62023CJ0072
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. kovo 13 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Bendra užsienio ir saugumo politika – Kova su terorizmu – Tam tikriems asmenims ir subjektams taikomos ribojamosios priemonės – Lėšų įšaldymas – Bendroji pozicija 2001/931/BUSP – 1 straipsnio 3, 4 ir 6 dalys – Reglamentas (EB) Nr. 2580/2001 – 2 straipsnio 3 dalis – Organizacijos palikimas su teroro aktais susijusių asmenų, grupių ir subjektų sąraše – Taikymas ginkluoto konflikto situacijoms – Teroristinė grupė – Įvykdytų aktų pobūdis ir jų motyvai – Laiko atotrūkis – Išlikęs dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojus – Proporcingumas – Pareiga motyvuoti“
Byloje C‑72/23 P
dėl 2023 m. vasario 10 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Kurdistan Workers’ Party (PKK), atstovaujama advocaten T. Buruma ir A. M. van Eik,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai M.‑C. Cadilhac, B. Driessen ir S. Van Overmeire,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
palaikomai
Prancūzijos Respublikos, iš pradžių atstovaujamos J.‑L. Carré, B. Fodda ir W. Zemamta, vėliau J.‑L. Carré, B. Fodda ir E. Timmermans, o galiausiai – B. Fodda, E. Timmermans ir B. Travard,
įstojusios į apeliacinį procesą šalies,
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro septintosios kolegijos pirmininko pareigas einantis pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen (pranešėjas), penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún ir teisėjas J. Passer,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Kurdistan Workers’ Party (PKK) prašo panaikinti 2022 m. gruodžio 14 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą PKK / Taryba (T‑182/21, EU:T:2022:807, toliau – skundžiamas sprendimas); juo tas teismas atmetė jos ieškinį, kuriuo ji prašė panaikinti šiuos teisės aktus:
–
2021 m. vasario 5 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2021/138, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2020/1128 (OL L 43, 2021, p. 1),
–
2021 m. liepos 19 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2021/1188, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2021/138 (OL L 258, 2021, p. 14), ir
–
2022 m. vasario 3 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2022/147, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2021/1188 (OL L 25, 2022, p. 1),
–
2021 m. vasario 5 d. Tarybos sprendimą (ES) 2021/142, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2020/1132 (OL L 43, 2021, p. 14),
–
2021 m. liepos 19 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2021/1192, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2021/142 (OL L 258, 2021, p. 42),
–
2022 m. vasario 3 d. Tarybos sprendimą (BUSP) 2022/152, kuriuo atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas (BUSP) 2021/1192 (OL L 25, 2022, p. 13),
kiek šie reglamentai ir sprendimai (toliau kartu – ginčijami aktai) su ja susiję.
Teisinis pagrindas
Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucija 1373 (2001)
2
2001 m. rugsėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1373 (2001), nustatančią plataus diapazono kovos su terorizmu, ypač kovos su terorizmo finansavimu, strategijas.
3
Šios rezoliucijos preambulėje dar kartą patvirtinta „būtinybė visomis priemonėmis, remiantis Jungtinių Tautų Chartija, kovoti su teroristinių veiksmų grėsmėmis tarptautinei taikai ir saugumui“. Joje taip pat pažymima, kad valstybės privalo „papildyti tarptautinį bendradarbiavimą imdamosi papildomų priemonių, siekdamos savo teritorijose visomis teisėtomis priemonėmis užkirsti kelią teroristinių veiksmų finansavimui ir rengimui ir juos nutraukti“.
4
Šios rezoliucijos 1 dalies c punkte, be kita ko, numatyta, kad visos valstybės nedelsdamos įšaldo asmenų, kurie padaro ar kėsinasi padaryti teroro aktus, padeda juos įvykdyti arba juose dalyvauja, šiems asmenims priklausančių arba jų valdomų subjektų ir asmenų bei subjektų, kurie veikia tokių asmenų ar subjektų vardu arba jų pavedimu, lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.
5
Šioje rezoliucijoje nenumatytas asmenų, kuriems reikia taikyti šias ribojamąsias priemones, sąrašas.
Sąjungos teisė
Bendroji pozicija 2001/931/BUSP
6
Siekdama įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001), Europos Sąjungos Taryba 2001 m. gruodžio 27 d. priėmė Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (OL L 344, 2001, p. 93; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 217).
7
Bendrosios pozicijos 1 straipsnio 1, 3, 4 ir 6 dalys suformuluotos taip:
„1.   Ši bendroji pozicija pagal tolesnių straipsnių nuostatas taikoma priede išvardytiems su teroro aktais susijusiems asmenims, grupėms ir organizacijoms.
<…>
3.   Šioje bendrojoje pozicijoje „teroro aktai“ – tai viena iš toliau išvardytų tyčinių veikų, kurios, atsižvelgiant į jų pobūdį ir kontekstą, gali padaryti didelę žalą valstybei ar tarptautinei organizacijai, kurios apibrėžiamos kaip nusikaltimas pagal nacionalinę teisę, kai padaromos siekiant:
i)
rimtai įbauginti gyventojus arba
ii)
neteisėtai priversti Vyriausybę ar tarptautinę organizaciją atlikti tam tikrą veiksmą ar jo neatlikti, arba
iii)
rimtai destabilizuoti ar sunaikinti pagrindines valstybės ar tarptautinės organizacijos politines, konstitucines, ekonomines ar socialines struktūras:
a)
pasikėsinimai į asmens gyvybę, galintys sukelti mirtį;
b)
pasikėsinimai į asmens fizinę neliečiamybę;
c)
žmogaus pagrobimas arba laikymas įkaitu;
d)
didelės žalos padarymas Vyriausybės ar valstybės pastatams, transporto sistemai, infrastruktūros objektams, įskaitant informacinę sistemą, kontinentiniame šelfe esančiai stacionariai platformai, viešajai vietai ar privačiai nuosavybei, sukeliant pavojų žmonių gyvybei ar padarant didelių ekonominių nuostolių;
e)
orlaivių, laivų ar kitų viešojo ar asmeninio transporto priemonių užgrobimas;
f)
ginklų, sprogmenų arba branduolinių, biologinių ar cheminių ginklų gamyba, laikymas, įsigijimas, vežimas, tiekimas ar naudojimas, taip pat biologinių ir cheminių ginklų tyrimai ir kūrimas;
g)
pavojų žmonių gyvybei keliantis pavojingų medžiagų paskleidimas arba gaisrų, sprogimų ar potvynių sukėlimas;
h)
vandens, elektros ar bet kurio kito svarbaus gamtos ištekliaus tiekimo trikdymas ar nutraukimas, sukeliantis pavojų žmonių gyvybei;
i)
grasinimas padaryti vieną iš a–h papunkčiuose išvardytų veikų;
j)
vadovavimas teroristinei grupei;
k)
dalyvavimas teroristinės grupės veikloje, įskaitant informacijos ar materialinių išteklių tiekimą arba jos veiklos bet kokį finansavimą, žinant, kad tokiu dalyvavimu prisidedama prie grupės nusikalstamos veiklos.
Šioje pastraipoje „teroristinė grupė“ – tai daugiau kaip dviejų asmenų struktūriškai apibrėžta grupė, sukurta per tam tikrą laikotarpį ir sutartinai veikianti siekiant daryti teroro aktus. „Struktūriškai apibrėžta grupė“ – tai grupė, kuri nesusidarė atsitiktinai tiesiogiai atlikti teroro aktą ir kuri nebūtinai turi formaliai nustatytus narių vaidmenis, narystės tęstinumą ar suformuotas struktūras.
4.   Priede pateiktas sąrašas yra sudaromas remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija dėl atitinkamų asmenų, grupių ir organizacijų yra priėmusi sprendimą, nepaisant to, ar jis susijęs su pavedimu, remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais, pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto, pasikėsinimo padaryti, dalyvauti ar padėti darant tokią veiką, ar su tokių veiksmų pasmerkimu [su nuteisimu už tokius veiksmus]. Į tą sąrašą gali būti įtraukiami asmenys, grupės ir organizacijos, kuriuos Jungtinių Tautų Saugumo Taryba yra nustačiusi kaip susijusius su terorizmu ir kuriems yra nusprendusi taikyti sankcijas.
Šioje straipsnio dalyje „kompetentinga institucija“ – tai teisminė institucija arba, jei teisminės institucijos neturi kompetencijos toje srityje, kuriai taikoma ši straipsnio dalis, lygiavertę kompetenciją šioje srityje turinti institucija.
<…>
6.   Priede pateiktas asmenų ir organizacijų sąrašas yra reguliariai ir bent kartą kas šeši mėnesiai atnaujinamas siekiant užtikrinti, kad yra pagrindo palikti juos sąraše.“
8
Šios bendrosios pozicijos 2 straipsnyje nustatyta:
„Europos bendrija, neviršydama Europos bendrijos steigimo sutarties jai suteiktų įgaliojimų, įsako įšaldyti priede išvardytų asmenų, grupių ir organizacijų lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.“
Reglamentas (EB) Nr. 2580/2001
9
Manydama, kad norint Europos Sąjungos lygiu įgyvendinti Bendrojoje pozicijoje 2001/931 nustatytas priemones reikalingas reglamentas, Taryba 2001 m. gruodžio 27 d. priėmė Reglamentą (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (OL L 344, 2001, p. 70; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 207).
10
Šio reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius:
a)
visos lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai, priklausantys į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų valdomi ar disponuojami, yra įšaldomi;
b)
į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui neleidžiama nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis arba savo naudai disponuoti jokiomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ir ekonominiais ištekliais.
2.   Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius, į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų naudai draudžiama teikti finansines paslaugas.
3.   Taryba, veikdama vienbalsiai, nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis reglamentas, sąrašą vadovaudamasi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse išdėstytomis nuostatomis; į tą sąrašą įtraukiami:
i)
fiziniai asmenys, kurie padaro arba kėsinasi padaryti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį padaryti;
ii)
ii) juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, kurie padaro arba kėsinasi padaryti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį padaryti;
iii)
juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, valdomi arba kontroliuojami vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų; arba
iv)
fiziniai ir juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, veikiantys vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų vardu arba nurodymu.“
Ginčo aplinkybės
11
Ginčo aplinkybės nurodytos skundžiamo sprendimo 2–11 punktuose. Nagrinėjant šį apeliacinį skundą reikšmingos šios faktinės aplinkybės.
12
PKK, ieškovė pirmojoje instancijoje ir apeliantė, buvo įsteigta 1978 m. ir, siekdama, kad būtų pripažinta kurdų teisė į apsisprendimą, pradėjo ginkluotą kovą su Turkijos vyriausybe.
