62016CC0180
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
EVGENI TANCHEV
esitatud 26. aprillil 2017 (
1
)
Kohtuasi C‑180/16 P
Toshiba Corporation
versus
Euroopa Komisjon
„Apellatsioonkaebus — ELTL artikkel 101 — Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed — Komisjoni otsus, mis muudab algset otsust pärast selle osalist tühistamist Üldkohtu poolt — Trahvid — Kaitseõigused — Vastuväiteteatis — Võrdne kohtlemine — Osalemine kartelli teatavates aspektides — Seadusjõud”
1.
Käesoleva apellatsioonkaebusega taotleb Toshiba Corp. (edaspidi „Toshiba“), et Euroopa Kohus tühistaks Üldkohtu otsuse (
2
) jätta rahuldamata Toshiba hagi nõudega tühistada komisjoni otsus, mille see on vastu võtnud 27. juunil 2012 (
3
) (edaspidi „vaidlusalune otsus“) vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõikele 2. (
4
) Vaidlusaluse otsusega muutis komisjon üht oma varasemat, 24. jaanuaril 2007 vastu võetud otsust (
5
) (edaspidi „2007. aasta otsus“), millega määrati teatavatele Euroopa ja Jaapani ettevõtjatele, nende hulgas Toshibale, trahv gaasisolatsiooniga jaotusseadmete rahvusvahelisel turul kartellis osalemise eest.
2.
Üldkohus tühistas 2007. aasta otsuse Toshibale trahvi määramise osas põhjendusega, et komisjon rikkus trahvi summa kindlaksmääramisel võrdse kohtlemise põhimõtet. (
6
) Komisjoni järeldus, et rikutud on EÜ artiklit 81, jäi siiski jõusse. Selle olukorra parandamiseks võttis komisjon vastu vaidlusaluse otsuse, millega määras Toshibale uue trahvi. Selle summa arvutas ta Üldkohtu soovitatud meetodil.
3.
Käesoleva apellatsioonkaebusega seoses tekib menetlusküsimus selle kohta, kas komisjon peab esitama enne Üldkohtu poolt tühistatud otsuse uuesti vastuvõtmist uue vastuväiteteatise. Lisaks tekib võrdse kohtlemise põhimõttega seoses küsimus trahvisumma arvutamise kohta.
I. Õiguslik raamistik
4.
Määruse nr 1/2003 artikli 7 lõige 1 „Rikkumise tuvastamine ja lõpetamine“ sätestab:
„Kui komisjon kaebuse põhjal või omal algatusel leiab, et asutamislepingu artiklit [101] või [102] rikutakse, võib ta otsusega nõuda asjaomastelt ettevõtjatelt või ettevõtjate ühendustelt sellise rikkumise lõpetamist. […]“
5.
Määruse nr 1/2003 artikkel 23 („Trahvid“) sätestab:
„[…]
2.   Komisjon võib oma otsusega määrata ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele trahve, kui need tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu:
a)
rikuvad asutamislepingu artiklit [101] või [102]; […]
[…]
3.   Trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.
[…]“
6.
Määruse nr 1/2003 artikli 27 („Osapoolte, kaebuse esitajate ja kolmandate isikute ärakuulamine“) lõige 1 sätestab:
„Enne artiklites 7, 8 ja 23 ning artikli 24 lõikes 2 sätestatud otsuste tegemist annab komisjon ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele, kelle suhtes komisjon on algatanud menetluse, võimaluse olla ära kuulatud küsimustes, mis on kutsunud esile komisjoni vastuväiteid. Komisjoni otsused võivad põhineda üksnes sellistel vastuväidetel, mille kohta asjaomastel osapooltel on olnud võimalik esitada oma seisukoht. […]“
7.
Komisjoni määruse nr 773/2004 (
7
) artikkel 10 („Vastuväited ja vastused“) sätestab:
„1.   Komisjon informeerib asjaomaseid pooli kirjalikult nende suhtes esitatud vastuväidetest. Vastuväited teatatakse igaühele neist.
2.   Vastuväidetest asjaomastele isikutele teatades näeb komisjon ette tähtaja, mille jooksul need isikud võivad esitada oma kirjalikud seisukohad. […]“
8.
Määruse nr 773/2004 artikkel 11 sätestab:
„1.   Komisjon annab isikutele, kellele ta on vastuväited suunanud, võimaluse anda selgitusi enne määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 14 lõikes 1 osutatud nõuandekomiteega konsulteerimist.
2.   Komisjon käsitleb oma otsustes ainult neid vastuväiteid, mille suhtes lõikes 1 osutatud isikud on saanud esitada oma kommentaarid.“
9.
Komisjoni 1998. aasta trahvide arvutamise meetodi suuniste (
8
) punkti 1.A esimeses, teises ja kolmandas lõigus on sätestatud:
„Rikkumise raskuse hindamisel tuleb arvesse võtta selle laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurust.
Seega jagunevad rikkumised kolme kategooriasse: kerged rikkumised, rasked rikkumised ja väga rasked rikkumised.
[…]
Igas kategoorias ning eeskätt raskete ja väga raskete rikkumiste puhul võimaldab väljapakutud trahviastmik rakendada ettevõtjate suhtes erinevat kohtlemist vastavalt toimepandud rikkumise laadile.“
10.
1998. aasta suuniste punkti 1.A kuues lõik sätestab:
„Kui rikkumine hõlmab mitut ettevõtjat (nt kartellid), võib mõnel juhul osutuda vajalikuks kasutada kõigis kolmes kategoorias kindlaksmääratud summade puhul kaalutegureid, et võtta arvesse konkreetse juhtumi kaalu ja seega rikkumise tegelikku mõju igale konkureerivale ettevõtjale, eeskätt juhul, kui samalaadseid rikkumisi toimepanevate ettevõtjate suurus erineb üksteisest oluliselt.“
II. Vaidluse taust
A. 2007. aasta otsus ja selle taust
11.
Juhtum algatati taotluse alusel, millega paluti kaitset trahvide eest. Pärast seda, kui komisjon oli ette teatamata kontrollinud mitme gaasisolatsiooniga jaotusseadmete (GIS) tootja ruume, võttis ta 20. aprillil 2006 vastu vastuväiteteatise. 21. juunil 2006 avaldati selle teatise lisa (üheskoos edaspidi „2006. aasta vastuväiteteatis“). Ärakuulamine toimus 18. ja 19. juulil 2006.
12.
2007. aasta otsuses oli komisjon tuvastanud, et Jaapani ja Euroopa GISide suurtootjad, nende hulgas Mitsubishi Electric Corporation (edaspidi „Melco“) ja Toshiba, olid rikkunud EÜ artiklit 81 ning Euroopa Majanduspiirkonna asutamislepingu (edaspidi „EMP leping“) artiklit 53, koordineerides GIS-projektide lepingute sõlmimist kvootide põhjal, mis suures osas väljendasid nende väljakujunenud turuosasid.
13.
2007. aasta otsuses tuvastatud rikkumine koosnes kolmest peamisest osast.
14.
Esiteks oli GIS-projektide lepingute sõlmimine kogu maailmas korraldatud vastavalt tingimustele, mis olid sätestatud Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkuleppes (edaspidi „GQ kokkulepe“). See kokkulepe kehtis kogu maailmas, välja arvatud Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Jaapanis ja kartelli Euroopa liikmete riikides ning kokkuleppe aluseks oli „Jaapani ühiskvoodi“ andmine Jaapani tootjatele ja „Euroopa ühiskvoodi“ andmine Euroopa tootjatele.
15.
Teiseks kehtis „ühiskokkulepe“, et Jaapanis olid GIS-projektid reserveeritud Jaapani tootjatele ja kartelli Euroopa liikmete riikides Euroopa liikmetele. Lisaks nägi see „ühiskokkulepe“ ette, et ka teistes Euroopa riikides olid GIS-projektid reserveeritud kartelli Euroopa liikmetele, kuivõrd Jaapani liikmed olid võtnud kohustuse Euroopa hangetes mitte osaleda.
16.
Kolmandaks oli samuti Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkuleppega (edaspidi „EQ kokkulepe“) kindlaks määratud Euroopa ühiskvoodi jagamine Euroopa tootjate vahel.
17.
Komisjon luges need asjaolud üheks ja vältavaks rikkumiseks, mille eesmärk oli konkurentsi kahjustamine EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 tähenduses.
18.
2007. aasta otsuse artiklis 1 tuvastas komisjon, et Toshiba oli rikkumises osalenud vähemalt alates 15. aprillist 1988 (kui sõlmiti GQ ja EQ kokkulepped) kuni 11. maini 2004 (kui komisjon kontrollis ette teatamata GISide suurtootjate ruume). (
9
)
19.
Perioodil 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004 oli Toshiba rikkumises osalenud aga Melcoga asutatud 50/50 ühisettevõtte TM T&D Corporation (edaspidi „TM T&D“) kaudu. Mõlemad emaettevõtjad olid TM T&D tegevusele avaldanud otsustavat mõju. Seepärast loeti Toshiba ainsana vastutavaks rikkumises osalemise eest perioodil 15. aprillist 1988 kuni 1. oktoobrini 2002 ja Melcoga solidaarselt vastutavaks TM T&D rikkumise eest perioodil 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004. (
10
)
20.
Seetõttu määras komisjon 2007. aasta otsuse artikli 2 punktides h ja i vastavalt Toshibale trahvi summas 86250000 eurot ning Toshibale ja Melcole solidaarselt trahvi summas 4650000 eurot.
B. 2007. aasta otsuse peale esitatud tühistamishagi
21.
2011. aasta kohtuotsusega jättis Üldkohus rahuldamata 2007. aasta otsuse artikli 1 peale esitatud tühistamishagi. Küll aga tühistas ta 2007. aasta otsuse artikli 2 punktid h ja i Toshibat puudutavas osas (
11
) põhjendusega, et komisjon oli trahvi lähtesumma arvutamisel Jaapani ja Euroopa tootjate puhul erinevatest võrdlusaastatest (vastavalt 2001 ja 2003) lähtudes rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet. (
12
)
22.
