TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 17 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendra žemės ūkio politika (BŽŪP) – Finansavimas iš Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) – Reglamentas (ES) Nr. 1305/2013 – 31 ir 32 straipsniai – Išmokos už vietoves, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių – Kalnų vietovės – Kompensacinė išmoka – Nacionalinės administracinės nuostatos, pagal kurias draudžiama mokėti šią išmoką už reikalavimus atitinkančias vietoves, esančias kitame tos pačios valstybės narės regione, nei tas, kuriame registruota žemės ūkio valdos buveinė – Nuostatos, pagal kurias žemės ūkio valdos registruota buveinė yra šios kompensacinės išmokos skyrimo sąlyga “
Byloje C‑239/23
dėl Verwaltungsgericht Sigmaringen (Zigmaringeno administracinis teismas, Vokietija) 2023 m. kovo 28 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. balandžio 17 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Karl und Georg Anwander GbR Güterverwaltung
prieš
Land Baden – Württemberg
dalyvaujant
Freistaat Bayern
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro antrosios kolegijos pirmininko pareigas einantis pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen, penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja) ir teisėjas J. Passer,
generalinis advokatas N. Emiliou,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Karl und Georg Anwander GbR Güterverwaltung, atstovaujamos Rechtsanwalt F. Schröder,
–        Land Baden-Württemberg, atstovaujamos F. Steier,
–        Freistaat Bayern, atstovaujamo C. Vilgertshofer ir J. Vogel,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos J. Aquilina, A. C. Becker ir L. Radu Bouyon,
susipažinęs su 2024 m. balandžio 25 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 (OL L 347, 2013, p. 487; klaidų ištaisymas OL L 130, 2016, p. 1), iš dalies pakeisto 2017 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/2393 (OL L 350, 2017, p. 15) (toliau – Reglamentas Nr. 1305/2013), 31 ir 32 straipsnių išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Karl und Georg Anwander GbR Güterverwaltung ginčą su Land Baden-Württemberg (Badeno-Viurtembergo federalinė žemė, Vokietija), atstovaujama Landratsamt Ravensburg (Ravensburgo apskrities administracinės tarnybos, Vokietija), dėl to, kad šios tarnybos atmetė pareiškėjos pagrindinėje byloje prašymą skirti kompensacines išmokas už 2019 m. už žemės ūkio paskirties žemės plotus, esančius Freistaat Bayern (Bavarijos federalinė žemė, Vokietija).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1305/2013
3        Reglamento Nr. 1305/2013 7, 9, 25, 26 ir 50 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(7)      siekiant užtikrinti, kad kaimo plėtros programos būtų pradėtos įgyvendinti nedelsiant ir įgyvendinamos veiksmingai, parama [Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP)] lėšomis turėtų būti grindžiama patikimos administracinės sistemos sąlygų egzistavimu. Todėl valstybės narės turėtų įvertinti tam tikrų ex ante sąlygų taikomumą ir įvykdymą. Kiekviena valstybė narė turėtų parengti arba visos savo teritorijos bendrą nacionalinę kaimo plėtros programą, arba regioninių programų rinkinį, arba ir nacionalinę programą, ir regioninių programų rinkinį. Kiekvienoje programoje turėtų būti nustatyta su [Europos] Sąjungos kaimo plėtros prioritetais susijusių tikslų įgyvendinimo strategija ir priemonių rinkinys. Programavimas turėtų atitikti Sąjungos prioritetus kaimo plėtros srityje, tuo pačiu metu jį pritaikant prie nacionalinių aplinkybių, ir juo papildant kitų sričių Sąjungos politiką, visų pirma žemės ūkio produktų rinkos politiką, sanglaudos politiką ir bendrą žuvininkystės politiką. Valstybės narės, kurios pasirenka regioninių programų rinkinį, taip pat turėtų sugebėti parengti nacionalinius metmenis, kuriems atskirų biudžeto lėšų nebūtų skiriama, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos koordinuoti regionų veiklą sprendžiant nacionalines problemas;
<…>
(9)      kaimo plėtros programose turėtų būti apibrėžti vietovės, kuriai jos taikomos, poreikiai ir apibūdinta nuosekli tų poreikių tenkinimo atsižvelgiant į Sąjungos kaimo plėtros prioritetus strategija. Ta strategija turėtų būti grindžiama tikslų nustatymu. Turėtų būti nustatytos apibrėžtų poreikių, nustatytų tikslų ir pasirinktų priemonių jiems pasiekti sąsajos. Kaimo plėtros programose taip pat turėtų būti pateikta visa informacija, reikalinga siekiant įvertinti jų atitiktį šio reglamento reikalavimams;
<…>
