Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 13. novembril 2025(1)
Kohtuasi C‑544/24
„Nekilnojamojo turto valdymas“ BUAB
versus
Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Leedu Vabariigi valitsuse juures tegutsev maksuvaidluste komisjon)
Eelotsusetaotlus – Ühine käibemaksusüsteem – Direktiiv 2006/112/EÜ – Artikkel 273 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikli 49 lõige 3 – Käibemaksu täpse kogumise tagamiseks ja maksudest kõrvalehoidmise vältimiseks vajalikuks peetavad kohustused – Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette käibemaksumaksuvõlgadelt intressi maksmise korra, mis sõltumata rikkumise laadist ja raskusastmest sisaldab kindlat karistuslikku osa, ilma et maksuhalduril oleks võimalik selle osa suurust vähendada – Proportsionaalsuse põhimõte
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolev eelotsusetaotlus, mille on esitanud Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Leedu Vabariigi valitsuse juures tegutsev maksuvaidluste komisjon), puudutab sisuliselt ELTL artikli 325 ja nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ(2), mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (edaspidi „käibemaksudirektiiv“), artikli 273 tõlgendamist koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 49 ja 50.
2.        Taotlus on esitatud Leedu õiguse alusel asutatud osaühingu „Nekilnojamojo turto valdymas“ BUAB (edaspidi „kaebaja“) ja Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijose (Leedu Vabariigi rahandusministeeriumi haldusalas tegutsev riiklik maksuinspektsioon) (edaspidi „maksuhaldur“) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab maksuhalduri otsust, millega viimane keeldus rahuldamast kaebaja taotlust vabastada teda intressi ja talle maksupettuse eest määratud trahvi tasumisest.
3.        Vastavalt Euroopa Kohtu soovile keskendub käesolev ettepanek teise eelotsuse küsimuse analüüsile, mis puudutab eespool viidatud liidu õigusnormide tõlgendamist koostoimes harta artikli 49 lõikega 3. Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas nende sätetega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette intressi maksmise käibemaksuvõlgadelt, mis sõltumata rikkumise laadist ja raskusastmest sisaldavad kindlat karistuslikku osa, ilma igasuguse võimaluseta selle osa suurust vähendada, see tähendab kohaldada seaduses ettenähtust madalamat intressimäära või loobuda
intressi karistusliku osa arvestamisest.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
4.        Käibemaksudirektiivi artiklis 273 on sätestatud:
„Liikmesriigid võivad maksukohustuslaste riigisiseste ja liikmesriikidevaheliste tehingute võrdse kohtlemise põhimõtet järgides kehtestada käibemaksu nõuetekohaseks kogumiseks ning maksudest kõrvalehoidumise ärahoidmiseks vajalikuks peetavaid muid kohustusi, tingimusel et sellised kohustused ei too liikmesriikidevahelises kaubanduses kaasa formaalsusi piiriületamisel.
[…]“.
B.      Leedu õigus
1.      Käibemaksuseadus
5.        Leedu Vabariigi 5. märtsi 2002. aasta käibemaksuseaduse (Lietuvos Respublikos pridėtinės vertės mokesčio įstatymas; edaspidi „käibemaksuseadus“)(3) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni artikli 123 „Käibemaksu maksmise korra järgimata jätmine“ lõikes 1 on sätestatud, et maksukohustuslased, kes rikuvad selle seaduse sätteid, on kohustatud tasuma intressi maksukorralduse seaduses kehtestatud korras.
2.      Maksukorralduse seadus
6.        Leedu Vabariigi 13. aprilli 2004. aasta maksukorralduse seaduse(4) (Lietuvos Respublikos mokesčių administravimo įstatymas) põhikohtuasja asjaolude ajal kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „maksukorralduse seadus“) artikli 95 „Maksukohustuse täitmise tagamise vahendid“ lõike 1 punktis 1 on nende vahendite hulgas nimetatud intressi.
7.        Selle seaduse artikli 96 „Intress“ lõike 1 punktis 2 on ette nähtud:
„Intressi arvestatakse maksumaksjale:
[…]
2)      maksukontrolli käigus maksuhalduri poolt määratud deklareerimata või arvutamata maksu tasumata jätmise või hilinenud tasumise korral;
[…]“.
8.        Nimetatud seaduse artikli 97 „Intressi arvestamise algus“ lõige 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Seaduse artikli 96 lõike 1 punktis 2 ette nähtud juhul arvestatakse intressi alates päevast, mis järgneb päevale, mil maks tuli kehtivate maksuõigusnormide kohaselt riigikassasse üle kanda, kuni kuupäevani, mil koostatakse kontrolli tulemused vormistav akt, ning kui maksu ei ole tasutud selle seaduse artikli 81 lõikes 2 ette nähtud tähtaja jooksul, […] algab intressi arvestamine eespool nimetatud tähtaja möödumisele järgnevast päevast.“
9.        Sama seaduse artikli 99 „Intressimäär“, mida on alates 1. maist 2023 muudetud 13. detsembri 2022. aasta seadusega nr XIV‑1658, lõikes 1 on ette nähtud:
„Intressimäära, mis ei tohi olla väiksem kui null, ja selle arvutamise meetodi määrab kindlaks rahandusminister, võttes arvesse eelmise kvartali viimasel tööpäeval järelturul saavutatud tootlust riigikassa võlakirjadelt, mille tähtaeg on kõige lähemal 12 kuule (näiteks 2024. aasta teise kvartali puhul oli see tootlus 3,708%). Intressimäära saamiseks suurendatakse eespool nimetatud määra 7 protsendipunkti võrra.“
10.      Maksukorralduse seaduse artikli 100 „Intressi tasumisest vabastamine“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Maksumaksja võib vabastada kogunenud (arvutatud), kuid tasumata (sisse nõudmata) intressi täielikust või osalisest tasumisest, kui:
[…]
3)      esineb üks selle seaduse artikli 141 lõikes 1 ette nähtud alustest;
[…]“.