13
Iš pradžių apeliantės pavadinimas nebuvo įtrauktas nei į Bendrosios pozicijos 2001/931 priede esantį sąrašą, nei į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą.
14
2002 m. gegužės 2 d. Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2002/340/BUSP, kuria atnaujinama Bendroji pozicija 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (OL L 116, 2002, p. 75). Bendrosios pozicijos 2002/340 priedu atnaujintas asmenų, grupių ir subjektų, kuriems taikomos Bendrojoje pozicijoje 2001/931 numatytos ribojamosios priemonės, sąrašas ir į jį, be kita ko, įtrauktas apeliantės pavadinimas; ji įvardyta kaip „Kurdistano darbininkų partija (PKK)“. 2002 m. gegužės 2 d. Taryba priėmė Sprendimą 2003/334/EB, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalis ir panaikinamas Sprendimas 2003/927/EB (OL L 116, 2002, p. 33). Sprendimu 2002/334 apeliantės pavadinimas įtrauktas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą ir suformuluotas taip pat, kaip Bendrosios pozicijos 2002/340 priede.
15
Pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį ir Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį šie aktai vėliau buvo nuolat atnaujinami. Apeliantės pavadinimas visada buvo paliekamas grupių ir subjektų, kuriems taikomos minėtuose aktuose numatytos ribojamosios priemonės, sąrašuose (toliau – ginčijami sąrašai), nepaisant to, kad Bendrajame Teisme buvo ginčijami keli sprendimai ir reglamentai, prie kurių pridėti šie sąrašai, arba jis juos panaikino. Nuo 2004 m. balandžio 2 d. šis subjektas į ginčijamus sąrašus įtrauktas pavadinimu „Kurdistano darbininkų partija (PKK) (dar žinoma kaip KADEK ir KONGRA-GEL)“.
16
Sprendimo 2021/142 ir Įgyvendinimo reglamento 2021/138 (toliau – pirmieji ginčijami aktai) aiškinamuosiuose memorandumuose Taryba pažymėjo, kad apeliantės pavadinimas paliktas ginčijamuose sąrašuose, vadovaujantis, pirma, trimis Jungtinės didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės valdžios institucijų sprendimais, iš kurių pirmąjį 2001 m. kovo 29 d. priėmė Jungtinės Karalystės vidaus reikalų ministras (toliau – 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas), remdamasis UK Terrorism Act 2000 (2000 m. Jungtinės Karalystės įstatymas dėl terorizmo), papildytu 2006 m. liepos 14 d. įsakymu, kuriame KADEK ir KONGRA-GEL buvo nurodyti kaip kiti PKK pavadinimai. Antrasis iš šių sprendimų buvo 2014 m. gruodžio 3 d. Jungtinės Karalystės vidaus reikalų ministro sprendimas, kuriuo ir toliau draudžiama PKK, o trečiasis – 2020 m. priimtas to paties ministro įsakymas, kuriame teigiama, kad TAK turi būti uždrausta ne atskirai, o ją turi apimti PKK draudimas.
17
Antra, apeliantės pavadinimas paliktas ginčijamuose sąrašuose remiantis 2011 m. lapkričio 2 d. Prancūzijos valdžios institucijų sprendimu, t. y. tribunal de grande instance de Paris (Paryžiaus apygardos teismas, Prancūzija) sprendimu, kuriuo Kurdų kultūros centras „Ahmet Kaya“ nuteistas už dalyvavimą nusikalstamame susivienijime siekiant rengti teroro aktą ir už teroristinės grupės finansavimą (šis sprendimas apeliacinėje instancijoje patvirtintas 2013 m. balandžio 23 d.Cour d’appel de Paris (Paryžiaus apeliacinis teismas, Prancūzija) sprendimu, o kasacinėje instancijoje – 2014 m. gegužės 21 d.Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Prancūzija) sprendimu).
18
Trečia, apeliantės pavadinimas paliktas ginčijamuose sąrašuose remiantis dviem Jungtinių Amerikos Valstijų vyriausybės sprendimais: 1997 m. spalio 8 d. sprendimu, kuriuo PKK pripažinta „užsienio teroristine organizacija“ pagal US Immigration and Nationality Act (JAV imigracijos ir pilietybės įstatymas) 219 skirsnį (šis sprendimas patvirtintas 2019 m. vasario 5 d.), ir 2001 m. spalio 31 d. sprendimu, kuriuo PKK pripažinta „aiškiai įvardyta pasauline teroriste“ pagal Executive Order Nr. 13224 (Prezidento dekretas Nr. 13224) (toliau kartu – JAV valdžios institucijų sprendimai).
19
Sprendimo 2021/1192 ir Įgyvendinimo reglamento 2021/1188 aiškinamuosiuose memorandumuose, be pirmųjų ginčijamų aktų aiškinamuosiuose memorandumuose jau nurodytų motyvų, teigiama, kad Taryba išsamiai išnagrinėjo 2014 m. rugpjūčio 24 d. įvykusį incidentą, kai įvykdytas išpuolis elektrinėje ir pagrobti trys inžinieriai kinai; šiuo incidentu grindžiamas ir 2014 m. gruodžio 3 d. Jungtinės Karalystės vidaus reikalų ministro sprendimas.
20
Sprendimu 2022/152 ir Įgyvendinimo reglamentu 2022/147 apeliantės pavadinimas buvo paliktas ginčijamuose sąrašuose. Šių aktų aiškinamuosiuose memorandumuose, be pirma minėtų motyvų, taip pat nurodytas 2020 m. rugpjūčio 20 d. įvykdytas Turkijos karinio posto Irake užpuolimas PKK ginkluotu nepilotuojamu orlaiviu; šį išpuolį Taryba traktavo kaip teroro aktą, patvirtinantį tebeegzistuojantį pavojų, kad PKK dalyvaus teroristinėje veikloje.
Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
21
2021 m. balandžio 7 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo PKK ieškinį dėl pirmųjų ginčijamų aktų panaikinimo.
22
Paskesniuose pareiškimuose dėl ieškinio patikslinimo apeliantė prašė panaikinti visus ginčijamus aktus, kiek jie su ja susiję.
23
Grįsdama savo ieškinį dėl panaikinimo PKK iš esmės pateikė septynis pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas teisinio saugumo principo ir Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 2 dalies arba Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalies pažeidimu, antrasis – šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu, trečiasis – šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu, ketvirtasis – tos pačios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalies pažeidimu, penktasis – proporcingumo ir subsidiarumo principų pažeidimu, šeštasis – pareigos motyvuoti pažeidimu, septintasis – teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu.
24
Išnagrinėjęs ir atmetęs ieškinio pirmąjį pagrindą (jis nebus aptariamas nagrinėjant šį apeliacinį skundą), Bendrasis Teismas išnagrinėjo trečiąjį pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu. Jis priminė, kad reikia atskirti aktus, kuriais asmens vardas arba subjekto pavadinimas iš pradžių įtraukiami į lėšų įšaldymo sąrašą, reglamentuojamus Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje, nuo aktų, kuriais šis vardas ar pavadinimas paliekamas tame sąraše, reglamentuojamų šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalyje, taigi galima atsižvelgti tik į du sprendimus, kuriais buvo grindžiamas pirminis apeliantės įtraukimas į sąrašą 2002 m., t. y. 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimą ir JAV valdžios institucijų sprendimus.
25
Pripažinęs, kad 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas yra „kompetentingos institucijos“ sprendimas, atitinkantis reikalavimus, susijusius su „tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija <…> yra priėmusi sprendimą“, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, ir skundžiamo sprendimo 71 punkte priminęs ginčijamų aktų aiškinamųjų memorandumų dalis, susijusias su šiuo Jungtinės Karalystės sprendimu, Bendrasis Teismas įvertino „laiko atotrūkį“, skiriantį įvykius, į kuriuos atsižvelgta tame sprendime, ir jo priėmimo datą. Skundžiamo sprendimo 76–81 punktuose jis nurodė, kad, nepaisant to, jog nesutariama, ar grasinimai surengti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose 1995–1999 m. iš tiesų vyko (Taryba neprivalėjo to tikrinti), laiko atotrūkis tarp šių faktinių aplinkybių, susiklosčiusių 1999 m., ir 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimo priėmimo dienos buvo maždaug dveji metai ir kad toks trumpesnis nei penkeri metai laikotarpis negali būti laikomas pernelyg ilgu. Taigi Bendrasis Teismas atmetė trečiąjį ieškinio pagrindą, kiek ginčijami aktai grindžiami 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu. Vis dėlto jis tenkino šį ieškinio pagrindą, kiek šie aktai grindžiami JAV valdžios institucijų sprendimais. Anot Bendrojo Teismo, 2001 m. spalio 31 d. sprendimas nebuvo paskelbtas ir neįrodyta, kad jo motyvai buvo pateikti suinteresuotajam asmeniui, be to, JAV federaliniame registre paskelbta tik 1997 m. spalio 8 d. sprendimo rezoliucinė dalis, taigi vien šio paskelbimo nurodymo ginčijamų aktų aiškinamuosiuose memorandumuose nepakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog Taryba atliko reikalaujamą patikrinimą dėl teisės į gynybą principo laikymosi Jungtinėse Amerikos Valstijose.
26
Nagrinėdamas ieškinio antrąjį pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 109–111 punktuose pirmiausia pripažino tarptautinio apsisprendimo principo egzistavimą. Vis dėlto, nepareiškęs pozicijos dėl šio principo taikymo šioje byloje ir ginkluotųjų pajėgų panaudojimo teisei į apsisprendimą įgyvendinti teisėtumo, jis nusprendė, kad šis principas nereiškia, jog norėdama pasinaudoti teise į apsisprendimą tauta ar teritorijos gyventojai gali imtis priemonių, patenkančių į šios 1 straipsnio 3 dalies taikymo sritį, nes teroro aktų draudimo negrindžiama jokiu Sąjungos ar tarptautinės teisės pagrindu.
27
Skundžiamo sprendimo 115–117 punktuose Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentus, kad aiškinant Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą reikia atsižvelgti į ginkluoto konflikto dėl kurdų tautos teisės į apsisprendimą teisėtumą; šiuose punktuose jis pažymėjo:
„115.