(25)      išmokomis ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse arba kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių, turėtų būti padedama, skatinant toliau naudoti žemės ūkio paskirties žemę, išlaikyti kaimo kraštovaizdį ir išlaikyti bei skatinti tvarias ūkininkavimo sistemas. Siekiant užtikrinti tokios paramos veiksmingumą, išmokos turėtų kompensuoti ūkininkų prarastas pajamas ir patirtas papildomas išlaidas, susijusias su nepalankiomis atitinkamos vietovės sąlygomis. Siekiant užtikrinti, kad EŽŪFKP ištekliai būtų naudojami veiksmingai, parama turėtų būti teikiama tik aktyviems ūkininkams pagal [2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (OL L 347, 2013, p. 608)] 9 straipsnį;
(26)      siekiant užtikrinti, kad Sąjungos lėšos būtų naudojamos veiksmingai ir visos Sąjungos ūkininkams būtų taikomos vienodos sąlygos, kalnų vietovės arba vietovės, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių, turėtų būti apibrėžtos pagal objektyvius kriterijus. Apibrėžiant vietoves, kuriose esama gamtinių kliūčių, tie kriterijai turėtų būti biofiziniai kriterijai ir grindžiami patikima moksline informacija. <…>
<…>
(50)      bendra vadovaujančioji institucija turėtų būti atsakinga už kiekvienos kaimo plėtros programos valdymą ir įgyvendinimą. Jos pareigos turėtų būti nustatytos šiame reglamente. <…>“
4        Reglamento Nr. 1305/2013 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, kuriomis reglamentuojama Sąjungos parama kaimo plėtrai, finansuojama [EŽŪFKP] ir įsteigto [2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (OL L 347, 2013, p. 549)] lėšomis. Juo nustatomi tikslai, prie kurių įgyvendinimo turi prisidėti kaimo plėtros politika, ir atitinkami Sąjungos kaimo plėtros prioritetai. Juo apibrėžiamas strateginis kaimo plėtros politikos kontekstas ir apibrėžiamos priemonės, kurios turi būti priimtos siekiant įgyvendinti kaimo plėtros politiką. Be to, juo nustatomos programavimo, bendradarbiavimo tinkle, valdymo, stebėsenos ir vertinimo taisyklės, grindžiamos bendra valstybių narių ir [Europos] Komisijos atsakomybe, ir taisyklės, kuriomis užtikrinamas EŽŪFKP koordinavimas su kitomis Sąjungos priemonėmis.“
5        Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punkte sąvoka „regionas“ apibrėžiama taip:
„regionas – teritorinis vienetas, atitinkantis Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūros 1 arba 2 lygius (NUTS 1 ir 2 lygiai), kaip apibrėžta [2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1059/2003 dėl bendro teritorinių statistinių vienetų klasifikatoriaus (NUTS) nustatymo (OL L 154, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 196)].“
6        Reglamento Nr. 1305/2013 5 straipsnyje numatyta:
„Kaimo plėtros tikslų, kuriais prisidedama prie pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo, siekiama įgyvendinant šešis Sąjungos kaimo plėtros prioritetus, kurie atspindi atitinkamus [Bendros strateginės programos (BSP)] teminius tikslus:
<…>
4)      atkurti, išsaugoti ir pagerinti su žemės ūkiu ir miškininkyste susijusias ekosistemas, daugiausia dėmesio skiriant šioms sritims:
a)      biologinės įvairovės atkūrimui, išsaugojimui ir didinimui, be kita ko, „Natura 2000“ teritorijose ir teritorijose, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių, gamtiniu požiūriu didelės vertės ūkininkavimui skirtose teritorijose, taip pat Europos kraštovaizdžių būklei;
<…>“
7        Šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Valstybė narė gali pateikti bendrą nacionalinę visos jos teritorijos programą arba regioninių programų rinkinį. Kaip alternatyva, tinkamai pagrįstais atvejais ji gali pateikti nacionalinę programą ir regioninių programų rinkinį. Jeigu valstybė narė pateikia nacionalinę programą ir regioninių programų rinkinį, priemonės ir (arba) veiksmų tipai programuojami nacionaliniu arba regioniniu lygiu, ir užtikrinamas nacionalinės ir regioninių programų strategijų suderinamumas.“
8        Minėto reglamento 13 straipsnyje nustatyta:
„Kiekviena kaimo plėtros priemonė yra programuojama taip, kad konkrečiai padėtų įgyvendinti vieną ar kelis Sąjungos kaimo plėtros prioritetus. VI priede pateiktas orientacinis priemonių, kurios turi ypatingos svarbos Sąjungos prioritetams, sąrašas.“
9        Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnyje nustatyta:
„1.      Išmokos kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrusiems ūkininkams skiriamos kasmet už žemės ūkio paskirties žemės ploto hektarą siekiant kompensuoti dėl atitinkamoje vietovėje esančių žemės ūkio gamybos kliūčių ūkininkų patirtas visas papildomas išlaidas ir prarastas pajamas ar dalį jų.