Komisjoni eesmärk oli arvesse võtta Toshiba ja Melco ebavõrdset konkurentsiseisundit, võttes aluseks kummagi iseseisva ettevõtjana kartellis osalemise viimase, s.o 2001. aasta. Üldkohus leidis, et see eesmärk on õiguspärane, kuid selle oleks võinud saavutada ka ilma Jaapani ja Euroopa tootjate erineva kohtlemiseta. Näiteks Toshiba ja Melco trahvi lähtesummade kindlaksmääramisel oleks komisjon võinud TM T&D trahvi lähtesumma välja arvutada selle 2003. aasta käibe alusel ning jagada selle Toshiba ja Melco vahel vastavalt nende GISide müügi proportsioonile 2001. aastal. Seega oleks komisjon võinud ka Jaapani tootjate puhul võrdlusaastaks võtta 2003. aasta.
23.
2013. aasta kohtuotsusega jättis Euroopa Kohus rahuldamata 2011. aasta kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse.
C. Vaidlusalune otsus ja vaidluse taust
24.
15. veebruaril 2012 saatis komisjon Toshibale asjaolusid käsitleva kirja, milles andis teada kavatsusest teha Toshiba suhtes uus trahvi määrav otsus ja kirjeldas asjaolusid, mis tema arvates olid kõnealuse trahvi arvutamisel olulised (edaspidi „asjaolusid käsitlev kiri“).
25.
Toshiba esitas asjaolusid käsitleva kirja kohta oma märkused 7. ja 23. märtsil 2012.
26.
12. juunil 2012 toimus kohtumine Toshiba esindajate ja juhtumit menetlenud komisjoni ametnike vahel.
27.
27. juunil 2012 võttis komisjon vastu vaidlusaluse otsuse. Sellega muutis ta eelkõige 2007. aasta otsuse artikli 2 punkte h ja i. Ta määras Toshibale trahvi summas 56793000 eurot ning Toshibale ja Melcole solidaarselt trahvi summas 4650000 eurot. (
13
) Nende summade arvutamisel kasutati võrdlusaastana 2003. aastat ja Üldkohtu 2011. aasta kohtuotsuses soovitatud meetodit. (
14
)
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
28.
12. septembril 2012 esitas Toshiba vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi.
29.
19. jaanuaril 2016 tegi Üldkohus otsuse jätta see hagi rahuldamata.
30.
Esiteks tuvastas Üldkohus, et komisjon ei ole sellega, et ta ei saatnud Toshibale enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist uut vastuväiteteatist, vaid üksnes asjaolusid käsitleva kirja, rikkunud Toshiba kaitseõigusi. 2006. aasta vastuväiteteatises oli Toshibale antud kogu vajalik teave, et see saaks end tõhusalt kaitsta, kuna selles olid kirjeldatud trahvi kindlaksmääramise olulised asjaolud. Nende asjaolude tõepärasus, asjakohasus või põhjendatus 2011. aasta kohtuotsuses kahtluse alla seatud ei olnud. Komisjon ei olnud vaidlusaluses otsuses tuginenud muudele kui ainult 2006. aasta vastuväiteteatises kirjeldatud asjaoludele.
31.
Teiseks tuvastas Üldkohus, et komisjon ei olnud jätnud põhjendamata 31000000 euro määramist TM T&D trahvi lähtesummaks.
32.
Kolmandaks tuvastas Üldkohus, et komisjon ei olnud rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet sellega, et ta võttis Toshiba trahvi arvutamise aluseks ühisettevõtte trahvi hüpoteetiline lähtesumma, mitte aga Toshiba käibe. Kuna Toshibal endal 2003. aastal GISide müüki ei olnud (ta oli oma tegevuse selles sektoris üle kandnud TM T&D-le), ei olnud tema trahvi võimalik arvutada samamoodi kui Euroopa tootjate puhul.
33.
Neljandaks tuvastas Üldkohus, et komisjon ei olnud võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud sellega, et ta ei võtnud trahvide lähtesummade arvutamisel arvesse asjaolu, et Toshiba ei olnud EMPs kooskõlastatud tegevuses osalenud, Euroopa tootjad aga olid.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
34.
29. märtsil 2016 esitatud apellatsioonkaebusega palub Toshiba Euroopa Kohtul tühistada kõnealune Üldkohtu otsus ja vaidlusalune otsus kas tühistada või vähendada talle määratud trahvi summat ELTL artikli 261 alusel või suunata asi tagasi Üldkohtusse. Lisaks palub Toshiba Euroopa Kohtul nõuda komisjonilt välja tema kohtukulud apellatsiooni- ja esimeses astmes.
35.
Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Toshibalt.
V. Hinnang apellatsioonkaebuse väidetele
36.
Toshiba esitab kolm väidet. Esiteks väidab ta, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi järeldusega, et komisjon ei ole tema kaitseõigusi rikkunud. Teiseks väidab ta, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi järeldusega, et komisjon ei ole tema trahvi arvutamiseks kasutatud meetodiga võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud. Kolmandaks väidab ta, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi järeldusega, et komisjon ei ole rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet sellega, et ta ei vähendanud Toshiba trahvi vastavalt selle osalemise suhtelisele kaalule rikkumises.
A. Esimene väide
1.
Poolte argumendid
37.
Toshiba esimene väide on, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi järeldusega, et komisjon ei ole rikkunud Toshiba kaitseõigusi sellega, et ta saatis Toshibale enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist asjaolusid käsitleva kirja, mitte aga vastuväiteteatise. Toshiba leiab, et komisjon oleks pidanud esitama vastuväiteteatise.
38.
Ta väidab esiteks, et vastupidiselt Üldkohtu järeldusele vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42, ei ole vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni viinud menetlus 2007. aasta otsuse vastuvõtmiseni viinud menetluse „pikendus“.
39.
Teiseks väidab Toshiba, et kuigi Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 õigesti, et komisjon pidi andma täiendavat teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju, lisas ta samasse punkti vasturääkiva täpsustuse, et seda teavet oleks võinud anda „pärast vastuväiteteatise saatmist“, mitte teatises endas. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 tunnistas Üldkohus, et Toshibal oli õigus olla ära kuulatud mitte ainult hoiatuseks määratud täiendava trahvisumma asjus, vaid ka trahvi arvutusmeetodi teemal üldiselt. Toshiba kaitseõigused on kaitstud ainult juhul, kui punktis 74 osutatud täiendav teave trahvi hoiatava mõju kohta on esitatud vastuväiteteatises, kuna vastuväiteteatise esitamine on erinevalt asjaolusid käsitlevast kirjast ette nähtud määrusega nr 1/2003 ja määrusega nr 773/2004 ja sellest tulenevad teised menetlusõigused, s.o volinike kolleegiumi otsuse vastuvõtmine ja ärakuulamine.
40.
Komisjon väidab, et kui apellatsioonkaebuse esimest väidet tõlgendada nii, et trahvi saab määrata ainult uue menetluse teel, tuleb see väide lugeda vastuvõetamatuks, kuna seda ei esitatud esimeses astmes.
41.
Apellatsioonkaebuse esimese väite sisu kohta väidab komisjon, et kui seda tuleb mõista nii, et enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist oleks tulnud esitada uus vastuväiteteatis, tuleb see väide tagasi lükata.
42.
Esiteks rõhutab komisjon, et Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 õigesti, et vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise menetlus on 2007. aasta otsuse vastuvõtmiseni viinud menetluse pikendus. Põhjus on selles, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb Üldkohtu tühistatud meetme asendamise menetlust jätkata sellest hetkest, kus tekkis õigusvastasus.
43.
Teiseks väidab komisjon, et kuigi ta esitas enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist asjaolusid käsitleva kirja, ei olnud tal vaja seda teha, kuna kogu vajalik teave trahvi arvutamise kohta oli juba esitatud 2006. aasta vastuväiteteatises. Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 õigusnormi järeldusega, et komisjon pidi andma täiendavat teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju, kuna kohtupraktika, millele Üldkohus selles punktis viitab, ei käsitle trahvi arvutamist, vaid rikkumise tuvastamist.
2.
Õiguslik hinnang
a)
Vastuvõetavus
44.
Komisjon väidab, et apellatsioonkaebuse esimene väide on vastuvõetamatu, kuna see on uus väide. Komisjon märgib, et Toshiba ei väitnud Üldkohtu menetluses, et komisjon ei saanud vaidlusalust otsust vastu võtta ilma uue menetluseta.
45.
On tõsi, et Toshiba ei väitnud Üldkohtu menetluses, et komisjon ei saanud vaidlusalust otsust vastu võtta ilma tervet menetlust kordamata. Samas ei ole ta seda väidet esitanud ka käesolevas Euroopa Kohtu menetluses. Väitega, et vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni viinud menetlus ei ole 2007. aasta otsuse vastuvõtmiseni viinud menetluse „pikendus“, ütleb Toshiba ainult seda, et esitada oleks tulnud uus vastuväiteteatis, kuna 2006. aasta vastuväiteteatis ei olnud õiguspärane ettevalmistav samm enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist. Oma vastuses selgitab Toshiba, et ta kritiseerib apellatsioonkaebuse esimese väitega Üldkohut ainult selle eest, et see lükkas tagasi tema väite, et uue vastuväiteteatise esitamine oli vajalik.
46.
Seepärast asun seisukohale, et apellatsioonkaebuse esimene väide on vastuvõetav.
b)
Sisu
47.
Minu arvates ei olnud komisjonil kohustust esitada enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist uus vastuväiteteatis. Esiteks ei olnud 2007. aasta otsuse tühistamisel mingit mõju 2006. aasta vastuväiteteatise kehtivusele. Teiseks ei olnud komisjon kohustatud andma vaidlusaluses otsuses täiendavat teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju.