<…> reikia atskirti tikslus, kurių siekia tauta ar teritorijos gyventojai, ir veiksmus, kurių jie imasi, kad tuos tikslus pasiektų. Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ neatitinka tokių tikslų, kuriuos galima laikyti galutiniais arba pagrindiniais. Kaip matyti iš vartojamų sąvokų (bauginimas, prievarta, destabilizavimas ar sunaikinimas), jie susiję su pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu, o tai reiškia, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje daroma nuoroda tik į „veiksmus“, o ne į „tikslus“ <…>
116
Be kita ko, priešingai, nei teigia ieškovė, neturi būti atsižvelgiama į tikslą, kurio siekiama kėsinantis į Turkijos valstybės pagrindines struktūras (Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos iii punktas), net jeigu būtų nustatyta, kad šia struktūras siekiama pakeisti taip, kad jos taptų demokratiškesnės. Be to, sąvoka „neteisėtai“ (Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos ii punktas) turi būti suprantama kaip prievartos neteisėtumas, visų pirma panaudojus prievartos priemones, ir neturi būti vertinama atsižvelgiant į tariamai teisėtą šia prievarta siekiamą tikslą. Galiausiai dėl gyventojų įbauginimo (Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i punktas), dėl kurio ieškovė teigia, kad jos ginkluotas konfliktas dėl kurdų tautos teisės į apsisprendimą nukreiptas vien į karinius objektus, konstatuotina, kad šis argumentas nepagrįstas faktais, nes aiškinamuosiuose memorandumuose nurodyti keli veiksmai, visų pirma išpuoliai turizmo infrastruktūros objektuose, daugiausia, o ne vien atsitiktinai, buvo nukreipti prieš civilius gyventojus <…>
117
Galiausiai pažymėtina, kad iš to, kas išdėstyta, negalima daryti išvados, kad terorizmo prevencijos priemonė, kaip antai Bendroji pozicija 2001/931 ir apskritai visa Sąjungos ribojamųjų priemonių sistema, yra kliūtis represinių valstybių gyventojams pasinaudoti teise į apsisprendimą. Iš tiesų Bendrąja pozicija 2001/931 ir Tarybos užtikrinamu jos įgyvendinimu siekiama ne nustatyti, kas valstybės ir grupuotės konflikte yra teisus ar neteisus, o kovoti su terorizmu <…>. Tokiu atveju Taryba, naudodamasi Sąjungos institucijoms suteikta plačia diskrecija Sąjungos išorės santykių politikos vykdymo srityje <…>, turi nuspręsti, kam taikyti ribojamąsias priemones – su atitinkama valstybe susijusiems fiziniams ir juridiniams asmenims, ar tautai, siekiančiai pasinaudoti teise į apsisprendimą.“
28
Skundžiamo sprendimo 119 punkte Bendrasis Teismas atmetė argumentus, kuriais ginčijama, kad tam tikrais veiksmais siekta teroristinių tikslų, remiantis tuo, kad jų imtasi kaip atsakomųjų priemonių prieš Turkijos kariuomenę.
29
Be to, siekdamas nustatyti, ar tam tikri PKK priskirti veiksmai atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje nustatytus kriterijus, pagal kuriuos apibrėžiama sąvoka „teroro aktas“, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 122–125 punktuose pabrėžė, kad kiekvienos rūšies veiksmai, nurodyti šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose, gali būti teroristinio pobūdžio, taigi neturi reikšmės tai, kad, kaip teigia apeliantė, kai kurie jai priskirti veiksmai nesukėlė mirčių (a papunktis), nebuvo atlikti panaudojant šaunamuosius ginklus (f papunktis), nelėmė didelių sugriovimų (d papunktis) arba nebuvo susiję su žmonių pagrobimu (c papunktis), nes, pirma, neginčijama, kad šiais veiksmais siekta kitų minėtos bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose nurodytų teroristinių tikslų, ir, antra, kurio nors iš šių tikslų buvo siekiama kitais nustatytais veiksmais.
30
Galiausiai dėl veiksmų, kuriais buvo grindžiamas 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 127 punkte konstatavo, kad net jei 1993–1994 m. įvykdytas išpuolis naftos perdirbimo gamykloje nekėlė pavojaus žmonių gyvybei, apeliantė neginčijo, kad buvo didelių sugriovimų ir dėl jų padaryta didelių ekonominių nuostolių, sukeliant pavojų žmonių gyvybei. To sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentus, kad Jungtinės Karalystės teisės aktuose ir Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje pateikta skirtinga teroro akto apibrėžtis, todėl neturi reikšmės aplinkybė, kad nacionalinės teisės aktuose sunkumo kriterijus susietas su priemonėmis, o šioje bendrojoje pozicijoje – su tikslais. Dėl Jungtinės Karalystės valdžios institucijų nustatytų veiksmų, kuriais grindžiamas 2014 m. gruodžio 3 d. vidaus reikalų ministro sprendimas, Bendrasis Teismas to sprendimo 129 punkte, kiek tai susiję su 2014 m. rugpjūčio 24 d. įvykdytu išpuoliu elektrinėje, teigė, kad šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos h papunktyje vartojama sąvoka „trikdymas“ siekiant teroristinių tikslų, apibūdinta kaip „vandens, elektros ar bet kurio kito svarbaus gamtos ištekliaus tiekimo trikdymas ar nutraukimas, sukeliantis pavojų žmonių gyvybei“ leidžia manyti, kad tai apima ir dar neveikiančius įrenginius. Taigi Bendrasis Teismas atmetė ieškinio antrąjį pagrindą, grindžiamą šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu.
31
Nagrinėdamas ketvirtąjį pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalies pažeidimu, Bendrasis Teismas priminė taikytiną jurisprudenciją ir skundžiamo sprendimo 141–157 punktuose išanalizavo ginčijamus aktus bei konstatavo, kad naujausi įvykiai, į kuriuos buvo atsižvelgta, įvyko 2014 m., 2017 m. ir 2020 m. Jis pažymėjo, kad šių įvykių kvalifikavimas kaip teroro aktų ginčytas nepagrįstai, taigi Taryba teisingai iš naujo įvertino PKK dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojų, ir kad, atsižvelgiant į trumpesnį nei penkerių metų „laiko atotrūkį“ nuo šių faktinių aplinkybių iki ginčijamų aktų priėmimo, atlikdama tokį vertinimą ji privalėjo atsižvelgti tik į šias aplinkybes, o ne daugiau veiksnių. Skundžiamo sprendimo 158–162 punktuose Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, kad apeliantės nurodytos esą pasikeitusios aplinkybės, kaip antai nepavykęs taikos procesas, PKK vaidmuo kovojant su „Daech“, Turkijos valstybės virtimas totalitarine valstybe, toliau vykdančia represijas prieš kurdų tautą, ir Jungtinės Karalystės išstojimas iš Sąjungos nereiškia pokyčių, kurie rodytų, kad PKK tapo taiki. Taigi Bendrasis Teismas atmetė šį ieškinio pagrindą.
32
Nagrinėdamas penktąjį pagrindą Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 170–172 punktuose konstatavo, kad proporcingumo principas nebuvo pažeistas, nes Taryba ginčijamuose aktuose teisingai iš naujo įvertino apeliantės dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojų, pirmiausia atsižvelgdama į jos nurodytas pasikeitusias aplinkybes. Jis patikslino, kad šios išvados nepaneigia tariamas priemonių neveiksmingumas ir tariamai jų netinkamas pobūdis. Be to, neturi reikšmės tariamos pasekmės kurdams ar bet kuriam juos palaikyti norinčiam asmeniui.
33
Dėl ieškinio šeštojo pagrindo, grindžiamo pareigos motyvuoti pažeidimu, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 179 ir 180 punktuose ex officio konstatavo, kad pirmieji ginčijami aktai nepakankamai motyvuoti, nes juose buvo nurodytas 2014 m. rugpjūčio 24 d. incidentas, kai užpulta elektrinė ir pagrobti trys inžinieriai kinai.
34
Likusią šeštojo pagrindo dalį Bendrasis Teismas atmetė. To sprendimo 175–178 punktuose jis priminė 2021 m. balandžio 22 d. Sprendime Taryba / PKK (C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 47 punktas) įtvirtintą jurisprudenciją, pagal kurią tam, kad įvykdytų SESV 296 straipsnyje numatytą pareigą motyvuoti, Taryba turi pateikti pakankamai tikslius ir konkrečius motyvus, leidžiančius atitinkamam ieškovui sužinoti jo pavardės ar pavadinimo palikimo lėšų įšaldymo sąrašuose motyvus, o Bendrajam Teismui – vykdyti kontrolę. Skundžiamo sprendimo 181–195 punktuose jis pateikė savo poziciją dėl įvairių šiuo klausimu apeliantės nurodytų argumentų ir, be kita ko, to sprendimo 182 punkte pabrėžė, kad pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia skirti nuo motyvų pagrįstumo, nuo kurio priklauso, ar ginčijamas aktas yra teisėtas iš esmės, taigi priekaištai ir argumentai, kuriais siekiama užginčyti akto pagrįstumą, neturi reikšmės nagrinėjant pagrindą, grindžiamą nemotyvavimu ar nepakankamu motyvavimu.
35
Galiausiai skundžiamo sprendimo 213 punkte Bendrasis Teismas tenkino ieškinio septintąjį pagrindą, kiek Taryba nepateikė apeliantei naudingos informacijos, susijusios su savo atliktu patikrinimu, kaip JAV valdžios institucijos paisė teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą.
36
Taigi skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį. To sprendimo 214 punkte jis patikslino, kad tai, jog ieškinio pagrindai, grindžiami Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu, pareigos motyvuoti pažeidimu, teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, yra iš dalies pagrįsti, negali lemti ginčijamų aktų panaikinimo, nes konstatuoti pažeidimai, nesvarbu, ar jie susiję su JAV valdžios institucijų sprendimais, ar su PKK priskiriamu 2014 m. rugpjūčio 24 d. įvykiu, negali paneigti Tarybos vertinimo dėl tebeegzistuojančio pavojaus, kad PKK dalyvaus teroristinėje veikloje, nes jis išlieka tinkamai pagrįstas tebegaliojančiu 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu ir atitinkamai kitais 2014 m., 2017 m. ir 2020 m. įvykiais.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
37
2023 m. birželio 5 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu Prancūzijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų.
38
PKK Teisingumo Teismo prašo:
–
sujungti šį apeliacinį skundą su apeliaciniu skundu, pateiktu byloje C‑44/23 P,
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
priimti galutinį sprendimą dėl šiame apeliaciniame skunde keliamų klausimų ir panaikinti ginčijamus aktus, kiek jie susiję su PKK (dar žinoma kaip KADEK ir KONGRA-GEL),
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas su palūkanomis.