11.      Selle seaduse artikli 141 „Trahvi tasumisest vabastamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Selle seaduse artiklite 139 ja 140 alusel määratud trahvide tasumisest vabastamise alused on:
1)      kui maksukohustuslane tõendab, et rikkumist ei pandud toime tema süül;
2)      kui maksuseaduse rikkumine on tingitud maksukohustuslase tahtest sõltumatutest asjaoludest, mida ta ei olnud ette näinud ja mida ta ei saanud ette näha. Sellisteks asjaoludeks ei saa olla maksumaksja või tema töötajate tegevus või tegevusetus, nagu ka maksumaksja maksejõuetus;
3)      kui tegu on üksiku teoga, mis on küll vastuolus maksuseaduse sätetega, kuid ei tekita eelarvele kahju;
4)      kui maksumaksja on rikkunud maksuseadust maksuhalduri poolt kirjalikult või telefoni teel antud üldise selgituse tõttu ebaõige maksuseaduse või maksude maksmist puudutava ebaõige teabe kohta, tingimusel et konsultatsioon on salvestatud riigi maksuhalduri kehtestatud korras ja helistaja on võimalik identifitseerida maksumaksjana või tema esindajana.“
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
12.      Maksuhaldur kontrollis kaebaja poolt ajavahemiku 1. detsembrist 2012 kuni 31. detsembrini 2016 eest käibemaksu arvutamise õigsust, deklaratsiooni esitamist ja maksu tasumist. Kontrolli tulemusel tuvastas ta, et kaebaja on rikkunud käibemaksuseadust, kuna ta arvas maha käibemaksu, mis oli märgitud kehtetutel arvetel, ja osales tehingutes, mis olid seotud käibemaksupettusega.
13.      Maksuhaldur määras 4. septembri 2018. aasta otsusega, millega kinnitati eespool nimetatud maksukontroll, käibemaksusummaks 6 517 901,36 eurot ja kaebaja poolt tasumisele kuuluva intressi suuruseks 2 431 505,31 eurot. Samuti määras ta viimasele maksutrahvi summas 1 862 257 eurot.
14.      Sellele järgnenud maksuvaidluse lõpus kinnitas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) 9. septembri 2020. aasta otsusega eespool nimetatud maksukontrolli käigus tuvastatud asjaolud.
15.      Kaebaja esitas 18. jaanuaril 2021 maksuhaldurile taotluse vabastada ta määratud intressi ja trahvi tasumisest.
16.      Maksuhaldur keeldus 16. märtsi 2021. aasta otsusega vabastamast kaebajat käibemaksult tasumisele kuuluva 2 835 125,75 euro suuruse intressi tasumisest. Ta tuvastas, et kaebaja ei vasta ühelegi maksukorralduse seaduse artikli 141 lõikes 1 ette nähtud tingimusele ega ole tõendanud ka erandlikke asjaolusid, mis põhjendaksid mõistlikkuse ja õigluse kriteeriumide kohaldamist.
17.      Kuna kaebaja ei täitnud käibemaksu valdkonnas kindlaks määratud täiendavaid kohustusi, määras maksuhaldur 4. septembri 2018. aasta otsusega maksuvaidluse käigus (26. jaanuarist 2013 kuni 4. aprillini 2021) arvestatud käibemaksult tasumisele kuuluva intressi kogusummaks 3 150 660,79 eurot ja trahvi käibemaksu tasumata jätmise eest 1 838 812,44 eurot.
18.      Kaebaja esitas uue taotluse intressi ja trahvi tasumisest vabastamiseks. Sellega taotles ta käibemaksu intressi „karistusliku osa“ tasumisest vabastamist, mis vastab 2/3‑le tema suhtes arvutatud intressi kogusummast.
19.      Maksuhaldur keeldus 13. mai 2024. aasta otsusega uut taotlust rahuldamast, väites sisuliselt, et intress arvutati vastavalt maksukorralduse seaduse nõuetele. Nimelt ei näe see seadus ette intressi maksmisest kaebaja vabastamist muudel kui maksukorralduse seaduse artikli 100 lõikes 1 sätestatud põhjustel. Nimetatud seaduses on intressi arvutamise kord määratletud kohustuslikuna ja maksuhalduril on võimalik teha otsus intressi kohta üksnes õigusaktides sätestatud piirides. Lisaks tuleneb väljakujunenud riigisisesest kohtupraktikast, et intress on vahend, mille eesmärk on tagada maksukohustuse täitmine, ning seda ei saa pidada karistusõiguslikku laadi sanktsiooniks. Lisaks rikub maksuhaldur – juhul, kui ta rahuldab kaebaja taotluse, valides tema suhtes kohaldamiseks teistsuguse intressimäära kui see, mis on ette nähtud maksukorralduse seaduses – põhimõtet, mille kohaselt on maksukohustuslased seaduse ees võrdsed.
20.      Kaebaja esitas 4. juunil 2024 eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybėsile (Leedu Vabariigi valitsuse juures tegutsev maksuvaidluste komisjon), kaebuse nõudega tühistada maksuhalduri 13. mai 2024. aasta otsus.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et intressi esimene ülesanne on tagada maksukohustuse täitmine ja selle eesmärk on ennekõike katta riigi kulud, mitte karistada asjaomast isikut(5). Intress sisaldab aga ka karistuslikku elementi, kuna selle määr arvutatakse nii, et suurendatakse riigivõla kuludega seotud hüvitise osa, mis saadakse järelturul riigikassa väärtpaberite tootlust 7 protsendipunkti ulatuses arvesse võttes. Nimetatud kohus viitas sellega seoses Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt seisneb intressi kui maksukohustuse täitmise tagamise vahendi olemus selles, et selle kohaldamine või võimalus seda kohaldada motiveerib maksukohustust vabatahtlikult ja nõuetekohaselt täitma, samas kui täitmata jätmise või ebapiisava täitmise korral tagab see, et kaetakse võlg riigieelarvele ja riigi rahaline kahju(6). Selle kohtupraktika kohaselt ei ole maksukohustuse hilinenud täitmise eest intressi maksmise kohustus kriminaalõiguslikku laadi sanktsioon.