<…>
2.      Išmokos skiriamos ūkininkams, kurie įsipareigoja tęsti ūkininkavimo veiklą pagal 32 straipsnį nustatytose vietovėse ir yra aktyvūs ūkininkai, kaip apibrėžta Reglamento [Nr. 1307/2013] 9 straipsnyje, kaip taikoma atitinkamoje valstybėje narėje.
<…>“
10      Reglamento Nr. 1305/2013 32 straipsnyje numatyta:
„1.      Valstybės narės, remdamosi 2, 3 ir 4 dalimis, nustato vietoves, kurios atitinka reikalavimus 31 straipsnyje numatytoms išmokoms gauti, ir suskirsto jas į šias kategorijas:
a)      kalnų vietovės;
b)      ne kalnų vietovės, kuriose esama didelių gamtinių kliūčių, ir
c)      kitos vietovės, kurioms turi įtakos specifinės kliūtys.
2.      Kad kalnų vietovės atitiktų reikalavimus išmokoms gauti pagal 31 straipsnį, jose turi būti smarkiai ribotos galimybės naudotis žeme ir labai padidėjusios gamybos išlaidos dėl:
a)      aukščio lemiamų itin nepalankių klimato sąlygų, dėl kurių žymiai sutrumpėja augimo sezonas;
b)      žemesniame aukštyje didesnėje atitinkamos vietovės dalyje esančių šlaitų, kurie yra pernelyg statūs, kad būtų galima naudoti techniką, arba kuriuose reikia naudoti labai brangią specialią įrangą, arba dėl abiejų šių veiksnių derinio, kai dėl vieno iš šių veiksnių atsiradusios kliūtys yra ne tokios didelės, bet dėl jų abiejų derinio susidaro lygiavertė kliūtis.
<…>
3.      Kad ne kalnų vietovės atitiktų reikalavimus išmokoms gauti pagal 31 straipsnį, laikoma, kad jose esama didelių gamtinių kliūčių, jeigu bent 60 % žemės ūkio paskirties žemės ploto atitinka bent vieną iš III priede išdėstytų kriterijų atsižvelgiant į nurodytą ribinę vertę.
Atitiktis toms sąlygoms užtikrinama administracinių vienetų lygiu (LAU 2 lygiu) arba aiškiai apibrėžto vietos vieneto, apimančio vieną aiškią vientisą geografinę vietovę, išskirtą pagal tam tikrus ekonominius ir administracinius kriterijus, lygiu.
Nustatydamos vietovių, kurioms taikoma ši dalis, ribas, valstybės narės taiko objektyviais kriterijais grindžiamą tikslaus nustatymo metodą, kurio tikslas – išbraukti vietoves, kuriose didelės gamtinės kliūtys pagal pirmą dalį buvo pagrįstos dokumentais, bet jos buvo įveiktos darant investicijas arba vykdant ekonominę veiklą, arba buvo pateikta normalaus žemės našumo įrodymų, arba jeigu 31 straipsnio 1 dalyje nurodytos prarastos pajamos arba papildomos išlaidos kompensuojamos, taikant gamybos metodus arba ūkininkavimo sistemas.