1) 2006. aasta vastuväiteteatise kehtivus
48.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei mõjuta liidu meetme tühistamine tingimata ettevalmistavaid toiminguid, sest niisuguse meetme asendamise menetlust võib põhimõtteliselt jätkata sellest punktist, kus tekkis õigusvastasus. (
15
)
49.
Selleks et vastata küsimusele, kas 2007. aasta otsuse tühistamine mõjutas 2006. aasta vastuväiteteatise kehtivust, tuleb lähtuda 2011. aasta kohtuotsuse ulatusest. Selle kindlaksmääramisel tuleb aluseks võtta selles esitatud põhjendused. Need põhjendused määravad esiteks kindlaks sätte, mida õigusvastaseks peetakse, ja teiseks resolutsioonis esitatud täpsed õigusvastasuse põhjused. (
16
)
50.
2011. aasta kohtuotsuse põhjenduste kohaselt tühistati 2007. aasta otsus põhjusel, et trahvi arvutamisel oli rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet. Komisjon oli Jaapani tootjate trahvi lähtesumma arvutamisel võtnud võrdlusaastaks 2001. aasta ja Euroopa tootjate oma arvutamisel 2003. aasta. 2003. aasta oli rikkumise viimane täisaasta. Komisjon oli 2001. aastat Jaapani tootjate puhul võrdlusaastaks võttes püüdnud arvesse võtta TM T&D mõlema aktsionäri ebavõrdset turuseisundit (Melcol oli ülemaailmselt GIS-turul oluliselt suurem osa kui Toshibal). Enne TM T&D asutamist osalesid Toshiba ja Melco rikkumises viimast korda vahetult 2001. aastal. Toshiba ja Melco ebavõrdse seisundi arvessevõtmine oleks olnud võimatu, kui komisjon oleks TM T&D 2003. aasta käibe jaganud Toshiba ja Melco vahel vastavalt nende osalusele ühisettevõttes (50/50). Üldkohus sedastas, et kuigi komisjoni eesmärk oli õigustatud, oleks selle saanud saavutada ka ilma Jaapani ja Euroopa tootjaid ebavõrdselt kohtlemata. Nii näiteks oleks komisjon võinud TM T&D trahvi lähtesumma välja arvutada selle 2003. aasta käibe alusel ning jagada selle Toshiba ja Melco vahel vastavalt nende GISide müügi proportsioonile 2001. aastal. (
17
) Seega seisnes õigusvastasus trahvide lähtesumma arvutamiseks valitud võrdlusaastas.
51.
Vaidlust ei ole selles, et 2006. aasta vastuväiteteatises ei ole ühtki viidet sellele, et trahvide lähtesumma arvutamiseks võidakse Jaapani ja Euroopa tootjate puhul aluseks võtta erinevad aastad. Seetõttu ei saa 2006. aasta vastuväiteteatise kehtivust mõjutada 2011. aasta kohtuotsuses tehtud järeldus, mille kohaselt on õigusvastane asjaolu, et Jaapani tootjate puhul valiti võrdlusaastaks 2001. aasta.
52.
Seega järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 õigesti, et 2006. aasta vastuväiteteatist „ei sea kahtluse alla [2011. aasta] kohtuotsus“.
53.
Seda järeldust ei mõjuta ka kohtuotsused ThyssenKrupp Stainless (
18
) ja Bolloré, (
19
) kus Üldkohus tuli järeldusele, et enne tema poolt tühistatud otsuse uuesti vastuvõtmist on vaja esitada uus vastuväiteteatis.
54.
Mõlema kohtuotsusega tühistas Üldkohus komisjoni algsed otsused põhjendusega, et komisjon oli neis tuginenud asjaoludele, mida vastuväiteteatises esitatud ei olnud ja mille kohta asjaosalistele ei olnud antud võimalust seisukohti esitada. (
20
)
55.
Käesolevas asjas aga tühistati 2007. aasta otsus põhjendusega, et komisjon on Jaapani ja Euroopa tootjaid nende puhul erinevaid võrdlusaastaid aluseks võttes ebavõrdselt kohelnud. 2007. aasta otsust ei tühistatud põhjendusega, et komisjoni kavatsust võtta Jaapani tootjate puhul võrdlusaastaks 2001. aasta ei olnud 2006. aasta vastuväiteteatises mainitud.
56.
Samamoodi ei kõiguta eespool punktis 52 kirjeldatud järeldust Toshiba väide, et kohtuotsus PVC II ei ole käesolevas asjas kohaldatav. Kohtuotsuses PVC II tuli Euroopa Kohus järeldusele, et uue vastuväiteteatise esitamine ei olnud vajalik. (
21
) Toshiba väidab, et kohtuotsuses PVC II tühistati otsus menetlusvea tõttu, samas kui käesolevas asjas tühistati 2007. aasta otsus trahvi arvutamise meetodi õigusvastasuse tõttu.
57.
Minu arvates ei pidanud Euroopa Kohus kohtuotsuses PVC II uut vastuväiteteatist vajalikuks mitte sellepärast, et asjaomane viga mõjutas menetlust, vaid otsuse sisu või trahvi arvutamise pärast. Viga seisnes selles, et volinike kolleegium oli otsuse valesti kinnitanud. Kuna kinnitamist nõuab ainult otsus, millega tuvastatakse ELTL artikli 101 või 102 rikkumine (mitte vastuväiteteatis), ei saanud see viga mõjutada vastuväiteteatise kehtivust. (
22
) Sama võib öelda kohtuotsuse ICI II kohta. (
23
)
58.
Pean lisama, et käesolevas asjas kõne all olev olukord on teistsugune kui see, mida käsitles kohtujurist Wahl oma hiljuti esitatud ettepanekus kohtuasjas Feralpi. (
24
)
59.
Komisjoni otsus oli tühistatud põhjendusega, et selle õigusliku aluse moodustasid ST artikli 65 lõiked 4 ja 5 ning komisjonil ei olnud pärast ESTÜ asutamislepingu lõppemist enam pädevust ST artikli 65 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks. (
25
) Pärast seda võttis komisjon vastu uue otsuse määruse nr 1/2003 artikli 7 lõike 1 ja artikli 23 lõike 2 alusel. Kohtuotsuses Feralpi tuli Üldkohus järeldusele, et komisjon ei pidanud enne uue otsuse vastuvõtmist esitama uut vastuväiteteatist esiteks põhjusel, et asjaomane õigusvastasus oli tekkinud otsuse vastuvõtmise etapis, ja teiseks, et asjaolud ja vastuväited olid mõlemas otsuses samad. (
26
)
60.
Kohtujurist Wahl leidis, et tühistada tuleks nii Üldkohtu otsus kui ka uus otsus. Esiteks ei oldud ei pärast otsuse tühistamist (
27
) ega enne seda (
28
) astutud ühtki sammu määruses nr 1/2003 või määruses nr 17 (
29
) sätestatud korras. Teiseks ei saanud ESTÜ asutamislepingu alusel astutud menetluslikke samme pidada uue otsuse õiguspärasteks ettevalmistavateks toiminguteks. Põhjus seisnes selles, et komisjonile määrusega nr 1/2003 antud volitused erinesid talle ESTÜ asutamislepingust tulenevatest (
30
) ja „puudus menetlus – mida viidi läbi määruste nr 17 ja nr 2842/98 (
31
) kohaselt ning mis nüüd vastab määruste nr 1/2003 ja nr 773/2004 sätetele –, mida komisjon oleks saanud jätkata nii, et ta oleks võinud kohe asuda uut otsust vastu võtma“. (
32
) Seepärast ei saanud komisjon uut otsust vastu võtta, korraldamata vähemalt ärakuulamist, kus asjaosalised oleksid saanud esitada oma seisukohad liikmesriikide konkurentsiasutuste esindajate juuresolekul, keda ärakuulamises osalema kutsutakse ja kes kuuluvad nõuandekomiteesse, kellega komisjon peab enne otsuse vastuvõtmist konsulteerima. Veelgi olulisem oli kaasata menetlusse Itaalia konkurentsiasutus, kuna väidetav rikkumine hõlmas ainult ühe liikmesriigi, s.o Itaalia territooriumi. (
33
)
61.
Nagu eespool juba märkisin, pean käesolevas asjas kõne all olevat olukorda erinevaks kohtuasjas Feralpi kõne all olnust, ja kohtujurist Wahli ettepanekut selles kohtuasjas ei saa käesolevas asjas kasutada. Põhjus, miks kohtujurist Wahl tuli oma ettepanekus kohtuasjas Feralpi järeldusele, et komisjon ei saanud kohe asuda uut otsust vastu võtma, seisnes selles, et enne otsuse tühistamist järgitud haldusmenetlus oli (valdavalt) korraldatud eeskirjade järgi, mis olid oma kehtivuse kaotanud, ja uusi eeskirju ei saanud nendega samaväärseks pidada. (
34
) Käesolevas asjas aga olid samad menetlusnormid (määrused nr 1/2003 ja nr 773/2004) kohaldatavad kogu menetluse vältel. Nad olid kohaldatavad vastuväiteteatise esitamise ajal 20. aprillil 2006 ja ka vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal. (
35
) Seega ei ole küsimust selles, et komisjon võis vaidlusalust otsust vastu võtma asuda kohe pärast 2007. aasta otsuse tühistamist.
62.
Eespool kirjeldatud põhjustel asun seisukohale, et 2007. aasta otsuse tühistamine ei mõjutanud 2006. aasta vastuväiteteatise kehtivust. Seega järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 õigesti, et selle kindlaksmääramisel, kas Toshiba õigused olid vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni viinud menetluses kaitstud, tuli arvesse võtta 2006. aasta vastuväiteteatises esitatud teavet.
2) Hoiatava mõju tagamise kohta täiendava teabe andmise kohustuse puudumine
63.