39
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų panaikinti skundžiamą sprendimą, ir pats priimti galutinį sprendimą byloje, atmesti ieškinius dėl skundžiamame sprendime ginčytų aktų panaikinimo,
–
priteisti iš PKK bylinėjimosi apeliacinėje ir pirmojoje instancijose išlaidas.
40
Prancūzijos Respublika Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą.
Dėl apeliacinio skundo
41
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo penkis pagrindus: pirmasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, padaryta Bendrajam Teismui aiškinant Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, visų pirma, kiek tai susiję su joje nurodytų „tikslų“ aiškinimu ir taikymu nagrinėjamu atveju, antrasis – Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, nes jis nusprendė, kad Taryba galėjo remtis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu pažeisdama šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatytas sąlygas, trečiasis – Bendrojo Teismo padaryta klaida vertinant Tarybos atliktą peržiūrą pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalį, ketvirtasis – Bendrojo Teismo padaryta klaida aiškinant proporcingumo principą ir penktasis – klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė vertindamas ginčijamų aktų aiškinamuosiuose memorandumuose Tarybos išdėstytų motyvų tinkamumą.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
42
Pateikdama pirmąjį pagrindą apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 103–130 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai aiškino Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą ir klaidingai taikė šią nuostatą nagrinėjamu atveju, kai nusprendė, kad jos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ susiję su pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu.
43
Apeliantė mano, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje daromas skirtumas tarp veiksmų, kurių sunkumo laipsnis leidžia juos kvalifikuoti kaip teroro aktus ir kurie išvardyti šios nuostatos a–k papunkčiuose, ir tikslų, kurių siekiant šie veiksmai turi būti įvykdyti, nurodytų šios nuostatos i–iii punktuose. Kadangi šios sąlygos yra kumuliacinės, tam, kad galėtų konstatuoti, jog įvyko teroro aktas, kaip jis suprantamas pagal šią bendrąją poziciją, Taryba turi įrodyti, kad organizacija įvykdė vieną ar kelis a–k papunkčiuose išvardytus veiksmus ir kad šis (‑ie) veiksmas (‑ai) buvo įvykdytas (‑i) siekiant teroristinio tikslo. O skundžiamo sprendimo 115 punkte nurodęs, kad šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ susiję su „pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu“, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas šią dvigubą sąlygą, nes de facto panaikino savarankišką sąlygą, susijusią su teroristiniu tikslu.
44
Tiesa, skundžiamo sprendimo 115 punkte atskyręs tikslus, kurių siekia tauta ar teritorijos gyventojai, ir veiksmus, kurių jie imasi tiems tikslams pasiekti, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodyti „tikslai“ neatitinka tikslų, kuriuos galima laikyti galutiniais ar pagrindiniais. Vis dėlto iš to negalima daryti išvados, kad galutinis tikslas yra „nesvarbus“ aiškinant tiesioginį akto tikslą. Taigi to sprendimo 116 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad nereikia į tai atsižvelgti.
45
Be to, remdamasi tuo pačiu skundžiamo sprendimo 116 punktu apeliantė mano, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos ii punkte vartojamas žodis „neteisėtai“ reiškia ne tik įvykdytos prievartos neteisėtumą, nes priešingu atveju šis žodis būtų perteklinis, kadangi tam, kad aktas patektų į šio 1 straipsnio 3 dalies taikymo sritį, jis turi būti neteisėtas. Vadinasi, šį žodį reikia suprasti taip, kad juo siekiama apsunkinti akto kvalifikavimą kaip teroro akto.
46
Skundžiamo sprendimo 115 punkte Bendrasis Teismas taip pat klaidingai konstatavo, kad „vartojam[os] sąvok[os] (bauginimas, prievarta, destabilizavimas ar sunaikinimas)“ susijusios „su pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu“, nes negalima nustatyti, ar dėl tam tikro veiksmo destabilizuojamos arba sunaikinamos pagrindinės valstybės struktūros, neatsižvelgiant į atitinkamos organizacijos siekiamus tikslus, susijusius su šiomis pagrindinėmis struktūromis. Jei siekiama, kad pagrindinės struktūros labiau atitiktų tarptautinės teisės ir žmogaus teisių principus, šis veiksmas negali būti laikomas skirtu jas destabilizuoti ar sunaikinti. Kadangi Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad paprotinis apsisprendimo principas yra „teisė, kuria galima remtis erga omnes, ir vienas iš pagrindinių tarptautinės teisės principų“ (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Front Polisario, C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 88 punktas), Taryba privalo į jį atsižvelgti, kai nusprendžia įtraukti organizaciją į sankcijų sąrašą. Taigi skundžiamo sprendimo 117 punkte Bendrasis Teismas taip pat klaidingai konstatavo, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 nuostatų taikymas nepažeidžia paprotinio apsisprendimo principo.
47
Anot apeliantės, jei būtų vadovaujamasi Bendrojo Teismo argumentais, asmens, kuris, norėdamas suteikti savo tautai galimybę pasinaudoti teise į apsisprendimą, neturi kito pasirinkimo kaip tik panaudoti ginkluotąsias pajėgas, veiksmai atitiktų teroro akto apibrėžtį. Tai reikštų, kad paneigiama visa tarptautinės humanitarinės teisės idėja, pagal kurią daug karinių veiksmų, padarytų vykstant tokio pobūdžio konfliktui, yra teisėti. Užuot rėmęsis, kaip skundžiamo sprendimo 117 punkte, Tarybai suteikta plačia diskrecija, aiškindamas Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį Bendrasis Teismas turėjo atsižvelgti į apsisprendimo principą.
48
Galiausiai, remdamasi pirmojoje instancijoje pateiktais argumentais, apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamo sprendimo 110 punkte atsisakė priimti sprendimą dėl apsisprendimo principo taikymo nagrinėjamu atveju ir dėl ginkluotųjų pajėgų panaudojimo teisei į apsisprendimą įgyvendinti teisėtumo.
49
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, prašo atmesti pirmąjį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
50
Pirmasis pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 103–130 punktuose Bendrojo Teismo pateiktu Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos aiškinimu, pagal kurį šioje nuostatoje nurodyti „tikslai“ susiję su „pačiu atliktų veiksmų pobūdžiu“ ir negalima atsižvelgti į galimą ginkluotą konfliktą, kuriuo siekiama įgyvendinti tautos apsisprendimo teisę.
51
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją siekiant išaiškinti Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą, taip pat į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija ir GMB Glasmanufaktur Brandenburg / Xinyi PV Products (Anhui) Holdings, C‑884/19 P ir C‑888/19 P, EU:C:2021:973, 70 punktą).
52
Dėl Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos formuluotės pažymėtina, kad veiksmo apibrėžtis kaip „teroro akto“ grindžiama dviem kumuliacinėmis sąlygomis: pirma, šis veiksmas turi būti vienas iš išvardytų šios nuostatos a–k papunkčiuose ir, antra, jis turi būti įvykdytas siekiant vieno iš šios nuostatos i–iii punktuose nurodytų tikslų.
53
Taigi, kaip, beje, pripažino ir apeliantė, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 128 punkte teisingai konstatavo, kad šioje bendrojoje pozicijoje teroro aktai apibrėžiami atsižvelgiant ir į siekiamus tikslus, ir į jiems pasiekti naudojamas priemones.
54
Vis dėlto, priešingai, nei teigia apeliantė, šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos formuluotė jokiu būdu neleidžia teigti, kad nagrinėjamais veiksmais siekiamas politinis tikslas ar juos padariusio asmens reikalavimų pobūdis gali turėti kokią nors reikšmę apibrėžiant sąvoką „teroro aktas“.
55
Tokį Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies aiškinimą patvirtina šios nuostatos kontekstas ir tikslai, kurių Taryba siekė priimdama šią bendrąją poziciją.
56
Kaip matyti iš Bendrosios pozicijos 2001/931 5–7 konstatuojamųjų dalių ir Reglamento Nr. 2580/2001 3, 5 ir 6 konstatuojamųjų dalių, Taryba šią bendrąją poziciją, o vėliau, ja remdamasi, šį reglamentą priėmė siekdama Sąjungos lygiu įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001), kurioje „dar kartą patvirtinama būtinybė visomis priemonėmis, remiantis Jungtinių Tautų chartija, kovoti su teroristinių veiksmų grėsmėmis tarptautinei taikai ir saugumui“ ir prašoma valstybių narių „papildyti tarptautinį bendradarbiavimą imantis papildomų priemonių, siekiant savo teritorijose visomis teisėtomis priemonėmis užkirsti kelią ir nutraukti teroristinių veiksmų finansavimą ir rengimą“.
57
Šiuo klausimu taip pat primintina, kad Bendrąja pozicija 2001/931 iš esmės siekiama šio prevencinio tikslo kovoti su tarptautiniu terorizmu, atkirsti jo finansinius išteklius įšaldant asmenų ir subjektų, įtariamų dalyvaujant su juo susijusioje veikloje, lėšas ir ekonominius išteklius (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa, C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 67 punktą).
58
Taigi Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose išvardyti tyčiniai veiksmai laikomi teroro aktais, jeigu jie vykdomi siekiant rimtai įbauginti gyventojus, neteisėtai priversti vyriausybę ar tarptautinę organizaciją atlikti tam tikrą veiksmą ar jo neatlikti arba rimtai destabilizuoti ar sunaikinti pagrindines valstybės ar tarptautinės organizacijos politines, konstitucines, ekonomines ar socialines struktūras, neatsižvelgiant į politinį ar kitokį atitinkamo teroro akto vykdytojo tikslą.
59
Šiuo aspektu pažymėtina, kad Bendrąja pozicija 2001/931 ir Reglamentu Nr. 2580/2001 siekiama ne skirti sankcijas už teroro aktus, o veikiau kovoti su terorizmu užkertant kelią teroro aktų finansavimui (2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt., C‑158/14, EU:C:2017:202, 96 punktas).
60
Vis dėlto nė viena iš nurodytų konstatuojamųjų dalių ar nė vienas iš tikslų negali būti suprantami taip, kad veiksmai, kuriais siekiama galimai teisėto tikslo, neturėtų patekti į Bendrosios pozicijos 2001/931 taikymo sritį, todėl apeliantės argumentai, kad siekiant nustatyti, ar veiksmas buvo įvykdytas teroristiniu tikslu, reikia atsižvelgti į galimą tikslą įgyvendinti apsisprendimo teisę, turi būti atmesti.