<…>“
11      Šio reglamento 60 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Išlaidos yra tinkamos finansuoti iš EŽŪFKP įnašo tik tuo atveju, jei jos susijusios su veiksmais, kuriuos <…> atrinko atitinkamos programos vadovaujančioji institucija arba kurie atrinkti jos atsakomybe.“
12      Šio reglamento 65 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės kiekvienai kaimo plėtros programai paskiria šias institucijas:
a)      už atitinkamos programos valdymą atsakingą vadovaujančiąją instituciją, kuri gali būti viešoji arba privati įstaiga, veikianti nacionaliniu arba regioniniu lygiu, arba tą užduotį atlikti gali valstybė narė;
b)      akredituotą mokėjimo agentūrą, kaip apibrėžta Reglamento [Nr. 1306/2013] 7 straipsnyje;
<…>“
13      To paties reglamento 66 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Vadovaujančioji institucija atsako už efektyvų, veiksmingą ir tinkamą vadovavimą programai bei jos įgyvendinimą <…>.“
Reglamentas Nr. 1307/2013
14      Reglamento Nr. 1307/2013 9 straipsnyje „Aktyvus ūkininkas“ nustatytos sąlygos, kurias turi atitikti fiziniai ar juridiniai asmenys arba tokių asmenų grupės, kad būtų laikomi aktyviais ūkininkais, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Vokietijos teisė
Federalinė teisė
15      Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1949 m. gegužės 23 d. Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (Vokietijos Federacinės Respublikos Pagrindinis įstatymas) (BGBl. 1949 I, p. 1) (toliau – Pagrindinis įstatymas) 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Visi žmonės yra lygūs prieš įstatymą.“
16      2015 m. vasario 24 d. Verordnung über die Durchführung von Stützungsregelungen und des Integrierten Verwaltungs- und Kontrollsystems (Maisto ir žemės ūkio federalinės ministerijos reglamentas, priimtas pritarus Finansų bei Ekonomikos ir energetikos federalinėms ministerijoms, dėl paramos nuostatų bei integruotos valdymo ir kontrolės sistemos įgyvendinimo) (BGBl. 2015 I, p. 166) (toliau – InVeKoSV) 2 straipsnyje nustatyta:
„1.      Jei šiame reglamente arba 1 straipsnio 1 dalies 4–6 punktuose nenurodyta kitaip, federacinės žemės, kurioje yra ūkininko veiklos vykdymo vieta, institucijos, kompetentingos pagal šios federacinės žemės teisę (federacinės žemės kompetentingos institucijos), turi teritorinę kompetenciją įgyvendinti šį reglamentą ir 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas nuostatas.
2.      Veiklos vykdymo vieta, reikšminga nustatant kompetentingą federacinės žemės instituciją, su kompetencijos perėmimo sąlyga pagal šio straipsnio 3 dalį, – tai vieta, esanti mokesčių inspekcijos, kuri kompetentinga nustatyti pajamų mokestį ūkininkui, atsakomybės teritorijoje. Juridinių asmenų, asmenų grupių ir kitų subjektų atvejais kompetentinga institucija yra federacinės žemės institucija, turinti kompetenciją teritorijoje, kurioje yra pastarųjų vadovybė.
3.      Jei ūkininkas turi tik vieną įmonės buveinę ir ši buveinė yra kitoje federacinėje žemėje nei ta, kurioje yra jo veiklos vykdymo vieta, federacinės žemės institucija, kurios teritorinei kompetencijai priklauso ši buveinė, gali, susitarusi su federacinės žemės institucija, turinčia teritorinę kompetenciją pagal šio straipsnio 2 dalį, ir gavusi ūkininko sutikimą, perimti kompetenciją, susijusią su šio reglamento taikymo sritimi; veiklos vykdymo vieta tokiu atveju yra įmonės buveinės vieta.