Järgmiseks käsitlen küsimust, kas Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 õigesti, et „komisjon [pidi] pärast [2006. aasta] vastuväiteteatise saatmist […] andma [Toshibale] täiendavat teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju“.
64.
Selles osas väidab Toshiba, et Üldkohus rääkis punktis 74 iseendale vastu esiteks järeldusega, et komisjon pidi Toshibale andma teavet 4650000 euro suuruse täiendava summa kohta, mida ta kavatses Toshibale hoiatuseks määrata (edaspidi „täiendav summa“) (
36
), ja teiseks järeldusega, et komisjon ei pidanud seda teavet andma vastuväiteteatises ega saanud anda seda haldusmenetluse hilisemas osas. Oma vastuses väidab Toshiba lisaks, et Üldkohtu järeldus punktis 74, et Toshibale oleks tulnud anda võimalus esitada täiendava summa kohta oma seisukoht, käib trahvimetoodika kohta üldiselt.
65.
Komisjon väidab, et Üldkohus rikkus õigusnormi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 järeldusega, et komisjon pidi trahvi hoiatava mõju kohta andma teavet.
66.
Sellega seoses meenutan, et mis puudutab trahvide arvutamist, siis täidab komisjon oma kohustust järgida ettevõtjate õigust olla ära kuulatud niipea, kui komisjon märgib vastuväiteteatises sõnaselgelt, et ta kavatseb uurida, kas asjaomastele ettevõtjatele tuleb trahv määrata, ja toob esile peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad trahvi kaasa tuua, näiteks väidetava rikkumise raskusaste ja kestus ning asjaolu, et rikkumine pandi toime „tahtlikult või hooletusest“. Kui aga komisjon on viidanud trahvide arvutamise aluseks olevatele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, ei ole tal kohustust täpsustada, millisel moel ta neid asjaolusid trahvisumma kindlaksmääramisel kasutada kavatseb. Kavatsetavatest trahvisummadest teavitamine seni, kuni ettevõtjatele ei ole antud võimalust esitada märkusi neile tehtud etteheidetele, oleks komisjoni otsuse sobimatu ette määramine. (
37
)
67.
Mulle tundub, et komisjonil ei ole kohustust selgitada vastuväiteteatises, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju.
68.
Trahvi hoiatav mõju on üks asjaoludest, mida tuleb 1998. aasta suuniste punkti 1.A kohaselt rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtta. Kohtupraktika kohaselt peab komisjon rikkumise raskusastme hindamisel trahvi määramiseks tagama, et tema tegevusel oleks hoiatav iseloom, ja seega võib ta trahvisumma kujundada selliselt, et see võtaks arvesse mõju, mida soovitakse avaldada ettevõtjale, kellele trahv määratakse. (
38
) Trahvi hoiatava mõju hindamisel lähtutakse asjaomase ettevõtja suurusest ja majanduslikust jõust. (
39
) Seepärast tundub mulle, et hoiatava mõju tagamise vajadust võib eespool punktis 66 viidatud kohtupraktika tähenduses pidada õiguslikuks tingimuseks. Järelikult peaks komisjon oma kavatsust tagada trahvi hoiatavat mõju mainima vastuväiteteatises. (
40
) Minu arvates aga ei ole komisjonil kohustust märkida vastuväiteteatises, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju. Sellisel juhul peaks ta „täpsusta[ma], millisel moel ta [seda tingimust] trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võtta kavatseb“. Punktis 66 viidatud kohtupraktika kohaselt ei pea komisjon selgitama, kuidas ta kavatseb peamisi faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvesse võtta.
69.
Juhin tähelepanu, et Üldkohus ei tulnud vaidlustatud kohtuotsuses järeldusele, et komisjon oleks pidanud teavet selle kohta, kuidas ta kavatseb trahvi hoiatavat mõju tagada, andma vastuväiteteatises. Vastupidi: punktides 43 ja 73 järeldas ta, et 2006. aasta vastuväiteteatises esitatud teave trahvide hoiatava mõju ja täiendava summa kohta vastas kohtupraktika nõuetele. Punktis 74 lisas ta aga, et komisjon pidi „pärast [2006. aasta] vastuväiteteatise saatmist“ andma teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju.
70.
Ma ei näe põhjust, miks ei peaks eespool punktis 66 viidatud kohtupraktika ning punktides 67 ja 68 tehtud järeldus olema kohaldatav ka vastuväiteteatise vastuvõtmisele järgnevates menetlusetappides. Kui ettevõtjatel ei ole õigust teatavale teabele, ei ole ka komisjonil kohustust neile seda teavet anda, olgu vastuväiteteatises või hiljem.
71.
On selge, et see ei mõjuta komisjoni vabadust seda teavet ettevõtjatele anda. Juhin tähelepanu, et komisjon võib vastavalt oma parimaid tavasid käsitlevale teatisele (
41
) käsitleda vastuväiteteatises peale eespool punktis 66 osutatud peamiste faktiliste ja õiguslike asjaolude ka „täiendavaid küsimusi“, nagu näiteks müüginäitajad ning aastad, mis võetakse aluseks sellise müügi väärtuse leidmisel. Samas on komisjoni parimaid tavasid käsitlevas teatises sõnaselgelt märgitud, et „komisjonil ei ole sellega seoses mingeid õiguslikke kohustusi“. (
42
)
72.
See ei mõjuta ka komisjoni kohustust avaldada vastuväiteteatise vastuvõtmise järel ilmnenud uut teavet pooltele kas täiendavas vastuväiteteatises (kus esitatakse uued vastuväited) või asjaolusid käsitlevas kirjas (kus juba esitatud vastuväidete kohta esitatakse uued tõendid). (
43
) Sel juhul on pärast (algse) vastuväiteteatise vastuvõtmist antud teave just see, mis on osutatud eespool punktis 66.
73.
Käesolevas asjas ei ole vaidlust selle üle, et vaidlusaluses otsuses on trahvi arvutamisel arvesse võetud samu asjaolusid kui 2007. aasta otsuses. Muudetud on ainult arvutusmeetodit, et võtta arvesse Üldkohtu järeldust 2011. aasta kohtuotsuses, et komisjon ei tohiks Jaapani ja Euroopa tootjate puhul aluseks võtta erinevaid võrdlusaastaid. Vaidlusaluses otsuses kasutati Üldkohtu poolt sama otsuse punktis 291 soovitatud arvutusmeetodit.
74.
Seepärast asun seisukohale, nagu väidab ka komisjon, Üldkohus rikkus õigusnormi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 järeldusega, et komisjon pidi pärast 2006. aasta vastuväiteteatise saatmist andma Toshibale täiendavat teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju.
75.
Kuid isegi kui Üldkohus on punktis 74 õigusnormi rikkunud, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui Üldkohtu otsusest ilmneb liidu õiguse rikkumine, kuid resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, siis tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata. (
44
)
76.
Kuigi Üldkohus järeldas valesti, et komisjon pidi pärast 2006. aasta vastuväiteteatise vastuvõtmist andma täiendavat teavet viisi kohta, kuidas ta viib ellu oma soovi tagada trahvi hoiatav mõju, järeldas ta siiski õigesti, et Toshiba kaitseõigusi ei ole rikutud.
77.
Eespool kirjeldatud põhjustel tuleks apellatsioonkaebuse esimene väide minu arvates tagasi lükata.
B. Teine väide
78.
Selguse huvides selgitan lühidalt arvutusmeetodit, mida komisjon vaidlusaluses otsuses kasutas, enne kui käsitlen poolte argumente, nende hulgas Toshiba poolt pakutavat alternatiivset arvutusmeetodit, ja esitan siis oma hinnangu.
1.
Vaidlusaluses otsuses kasutatud arvutusmeetod
79.
Komisjon arvutas Toshiba trahvi lähtesumma vaidlusaluses otsuses järgmisel meetodil.
80.
Pärast seda, kui komisjon oli rikkumise liigitanud „väga raskeks“, jagas ta selles osalenud ettevõtjad eri rühmadesse. Need rühmad on vaidlusaluses otsuses samad kui 2007. aasta otsuses. Rühmad moodustati vastavalt osaliste GIS-toodete ülemaailmsele müügikäibele. 2011. aasta kohtuotsuse täitmiseks võttis komisjon Toshiba ja Melco puhul võrdlusaastaks 2003. aasta, kuigi 2007. aasta otsuses oli ta kõigi Jaapani tootjate võrdlusaastaks võtnud 2001. aasta. Komisjon ei saanud aga Toshiba ja Melco trahvi lähtesummat arvutada nende ülemaailmse müügikäibe põhjal 2003. aastal, kuna seda 2003. aastal ei olnud (1. oktoobril 2002 olid Toshiba ja Melco oma tegevuses GISide sektoris üle kandnud ühisettevõttele TM T&D). Seega, et välja arvutada konkreetselt Toshiba trahvi lähtesumma, võttis komisjon aluseks TM T&D trahvi lähtesumma, nii nagu see oli kindlaks määratud 2007. aasta otsuses, s.o 31000000 eurot (edaspidi „ühisettevõtte trahvi hüpoteetiline lähtesumma“), millest ta võttis Toshibale vastava enda müügiosa ja Melco oma aastal enne TM T&D asutamist, s.o 2001. aastal. Saadud tulemus oligi Toshiba trahvi lähtesumma. (
45
)
2.
Poolte argumendid
81.
Toshiba väidab, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 115 rikkunud õigusnormi järeldusega, et komisjon ei rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, kui ta arvutas Toshiba trahvi lähtesumma TM T&D trahvi lähtesumma põhjal, mitte aga TM T&D käibe põhjal.
82.
Vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni viinud haldusmenetluse ajal pakkus Toshiba oma trahvi lähtesumma arvutamiseks välja alternatiivse meetodi. Esiteks oleks komisjon tema arvates pidanud TM T&D trahvi lähtesumma asemel lähtuma TM T&D 2003. aasta käibest ja leidma sellest sama osa, nagu eespool osutatud, (
46
) s.o Toshiba enda osa müügist, mille tema ja Melco 2001. aastal teostasid. Teiseks oleks komisjoni selle tulemuse põhjal pidanud arvutama Toshiba turuosa 2003. aastal. Kolmandaks oleks komisjon pidanud paigutama Toshiba selle turuosa põhjal 2007. aasta otsuses kindlaksmääratud rühmadest õigesse, s.o neljandasse rühma. Seega oleks Toshiba trahvi lähtesumma (9000000 eurot, neljanda rühma summa) olnud väiksem kui vaidlusaluses otsuses.
83.
Selles osas nõustub Toshiba Üldkohtu järeldusega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 114, et tema trahvi ei saanud arvutada „täpselt samamoodi“ kui Euroopa tootjate puhul, kuna tal ei olnud 2003. aastal müüki. Sellegipoolest peab komisjon kasutama kõige võrreldavamaid näitajaid ja kõige võrreldavamaid meetodeid. Käesolevas asjas ei ole Üldkohus selgitanud, miks Toshiba pakutud meetod on vähem sobiv või vähem kunstlik kui see, mida komisjon kasutas vaidlusaluses otsuses.
84.
Lisaks väidab Toshiba, et asjaolu, et komisjon võttis tema trahvi lähtesumma arvutamisel aluseks TM T&D trahvi lähtesumma, mitte tema käibe, kajastas TM T&D osakaalu rikkumises. Arvutamisel oleks aga tulnud arvesse võtta Toshiba osakaalu rikkumises TM T&D asutamisele eelnenud perioodil. Kui aga komisjon oleks Toshiba soovituse kohaselt lähtunud Toshiba trahvi lähtesumma arvutamisel TM T&D käibeosast, oleks see kajastanud Toshiba osakaalu rikkumises TM T&D asutamisele eelnenud perioodil.
85.
Viimaseks väidab Toshiba, et kui komisjon oleks kasutanud tema soovitatud meetodit, oleks ta paigutatud neljandasse rühma ja seega oleks tema trahvi lähtesumma olnud 9000000 eurot. Vaidlusaluses otsuses Toshibale määratud trahvi lähtesumma ei vastanud aga ühelegi 2007. aasta otsuses moodustatud rühmale. Nii oli Toshiba trahvi lähtesumma suurem kui teistel võrreldava suurusega ettevõtjatel, kes olid paigutatud neljandasse rühma.
86.
Seepärast palub Toshiba Euroopa Kohtul tühistada vaidlusalune otsus talle trahvi määramise osas ja vähendada selle trahvi summat vastavalt ELTL artiklile 261.
87.
Komisjon väidab, et Üldkohus ei ole õigusnormi rikkunud järeldusega, et komisjon ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud.
88.
Ta väidab, et kuna ta pidi Toshiba trahvi arvutamisel võrdlusaastaks võtma 2003. aasta, sai ta kasutada ainult TM T&D näitajaid. Toshiba käivet ei saanud ta kasutada, kuna Toshibal ei olnud 2003. aastal müüki.
89.
Komisjon lisab, et Toshiba meetod oleks tema omast olnud kunstlikum. Põhjus seisneb selles, et Toshiba meetodi puhul oleks Toshibale omistatud 2003. aastaks käive, isegi kui tal 2003. aastal müüki ei olnud.
90.
Komisjon leiab, et kui ta oleks pidanud Toshiba trahvi lähtesumma arvutamisel lähtuma TM T&D käibest, oleks ta pidanud Toshiba osaks TM T&D 2003. aasta käibest lugema 50%, kuna Toshiba osalus TM T&D aktsiakapitalis on 50%. Seega oleks Toshiba trahvi lähtesumma suurem kui vaidlusaluses otsuses.
91.
Viimaseks rõhutab komisjon, et kui Euroopa Kohus peaks tulema järeldusele, et Toshiba meetod on komisjoni omast sobivam, ei ole Üldkohus õigusnormi rikkunud järeldusega, et võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise väide tuleb tagasi lükata. Euroopa Kohtu ülesanne ei ole hinnata, kas komisjon kasutas parimat võimalikku arvutusmeetodit, vaid kas kasutatud meetod oli õiguspärane.
3.
Õiguslik hinnang
92.
Meenutan, et võrdse kohtlemise põhimõte on liidu õiguse üldpõhimõte, mida käsitlevad harta artiklid 20 ja 21. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab see, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. (
47
)
93.
Trahvide puhul hõlmab võrdse kohtlemise põhimõte mitte ainult trahvi lõppsummat, vaid ka selle arvutamise vahesamme, nagu näiteks ettevõtjate jagamist kategooriatesse, et neid erinevalt kohelda. (
48
)
94.
Lisaks on väljakujunenud kohtupraktika, et trahvisummade kindlaksmääramise küsimuses erinevate arvutusmeetodite kasutamine ei saa põhjustada ELTL artikli 101 ühes ja samas rikkumises osalenud ettevõtjate vahelist diskrimineerimist. (
49
) Näiteks kohtuotsuses Guardian (
50
) tuli Euroopa Kohus järeldusele, et komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet sellega, et ta jättis trahvide lähtesumma arvutamisel aluseks võetud käibest välja sisemüügi. Kuna vertikaalselt integreeritud ettevõtjad olid võrreldavas olukorras tootjatega, kes ei olnud vertikaalselt integreeritud, oleks neid tulnud kohelda võrdselt, st sisemüük oleks tulnud käibesse alles jätta. Põhjus seisnes selles, et jättes sisemüügi asjaomasest käibest välja, oleks vertikaalselt integreeritud ettevõtjad soodsamas olukorras, kuna nende suhteline osakaal rikkumises vähenenuks nende ettevõtjate kahjuks, kes ei olnud vertikaalselt integreeritud.
95.
Käesolevas asjas olen seisukohal, et vastupidiselt Toshiba väidetule, ei rikkunud Üldkohus võrdse kohtlemise põhimõtet järeldusega, et Toshiba trahvi lähtesumma oleks võinud arvutada TM T&D trahvi lähtesumma põhjal.
96.
Sellega seoses väidab Toshiba, et kuna Euroopa tootjate trahvide lähtesummad arvutati nende käibe põhjal, oleks tema trahvi lähtesumma tulnud arvutada TM T&D käibe, mitte trahvi lähtesumma põhjal.
97.
Tõsi, komisjon kasutas vaidlusaluses otsuses Euroopa tootjate ja Toshiba trahvide lähtesummade arvutamiseks erinevaid meetodeid. Euroopa tootjate trahvide lähtesummade arvutamiseks leiti esiteks nende turuosa vastavalt nende GISide müügikäibele 2003. aastal ja teiseks paigutati iga ettevõtja asjakohasesse rühma ning määrati kindlaks vastav lähtesumma. See meetod on kooskõlas 1998. aasta suuniste punktiga 1.A. Toshiba trahvi lähtesumma kindlaksmääramiseks aga arvutati esiteks TM T&D trahvi lähtesumma 2003. aastal ning teiseks TM T&D 2003. aasta lähtesumma see osa, mis vastas Toshiba osale tema ja Melco 2001. aasta müügikäibest.
98.
Rõhutan aga, et Euroopa tootjad ja Toshiba ei ole samas olukorras, kuna esimestel oli 2003. aastal GISide müügikäive olemas, viimasel aga mitte. Seega järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 114 õigesti, et Toshiba trahvi ei saanud arvutada „täpselt samamoodi“ kui Euroopa tootjate puhul. Toshiba tunnistab seda.
99.
Lisaks on minu arvates selge, et vaidlusaluses otsuses kasutatud arvutusmeetod ei andnud tulemuseks Toshiba GISide turu osast suuresti valet pilti. (
51
) Sellega seoses juhin tähelepanu, et komisjon võttis aluseks TM T&D trahvi lähtesumma selle osa, mis vastas Toshiba osale Toshiba ja Melco müügikäibes aastal enne TM T&D asutamist, mitte TM T&D trahvi lähtesumma selle osa, mis vastab Toshiba osale ühisettevõttes (s.o 50%).
100.
Lõpuks tundub mulle, et on palju vähem erinevusi ühelt poolt vaidlusaluses otsuses Euroopa tootjate trahvide lähtesummade arvutamiseks kasutatud meetodi ja Toshiba trahvi lähtesumma arvutamiseks kasutatud meetodi vahel, kui teiselt poolt vaidlusaluses otsuses Euroopa tootjate trahvide lähtesummade arvutamiseks kasutatud meetodi ja Toshiba poolt tema trahvi lähtesumma arvutamiseks soovitatud meetodi vahel. (
52
)
101.
Komisjon võttis vaidlusaluses otsuses Toshiba trahvi lähtesumma arvutamisel aluseks TM T&D trahvi lähtesumma, nii nagu see oli kindlaks määratud 2007. aasta otsuses. TM T&D trahvi lähtesumma ise aga oli arvutatud TM T&D 2003. aasta käibe põhjal. Seega lähtub vaidlusaluses otsuses Toshiba trahvi lähtesumma arvutamiseks kasutatud meetod – kuigi kaudselt – TM T&D käibest.
102.
Toshiba pakutud alternatiivne meetod ei anna minu arvates tulemuseks TM T&D käibe otsesemat kasutamist. Kui komisjoni meetodi puhul võetakse aluseks osa TM T&D trahvi lähtesummast, siis Toshiba meetodi puhul tuleb välja arvutada tema 2003. aasta käibe nominaalväärtus ja selle põhjal tema 2003. aasta turuosa nominaalväärtus. Kahtlen, et need lisasammud Toshiba meetodis võimaldavad TM T&D 2003. aasta käivet vahetumalt arvesse võtta või Toshiba turuosast 2003. aastal täpsemat pilti anda.
103.