22.      Seetõttu tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul sellistel asjaoludel eelkõige küsimus, kas maksukorralduse seaduse artiklid 96–99 on kooskõlas ELTL artikliga 325 ja käibemaksudirektiivi artikliga 273 koostoimes harta artikli 49 lõikega 3 ja artikliga 50, kuna need riigisisesed õigusnormid ei taga intressi määramise haldusmenetluste ja kriminaalmenetluse ühitamist, selleks et nende meetmete kumuleerimisest tulenev täiendav koormus oleks vähendatud rangelt vajalikuni ning et määratud karistuste kogumi raskus vastaks asjaomase süüteo raskusele, ja kus nendes ei ole kehtestatud piirangut intressi karistusliku osa kohaldamisele, kui intressi aluseks olevad asjaolud annavad samuti aluse kriminaalmenetluse alustamiseks kriminaalkaristuste määramiseks.
23.      Neil asjaoludel otsustas Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Leedu Vabariigi valitsuse juures tegutsev maksuvaidluste komisjon) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas ELTL artiklit 325, käibemaksudirektiivi artiklit 273 ja harta artiklit 50 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad kohaldada maksude tasumisega hilinemise korral intressi, mille üks osa on karistuslik, seoses maksuõigusrikkumistega, mille suhtes on algatatud kriminaalmenetlus, ilma et oleks ette nähtud reegleid, mis tagaksid koordineerimise, mille tulemusel piiratakse asjaomastele isikutele menetluste kumuleerimisega kaasnevat täiendavat koormust rangelt vajalikuga, ega reegleid, mis võimaldaksid tagada, et määratud karistuste kogumi raskus piirdub asjaomase süüteo raskuse seisukohast rangelt vajalikuga?
2.      Kas ELTL artiklit 325, käibemaksudirektiivi artiklit 273 ja harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus maksude tasumisega hilinemise korral intressi kohaldamise menetlus, milles on sõltumata rikkumise laadist ja raskusest ette nähtud kindel karistuslik osa intressist, ilma et oleks võimalik seda osa vähendada, st kohaldada seaduses ette nähtud määrast madalamat intressimäära või loobuda intressi karistuslikust osast?“
24.      Kirjalikud seisukohad esitasid Euroopa Kohtule kaebaja, Leedu ja Poola valitsus ning Euroopa Komisjon.
IV.    Analüüs
A.      Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
25.      Enne kui asuda analüüsima teist eelotsuse küsimust, millele Euroopa Kohus palus käesolevas ettepanekus keskenduda, tuleb teha otsus Leedu valitsuse esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta. Viimane väidab oma kirjalikes seisukohtades, et eelotsusetaotlus on tervikuna vastuvõetamatu, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustel ei ole mingit seost põhikohtuasja esemega.
26.      Sellega seoses märgib see valitsus, et maksuhalduri 4. septembri 2018. aasta otsusega kaebajale määratud intressi tasumist ja maksutrahvi kinnitas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) 9. septembri 2020. aasta lõpliku kohtuotsusega. Seega on kaebaja maksukohustus tuvastatud lõpliku otsusega, mida ei saa edasi kaevata. Järelikult puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva vaidluse ese üksnes tingimusi, mis peavad olema täidetud, et vastavalt kohaldatavale riigisisesele õigusele oleks võimalik saada intressi maksmisest vabastust.
27.      Sissejuhatuseks märgin, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele saab Euroopa Kohus jätta vastamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendamisel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele(7).
28.      Käesoleval juhul, nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 18, on kaebaja esitanud eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse maksuhalduri 13. mai 2024. aasta otsuse peale, millega viimane jättis rahuldamata tema taotluse vabastada ta käibemaksult tasumisele kuuluva intressi ja määratud trahvi tasumisest. Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas maksukorralduse seaduses ette nähtud intressi määramise mehhanism on kooskõlas ELTL artikliga 325 ja käibemaksudirektiivi artikliga 273.
29.      Ent esiteks märgin, et selline käibemaksu valdkonnas maksuvõlgadelt intressi maksmise mehhanism, nagu on kehtestatud maksukorralduse seaduse artiklitega 95–99, kujutab endast käibemaksudirektiivi sätete ja täpsemalt selle artikli 273 rakendamist, kuna selle eesmärk on tagada nende käibemaksusummade kogumine, mida ei ole vastavalt selle direktiivi teistele sätetele tasutud. Teiseks ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud toimiku materjalidest selgelt, et taotletud direktiivi artikli 273 tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude ja esemega või et probleem oleks hüpoteetiline. Kuna teine eelotsuse küsimus nimelt puudutab peamiselt proportsionaalsuse põhimõtte järgimist kõnealuse intressi suuruse arvutamisel, näib see küsimus olevat põhikohtuasja lahendamisel asjakohane.
30.      Neil asjaoludel ja kuna Euroopa Kohtule on teada kõik vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus, tuleb tõdeda, et käesolev eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
B.      Teine küsimus
31.      Teise eelotsuse küsimusega, millele Euroopa Kohus palus käesolevas ettepanekus keskenduda, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 325 ja käibemaksudirektiivi artiklit 273 koostoimes harta artikli 49 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette intressi maksmise käibemaksu valdkonnas maksuvõlgnevustelt, mis olenemata rikkumise laadist ja raskusastmest sisaldavad fikseeritud karistuslikku osa, ilma et neil oleks võimalik kohaldada seaduses sätestatust madalamat intressimäära või loobuda selle intressi karistusliku osa arvestamisest. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub seega kindlaks teha esiteks, mil määral on intress käibemaksu valdkonnas maksuvõlgadelt, mida kaebajalt nõuti maksukontrolli haldusmenetluses, oma laadilt karistuslik harta artikli 49 lõike 3 tähenduses, ja teiseks, kas sellised riigisisesed õigusnormid on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, nagu seda on tõlgendatud ja hinnatud ELTL artikli 325 ja käibemaksudirektiivi artikli 273 tõlgendamisel ja kohaldamisel.