61
Skundžiamo sprendimo 106 ir 107 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė savo poziciją dėl šio argumento ir priminė (o apeliantė to neginčija), kad ginkluotas konfliktas, kaip tai suprantama pagal tarptautinę humanitarinę teisę, nereiškia, kad vykstant tokiam konfliktui galimiems teroro aktams negali būti taikomos Sąjungos teisės nuostatos dėl terorizmo prevencijos, kaip antai Bendroji pozicija 2001/931 (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt., C‑158/14, EU:C:2017:202, 97 ir 98 punktus), taip pat nurodė, kad šioje bendrojoje pozicijoje nedaroma jokio skirtumo dėl jos taikymo srities pagal tai, ar aptariamas aktas įvykdytas per ginkluotą konfliktą, kaip jis suprantamas pagal tarptautinę humanitarinę teisę, ar kitomis aplinkybėmis.
62
Nors skundžiamo sprendimo 109 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad paprotinis apsisprendimo principas, be kita ko, nurodytas Jungtinių Tautų Chartijos 1 straipsnyje, yra tarptautinės teisės principas, taikomas visoms priklausomoms teritorijoms ir visoms tautoms, kurios dar nėra nepriklausomos (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Taryba / Front Polisario, C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 88 punktas), vis dėlto šis principas nereiškia, kad, norėdama pasinaudoti teise į apsisprendimą, tauta ar teritorijos gyventojai gali imtis priemonių, patenkančių į Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies taikymo sritį.
63
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tarptautine humanitarine teise ir Bendrąja pozicija 2001/931 siekiama skirtingų tikslų ir jose nustatyti skirtingi mechanizmai, todėl šios bendrosios pozicijos taikymas nepriklauso nuo kvalifikavimo pagal tarptautinę humanitarinę teisę. Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad ši bendroji pozicija ir Reglamentas Nr. 2580/2001 turi būti aiškinami taip, kad ginkluotųjų pajėgų veiksmai ginkluotų konfliktų metu, kaip tai suprantama pagal tarptautinę humanitarinę teisę, gali būti laikomi „teroro aktais“, kaip jie suprantami pagal šiuos Sąjungos aktus (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt., C‑158/14, EU:C:2017:202, 89, 91 ir 97 punktus).
64
Būtent į tai atsižvelgdamas Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 115 punkte konstatavo, kad reikia atskirti tikslus, kurių siekia tauta ar teritorijos gyventojai, ir veiksmus, kurių jie imasi, kad tuos tikslus pasiektų, todėl Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodyti „tikslai“ neatitinka tokių tikslų, kuriuos galima laikyti galutiniais arba pagrindiniais.
65
Nors apeliantė pripažįsta, kad Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, jog yra skirtumas tarp galutinio arba pagrindinio tikslo, dėl kurio subjektas dalyvauja ginkluotame konflikte, ir tikslo, kurio siekiant vykdomi konkretūs veiksmai vykstant šiam konfliktui, ji nepateikia jokio tinkamo teisinio argumento, kuriuo remiantis būtų galima daryti išvadą, kad galutinis ar pagrindinis tikslas yra svarbus vertinant šių konkrečių veiksmų tikslą.
66
Vadinasi, veiksmai, įvykdyti siekiant vieno iš Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose nurodytų tikslų, gali būti laikomi teroro aktais, net jei jų galutinis ar pagrindinis tikslas yra, pavyzdžiui, pagrindines valstybės struktūras padaryti demokratiškesnes. Taigi skundžiamo sprendimo 116 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad, jei veiksmai atliekami siekiant vieno iš šių trijų tikslų, nereikia aiškintis, kokių tikslų siekia atitinkama organizacija, nebent norima panaikinti vieną iš dviejų kumuliacinių sąlygų, kurios būtinos tam, kad veiksmas galėtų būti laikomas teroro aktu. Šie tikslai, kurie būdingi šio 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose išvardytiems veiksmams ir kurie dėl to yra visiškai funkcinio pobūdžio, neturi jokio ryšio su aktą įvykdžiusių asmenų politiniu tikslu ar reikalavimais, todėl galutinis ar pagrindinis šio akto tikslas neturi jokios įtakos jo kvalifikavimui kaip „teroro akto“.
67
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, taip pat reikia atmesti apeliantės argumentą dėl skundžiamo sprendimo 110 punkto ne tik dėl to, kad šiuo argumentu tik bendrai ginčijamas jame nurodytas Bendrojo Teismo teiginys, bet ir dėl to, kad jis grindžiamas klaidingu šio punkto aiškinimu. Iš tiesų tame punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad, siekiant atsakyti į argumentus dėl Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje nurodytų tikslų aiškinimo, nebūtina pareikšti pozicijos dėl apsisprendimo principo taikymo šioje byloje, ir, priešingai, nei teigia apeliantė, neatsisakė priimti sprendimo dėl šio principo taikymo.
68
Jeigu būtų pritarta apeliantės argumentams, kad organizacija ar subjektas turi teisę atlikti vieną iš Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose išvardytų veiksmų, jeigu šie veiksmai atliekami siekiant bendro tikslo pasinaudoti apsisprendimo teise, tai lemtų rezultatą, prieštaraujantį šios nuostatos tekstui ir kontekstui, taip pat teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslams, taip pat šio sprendimo 61–63 punktuose nurodytai jurisprudencijai.
69
Galiausiai dėl šių priežasčių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 116 punkte taip pat nepadarė teisės klaidos, kai konstatavo, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos ii punkte vartojamas žodis „neteisėtai“ neturi būti vertinamas atsižvelgiant į tariamai teisėtą prievarta siekiamą tikslą.
70
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
71
Pateikdama antrąjį pagrindą apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Taryba galėjo remtis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu kaip „sprendimu“ pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, nes to sprendimo motyvuose nurodytos faktinės aplinkybės susiklostė per seniai, todėl jomis remiantis negalima tvirtinti, kad apeliantė įvykdė teroro aktus, leidžiančius ją kvalifikuoti kaip „teroristinę grupę“.
72
Apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai skundžiamo sprendimo 126 punkte nurodė faktines aplinkybes, kuriomis pagrįstas 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas, t. y. Vakarų turistų pagrobimą XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžioje, išpuolį naftos perdirbimo gamykloje 1993–1994 m., išpuolių turizmo infrastruktūros objektuose kampaniją tais pačiais metais ir grasinimus surengti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose 1995–1999 m., analizavo šias faktines aplinkybes ir padarė išvadą, kad Taryba galėjo jas kvalifikuoti kaip teroro aktus, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą. Kadangi to sprendimo 76–81 punktuose Bendrasis Teismas atsižvelgė tik į 1995–1999 m. susiklosčiusias faktines aplinkybes, darytina išvada, kad kitos ankstesnės faktinės aplinkybės yra nesvarbios. Vadinasi, šiomis faktinėmis aplinkybėmis nebuvo galima pagrįsti išvados, kad apeliantė turi būti laikoma teroristine grupe, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, juo labiau kad Bendrasis Teismas to sprendimo 71 punkte padarė išvadą, jog, „atrodo, PKK [savo] [teroristinės] kampanijos nevykdė“.
73
Bet kuriuo atveju skundžiamo sprendimo 78–81 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad į grasinimus surengti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose 1995–1999 m. buvo galima atsižvelgti dėl laiko atotrūkio tarp jų. Net darant prielaidą, kad Taryba neturi tikrinti, ar nacionaliniuose apkaltinamuosiuose nuosprendžiuose konstatuotos faktinės aplinkybės iš tikrųjų susiklostė, ji turėtų įsitikinti, kad kompetentinga nacionalinė institucija manė, jog jos tikrai susiklostė, ir savo išvadas aiškiai ir nuosekliai pagrįsti aiškinamajame memorandume.
74
Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 95 punkte konstatavo, kad ieškinio pagrindą, grindžiamą Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu, reikia atmesti tiek, kiek ginčijami aktai priimti remiantis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu, o to sprendimo 130 punkte – kad reikia atmesti pagrindą, grindžiamą šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pažeidimu.
75
Be to, nei Taryba, nei Bendrasis Teismas negalėjo nuspręsti, kad nurodyti grasinimai atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatytus kriterijus. Iš tiesų šie grasinimai, kuriais kaltinama PKK, negali būti laikomi teroro aktais, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, nes išpuolių kampanija, per kurią žuvo žmonių, buvo nutraukta.
76
Anot apeliantės, taip pat reikia atsižvelgti į Jungtinės Karalystės teisės aktuose ir Bendrojoje pozicijoje 2001/931 pateiktos teroro akto apibrėžties skirtumus. Taigi skundžiamo sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai konstatavo, kad aplinkybė, jog sunkumo kriterijus Jungtinės Karalystės teisės aktuose susietas su priemonėmis, o šioje bendrojoje pozicijoje – su „tikslais“, neturi reikšmės, nes skirtumas yra didelis, ypač kalbant apie grasinimus. Anot apeliantės, 2014 m. rugpjūčio mėn. įvykęs išpuolis elektrinėje, kurį Bendrasis Teismas išnagrinėjo to sprendimo 129 punkte, gali būti laikomas teroro aktu, kaip tai suprantama pagal šią bendrąją poziciją, tik su sąlyga, kad dėl sutrikusio energijos tiekimo gali kilti pavojus žmonių gyvybei. Tačiau ši elektrinė išpuolio metu dar neveikė, todėl jis negalėjo „padaryti didel[ės] žal[os] valstybei“, kaip tai suprantama pagal bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, nes iš tikrųjų buvo siekiama išsaugoti Kurdistano natūralią aplinką.
77
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, prašo atmesti apeliantės argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
78
Antrasis pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 71, 76–81, 95, 103 ir 119–130 punktuose Bendrojo Teismo esą padaryta klaida, nes jis atsižvelgė į 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimą, siekdamas konstatuoti, kad Taryba įvykdė įsipareigojimus pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį ir kad įvykdyti veiksmai yra teroro aktai, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalį.
79
Siekiant priimti sprendimą dėl šio pagrindo pagrįstumo, pirmiausia reikia atskirti klausimą, ar 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas gali būti laikomas kompetentingos institucijos sprendimu, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, be kita ko, atsižvelgiant į įvykių, kuriais jis grindžiamas, datą, ir klausimą, ar šie įvykiai, ypač atsižvelgiant į jų pobūdį, gali būti laikomi teroro aktais, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalį.
80
Pirma, Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad lėšų įšaldymo sąrašas „sudaromas remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija dėl atitinkamų asmenų, grupių ir organizacijų yra priėmusi sprendimą, nepaisant to, ar jis susijęs su pavedimu, remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais, pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto, pasikėsinimo padaryti, dalyvauti ar padėti darant tokią veiką, ar su tokių veiksmų pasmerkimu [su nuteisimu už tokius veiksmus]“.