Vastupidiselt Toshiba väidetule, selgitas Üldkohus, miks tema pakutud alternatiivne meetod oli Toshiba sõnul „vähem sobiv“ kui komisjoni oma. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128 märkis Üldkohus, et „komisjoni hinnangul oleks [Toshiba] poolt pakutud meetodi kasutamisel tulnud TM T&D käive kunstlikult eraldada, sõltumata sellest, et tegemist oli oma aktsionäridest eraldiseisva üksusega, selleks et määrata kindlaks viimati nimetatute virtuaalsed käibed“. Nagu eespool selgitatud, oleks Toshiba pakutud meetod viinud tema 2003. aasta käibe nominaalväärtuse arvutamiseni, s.o TM T&D 2003. aasta tegeliku käibe „kunstliku[…] eralda[miseni]“.
104.
Asun seisukohale, et Üldkohus ei rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet järeldusega, et Toshiba trahvi lähtesumma arvutamisel võis aluseks võtta TM T&D trahvi lähtesumma.
105.
Seda järeldust ei muuda ka Toshiba väide, et vaidlusaluses otsuses kasutatud arvutusmeetodi tõttu määrati talle suurema lähtesummaga trahv kui teistele sarnase suurusega ettevõtjatele.
106.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et selleks, et teha kindlaks, kas kartelliosaliste kategooriatesse jagamine vastab võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõttele, peab Üldkohus komisjoni selle valdkonna kaalutlusõiguse teostamise kontrollimisel siiski piirduma kindlakstegemisega, kas see jagamine on järjekindel ja objektiivselt põhjendatud. (
53
)
107.
Käesolevas asjas on tõsi, et vaidlusaluses otsuses Toshibale määratud trahvi lähtesumma (10863199 eurot) ei vasta mitte ühegi 2007. aasta otsuses kindlaks määratud rühma trahvi lähtesummale (kolmanda rühma puhul, kuhu Toshiba 2007. aasta otsuses oli paigutatud, 17000000 eurot ja neljanda rühma puhul, kuhu Toshiba oleks tema enda väitel tegelikult tulnud paigutada, 9000 0000 eurot). (
54
)
108.
Kuna aga vaidlusaluses otsuses võeti Toshiba trahvi lähtesumma arvutamisel aluseks osa TM T&D trahvi lähtesummast, ei saanudki see vastata mitte ühegi 2007. aasta otsuses määratud trahvi lähtesummale. Lisaks ei väida Toshiba, et komisjon on rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet sellega, et paigutas TM T&D teise rühma ja määras selle trahvi lähtesummaks vastavalt 31000000 eurot. (
55
)
109.
Eespool kirjeldatud põhjustel asun seisukohale, et apellatsioonkaebuse teine väide tuleb tagasi lükata.
C. Kolmas väide
1.
Poolte argumendid
110.
Toshiba väidab, et Üldkohus rikkus õigusnormi järeldusega, et komisjon ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud sellega, et ta ei vähendanud Toshibale määratud trahvi summat, et kajastada tema rikkumises osalemise suhtelist kaalu.
111.
Toshiba märgib, et kui Euroopa tootjad olid ühiskokkuleppe osalised ja osalesid EMPs kooskõlastatud tegevuses, siis Jaapani tootjad olid ainult esimese osalised. Seepärast oli Jaapani tootjate rikkumises osalemine Euroopa ettevõtjate omast väiksem. Seda oleks Toshiba trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel tulnud arvesse võtta. Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, järeldades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 142, et Toshiba panus rikkumisse „sarnaneb Euroopa ettevõtjate omaga“, mistõttu ei ole komisjon Euroopa ja Jaapani tootjaid võrdselt koheldes võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud.
112.
Komisjon leiab, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on vastuvõetamatu, kuna seda ei esitatud Üldkohtus.
113.
Komisjon tunnistab, et Toshiba viies väide Üldkohtu menetluses oli võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise kohta seoses tema vastutuse taseme kindlaksmääramisega. Komisjon rõhutab aga, et Toshiba vastus oli, et tema viies väide ei puuduta tema tegevuse raskusastet. Seepärast oli Toshiba viies väide oma sisu kaotanud ja Toshiba oli sellest tegelikult loobunud. Komisjon leiab seetõttu, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on uus ja sellisena vastuvõetamatu.
114.
Teise võimalusena väidab komisjon, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on vastuvõetamatu sellepärast, et see seab kahtluse alla küsimuse, mis on kohtulikult juba lahendatud (res judicata).
115.
Komisjon märgib, et Üldkohus sedastas 2011. aasta kohtuotsuses esiteks, et Jaapani tootjad olid ühiskokkuleppe osalised ning tegemist oli ühe ja keerulise rikkumisega, ning teiseks, et Jaapani tootjate tegevuse raskusaste oli sarnane Euroopa tootjate tegevuse omaga. Seega on apellatsioonkaebuse kolmanda väitega tõstatatud küsimus, kas Toshiba osakaal rikkumises oli Euroopa tootjate omast väiksem, res judicata.
116.
Komisjon leiab, et kui Euroopa Kohus peaks jõudma järeldusele, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on vastuvõetav, tuleks see tagasi lükata.
117.
Komisjon väidab sellega seoses, et kui ettevõtja, kes osaleb ainult kartelli teatavates osades, on sellegipoolest teadlik kogu kartelli hõlmavast üldplaanist, on ta vastutav kogu rikkumise eest.
118.
Vastuseks väidab Toshiba, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on vastuvõetav. Esiteks ei ole see väide uus, kuna Toshiba ei võtnud Üldkohtu menetluses esitatud viiendat väidet tagasi ja Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuses selle kohta otsustuse. Teiseks ei puuduta apellatsioonkaebuse kolmas väide res judicata küsimust, kuna sellega vaidlustab Toshiba talle määratud trahvi summat, mitte ühe ja mitmeosalise rikkumise olemasolu, mis on res judicata.
2.
Õiguslik hinnang
a)
Vastuvõetavus
119.
Minu arvates tuleks apellatsioonkaebuse kolmas väide tunnistada vastuvõetamatuks, kuna Toshiba väidab sellega, et talle määratud trahvi tuleb vähendada põhjusel, et tema osalemine rikkumises oli piiratud, ja kuna see küsimus on res judicata.
120.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on oluline, et kohtulahendeid, mis on muutunud lõplikeks pärast olemasolevate edasikaebevõimaluste ammendamist või selleks sätestatud tähtaegade möödumist, ei oleks enam võimalik vaidlustada. Kohtuotsuse seadusjõud võib takistada hagi vastuvõetavust vaid juhul, kui hagi, mille alusel kõnealune kohtuotsus tehti, vastandas samu pooli, selle ese oli sama ja see põhines samadel alustel. Kohtuotsuse seadusjõud puudutab vaid asjaomase kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. (
56
)
121.
Meenutan, et komisjon tuvastas vaidlusaluses otsuses, et rikkumine koosnes kolmest osast: esiteks Jaapani ja Euroopa tootjate „ühiskokkuleppest“, millega Jaapani tootjad võtsid endale kohustuse hoiduda sisenemast Euroopa tootjate koduturgudele ja Euroopa tootjad Jaapani turule; teiseks GQ kokkuleppest, mis nägi ette reeglid GIS-projektide lepingute sõlmimiseks Jaapani ja Euroopa tootjate vahel muudes riikides kui (eelkõige) Jaapan ja Euroopa tootjate koduturud; ning kolmandaks EQ kokkuleppest, millega Euroopa tootjad jagasid omavahel ära neile antud GIS-projektide lepingud. Komisjon järeldas, et need kokkulepped moodustavad ühe ja mitmeosalise rikkumise, mitte mitu erinevat rikkumist. (
57
)
122.
Üldkohus kinnitas 2011. aasta kohtuotsuses, et need kokkulepped moodustasid ühe ja mitmeosalise rikkumise. (
58
) Sellega seoses ei omanud tähtsust asjaolu, et Jaapani tootjad ei osalenud kooskõlastatud tegevuses EMPs (nad ei olnud ühinenud EQ kokkuleppega). Põhjus seisnes selles, et Jaapani tootjate passiivne roll EMP turul GIS-projektide jagamises oli „eeltingimus“, et Euroopa tootjad saaksid GIS-projekte EMPs omavahel ära jagada. (
59
) Apellatsiooniastmes kinnitas Euroopa Kohus Üldkohtu järeldusi. (
60
)
123.
Apellatsioonkaebuse kolmanda väitega on Toshiba seisukohal, et „Üldkohus on rikkunud õigusnormi järeldusega, et komisjon ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud sellega, et ta ei vähendanud Toshibale määratud trahvi vastavalt tema rikkumises osalemise suhtelisele kaalule“.
124.
Esiteks leian, et Toshiba ei vaidlusta apellatsioonkaebuse kolmanda väitega ühe ja mitmeosalise rikkumise olemasolu. Oma vastuses märgib ta sõnaselgelt, et ta ei vaidlusta Üldkohtu järeldust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 141, et Jaapani ettevõtjate kohustus mitte siseneda EMP turule (taasesitatud 2011. aasta kohtuotsusest) oli „eeltingimus“ selleks, et Euroopa tootjad saaksid omavahel GIS-projekte ära jagada vastavalt EQ kokkuleppes sisalduvatele reeglitele. Tunnistada, et Jaapani tootjate kohustus mitte siseneda EMP turule on EMPs toimuva kooskõlastatud tegevuse eeltingimus, tähendab tunnistada, et need kokkulepped moodustavad terviku ja seega tuleb neid käsitada ühe rikkumisena.
125.
Teiseks juhin tähelepanu, et apellatsioonkaebuse kolmanda väitega leiab Toshiba, et talle määratud trahvi summat tuleks vähendada, kuna ta ei osalenud kooskõlastatud tegevuses EMPs. Teisisõnu väidab Toshiba, et kuigi EMPs toimunud kooskõlastatud tegevus ei moodusta eraldi rikkumist, moodustab see siiski selle rikkumise eraldi aspekti. Seetõttu on Toshiba arvamusel, et tema rikkumine on kergem kui Euroopa tootjate oma ja seda asjaolu oleks tulnud trahvi summa arvutamisel arvesse võtta.