1.      Harta artikli 49 lõikes 3 kohaldatavus:
32.      Tuletan kõigepealt meelde, et harta artikli 49 lõige 3, milles on ette nähtud, et karistuste raskus ei tohi olla kuriteo suhtes ebaproportsionaalne, puudutab kriminaalkaristusi.
33.      Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale harta artikli 50 tõlgendamise kohta, mis on üle võetud harta artikli 49 lõikesse 3, on karistuse kriminaalõigusliku laadi hindamisel asjakohased kolm kriteeriumi („Engeli kriteeriumid“(8)), nimelt: süüteo õiguslik kvalifitseerimine riigisiseses õiguses, süüteo enda laad ja selle sanktsiooni raskus, mis võidakse isikule määrata(9).
Nimelt võib selle kohtupraktika kohaselt isegi selliste rikkumiste puhul, mida riigisiseses õiguses ei kvalifitseerita „kuritegudeks“, selline laad siiski tuleneda kõnealuse rikkumise enda olemusest ja nende sanktsioonide rangusastmest, mille rikkumine võib kaasa tuua(10).
34.      Mis puudutab esimest kriteeriumi, mis on seotud rikkumise kvalifitseerimisega riigisiseses õiguses, siis tuleneb nii maksukorralduse seaduse artikli 95 lõike 1 sõnastusest kui ka eelotsusetaotluses viidatud riigisisesest kohtupraktikast, eelkõige Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) praktikast, mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 21, et Leedu õiguses ei peeta maksuvõlalt intressi nõudmist maksu või tasumisele kuuluva maksu tasumata jätmise või hilinenud tasumise korral kriminaalõiguslikuks karistuseks(11).
35.      Mis puudutab teist kriteeriumi, mis on seotud rikkumise laadi endaga, siis selle kohaselt tuleb kontrollida, kas kõnealusel sanktsioonil on muu hulgas karistuslik eesmärk. Sellest järeldub, et karistusliku eesmärgiga sanktsioon on kriminaalõiguslik ja et ainuüksi asjaolu, et see täidab ka ennetavat eesmärki, ei muuda selle kriminaalkaristusena kvalifitseerimist. Seevastu meede, millega üksnes heastatakse asjaomase süüteoga tekitatud kahju, ei ole kriminaalõiguslik(12).
36.      Sellega seoses tuleb rõhutada, et kuigi Euroopa Inimõiguste Kohus võis oma maksuvaidlusi käsitlevas kohtupraktikas klassifitseerida kriminaalmenetlusena menetlused, mille tulemusel on määratud maksualased karistused, isegi kui neid menetlusi ei saa liikmesriigi õiguse kohaselt kriminaalmenetlusena klassifitseerida, ei ole seda klassifikatsiooni kohaldatud käesolevas kohtuasjas käsitletavate meetmetega sarnaste meetmete suhtes. Täpsemalt otsustas EIK, et „intressi peamine eesmärk ei ole karistada maksumaksjaid, et vältida rikkumise kordumist, vaid peamiselt hüvitada kahju, nimelt rahaline kahju, mis on seotud aja kulgemise ja maksude tasumisega viivitamisega“(13). Seega ei ole selle kohtupraktika kohaselt kriminaalõiguslikku tähendust ei maksude sissenõudmise ega maksude korrigeerimise menetlustel, mille eesmärk on ainult maksude täielik sissenõudmine ilma korrigeerimise puhul lisatasu kohaldamiseta, ega intressiga seotud menetlustel, olenemata asjaomasest summast(14).
37.      Lisaks tuleb märkida, et asjaolu, et intress ei ole survemeede, on rõhutatud ka Euroopa Kohtu käibemaksualases praktikas põhikohtuasjaga analoogsetes kohtuasjades. Kuigi need ei puudutanud otseselt küsimust, kas käibemaksuvõlalt tasumisele kuuluv intress on oma olemuselt karistusõiguslik harta artikli 49 lõike 3 tähenduses, leidis Euroopa Kohus siiski, et intressi sissenõudmine on esiteks ennetavat laadi, ajendades maksukohustuslast täitma maksukohustust võimalikult kiiresti pärast määratud tähtaegade möödumist(15), ja teiseks kompenseerivat laadi (või hüvitisliku eesmärgiga) osas, milles selle intressi eesmärk on hüvitada rahaline kahju, mida riik on kandnud maksu või lõivu tasumata jätmise või hilinenud tasumise tõttu(16).
38.      Seevastu ei ole Euroopa Kohtu praktika kohaselt kriminaalõiguslik meede, millega üksnes heastatakse asjaomase süüteoga tekitatud kahju(17). Seetõttu ei saa intressi, mille eesmärk on hüvitada asjaomasele liikmesriigile maksu tasumata jätmise või hilinenud maksmise tõttu tekkinud rahaline kahju, pidada karistusmeetmeks.