81
Kiek tai susiję su Tarybos pareigomis įtraukiant asmenį ar subjektą į sąrašą, iš Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje pateiktos nuorodos į nacionalinį sprendimą bei vartojamų žodžių junginių „tiksli informacija“ ir „rimti ir patikimi įrodymai ar įkalčiai“ matyti, kad šia nuostata siekiama apsaugoti atitinkamus asmenis užtikrinant, kad jų įtraukimas į lėšų įšaldymo sąrašą būtų pagrįstas tik pakankamai svariomis faktinėmis aplinkybėmis, o šioje bendrojoje pozicijoje šio tikslo siekiama nustatant reikalavimą dėl nacionalinės institucijos priimto sprendimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa, C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 68 punktą).
82
Iš tikrųjų, kadangi pati Sąjunga neturi priemonių tyrimams dėl tam tikro asmens dalyvavimo teroristinėje veikloje atlikti, minėtu reikalavimu siekiama nustatyti, ar yra rimtų ir patikimų įrodymų ar įkalčių dėl atitinkamo asmens dalyvavimo teroristinėje veikloje, kuriuos nacionalinės institucijos laikytų patikimais ir kuriais remdamosi bent pradėtų tyrimus, nereikalaudamos, kad būtų priimtas konkrečios teisinės formos nacionalinis sprendimas ar kad jis būtų paskelbtas arba apie jį būtų pranešta (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa, C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 69 punktas).
83
Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad Taryba rėmėsi tuo, jog yra priimti sprendimai, kuriuos ji laiko kompetentingos institucijos sprendimais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, tarp jų – 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas. Bendrasis Teismas pirmiausia išvardijo Tarybos nurodytus rimtus ir patikimus įrodymus ir įkalčius, kuriuos nacionalinės valdžios institucijos laikė patikimais ir kurie apėmė teroristinius išpuolius, PKK priskiriamus nuo 1984 m., teroristinę kampaniją, vykusią XX a. dešimtojo dešimtmečio pradžioje, įskaitant Vakarų turistų pagrobimą, išpuolį naftos perdirbimo gamykloje ir išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose, per kuriuos žuvo užsienio turistų, vykdytus 1993–1994 m. To sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, Taryba pažymėjo, jog nors, atrodo, PKK šios kampanijos nevykdė nuo 1995 iki 1999 m., ji ir toliau šiuo laikotarpiu grasino vykdyti išpuolius turizmo infrastruktūros objektuose. To sprendimo 72 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad pagal jurisprudenciją iš šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalyje reikalaujamos „tikslios informacijos ar <…> bylos medžiagos“ turi būti matyti, kad nacionalinės institucijos, kaip ji apibrėžta šioje nuostatoje, sprendimas buvo priimtas dėl atitinkamų asmenų ar subjektų, kad visų pirma jie galėtų identifikuoti šį sprendimą, bet ši informacija ir bylos medžiaga nėra susijusios su to sprendimo turiniu. Galiausiai to sprendimo 73 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Taryba pateikė pakankamai tikslios informacijos apie 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimą, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį.
84
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad skundžiamo sprendimo 75 punkte Bendrasis Teismas galėjo konstatuoti, jog Taryba turėjo tikslią informaciją ir bylos medžiagą, pateiktą kompetentingos institucijos sprendime, kaip jis suprantamas pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį. Kadangi apeliantė neginčija šios Bendrojo Teismo išvados ir bet kuriuo atveju nepateikė jokių įrodymų, leidžiančių ją paneigti, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog Taryba galėjo remtis 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu.
85
Dėl argumento, kad skundžiamo sprendimo 76–81, 127, 128 ir 130 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog atliekant patikrinimą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalį galėjo būti pagrįstai atsižvelgta į iki 1995 m. įvykdytus veiksmus, nors į juos nebuvo galima atsižvelgti pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį, pažymėtina, kad reikia skirti reikalavimus, susijusius su pirminiu asmens ar subjekto įtraukimu į sąrašą ir įtvirtintus šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalyje, kiek tai susiję, be kita ko, su laiko atotrūkiu, ir reikalavimus, susijusius su šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalyje esančios sąvokos „teroro aktai“ apibrėžtimi.
86
Tam, kad asmuo ar subjektas būtų pirmą kartą įtrauktas į sąrašą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, veiksmai, kuriais grindžiamas toks sprendimas, turi būti įvykdyti pakankamai neseniai, ypač atsižvelgiant į šio sprendimo 81 punkte primintą šios nuostatos tikslą apsaugoti atitinkamus asmenis ar subjektus.
87
O šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalyje pateikiama tik „teroro akto“ apibrėžtis, kaip ši sąvoka suprantama pagal šią bendrąją poziciją. Tokiomis aplinkybėmis Taryba gali atsižvelgti į kitas senesnes aplinkybes, kurios gali būti svarbios vertinant atitinkamo asmens ar subjekto teroristinės veiklos istoriją ir mastą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
88
Vadinasi, siekdamas nustatyti, ar nagrinėjamu atveju apeliantei priskiriamais aktais buvo siekiama teroristinių tikslų, kaip nurodyta Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje, Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai atsižvelgti į iki 1995 m., t. y. 1990 m., 1993 m. ir 1994 m. įvykdytus aktus ir kad jis taip pat teisingai nusprendė, jog maždaug dvejų metų „laiko atotrūkis“ nuo vėliausių faktinių aplinkybių, į kurias atsižvelgta (jos susiklostė 1999 m.), ir 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimo negalėjo būti laikomas per ilgu, taigi šį sprendimą galima laikyti kompetentingos institucijos sprendimu, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 dalį.
89
Dėl skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrojo Teismo nurodyto ne ilgesnio nei penkerių metų laikotarpio, nes jis atsižvelgė tik į naujausias faktines aplinkybes, kuriomis buvo grindžiamas 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas rėmėsi šiuo penkerių metų terminu vadovaudamasis jurisprudencija, pagal kurią penkerių metų laikotarpis nėra pernelyg ilgas. Vis dėlto skundžiamame sprendime visiškai nenurodyta, kad remdamasis šiuo penkerių metų laikotarpiu Bendrasis Teismas būtų nusprendęs, jog kitos 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytos faktinės aplinkybės susiklostė per seniai, kad į jas būtų galima atsižvelgti. Apeliantės argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, todėl jį reikia atmesti.
90
Antra, argumentą, kad Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą, jog grasinimai surengti išpuolius Turkijos turizmo infrastruktūros objektuose atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatytus kriterijus, taip pat reikia atmesti.
91
Šios nuostatos i papunktyje aiškiai nurodytas „grasinimas padaryti vieną iš a–h papunkčiuose išvardytų veikų“, pavyzdžiui, pasikėsinti į asmens gyvybę arba padaryti didelę žalą.
92
Taigi grasinimų įvykdyti vieną iš a–h papunkčiuose išvardytų veiksmų pakanka lėšų įšaldymui pateisinti, o aplinkybė, kad 1995–1999 m. PKK buvo nutraukusi išpuolių kampanijas, neturi įtakos grasinimų kvalifikavimui kaip teroro akto.
93
Taigi Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad tai, jog tam tikrą laikotarpį nebuvo vykdoma išpuolių, nereiškia, kad nebuvo toliau grasinama jų įvykdyti, o tokie grasinimai yra teroro aktai, kaip jie suprantami pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą.
94
Dėl apeliantės argumento, susijusio su teroro akto apibrėžties Jungtinės Karalystės teisės aktuose ir Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje pateiktos apibrėžties skirtumais, primintina, kad skundžiamo sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog aplinkybė, kad sunkumo kriterijus Jungtinės Karalystės teisės aktuose siejamas su „priemonėmis“, o šioje bendrojoje pozicijoje – su „tikslais“, neturi reikšmės.
95
Iš šio sprendimo 66 punkto matyti, kad Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos i–iii punktuose išvardyti tikslai yra visiškai funkcinio pobūdžio ir leidžia šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–k papunkčiuose nurodytus veiksmus kvalifikuoti kaip teroro aktus. Taigi Bendrojo Teismo argumentuose nėra jokio nenuoseklumo, atsižvelgiant į tai, kad tiek Sąjungos teisėje, tiek 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime teroro aktai apibrėžiami dviem lygiais, atsižvelgiant tiek į siekiamus tikslus, tiek į priemones, kurių imamasi tiems tikslams pasiekti.
96
Vadinasi, antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
97
Pateikdama trečiąjį pagrindą apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 141–163 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, jog Tarybos atlikta peržiūra atitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalyje nustatytas sąlygas.
98
Darydama nuorodą į argumentus, išdėstytus pateikiant antrąjį pagrindą, apeliantė pažymi, kad 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimas neatitinka Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje nustatytų sąlygų. Apeliantė taip pat mano, kad skundžiamo sprendimo 143 punkte, siejamame su jo 119 punktu, Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, jog Taryba galėjo remtis 2014 m. gegužės mėn. įvykdytu išpuoliu naujo Turkijos karinio avanposto statybvietėje ir kvalifikuoti šį išpuolį kaip teroro aktą. Iš tiesų šis veiksmas yra tipinis veiksmo, kurį apeliantė negali būti kaltinama įvykdžiusi siekdama teroristinio tikslo, pavyzdys, nes tai buvo tiesioginis atsakas į Turkijos vyriausybės padarytą taikos derybų pažeidimą ir pagal tarptautinę humanitarinę teisę jis turėtų būti laikomas teisėtu kariniu veiksmu.
99
Anot apeliantės, net jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Bendrasis Teismas nepadarė klaidos aiškindamas Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 ir 4 dalis, kiek tai susiję su 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu, atsižvelgiant į tai, jog 2014 m. gegužės mėn. įvykdytas išpuolis aiškiai skyrėsi nuo su tuo sprendimu siejamų įvykių, šiuo išpuoliu negalima pakankamai pagrįsti išvados, kad tebeegzistuoja teroro aktų pavojus.
100
Kadangi apeliantės padėtis per šešiolika metų po to, kai 1999 m. buvo suimtas PKK steigėjas ir lyderis Abdullah Öcalan, radikaliai pasikeitė, negalima teigti, kad šis išpuolis Turkijos kariniame avanposte, statomame nepaisant taikos derybų, prilygo XX a. dešimtajame dešimtmetyje vykdytiems išpuoliams Turkijos turizmo infrastruktūros objektuose.
101
Kalbant apie 2014 m. rugpjūčio 24 d. išpuolį elektrinėje, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 151 punkte padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad Taryba šį išpuolį pagrįstai kvalifikavo kaip teroristinį, o apeliantė šiuo klausimu pakartojo savo prieštaravimą dėl nustatytų faktinių aplinkybių, nurodytų jos ieškinyje dėl panaikinimo, dublike ir per teismo posėdį, kad buvo pagrobti inžinieriai kinai.