<…>“
Badeno-Viurtembergo žemės teisė
17      2019 m. lapkričio 6 d. Verwaltungsvorschrift des Ministeriums Ländlicher Raum zur Förderung landwirtschaftlicher Betriebe in Berggebieten und in bestimmten benachteiligten Gebieten (VwV Ausgleichszulage Landwirtschaft) (Kaimo vietovių ministerijos administracinės nuostatos dėl paramos ūkiams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir tam tikrose nepalankiose vietovėse) (GABl. 2019, p. 389) (toliau – VwV AZL), iš dalies pakeistų 2021 m. lapkričio 15 d. Verwaltungsvorschrift (Administracinės nuostatos) (GABl. 2021, p. 532) 1.1 punkte nurodyta:
„Šia parama siekiama nurodytose mažiau palankiose vietovėse (kalnų vietovėse, dėl didelių gamtinių kliūčių nepalankiose vietovėse, dėl kitų specifinių priežasčių nepalankiose vietovėse, išskyrus kalnų vietoves pagal galiojantį vietovių sąrašą (žr. 4 punktą) užtikrinti tvarų žemės ūkio paskirties žemės plotų naudojimą, taip prisidedant prie kraštovaizdžio išsaugojimo, taip pat tvaraus naudojimo priemonių išlaikymo ir skatinimo.“
18      VwV AZL 2.1 punkte įtvirtinta:
„Parama gali būti skiriama tik toms aktyvioms ūkininkėms ir ūkininkams, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1307/2013] 9 straipsnį, kurie patys eksploatuoja plotus, esančius vietovėse, kuriose taikomi naujai apibrėžti Badeno-Viurtembergo apribojimai. Pagalba gali būti skiriama tik toms ūkininkėms ir ūkininkams, kurių veiklos vykdymo vieta, kaip ji suprantama pagal InVeKoSV 2 straipsnį, yra Badene-Viurtemberge ir kurių įmonės buveinė yra Sąjungos valstybėje narėje.“
19      VwV AZL 3.2.1 punktas suformuluotas taip:
„Kompensacinė išmoka skiriama tik už žemės plotus, esančius reikalavimus atitinkančiose, naujai nurodytose Badeno-Viurtembergo vietovėse (žr. 4.2 punktą).“
20      VwV AZL 4.2 punkte numatyta:
„Vietovių registre <…> registruojamos ir yra reikšmingos šių kategorijų vietovės (vietovės, kuriose esama kliūčių):
–        kalnų vietovės,
–        ne kalnų vietovės, kuriose esama didelių gamtinių kliūčių,
–        kitos vietovės, kuriose esama specifinių kliūčių.“
Bavarijos žemės teisė
21      2019 m. kovo 1 d. Richtlinie des Bayerischen Staatsministeriums für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten zur Gewährung der Ausgleichszulage in benachteiligten Gebieten (AGZ) gemäß Verordnung (ES) Nr. 1305/2013 (Bavarijos žemės maisto, žemės ūkio ir miškininkystės ministerijos gairės dėl kompensacinės išmokos skyrimo vietovėse, kuriose esama kliūčių, pagal Reglamentą Nr. 1305/2013) (BayMBl. 2019 Nr. 143, toliau – AGZ) 2 punkte nustatyta:
„Kompensacinė išmoka skiriama už žemės ūkio reikmėms naudojamus žemės plotus, esančius Bavarijos vietovėse, kuriose esama kliūčių. Vietovės, kuriose esama kliūčių, kadastro lygmeniu buvo nustatytos 2018 m. lapkričio 29 d. Bavarijos žemės ūkio, žemės ūkio ir miškininkystės ministerijos pranešimu dėl žemės ūkio vietovių, kuriose esama kliūčių, kaip jos suprantamos pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 32 straipsnį, registro. Duomenys apie plotus, įtraukti į integruotą administravimo ir kontrolės sistemą, apima svarbią informaciją dėl priskyrimo teritorijai.“
22      AGZ 4 punkte nustatyta:
„Pagalbos gavėjas privalo:
–        žemės ūkio reikmėms eksploatuoti ne mažesnį kaip 3 hektarų plotą Bavarijos vietovėse, kuriose esama kliūčių,
–        turėti savo veiklos vykdymo vietą, kaip ji suprantama pagal InVeKoSV 2 straipsnį, Bavarijoje.