126.
2011. aasta kohtuotsuses tuvastas Üldkohus, et Jaapani ja Euroopa tootjate osalemine EMPd puudutavates kokkulepetes „ei olnud samasugune“ (kuna Jaapani tootjate osalemine seisnes tegevusetuses EMP turul erinevalt Euroopa tootjatest, kelle osalemine oli aktiivne). Kuid nende kahte laadi käitumiste raskusastmes „ei ole olulist erinevust“, kuna Jaapani tootjate kohustus mitte siseneda EMP turule oli eeltingimus selleks, et Euroopa tootjad saaksid täita EMPd puudutavaid omavahelisi kokkuleppeid. (
61
) Rõhutan, et Üldkohus tegi need järeldused väite kohta, millega nõuti Toshibale määratud trahvi tühistamist või olulist vähendamist.
127.
Seega on 2011. aasta kohtuotsuses juba käsitletud küsimust, kas Toshiba tegevus oli Euroopa tootjate omast kergem, kuna ta ei osalenud kooskõlastatud tegevuses EMPs. (
62
)
128.
Eespool punktis 120 viidatud kohtupraktikaga seoses juhin tähelepanu, et 2011. aasta kohtuotsuseni viinud menetluse pooled olid samad kui käesolevas menetluses (Toshiba ja komisjon). Mõlema menetluse õiguslik alus on sama: ELTL artikkel 263. Kui rääkida esemest, siis juhin tähelepanu, et otsus, mille tühistamist käesolevas menetluses nõutakse, ei ole sama, mis 2011. aasta kohtuotsusega osaliselt tühistati. Kui aga jätta kõrvale trahvi arvutamise meetod, mida vastavalt 2011. aasta kohtuotsusele muudeti, on vaidlusalune otsus sisu poolest sama kui 2007. aasta otsus. (
63
)
129.
Asun seega seisukohale, et küsimus, kas Toshiba tegevus on Euroopa tootjate omast kergem, kuna ta ei osalenud kooskõlastatud tegevuses EMPs, on res judicata.
130.
Peaksin lisama, et vastupidiselt komisjoni väidetule, tõstatas Toshiba selle küsimuse Üldkohtu menetluses. Seal väitis Toshiba oma viienda väitega, et komisjon on trahvide kindlaksmääramisel rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna ta ei võtnud seejuures arvesse asjaolu, et Toshiba ei osalenud EMP turu kohta sõlmitud kokkulepetes ja tema osakaal rikkumises oli seepärast Euroopa tootjate omast väiksem. (
64
) Üldkohtule antud vastuses ei loobunud Toshiba sellest väitest. Seal märkis ta, et „väidab, et komisjon ei ole tema trahvi kindlaksmääramisel arvesse võtnud [tema] väidetavat osalust kartellis“. Seepärast on vale komisjoni väide, et apellatsioonkaebuse kolmas väide on uus.
131.
Teen sellest järelduse, et Üldkohus rikkus õigusnormi Toshiba viienda väite alusetuks tunnistamisega. Minu arvates oleks ta pidanud selle väite tunnistama vastuvõetamatuks. Vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioon aga on jätkuvalt hästi põhjendatud. (
65
)
132.
Täielikkuse huvides käsitlen järgmiseks siiski lühidalt küsimust, kas Üldkohus järeldas õigesti, et komisjon ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud sellega, et arvutas Toshiba trahvi summa, võtmata arvesse asjaolu, et Toshiba ei olnud osalenud kooskõlastatud tegevuses EMPs.
b)
Sisu
133.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb rikkumise raskuse hindamisel ja trahvi kindlaksmääramisel arvesse võtta asjaolu, et ettevõtja ei võtnud osa kogu konkurentsivastasest tegevusest või et tema roll rikkumise nendes aspektides, milles ta osales, oli väike. (
66
)
134.
Käesolevas asjas aga ei osalenud Jaapani tootjad, nende hulgas Toshiba, EMP GIS-projektide jagamises põhjusel, et nad olid võtnud endale kohustuse mitte siseneda EMP turule. Seepärast ei ole asjaolu, et Toshiba ei osalenud rikkumise selles aspektis, märk selle kohta, et tema tegevus oli Euroopa tootjate omast vähem tõsine. See asjaolu on kõigest tagajärg tema osalemisele „ühiskokkuleppes“, millega Jaapani tootjad võtsid endale kohustuse mitte siseneda EMP turule.
135.
Asun seisukohale, et kui Euroopa Kohus peaks jõudma järeldusele, et apellatsioonkaebuse kolmas väide tuleb lugeda vastuvõetavaks, peaks ta selle alusetuks tunnistama.
VI. Kohtukulud
136.
Kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kodukorra artiklite 138 ja 184 kohaselt kohtukulude jaotamise. Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Leian, et apellatsioonkaebus tuleb jätta rahuldamata, ning kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist, siis tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista Toshibalt.
VII. Ettepanek
137.
Eespool esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
—
mõista Euroopa Komisjoni kohtukulud välja Toshiba Corp.‑ilt.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Kohtuotsus, 19.1.2016, Toshiba vs. komisjon, T‑404/12, EU:T:2016:18 (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).
(
3
)	Komisjoni otsus K(2012) 4381 (lõplik), 27.6.2012, millega muudetakse 24. jaanuari 2007. aasta otsust K(2006) 6762 (lõplik) EÜ asutamislepingu artikli 81 (nüüd [ELTL] artikkel 101) ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta niivõrd, kuivõrd see oli adresseeritud äriühingutele Mitsubishi Electric Corporation ja Toshiba Corporation (Juhtum COMP/39.966 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed – Trahvid).
(
4
)	Komisjoni 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
(
5
)	Komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsus K(2006) 6762 (lõplik) [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum COMP/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed).
(
6
)	Kohtuotsus, 12.7.2011, Toshiba vs. komisjon, T‑113/07, EU:T:2011:343 (edaspidi „2011. aasta kohtuotsus“). 2011. aasta kohtuotsuse peale esitati apellatsioonkaebus, mille Euroopa Kohus jättis rahuldamata oma 19. detsembri 2013. aasta otsusega kohtuasjas Siemens vs. komisjon, C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, EU:C:2013:866 (edaspidi „2013. aasta kohtuotsus“).
(
7
)	Komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL] artiklite [101] ja [102] kohaste menetluste teostamist komisjonis (ELT 2004, L 123, lk 18; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81).
(
8
)	Komisjoni 1998. aasta suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „1998. aasta suunised”).
(
9
)	Vt 2007. aasta otsuse põhjendused 324, 326 ja 332.
(
10
)	Vt 2007. aasta otsuse põhjendused 61, 324, 326, 332, 405, 407, 428 ja 429.
(
11
)	Vt eespool punktid 18 ja 20.
(
12
)	2011. aasta kohtuotsuse punktid 280–297. Ühes teises kohtuotsuses (kohtuotsus, 12.7.2011, Mitsubishi Electric vs. komisjon, T‑133/07, EU:T:2011:345, punktid 264–282) tühistas Üldkohus 2007. aasta otsuse artikli 2 punktid g ja h Melcot puudutavas osas (artikli 2 punkt g määras Melcole trahvi summas 113925000 eurot). Seda tühistamist põhjendas Üldkohus samamoodi nagu 2011. aasta kohtuotsuses.
(
13
)	Lisaks muutis vaidlusalune otsus 2007. aasta otsuse artikli 2 punkti g, nii et Melcole määratud trahv oli summas 74817000 eurot.
(
14
)	Vt punkt 22 eespool ning punktid 79 ja 80 allpool.
(
15
)	Kohtuotsused, 15.10.2002, Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582 (edaspidi „kohtuotsus PVC II“), punkt 73; 1.7.2009, ThyssenKrupp Stainless vs. Commission, T‑24/07, EU:T:2009:236 (edaspidi „kohtuotsus ThyssenKrupp Stainless“), punkt 232; 25.6.2010, Imperial Chemical Industries vs. komisjon, T‑66/01, EU:T:2010:255, punkt 125; 27.6.2012, Bolloré vs. komisjon, T‑372/10, EU:T:2012:325 (edaspidi „kohtuotsus Bolloré“), punkt 74; ja 9.12.2014, Feralpi vs. komisjon, T‑70/10, EU:T:2014:1031, punkt 133.
(
16
)	Kohtuotsus, 20.4.1999, Limburgse Vinyl Maatschappij vs. komisjon, T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94, EU:T:1999:80, punkt 184.
(
17
)	Vt 2011. aasta kohtuotsus, punktid 286–293. Euroopa Kohtu menetluses ei vaidlustanud Toshiba Üldkohtu järeldusi kohtuotsuse kõnealustes punktides. Seda tegi ainult Euroopa tootja Siemens ja nimelt põhjendusega, et komisjon oleks pidanud ka Euroopa tootjate puhul võrdlusaastaks võtma 2001. aasta (kohtuotsus, 19.12.2013, Siemens vs. komisjon, C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, EU:C:2013:866, punktid 29–31, 271–276 ja 285–296).
(
18
)	Viidatud 15. joonealuses märkuses, punkt 233.
(
19
)	Viidatud 15. joonealuses märkuses, punkt 75.