102
Dėl 2017 m. spalio 23 d. įvykio, kai buvo užpulta karinė transporto priemonė, ir 2020 m. rugpjūčio 20 d. įvykio, kai Turkijos karinis avanpostas užpultas nepilotuojamu orlaiviu, apeliantė tvirtina, kad kvalifikuodamas šiuos įvykius kaip teroro aktus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 147 ir 155 punktuose klaidingai konstatavo, jog aplinkybė, kad jie susiję su PKK ir Turkijos Respublikos ginkluotu konfliktu, neturi reikšmės, nors iš pirmojo pagrindo aiškiai matyti, kad būtina ir proporcinga karinė operacija negali būti laikoma turinčia teroristinį tikslą.
103
Skundžiamo sprendimo 158–162 punktuose konstatavęs, kad dėl tebesitęsiančio ginkluoto konflikto Taryba galėjo nuspręsti, jog tebeegzistuoja teroro aktų pavojus, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Turkijos Respublikos vaidmenį, nors PKK reikšmingai pakeitė savo veikimo būdą.
104
Taryba, palaikoma Prancūzijos Respublikos, teigia, kad trečiąjį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
105
Primintina, kad atlikdama peržiūrą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį Taryba gali palikti atitinkamo asmens pavardę ar subjekto pavadinimą lėšų įšaldymo sąraše, jeigu prieina prie išvados, kad tebeegzistuoja pavojus, jog jis dalyvaus teroristinėje veikloje, dėl kurios pirmą kartą buvo įtrauktas į šį sąrašą (2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Hamas / Taryba, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
106
Vienintelis svarbus klausimas vertinant tokio palikimo sąraše tikslingumą iš esmės yra tai, ar nuo įtraukimo į sąrašą arba ankstesnės peržiūros faktinė padėtis pasikeitė taip, kad nebegalima daryti tos pačios išvados dėl minėto pavojaus (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE, C‑599/14 P, EU:C:2017:583, 46 punktą).
107
Tokio pavojaus išlikimą galima konstatuoti pirmiausia remiantis nacionaliniu sprendimu, kuriuo buvo grindžiamas pirminis įtraukimas į sąrašą, jeigu neseniai buvo atlikta šio sprendimo peržiūra ir padaryta išvada, kad jį reikia palikti galioti remiantis nesenais įvykiais, patvirtinančiais, kad atitinkamas asmuo ar organizacija tebedalyvauja teroristinėje veikloje. Tokia peržiūra siekiama užtikrinti, kad Tarybos sprendimas bus priimtas remiantis pakankamu faktiniu pagrindu, leidžiančiu jai padaryti išvadą, kad toks pavojus egzistuoja (2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Hamas / Taryba, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, 39 punktas).
108
Vertinant, ar tebeegzistuoja pavojus, kad atitinkamas asmuo, grupė ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje, reikia atsižvelgti ne tik į vėlesnę nacionalinio sprendimo, kuriuo buvo pagrįstas šio asmens, grupės ar subjekto pirminis įtraukimas į lėšų įšaldymo sąrašą, baigtį, bet ir į naujesnes faktines aplinkybes, patvirtinančias, kad šis pavojus tebeegzistuoja (2020 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Hamas / Taryba, C‑122/19 P, EU:C:2020:690, 38 punktas).
109
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nenukrypo nuo šios jurisprudencijos.
110
Pirma, konstatuotina, kad apeliantės argumentai, kuriais ginčijamas 2014 m. gegužės mėn. įvykdyto išpuolio Turkijos karinio avanposto statybvietėje ir 2017 m. spalio 23 d. karinės transporto priemonės užpuolimo kvalifikavimas kaip teroro aktų, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, yra nereikšmingi atliekant peržiūrą pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 6 dalį ir turi būti atmesti remiantis šio sprendimo 105 punkte nurodyta jurisprudencija. Tam, kad asmuo ar subjektas būtų paliktas lėšų įšaldymo sąraše, Taryba turi įrodyti ne tai, kad šis asmuo ar subjektas įvykdė teroro aktą, kaip tai suprantama pagal šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, o tik tai, kad išlieka pavojus, jog jis dalyvaus teroristinėje veikloje.
111
Antra, taip pat reikia atmesti apeliantės argumentus, kad veiksmai, kuriais Taryba rėmėsi iš naujo vertindama, ar tebeegzistuoja pavojus, kad PKK dalyvaus teroristinėje veikloje, nepakankamai įrodo šio pavojaus buvimą, nes labai skiriasi jų pobūdis ir radikaliai pasikeitė jos padėtis – nuo šiol ji skatina taikius sprendimus.
112
Šiuo aspektu pažymėtina, kad argumentas, jog 2014 m. gegužės mėn. įvykdytas išpuolis naujo Turkijos karinio avanposto statybvietėje yra pateisinamas, yra nepriimtinas. Iš tiesų apeliantė tik nurodo ginkluotą konfliktą, tariamai leidžiantį pateisinti padarytą veiksmą, kuris, jos nuomone, labai skiriasi nuo 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytų įvykių, ir teigia, kad šis veiksmas yra tiesioginis atsakas į Turkijos vyriausybės padarytą taikos derybų pažeidimą, taigi ji ne remiasi Bendrojo Teismo esą padaryta teisės klaida, o prašo Teisingumo Teismo pakeisti Bendrojo Teismo vertinimą savuoju.
113
Iš SESV 256 straipsnio 1 dalies ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad apeliacinis skundas paduodamas tik teisės klausimais, todėl tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti bylai reikšmės turinčias faktines aplinkybes ir įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas – išskyrus iškraipymo atvejį – nėra teisės klausimas, dėl kurio Teisingumo Teismui galima pateikti apeliacinį skundą (2022 m. sausio 27 d. Nutarties FT ir kt. / Komisija, C‑518/21 P, EU:C:2022:70, 12 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
114
Dėl tos pačios priežasties apeliantės argumentas, susijęs su 2014 m. rugpjūčio 24 d. išpuoliu elektrinėje, taip pat nepriimtinas, nes apeliantė tik pakartoja savo prieštaravimą dėl Bendrojo Teismo konstatuotos faktinės aplinkybės, kad buvo pagrobti inžinieriai kinai, ir neginčija konkretaus Bendrojo Teismo vertinimo.
115
Be to, apeliantės argumentą, kad 2017 m. spalio 23 d. ir 2020 m. rugpjūčio 20 d. incidentai turi būti laikomi akivaizdžiai būtinomis ir proporcingomis karinėmis operacijomis, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
116
Nors skundžiamo sprendimo 146 punkte Bendrasis Teismas nurodė 2017 m. birželio mėn. įvykdytą Turkijos karinės transporto priemonės užpuolimą, o apeliantė remiasi 2017 m. spalio 23 d. incidentu, iš to sprendimo 147 ir 154 punktų matyti, kad apeliantė neginčija nei šių karinių operacijų tikrumo, nei to, kad jas surengė, nes ji nurodo, kad šios operacijos buvo būtinos ir proporcingos dėl Turkijos Respublikai priskiriamų paaštrėjusių karo veiksmų ir dėl to, kad ši valstybė dažniau naudoja nepilotuojamus orlaivius.
117
Taigi konstatuotina, kad pateikdama apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą apeliantė nenurodo jokių argumentų, galinčių paneigti Bendrojo Teismo teisinį vertinimą, pagal kurį šie aktai, kurių tikrumas nebuvo ginčijamas, leido Tarybai tinkamai iš naujo įvertinti pavojų, kad apeliantė dalyvaus teroristinėje veikloje.
118
Vadinasi, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
119
Pateikdama ketvirtąjį pagrindą apeliantė nurodo skundžiamo sprendimo 103 ir 164–173 punktuose Bendrojo Teismo padarytą klaidą aiškinant proporcingumo principą.
120
Pirma, apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 170–172 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė proporcingumo principą, pagal kurį reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina atitinkamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, esant galimybei rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, 50 punktą).
121
Be to, Bendrojo Teismo išvados yra prieštaringos, nes jeigu priemonių tikslas, kaip aiškiai nurodė Bendrasis Teismas, yra „išsaugoti taiką, užkirsti kelią konfliktams ir stiprinti tarptautinį saugumą“, akivaizdu, kad jų poveikis taikos procesui yra esminė jų atitikties proporcingumo principui sąlyga.
122
Be to, pripažinęs, kad taikus ir demokratinis konflikto sprendimas neturi reikšmės, Bendrasis Teismas prieštaravo skundžiamo sprendimo 162 punkte padarytai išvadai, kad Taryba teisingai nusprendė, jog 2019 m. aplinkybės nepasikeitė. Jeigu atliekant peržiūrą pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį taikus sprendimas būtų laikomas svarbiu, apeliantė mano, kad tas pats turėtų būti taikoma nagrinėjant proporcingumą, juo labiau kad galutinis ginkluoto konflikto tikslas yra tautos apsisprendimo teisės įgyvendinimas. Nors nagrinėjant pirmąjį pagrindą šiam argumentui nebūtų galima pritarti, į jį reikia atsižvelgti nagrinėjant ketvirtąjį pagrindą, grindžiamą proporcingumo principo pažeidimu.
123
Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 166 punkto, ginčijamais aktais siekiama bendrojo intereso tikslo – prisidėti prie tarptautinės taikos ir tarptautinio saugumo. Tačiau PKK palikimas ginčijamuose sąrašuose faktiškai trukdytų taikos procesui, todėl šiuose aktuose numatytos ribojamosios priemonės turėtų būti laikomos netinkamomis atsižvelgiant į siekiamus tikslus.
124
Antra, tik ribotai išnagrinėjęs ginčijamais aktais siekiamą tikslą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 164–173 punktuose tinkamai nepatikrino, ar sukelti nepatogumai, apimantys ir numatomas pasekmes (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 12 d. Sprendimo Tjebbes ir kt., C‑221/17, EU:C:2019:189, 40 punktą), nėra neproporcingi siekiamiems tikslams. Negalima sutikti su tuo, kad norint nustatyti, ar akto sukelti nepatogumai nėra neproporcingi siekiamiems tikslams, atsižvelgiama tik į šio akto tikslus, o ne į numatomas jo pasekmes.