39.      Tahaksin sellega seoses selgitada, et asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab „fikseeritud karistusliku osa“, ei saa omistada põhikohtuasjas vaidluse all olevale intressile kriminaalset aspekti(18). Tõepoolest, kuigi selle kohtu poolt oma eelotsusetaotluses kasutatud mõiste „karistuslik osa“ võib teatavas mõttes olla eksitav ja lisaks asjaolule, et intressi (sealhulgas seda „osa“) võib maksumaksja tajuda sanktsiooni või karistusena, on sellegipoolest intressi eesmärk ajendada võlgnikku maksma võlausaldajale võlgnetav summa kindlaksmääratud tähtaja jooksul, vastasel juhul suurendatakse seda summat veelgi. Seega on käesoleval juhul ebaoluline, millise intressimäära osa kohta on eelotsuse taotluse esitanud kohus teinud analüüsi, et teha kindlaks, millisel osal on hüvituslik ja millisel karistuslik funktsioon.
40.      Seoses kolmanda kriteeriumiga, mis puudutab karistuse raskust, ei viita kohtule esitatud materjalides miski sellele, et käesoleval juhul oleks intress nii oluline, et seda tuleks käsitada kriminaalkaristusena(19). Igal juhul, nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktis 36 esitatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, tuleb märkida, et hoolimata nende suurusest ei ole põhikohtuasjas käsitletud meetmeid peetud piisavalt tõsisteks, et neid käsitleda kriminaalõiguslikku laadi meetmetena(20).
41.      Eeltoodut arvestades olen arvamusel, et ükski kolmest Engeli kriteeriumist, mis võimaldaksid käsitada põhikohtuasjas kõne all olevat intressi kriminaalõiguslikuna, ei ole täidetud ning seega ei ole harta artikli 49 lõige 3 teisele eelotsuse küsimusele vastamisel asjakohane.
2.      Proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamine ELTL artikli 325 ja käibemaksudirektiivi artikli 273 tõlgendamisel
42.      Kõigepealt meenutan, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb käibemaksudirektiivi artikli 273 esimesest lõigust, artiklist 2 ja artikli 250 lõikest 1 ning ELL artikli 4 lõikest 3, et iga liikmesriik on kohustatud võtma kõik meetmed seadusandluse ja halduse tasandil, et tagada oma territooriumil täies ulatuses käibemaksu kogumine ja võidelda maksupettuste vastu(21).
43.      Euroopa Kohus on sellega seoses otsustanud, et väljaspool käibemaksudirektiivi artiklis 273 sätestatud piire ei ole selles sättes täpsustatud tingimusi ega kohustusi, mida liikmesriigid võivad ette näha, ja seega annab see säte neile kaalutlusruumi meetmete osas, millega soovitakse saavutada nende territooriumil tasumisele kuuluva käibemaksu täies ulatuses kogumise ja maksupettuste vastu võitlemise eesmärke(22).
44.      Lisaks kohustavad ELTL artikli 325 lõiked 1 ja 2 liikmesriike võitlema Euroopa Liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu hoiatavate ja tõhusate meetmetega ning iseäranis võtma liidu finantshuve kahjustavate pettuste vastu samu meetmeid, mida nad võtavad omaenda finantshuve kahjustavate pettuste vastu(23). Euroopa Kohus selgitas, et ELi toimimise lepingu artikli 325 kohaselt peavad liikmesriigid oma riigisisestes õigusaktides sätestama tõhusad menetlused, mis võimaldavad tagasi nõuda liidu eelarvesse alusetult sisse nõutud maksed(24). Liikmesriikidel on seega konkreetse tulemuse saavutamise kohustus, mis ei ole seotud ühegi tingimusega ELTL artikli 325 lõigetes 1 ja 2 sätestatud reegli kohaldamiseks(25).
45.      Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peavad liikmesriigid, kellel küll säilib sanktsioonide valimisel kaalutlusõigus, tagama, et liidu õiguse, kaasa arvatud käibemaksudirektiivi ühtlustatud eeskirjade rikkumiste eest määrataks sanktsioone materiaal- ja menetlusõiguslikel tingimustel, mis on analoogsed nendega, mida kohaldatakse samalaadsete ja sama raskete riigisisese õiguse rikkumiste puhul, ning mis igal juhul tagavad sanktsiooni tõhususe, proportsionaalsuse ja hoiatavuse(26).
46.      Seega tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kuigi liikmesriikidele jääb vabadus määrata kindlaks intressi summa ja selle sissenõudmise kord, mida kohaldatakse käibemaksuvõlgnevustele nende riigisisese õiguse alusel maksu tasumata jätmise või tasumisega hilinemise korral, peavad liikmesriikide võetud meetmed siiski järgima õiguse üldpõhimõtteid, mille hulka kuulub ka proportsionaalsuse põhimõte.
47.      Esiteks märgin, et kuna põhikohtuasjas käsitletavate riigisiseste õigusnormide eesmärk on tagada käibemaksu täpne kogumine ja pettuste vältimine, siis on nendega taotletav eesmärk ELi õiguses tunnustatud õiguspärane eesmärk(27). Euroopa Kohus on juba kinnitanud, et intresside kogumine aitab võidelda deklareeritud käibemaksusummade tasumata jätmise vastu selleks ette nähtud tähtaja jooksul vastavalt liikmesriikide kohustusele, mis tuleneb eelkõige käibemaksudirektiivi artiklist 273 ja ELTL artikli 325 lõikest 1, võtta kõik sobivad meetmed seadusandluse ja halduse tasandil, et tagada oma territooriumil täies ulatuses käibemaksu kogumine ja võidelda maksupettuste vastu(28). Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 37, on maksukorralduse seaduses sätestatud intressil kahekordne funktsioon: ühelt poolt tagada maksukohustuste täitmine ja maksude sissenõudmine, ajendades maksumaksjaid täitma oma kohustusi õigeaegselt, ja teiselt poolt katta kulud, mis tekivad maksuhaldurile maksumaksja maksukohustuste õigeaegse täitmata jätmise tõttu, hüvitades seeläbi riigikassale tekkinud kahju, mille on põhjustanud tasumisele kuuluvale maksule vastavate summade puudumine(29).
