
52
See tähendab, et trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta juhtumi konkreetseid asjaolusid (vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, punkt 45, ja 21. novembri 2024. aasta kohtuotsus Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punkt 47). Seetõttu võib liikmesriigi õigusnormides ette nähtud teatud kohustuste kõigi rikkumise eest kindlasummalise trahvi kohaldamine, ilma et selle trahvi suurust vastavalt rikkumise raskusele kohandatakse, olla liidu õigusnormide eesmärke arvestades ebaproportsionaalne (vt selle kohta 9. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, punkt 41, ja 22. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Euro-Team ja Spirál-Gép, C‑497/15 ja C‑498/15, EU:C:2017:229, punkt 50).
53
Käesoleval juhul ei näi põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid võimaldavat neid karistusi individualiseerida, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse kuuluvatest hinnangutest ei tulene teisiti. Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest ja Euroopa Kohtule esitatud seisukohtadest, et mõlemale kõnealusele turustajale määratud trahvide suurus ei sõltu konkreetse juhtumi asjaoludest, ega muu hulgas asjaolust, et neile etteheidetav nikotiinisisaldus on suurem kui tegelikult turule viidud täitepakendites.
54
Sellest järeldub, et direktiivi 2014/40 kohaldamiseks võetud liikmesriigi õigusaktis ette nähtud teatavate kohustuste rikkumise eest kindlasummalise rahalise karistuse kohaldamine, ilma et selle rahalise karistuse suurust vastavalt rikkumise raskusele kohandataks, nagu näib olevat ette nähtud põhikohtuasjas kõne all olevastes karistusnormides, on ebaproportsionaalne direktiivi 2014/40 eesmärgi suhtes, milleks on tagada inimeste tervise kaitse kõrge tase, eelkõige noorte jaoks (vt analoogia alusel 22. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Euro-Team ja Spirál-Gép, C‑497/15 ja C‑498/15, EU:C:2017:229, punktid 62–64 ja 66, ning 21. novembri 2024. aasta kohtuotsus Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punkt 53).
55
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/40 artikli 23 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette kriminaalõiguslikku laadi haldustrahvi ettevõtjale, kes on viinud turule selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendid, mille tarbijapakendil on nikotiinisisalduse kohta valed andmed, isegi kui see teave vastab teatisele, mille direktiivi artikli 20 lõike 2 alusel esitas „tootja“ või „importija“, kellelt see ettevõtja need pakendid ostis, kui selle trahvi suurust ei saa vastavalt rikkumise raskusele muuta juhtumi konkreetseid asjaolusid arvesse võttes.
Kohtukulud
56
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ, artikli 23 lõiget 2 koostoimes selle direktiivi artikli 2 punktiga 40 ja artikli 20 lõike 4 punkti b alapunktiga i
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriikide kohustus tagada, et turule ei viida elektrooniliste sigarettide täitepakendeid, mille tarbijapakendil on märgitud vale nikotiinisisaldus, ei piirdu jaemüüja poolt nende täitepakendite tarbijale pakkumise etapiga.
2.
Direktiivi 2014/40/EL artikli 23 lõiget 3
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette kriminaalõiguslikku laadi haldustrahvi ettevõtjale, kes on viinud turule selliste elektrooniliste sigarettide täitepakendid, mille tarbijapakendil on nikotiinisisalduse kohta valed andmed, isegi kui see teave vastab teatisele, mille direktiivi artikli 20 lõike 2 alusel esitas „tootja“ või „importija“, kellelt see ettevõtja need pakendid ostis, kui selle trahvi suurust ei saa vastavalt rikkumise raskusele muuta juhtumi konkreetseid asjaolusid arvesse võttes.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.