Jei ūkininkas nėra apmokestinamas pajamų mokesčiu Vokietijoje arba – juridinių asmenų, asmenų grupių ir valdų atveju – jei jų valdymo organas nėra Vokietijoje, didžioji dalis žemės ūkio veiklai skirto ploto, kurį ūkininkas eksploatuoja Vokietijoje, turi būti Bavarijoje <…>.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
23      Pareiškėja pagrindinėje byloje valdo pieno ūkį, kurio viena dalis yra Badeno-Viurtembergo žemėje (Vokietija), o kita dalis – Bavarijos žemėje (Vokietija). Registruota jos valdos buveinė yra Badene-Viurtemberge. Jos eksploatuojamos žemės ūkio paskirties žemės plotas Badene-Viurtemberge siekia maždaug 100–111 hektarų, o Bavarijoje – apie 27 hektarus, visa ši žemė yra kalnų vietovėje.
24      Bavarijoje esantys žemės plotai priskirti prie plotų, atitinkančių Sąjungos pagalbos kalnų vietovėms reikalavimus, ir už juos gali būti skiriama 50 EUR kompensacinė išmoka už hektarą.
25      Iki 2018 m. Badeno-Viurtembergo žemės kompetentinga institucija išmokėdavo pareiškėjai pagrindinėje byloje jos prašytas kompensacines išmokas už Badene-Viurtemberge ir Bavarijoje esančius žemės ūkio paskirties žemės plotus.
26      2019 m. gegužės 8 d. ji pateikė tai pačiai institucijai prašymą skirti kompensacinę išmoką už žemės ūkio paskirties žemės, kurioje esama gamtinių kliūčių, įskaitant maždaug 27 hektarus Bavarijoje esančių plotų, eksploatavimą 2019 m.
27      2019 m. gruodžio 5 d. sprendimu Ravensburgo administracinės tarnybos skyrė 4 095,66 EUR kompensacinę išmoką už Badene-Viurtemberge esančius žemės ūkio paskirties žemės plotus. Pareiškėjos pagrindinėje byloje paraiškos dalis dėl Bavarijoje esančių žemės plotų atmesta, motyvuojant tuo, kad jie nėra Badene-Viurtemberge.
28      2021 m. gegužės 11 d. sprendimu Regierungspräsidium Tübingen (Tiubingeno apskrities administracija, Vokietija) atmetė pareiškėjos pagrindinėje byloje pateiktą skundą dėl 2019 m. gruodžio 5 d. sprendimo.
29      2021 m. birželio 17 d. pareiškėja pagrindinėje byloje pateikė skundą Verwaltungsgericht Sigmaringen (Zigmaringeno administracinis teismas, Vokietija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, siekdama, pirma, kad būtų panaikintas 2019 m. gruodžio 5 d. sprendimas, patvirtintas 2021 m. gegužės 11 d. sprendimu, ir, antra, kad būtų skirta 1 371,26 EUR kompensacinė išmoka už reikalavimus atitinkančius Bavarijos kalnų vietovėse esančius žemės plotus. Nepatenkinus pirmojo reikalavimo, ji prašo pripažinti, kad atmestas prašymas skirti kompensacinę išmoką už šiuos plotus ir teisiniai pagrindai, kuriais remiantis priimtas sprendimas atmesti prašymą, t. y. VwV AZL 2.1 ir 3.2.1 punktai, pažeidžia Reglamento Nr. 1305/2013 31 ir 32 straipsnius.
30      Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl šių dviejų straipsnių aiškinimo ir dėl pagal šį reglamentą valstybių narių turimos diskrecijos nustatyti ar patikslinti kompensacinės išmokos, kurią gauti siekia pareiškėja pagrindinėje byloje, skyrimo sąlygas apimties.
31      Šiuo klausimu šis teismas nurodo, pirma, kad pagal Vokietijos teisę daug valstybės išmokų tretiesiems asmenims kaip įvairi pagalba skiriama remiantis ne privalomu teisiniu pagrindu, turinčiu įstatymo galią, bet „administracinėmis nuostatomis“, kurios yra administracijos vidaus teisės pobūdžio ir skirtos tik atitinkamos administracinės institucijos pareigūnams. Taigi tokios administracinės nuostatos yra privalomos tik kompetentingai administracinei institucijai, todėl šių nuostatų privalomumas gali būti tik netiesioginis, nes pagal Vokietijos Federacinės Respublikos Pagrindinio įstatymo 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą vienodo požiūrio principą ši institucija privalo elgtis su pareiškėju, prašančiu atitinkamos išmokos, taip pat kaip su asmenimis, kurių atžvilgiu ši institucija jau taikė šių administracinių nuostatų turinį.