(
20
)	Komisjoni otsus tühistati osaliselt põhjendusega, et komisjoni kavatsust pidada ThyssenKrupp Stainlessi vastutavaks oma tütarettevõtja Thysseni tegevuse eest ei olnud mainitud ThyssenKrupp Stainlessile adresseeritud vastuväiteteatises (kohtuotsused, 13.12.2001, Krupp Thyssen Stainless vs. komisjon, T‑45/98 ja T‑47/98, EU:T:2001:288, punktid 58–68; ja 14.7.2005, ThyssenKrupp vs. komisjon, C‑65/02 P ja C‑73/02 P, EU:C:2005:454, punktid 80–97), ja põhjendusega, et komisjoni kavatsust pidada Bolloréd vastutatavaks mitte ainult oma tütarettevõtja Copigraphi eest, vaid ka tema enda kartellis vahetult osalemise eest, ei olnud vastuväiteteatises mainitud (kohtuotsused, 26.4.2007, Bolloré vs. komisjon, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ja T‑136/02, EU:T:2007:115, punkt 79; ja 3.9.2009, Papierfabrik August Koehler jt vs. komisjon, C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P, EU:C:2009:500, punktid 44 ja 45).
(
21
)	Viidatud 15. joonealuses märkuses, punktid 74–76.
(
22
)	Kohtuotsus, 15.6.1994, komisjon vs. BASF jt, C‑137/92 P, punktid 74–78.
(
23
)	Kohtuotsus, 29.6.1995, ICI vs. komisjon, T‑37/91(edaspidi „kohtuotsus ICI II“), punktid 90–93.
(
24
)	Kohtujuristi ettepanek, Wahl, 8.12.2016, kohtuasi Feralpi vs. komisjon, C‑85/15 P, EU:C:2016:940. Kohtuasi on Euroopa Kohtus veel pooleli.
(
25
)	Kohtuotsus, 25.10.2007, SP vs. komisjon, T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 ja T‑98/03, EU:T:2007:317, punkt 120.
(
26
)	Kohtuotsus, 9.12.2014, Feralpi vs. komisjon, T‑70/10, EU:T:2014:1031 (edaspidi „kohtuotsus Feralpi“), punktid 128–142.
(
27
)	EMÜ nõukogu [6. veebruari 1962. aasta] määrus: esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3). Määrus nr 17 tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega nr 1/2003, mis jõustus 1. mail 2004.
(
28
)	Välja arvatud nõuandekomiteega konsulteerimine (kohtujuristi ettepanek, Wahl, 8.12.2016, kohtuasi Feralpi vs. komisjon, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, punkt 31).
(
29
)	Enne otsuse tühistamist astus komisjon teatavad menetluslikud sammud vastavalt määrusele nr 17 (esitas täiendava vastuväiteteatise ja korraldas teise ärakuulamise liikmesriikide esindajate osavõtul). Kuid asja sisulisi aspekte ei arutatud üldiselt ei täiendavas vastuväiteteatises ega teisel ärakuulamisel (kohtujuristi ettepanek, Wahl, 8.12.2016, kohtuasi Feralpi vs. komisjon, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, punktid 40 ja 41).
(
30
)	Kohtujuristi ettepanek, Wahl, 8.12.2016, kohtuasi Feralpi vs. komisjon, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, punkt 47.
(
31
)	Komisjoni 22. detsembri 1998. aasta määrus (EÜ) nr 2842/98 poolte ärakuulamise kohta teatavates [ELTL] artiklite [101] ja [102] alusel algatatud menetlustes (EÜT 1998, L 354, lk 18; ELT eriväljaanne 07/04, lk 204).
(
32
)	Kohtujuristi ettepanek, Wahl, 8.12.2016, kohtuasi Feralpi vs. komisjon, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, punkt 49.
(
33
)	Kohtujuristi ettepanek, Wahl, 8.12.2016, kohtuasi Feralpi vs. komisjon, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, punktid 54–60.
(
34
)	Nagu Üldkohus rõhutab, on väljakujunenud kohtupraktika, et menetlusnormid loetakse üldjuhul kohaldatavaks kõigi nende jõustumise ajal lahendamata vaidluste suhtes (kohtuotsus, 9.12.2014, Feralpi vs. komisjon, T‑70/10, EU:T:2014:1031, punkt 117).
(
35
)	Välja arvatud eespool punktis 11 mainitud taotluse suhtes, millega paluti kaitset trahvide eest ja mis esitati suuliselt 3. märtsil 2004 ning rahuldati 15. aprillil 2004, s.o enne määruste nr 1/2003 ja nr 773/2004 jõustumist 1. mail 2004. Kontrollid toimusid 11. ja 12. mail 2004, s.o ajal, mil nimetatud määrused olid kohaldatavad.
(
36
)	Peaksin täpsustama, et täiendav summa arvutati järgmiselt. Toshibale ja Melcole solidaarselt määratud trahvisumma TM T&D tegevuse aja eest, s.o perioodi eest 1. oktoobrist 2002 kuni 11. maini 2004, korrutati Toshiba hoiatamise kordajaga ja selle korrutamise tulemusel saadud summa osa, mis ületas solidaarselt tasumisele kuuluvat trahvisummat, määrati Toshibale individuaalselt.
(
37
)	Kohtuotsused, 15.6.2005, Tokai Carbon vs. komisjon, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ja T‑91/03, EU:T:2005:220, punktid 139–141; 28.6.2005, Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:40, punkt 439; ja 9.7.2009, Archer Daniels Midland vs. komisjon, C‑511/06 P, EU:C:2009:433, punktid 68 ja 69.
(
38
)	Kohtuotsus, 13.7.2011, Dow Chemicals jt vs. komisjon, T‑42/07, EU:T:2011:357, punktid 148 ja 149.
(
39
)	Kohtuotsus, 12.7.2011, Hitachi jt vs. komisjon, T‑112/07, EU:T:2011:342, punkt 350. Sellega seoses vt Bernardeau, L. ja Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, 2013, punkt I.183.
(
40
)	Juhin tähelepanu 2006. aasta vastuväiteteatise punktile 415, kus on märgitud, et „komisjon kavatseb määrata hoiatava mõju tagamiseks piisavad trahvid“, ja punktile 414, kus on erineva kohtlemisega seoses mainitud iga ettevõtja „olulisust GISide turul ja tema rikkumise mõju […] konkurentsile“. Lisaks on asjaolusid käsitleva kirja punktis 32 märgitud, et „komisjon kavatseb piisavalt hoiatava mõju tagamiseks arvesse võtta Melco ja Toshiba kogukäivet“.
(
41
)	Komisjoni teatis, mis käsitleb ELTL artiklitega 101 ja 102 seotud menetluste läbiviimise parimaid tavasid (ELT 2011, C 308, lk 6, edaspidi „parimaid tavasid käsitlev teatis“).
(
42
)	Komisjoni parimaid tavasid käsitleva teatise punkt 85. Vt ka komisjoni parimaid tavasid käsitleva teatise punkt 7.
(
43
)	Komisjoni parimaid tavasid käsitlev teatis, punktid 109–111.
(
44
)	Kohtuotsus, 29.3.2011, ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, punkt 136; ja kohtujuristi ettepanek, Sharpston, 19.1.2016, kohtuasi komisjon vs. McBride jt, C‑361/14 P, EU:C:2016:25, punkt 78.
(
45
)	Vaidlusaluse otsuse põhjendused 57–63.
(
46
)	Vt eespool punkt 80.
(
47
)	Kohtuotsus, 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363 (edaspidi „kohtuotsus Guardian“), punkt 51.
(
48
)	Kohtuotsus, 16.6.2011, Caffaro vs. komisjon, T‑192/06, EU:T:2011:278, punkt 83.
(
49
)	Kohtuotsused, 9.3.2017, Samsung SDI ja Samsung SDI (Malaisia) vs. komisjon, C‑615/15 P, EU:C:2017:190, punkt 40; 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe vs. komisjon, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punkt 62; 19.7.2012, Alliance One International ja Standard Commercial Tobacco vs. komisjon ja komisjon vs. Alliance One International jt, C‑628/10 P ja C‑14/11 P, EU:C:2012:479, punkt 58; ja 16.6.2011, Caffaro vs. komisjon, T‑192/06, EU:T:2011:278, punkt 83.
(
50
)	Viidatud 47. joonealuses märkuses, punktid 62 ja 63.
(
51
)	Vrd kohtuotsus, 16.6.2011, Caffaro vs. komisjon, T‑192/06, EU:T:2011:278, punkt 97.
(
52
)	Vt eespool punkt 82.
(
53
)	Kohtuotsus, 16.6.2011, Caffaro vs. komisjon, T‑192/06, EU:T:2011:278, punkt 84. Vt ka eespool punkt 93.
(
54
)	Vt 2007. aasta otsuse põhjendus 490.
(
55
)	Üldkohtu menetluses vaidlustas Toshiba TM T&D trahvi lähtesumma viitega komisjoni põhjendamiskohustusele, mitte võrdse kohtlemise põhimõttele.
(
56
)	Kohtuotsus, 25.6.2010, Imperial Chemical Industries vs. komisjon, T‑66/01, EU:T:2010:255, punktid 196–198.
(
57
)	Vaidlusaluse otsuse põhjendused 265–299.
(
58
)	2011. aasta kohtuotsuse punkt 229.
(
59
)	2011. aasta kohtuotsuse punkt 222.
(
60
)	2013. aasta kohtuotsuse punktid 241–256.
(
61
)	2011. aasta kohtuotsuse punktid 260–262.
(
62
)	Toshiba tegevuse raskusastet 2013. aasta kohtuotsuses ei käsitletud.
(
63
)	Vrd kohtuotsus, 25.6.2010, Imperial Chemical Industries vs. komisjon, T‑66/01, EU:T:2010:255, punktid 207 ja 208; ja vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 37.
(
64
)	Üldkohtule esitatud hagis väitis Toshiba, et „komisjon rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet sellega, et ei võtnud Toshiba trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel arvesse asjaolu, et Toshiba tegevus (väidetav osalemine ühiskokkuleppes) oli erineva raskusastme ja süülisusega, võrreldes Euroopa GISide tootjate omaga, kes osalesid EMP turul nii ühiskokkuleppes kui ka teistes kartellirikkumistes“.
(
65
)	Vt eespool punkt 75.
(
66
)	Kohtuotsus, 8.7.1999, komisjon vs. Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punkt 90.