125
Šiomis aplinkybėmis apeliantė primena, kad nors Taryba negali atsižvelgti į kiekvieną galimą akto pasekmę, nagrinėjamu atveju ji žinojo apie ginčijamais aktais kurdams sukeltas pasekmes, nes 2014 m. gegužės 1 d. pareikštas ieškinys dėl panaikinimo byloje PKK / Taryba (T‑316/14), o 2019 m. kovo 7 d. – byloje PKK / Taryba (T‑148/19), taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 171 ir 172 punktuose nurodė, kad šios pasekmės nesvarbios.
126
Taryba teigia, kad ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
127
Visų pirma, kadangi apeliantė tik nurodo galutinį ribojamųjų priemonių tikslą, t. y. išsaugoti taiką ir stiprinti tarptautinį saugumą, kaip tai suprantama pagal ESS 21 straipsnio 2 dalies c punktą, ir, remdamasi pirmojoje instancijoje pateiktais argumentais, tvirtina, kad PKK palikimas ginčijamuose sąrašuose trukdo taikos procesui ir turi įtakos kurdams, nes galutinis ginkluoto konflikto, į kurį įsitraukusi PKK, tikslas yra kurdų tautos apsisprendimo teisės įgyvendinimas, ketvirtasis pagrindas yra nepriimtinas. Šiuo aspektu apeliaciniu skundu iš tiesų prašoma tiesiog iš naujo išnagrinėti Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį, o tai nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai, kai šis nagrinėja apeliacinį skundą.
128
Be to, PKK niekaip nepagrindžia savo argumento dėl apsisprendimo principo svarbos vertinant ginčijamais aktais nustatytų ribojamųjų priemonių proporcingumą, todėl jis taip pat turi būti pripažintas nepriimtinu.
129
Galiausiai dėl teiginio, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į nustatytų ribojamųjų priemonių tikslą ir į numatomas jų pasekmes, kai nenustatė, ar sukelti nepatogumai nėra neproporcingi siekiamam tikslui, primintina, kad, kiek tai susiję su proporcingumo principo laikymosi teismine kontrole, tik akivaizdžiai netinkamai nustatyta priemonė, palyginti su tikslu, kurio siekia kompetentinga institucija, gali turėti įtakos tokios priemonės teisėtumui (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 84 punktą).
130
Taip pat primintina, kad ribojamosios priemonės savaime daro neigiamą poveikį, visų pirma subjektams, kuriems jos taikomos (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 86 punktą).
131
Ginčijamais aktais siekiamo tikslo, t. y. be kita ko, kovos su terorizmu, kuris yra platesnio tikslo palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą dalis, vadovaujantis ESS 21 straipsnyje įtvirtintais Sąjungos išorės veiksmų tikslais, svarba gali pateisinti neigiamas pasekmes (pagal analogiją žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 87 punktą).
132
Atsižvelgiant į šio sprendimo 129–131 punktuose nurodytą jurisprudenciją, reikia pripažinti, kad skundžiamo sprendimo 168 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad priimdama ginčijamus aktus Taryba, be kita ko, siekė kovoti su terorizmu, taigi jie nuosekliai atitinka šį tikslą ir bet kuriuo atveju negali būti laikomi akivaizdžiai netinkamais atsižvelgiant į minėtą tikslą.
133
Kadangi apeliantė nepateikė teisiškai reikšmingų argumentų šiam teiginiui pagrįsti, jis turi būti atmestas.
134
Taigi ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl penktojo pagrindo
Šalių argumentai
135
Pateikdama penktąjį pagrindą apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 174–196 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, jog Taryba įvykdė pareigą motyvuoti, nors, kaip nurodyta ankstesniuose šio apeliacinio skundo pagrinduose, iš ginčijamų aktų aiškinamųjų memorandumų aiškiai nematyti, kad 1995–1999 m. įvykiai, kuriais remiamasi siejant juos su 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendimu, iš tikrųjų pagrindžia tą sprendimą.
136
Apeliantės nuomone, Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Taryba įvykdė pareigą motyvuoti. Iš tiesų ji neatsižvelgė į tikslą įgyvendinti apsisprendimo teisę ir į aplinkybes, kuriomis kilo ginkluotas konfliktas. Ji klaidingai rėmėsi 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytais įvykiais. Atlikdama peržiūrą ji klaidingai kvalifikavo ginčijamuose aktuose nurodytus įvykius kaip teroro aktus, tačiau nenurodė pakankamai priežasčių, pagrindžiančių tai, kad karinės operacijos buvimas gali įrodyti tebeegzistuojantį dalyvavimo teroristinėje veikloje pavojų. Ji nepakankamai motyvavo priežastis, dėl kurių ginčijami aktai turi būti laikomi proporcingais, nors buvo informuota apie pasekmes, kurių PKK įtraukimas į ginčijamus sąrašus gali turėti taikai ir kurdų bei jų rėmėjų padėčiai.
137
Be to, apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai skundžiamo sprendimo 183–186 punktuose konstatavo, kad reikia atmesti argumentus, pateiktus siekiant įrodyti, jog Taryba pažeidė pareigą motyvuoti, kai nepatikrino, ar nacionalinių institucijų išnagrinėti įvykiai gali būti laikomi teroro aktais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, ir neįrodė Jungtinės Karalystės sprendimų svarbos atsižvelgiant į šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 4 ir 6 dalis, nes šie argumentai susiję su motyvų pagrįstumo klausimu. Šis patikrinimas susijęs ne tik su motyvų pagrįstumu, bet ir su pačia pareiga motyvuoti.
138
Taryba teigia, kad penktasis pagrindas yra nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
139
Dėl penktojo pagrindo priimtinumo konstatuotina, kad ginčydama skundžiamo sprendimo 174–196 punktus apeliantė aiškiai nenurodo nei dalių, kuriose, jos nuomone, padaryta teisės klaida, išskyrus teiginius dėl to sprendimo 183–186 punktų, nei teisinių argumentų, kuriais grindžiama jos pozicija. Konkrečiai kalbant, nepaaiškinta, kodėl Bendrojo Teismo nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija yra neteisinga. Taigi apeliantės argumentais siekiama, kad būtų iš naujo išnagrinėtas Bendrajame Teisme pareikštas ieškinys, jie nepateikti dėl skundžiamo sprendimo siekiant, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti kontrolę (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 48 punktas).
140
Kai kuriais argumentais, kuriais apeliantė grindžia šį pagrindą, iš tikrųjų siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atliktą vertinimą ne dėl ginčijamų aktų motyvų, o dėl nagrinėjamų ribojamųjų priemonių tinkamumo atsižvelgiant į jų tikslus. Šie argumentai, susiję su tikslu įgyvendinti apsisprendimo teisę ir ginkluoto konflikto aplinkybėmis, 2001 m. Jungtinės Karalystės sprendime nurodytais įvykiais, ginčijamuose aktuose nurodytų įvykių kvalifikavimu kaip teroro aktų ir priežastimis, dėl kurių ginčijami aktai turi būti laikomi proporcingais, priskirtini prie kitų apeliacinio skundo pagrindų, kuriais apeliantė, beje, aiškiai remiasi, ir kurie buvo atmesti. Todėl jie neturi reikšmės nagrinėjant penktąjį pagrindą, grindžiamą motyvų stoka.
141
Taip pat primintina, kad Tarybos priimto akto, kuriame nustatoma lėšų įšaldymo priemonė, motyvuose, kaip Bendrasis Teismas visiškai teisingai nurodė skundžiamo sprendimo 175 punkte, turi būti nurodytos specifinės bei konkrečios priežastys, dėl kurių Taryba, naudodamasi diskrecija, mano, jog tokia priemonė turi būti taikoma suinteresuotajam asmeniui (šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
142
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 176 punkte, motyvai, kurių reikalaujama pagal SESV 296 straipsnį, turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir aplinkybes, kuriomis jis buvo priimtas. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį bei į interesą gauti paaiškinimų, kurį asmenys, jeigu šis aktas jiems skirtas, arba kiti asmenys, su kuriais aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, gali turėti. Nurodant motyvus, nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvai yra pakankami, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes, taip pat nagrinėjamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą. Tad asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam skirtos priemonės esmę (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
143
Konkrečiau kalbant apie aktus, kuriais nusprendžiama asmenį ar subjektą palikti lėšų įšaldymo sąraše, pažymėtina, kad Taryba turi patikrinti, ar po pirminio įtraukimo į sąrašą arba ankstesnės peržiūros faktinė padėtis pasikeitė taip, kad ji nebeleidžia daryti tokios pačios išvados dėl atitinkamo asmens ar subjekto dalyvavimo teroristinėje veikloje (šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
144
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kiek tai susiję su tokiais aktais, Sąjungos teismas privalo patikrinti, pirma, ar laikytasi SESV 296 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti, taigi, ar nurodyti motyvai yra pakankamai tikslūs ir konkretūs (tai priminė ir Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 177 punkte), taip pat, antra, ar tie motyvai pagrįsti, o tai reiškia, kad atlikdamas šių motyvų esmės teisėtumo kontrolę šis teismas turi įsitikinti, kad tie aktai pagrįsti pakankamai svariais faktais, ir patikrinti aiškinamuosiuose memorandumuose, kuriais grindžiami šie aktai, nurodytas faktines aplinkybes (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
145
Atsižvelgiant į tai, pažymėtina, kad motyvavimo, kaip esminio procedūrinio reikalavimo, klausimas skiriasi nuo klausimo dėl elgesio, kuriuo kaltinama, įrodymo, kuris savo ruožtu susijęs su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės ir reiškia, kad reikia patikrinti šiame akte nurodytų faktų tikrumą bei tų faktų vertinimą kaip aplinkybių, pateisinančių atitinkamam asmeniui nustatytų ribojamųjų priemonių taikymą (2021 m. balandžio 22 d. Sprendimo Taryba / PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
146
Taigi skundžiamo sprendimo 185 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad tai, ar Taryba laikėsi pareigos patikrinti, ar nacionalinių institucijų nustatyti faktai gali būti kvalifikuojami kaip teroro aktai, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą, buvo išnagrinėta atsakant į ieškinio pagrindą, grindžiamą šios nuostatos pažeidimu.
147
Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad argumentai, kuriais ginčijamas šių faktinių aplinkybių pagrįstumas, nesvarbūs nagrinėjant penktąjį pagrindą, grindžiamą motyvų stoka, todėl šį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą.
148
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad nė vienam pagrindui nebuvo pritarta, todėl reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
149
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
150
Kadangi Taryba reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantės, o ši bylą pralaimėjo, ji turi padengti savo ir Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
151
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, mutatis mutandis taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl Prancūzijos Respublika, dalyvavusi procese Teisingumo Teisme, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Kurdistan Workers’ Party (PKK) padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.
Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.