48.      Teiseks on selline intressi kehtestav meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kahtlemata sobiv vahend eespool nimetatud eesmärgi saavutamiseks. Selliste meetmete nagu intressi puudumisel ei oleks maksumaksjatel mingit erilist stiimulit oma maksukohustuste õigeaegseks täitmiseks ja nad võiksid eelistada teisi äritehinguid. Võttes lisaks arvesse raha väärtuse kõikumist, võib maksumaksjatel isegi olla stiimul eelistada muid tehinguid, selle asemel et tasuda oma maksuvõlad tähtaegselt. Intressi määramise eesmärk on eelkõige ajendada maksumaksjaid täitma esmajärjekorras oma maksukohustusi, sest vastasel juhul suureneb nende maksuvõlg proportsionaalselt ajaga, mil maks on jäänud tasumata. Intressi puudumisest saaksid lisaks kasu ka need, kes ei täida oma maksukohustusi ettenähtud tähtaegade jooksul. Nimelt jääks viimastele täiendavad likviidsed vahendid ja majanduslik eelis, mis tuleneb maksuvõla summa tegeliku nimiväärtuse vähenemisest ajas. Järelikult on intress põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega taotletavate eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik meede.
49.      Kuigi on tuvastatud, et selline meede, nagu on kõne all käesolevas asjas, on sobiv ja vajalik, et saavutada eesmärk tagada käibemaksu nõuetekohane kogumine ning hoida ära maksudest kõrvalehoidumist vastavalt ELTL artiklile 325 ja käibemaksudirektiivi artiklile 273, siis tuleb kolmandaks ja viimasena veel analüüsida, kas need riigisisesed õigusnormid lähevad kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik.
50.      Esiteks, kuigi on mõeldav, et meelevaldselt
või kaalutlusõiguse alusel määratud intress võib olla ebaproportsionaalne, ei näi see käesoleval juhul siiski nii olevat. Nimelt kohaldatakse liikmesriigi
õigusnorme, mis käsitlevad intressi määra arvutamist, kõigi maksumaksjate suhtes, kui maksukontrolli käigus tuvastatakse, et deklareerimiskohustusega maks või tollimaks on jäetud deklareerimata või deklareerimiskohustuseta maks või tollimaks on jäetud arvutamata(30). Lisaks rõhutan ma ühelt poolt, et kõnealune määr on eelnevalt kehtestatud selgel ja läbipaistval viisil vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja maksukorralduse seaduses(31) kirjeldatud arvutusmeetodile, ning teiselt poolt, et maksuhalduri otsustusõigus intressi määramisel on reguleeritud sama seadusega(32). Selliselt piiritletud intressimäär võimaldab nii võlausaldajal kui ka võlgnikul täpselt ette näha oma tulevaste rahaliste nõuete või rahaliste kohustuste suuruse, tagades muu hulgas õiguskindluse(33).
51.      Teiseks tuleb tunnistada, et kuna intress on seotud maksukohustuse täitmise või lõppemisega, määrab maksukohustuslase tegevus kindlaks kogu intressi summa, mida ta peab tasuma. Teisisõnu paneb
intressi kohaldamine isikule, kes ei ole täitnud oma maksukohustusi ettenähtud tähtaja jooksul, rahalise koormuse, mis on proportsionaalne selle võla maksmata jätmise ajaga, mille tõttu intressi arvestati(34).  Seega ei kujuta intressi kasutamine maksukohustuste täitmise tagamise vahendina endast põhimõtteliselt lahendust, mis paneks maksukohustuslastele liigse koormuse(35).
52.      Kolmandaks – nagu on tuvastatud käesoleva ettepaneku punktides 36 ja 37 –
kuna intress ei vasta karistuslikule eesmärgile, siis sellised asjaolud nagu tuvastatud rikkumise laad ja raskus, mis on üldjuhul asjakohased hindamaks, kas selline karistus nagu maksutrahv on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas(36), ei ole intressi puhul tingimata asjakohased.  Niisugune intress kuulub tasumisele maksusumma tasumata jätmise või hilinenud tasumise tõttu, mitte pettuse tõttu(37). Sellega seoses tahaksin rõhutada, et intressi ei kohaldata ainult pettuse juhtudel, vaid seda kasutatakse maksustamise valdkonnas üldisemalt, et tagada iga
liiki maksude sissenõudmine.
53.      Neljandaks, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, ega põhikohtuasjas kohaldatav intressi summa ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik käibemaksu kogumise tõhususe ja maksupettuste vastase võitluse tagamiseks, ei näi ükski Euroopa Kohtule esitatud toimikus sisalduv asjaolu viitavat sellele, et käesolevas asjas riigisisestes õigusnormides ette nähtud intressimäär oleks nendega taotletavate eesmärkide suhtes ebaproportsionaalne(38).
54.      Märgin, et kuna eelotsuse taotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, milline võimalus on rahuldada kaebaja taotlus vabastada teda käibemaksult intressi „karistusliku osa“, st tema suhtes arvutatud käibemaksu intressi kogusummast kahe kolmandiku maksmisest, siis tähendaks selline otsus tegelikult intressi vähendamist eriti madalale tasemele, piirates seda ühe komponendiga, nimelt riigikassa võlakirjade keskmise intressimääraga(39). Selline võimalus võiks aga ohustada käibemaksu õigeaegse sissenõudmise eesmärgi saavutamist, kuna maksumaksjatel ei oleks enam stiimulit täita oma maksukohustusi esmajärjekorras, vaid nad eelistaksid teisi äritehinguid(40).
55.      Lisaks ei võimalda asjaolu, et intressi summa on kindlasummaline ja sellega ei kaasne mingit kohandamise võimalust, iseenesest järeldada, et see meede on ebaproportsionaalne. Nimelt kaitseb põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega intressi summa kindlaksmääramine, mida maksuhaldur ei saa kuidagi muuta – välja arvatud mõned kohaldatavates maksuõigusnormides sõnaselgelt määratletud juhud(41) – maksukohustuslasi maksuhalduri mis tahes meelevaldse otsuse eest, tagades samas nende maksukohustuslaste võrdse kohtlemise. Nimelt võib maksuhalduri kaalutlusõiguse piiramata jätmine tuua kaasa sarnases maksualases olukorras olevate maksukohustuslaste põhjendamatu erineva kohtlemise ja seega olukorra, mida ei saa maksustamisel
lubada.
56.      Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et ELTL artiklit 325 ja käibemaksudirektiivi artiklit 273 koostoimes harta artikli 49 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis sõltumata maksuhalduri tuvastatud rikkumise laadist ja raskusest määravad kindlaks intressi summa, ilma et maksuhaldur saaks vähendada selle summa mõnda osa ja seega kohaldada ette nähtust madalamat intressimäära kui see, mis on ette nähtud nende õigusnormidega, või loobuda selle summa ühe osa kohaldamisest, ja mis näevad ette, et maksumaksjat võib intressi maksmisest vabastada üksnes nendes õigusnormides sõnaselgelt määratletud juhtudel.
V.      Ettepanek
57.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybėsi (Leedu Vabariigi valitsuse juures tegutsev maksuvaidluste komisjon) teisele eelotsuse küsimusele järgmiselt:
ELTL artiklit 325 ja nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artiklit 273 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõikega 3
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis sõltumata maksuhalduri tuvastatud rikkumise laadist ja raskusest määravad kindlaks intressi summa, ilma et maksuhaldur saaks vähendada selle summa mõnda osa ja seega kohaldada ette nähtust madalamat intressimäära kui see, mis on ette nähtud nende õigusnormidega, või loobuda selle summa ühe osa kohaldamisest, ja mis näevad ette, et maksumaksjat võib intressi maksmisest vabastada üksnes nendes õigusnormides sõnaselgelt määratletud juhtudel.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2006, L 347, lk 1.
3      Žin., 2002, nr 35–1271.
4      Žin., 2004, nr 63–2243.
5      See kohus viitab sellega seoses Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) 10. märtsi 2020. aasta kohtuotsusele A‑3247‑575/2020.
6      Sama kohus viitab siinkohal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) 18. novembri 2011. aasta kohtuotsusele A‑143‑2619/2011.
7      Vt selle kohta 11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Fira (C‑215/24, EU:C:2025:695, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
8      Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) 8. juuni 1976. aasta kohtuotsus Engel jt vs. Madalmaad, CE:EHCR:1976:0608JUD000510071, punkt 82.
9      Vt selle kohta 4. mai 2023. aasta kohtuotsus Agenția Națională de Integritate (C‑40/21, EU:C:2023:367, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
10      Vt 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Latvijas Republikas Saeima (karistuspunktid) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).
11      Lisaks nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et see meede määratakse haldusmenetluses.
12      Vt 4. mai 2023. aasta kohtuotsus MV (C‑97/21, EU:C:2023:371, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
13      EIK 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Poniatowski vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2009:1006DEC002949408. Samamoodi ei kujuta lihtintress viivituselt, mis eeldab maksumaksja heausksust, kriminaalsüüdistust Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni (mis kirjutati alla Roomas 4. novembril 1950) artikli 6 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta EIK 14. septembri 1999. aasta kohtuotsus J. B. vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:1999:0914DEC003363496). Vt ka kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Menci (C‑524/15, EU:C:2017:667, punkt 50).
14      EIK 3. detsembri 2002. aasta kohtuotsus Mieg de Boofzheim vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2002:1203DEC005293899, ja EIK 17. mai 2016. aasta kohtuotsus Société Oxygène Plus vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2016:0517DEC007695911, punkt 50.
15      Vt 13. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ (C‑1/21, edaspidi kohtuotsus „Direktor na Direktsia“, EU:C:2022:788, punkt 89 ja viidatud kohtupraktika).
16      Vt kohtuotsus Direktor na Direktsia (punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika). Sarnane järeldus intressi hüvitusliku funktsiooni kohta on leitav Euroopa Kohtu praktikas ELi tollieeskirjadega seotud kohtuasjades, milles on kindlaks tehtud, et intressi eesmärk on leevendada maksetähtaja ületamise tagajärgi ja kompenseerida eelised, mida ettevõtja saab põhjendamatult maksuvõla tasumisega viivitamisest, mitte aga karistada sellist viivitamist. Vt selle kohta 5. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Network One Distribution (C‑506/23, EU:C:2024:1003, punkt 32).
17      Vt 20. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Menci (C‑524/15, EU:C:2018:197, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
18      Sellega seoses tuleb rõhutada, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid näevad ette, et intressi määr, mis on seotud käibemaksuvõlaga, määratakse kindlaks riigikassa ees olevate võlgade intressimäära ja 7 protsendipunkti liitmise teel. Mis puudutab neid 7 protsendipunkti, siis leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et need omistavad intressile karistusliku laadi.
19      Tuleb tõdeda, nagu märkis ka komisjon oma menetlusdokumentides, et kohtuasjas Poniatowski vs. Prantsusmaa,
milles EIK ei tunnustanud karistusõiguslikku aspekti, oli kõne all olev intressimäär (0,75% kuus ehk 9% aastas) lähedane käesolevas asjas kohaldatavale määrale (0,03% päevas ehk 10,708% aastas).
20      Vt EIK 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Poniatowski vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2009:1006DEC002949408, ja EIK 17. mai 2016. aasta kohtuotsus Société Oxygène Plus vs. Prantsusmaa, CE:ECHR:2016:0517DEC007695911, punkt 50.
21      Vt kohtuotsus Direktor na Direktsia (punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Vt 13. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Direktor na Direktsia (punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
23      Vt selle kohta 1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Úrad špeciálnej prokuratúry (C‑603/19; edaspidi kohtuotsus „Úrad špeciálnej prokuratúry“, EU:C:2020:774, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
24      Vt selle kohta kohtuotsus Úrad špeciálnej prokuratúry (punktid 60 ja 62).
25      Vt selle kohta Úrad špeciálnej prokuratúry (punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
26      Vt 2. mai 2018. aasta kohtuotsus Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
27      Tuleb lisada, et nii liidul kui ka liikmesriikidel on finantshuvi, et maksud ja lõivud tasutaks täies ulatuses ja ettenähtud tähtaja jooksul. Nimelt, nagu märkis Leedu valitsus Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismase (Leedu Vabariigi konstitutsioonikohus) otsusele viidates, ei saa riigikassa maksude ja lõivude tasumata jätmise või hilinenud tasumise korral tulu, mille tagajärjel eelarve puudujääk suureneb ning riigi võimalused täita oma ülesandeid ja selle riigi kodanike jaoks eluliselt tähtsaid funktsioone on piiratud.
28      Vt kohtuotsus Direktor na Direktsia (punktid 88, 89 ja 92 ning seal viidatud kohtupraktika).
29      Tegemist on näiteks kuludega, mis on seotud maksukohustuste täitmise kontrollimisega maksukohustuslaste poolt ja tasumata summade sissenõudmiseks asjakohaste meetmete võtmisega.
30      Vt käesoleva ettepaneku punkt 7.
31      Vt käesoleva ettepaneku punkt 9.
32      Vt käesoleva ettepaneku punktid 10 ja 11.
33      Vt analoogia alusel kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Nidera (C‑387/16, EU:C:2017:740, punkt 29).
34      See maks vastab kindlasummalisele tasule, mida maksuvõlausaldaja saab maksuvõla summa ebaseadusliku kasutamise eest ajavahemikul, mil maksukohustuslane oma kohustusi ei täitnud. Lisaks on intressisumma mõeldud maksuhalduril tekkinud kulude katmiseks seetõttu, et maksukohustuslane ei ole oma maksukohustusi ettenähtud
tähtajal täitnud.
35      Sellega seoses tuleb täpsustada, et asjaolu, et intressisumma võib ulatuda või isegi ületada maksusummat, mis kuulub tasumisele sellise pika ajavahemiku möödumise tõttu, mille jooksul maksukohustuslane ei ole oma kohustusi täitnud, on üksnes kindlasummalise hüvitise süsteemi tagajärg ega saa seada kahtluse alla intressi ette nägeva riigisisese meetme proportsionaalsust. Vt analoogia alusel 28. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Nidera (C‑387/16, EU:C:2018:121, punkt 36).
36      Vt 17. mai 2023. aasta kohtuotsus Cezam (C‑418/22, EU:C:2023:418, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
37      See ei välista mõistagi olukorda, kus – nagu põhikohtuasjas – intressi määramine on tingitud maksupettuse tuvastamisest. Igal juhul, isegi kui asuda seisukohale, et kaebajale maksupettuse eest määratud trahv on seotud käibemaksult intressi määramisega, ei ole minu arvates kahtlust, et kaebaja toime pandud rikkumine on selgelt raske, arvestades eelkõige käibemaksupettuste vastase võitluse tähtsust käibemaksu valdkonnas, nagu on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 42. Seega, võttes arvesse pettusest tuleneva avaliku huvi kahjustamise raskust, ei ole põhikohtuasjas kõnealustes riigisisestes õigusnormides ette nähtud käibemaksuvõlgadelt intressi maksmise mehhanism põhimõtteliselt ebaproportsionaalne võrreldes rikkumisega, mille eest nende õigusnormide eesmärk on karistus määrata. Nimelt vastab kaebaja poolt tasumisele kuuluv intress väikesele osale maksuvõlast (st 0,03%) ja intressi summa sõltub lõpuks tasumata jätmise või hilinenud maksmise kestusest.
38      Igaks juhuks soovin rõhutada, et intressi määrade osas on eri liikmesriikide vahel suured erinevused. Kui viie liikmesriigi (Taani, Tšehhi Vabariik, Slovakkia, Läti ja Eesti) määrad on kõrgemad või isegi tunduvalt kõrgemad kui need, mis on ette nähtud põhikohtuasjas kõne all olevates Leedu õigusnormides (Eesti puhul peaaegu 25%), siis veel neli liikmesriiki (nimelt Belgia, Iirimaa, Bulgaaria ja Kreeka) on Leeduga enam-vähem samal tasemel. Vt selle kohta maksunduse ja tolliliidu peadirektoraadi (DG‑TAXUD) aruanne
EU VAT Forum Subgroup 7.2 – Administrative Sanctions and Interests Final Report, eelkõige lk 33, kättesaadav ainult inglise keeles aadressil: https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/f3c5fca5-96e1-11ed-b508-01aa75ed71a1/. Lisaks, nagu märkis komisjon oma menetlusdokumentides, ei tundu põhikohtuasjas kohaldatav intressimäär (st 10,708% aastas) ülemäära suur võrreldes teatud pangalaenude suhtes kohaldatavate intressimääradega või nende intressimääradega, mis on kehtestatud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul (ELT 2011, L 48, lk 1) asjakohastele sätetele ja mis on üldiselt üle 10%. Vt selle kohta selle direktiivi artikli 2 punktid 6 ja 7.
39      Riigi võlakirjadel kui eriti kindlateks peetavatel finantsinstrumentidel on tavaliselt (selgelt) madalamad intressimäärad kui pangalaenude keskmised intressimäärad.
40      Nii oleks see eelkõige juhul, kui käibemaksu ettenähtud tähtaja jooksul tasumata jätmise korral kohaldatav intressimäär oleks tunduvalt madalam sellest, mida tuleb tasuda ärivõlgade tasumata jätmise eest.
41      Vt käesoleva ettepaneku punktid 10 ja 11.