32      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnyje numatytos kompensacinių išmokų už vietoves, kuriose esama gamtinių kliūčių, skyrimo sąlygos tiek Badene-Viurtemberge, tiek Bavarijoje reglamentuojamos administracinėmis nuostatomis, pagal kurias tokių kompensacinių išmokų skyrimas priklauso atitinkamai nuo to, ar atitinkamo ūkininko valdos buveinė ir reikalavimus atitinkantis plotas yra federalinėje žemėje, kurioje prašoma tokios išmokos.
33      Šis teismas pažymi, kad tokios kompensacinės išmokos galima prašyti tik toje federalinėje žemėje, kurioje registruota atitinkamo ūkininko valdos buveinė, todėl negalima paraiškos pateikti keliose federalinėse žemėse. Taigi į jį kreiptasi dėl situacijos, kai pareiškėjos pagrindinėje byloje registruota valdos buveinė yra Badene-Viurtemberge, todėl ji negali šioje federalinėje žemėje prašyti kompensacinių išmokų už Bavarijoje esančius savo plotus, bet prašymo išmokėti tokias išmokas už tuos plotus negali pateikti ir Bavarijos žemėje.
34      Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, pirma, kokios apimties diskrecija pagal Sąjungos teisę valstybės narės gali naudotis, kai nustato kompensacinių išmokų skyrimo vietovėms, atitinkančioms Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnyje numatytos pagalbos skyrimo reikalavimus, sąlygas, ypač kai, kaip nagrinėjama šioje byloje, vietovės priklauso dviejų federalinių žemių jurisdikcijoms.
35      Šio teismo teigimu, iš šio reglamento 32 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos formuluotės ir 26 konstatuojamosios dalies matyti, kad valstybės narės arba jų regionai, nustatydami vietovių, kurioms gali būti skiriamos tokios kompensacinės išmokos, ribas gali remtis tik kriterijais, susijusiais su atitinkamų plotų biofiziniais ypatumais, t. y. jų gamtinėmis savybėmis. Vis dėlto iš minėto reglamento nematyti, kad valstybės narės gali taikyti su šių plotų gamtinėmis savybėmis visiškai nesusijusius kriterijus, nes tai, kad šis reglamentas taikomas tiesiogiai, rodo, jog valstybės narės ar jų regionai negali taikyti šiame 32 straipsnyje neišvardytų ribų nustatymo kriterijų.
36      Antra, šiam teismui kyla klausimas, ar, kai valstybė narė arba valstybės narės regionas nusprendė numatyti kompensacinių išmokų kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, esantiems ūkininkams sistemą, pagal Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalį atitinkamiems ūkininkams suteikiama teisė gauti tokias kompensacines išmokas remiantis Sąjungos teise. Nors šio reglamento 31 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos ir 2 dalies formuluotė galėtų patvirtinti tokį aiškinimą, vis dėlto jis gali prieštarauti bendrai šio reglamento sistemai, pagal kurią reikalaujama, kad valstybės narės arba jų regionai turėtų parengtą kaimo plėtros programą, tačiau neįpareigojama į atitinkamas programas įtraukti kompensacinių išmokų.
37      Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Sąjungos teisė, konkrečiai Reglamentas Nr. 1305/2013, lemia atitinkamos valstybės narės ar regiono priimtų teisės aktų, kuriais įgyvendinama ši teisė ir nustatomos tuose aktuose numatytų kompensacinių išmokų skyrimo sąlygos, teisinį pobūdį ir taikymo sritį tiek, kiek tinkamumo kriterijų nustatymas administracinėmis nuostatomis, t. y. neprivalomomis teisės normomis, galėtų pakenkti šio reglamento naudingam poveikiui.
38      Šiomis aplinkybėmis Verwaltungsgericht Sigmaringen (Zigmaringeno administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar nacionalinė administracinė nuostata ir paramos teikimo praktika, pagal kurias kompensacinė išmoka už žemės plotus kalnų vietovėse ir tam tikrose vietovėse, kuriose esama kliūčių, neskiriama tik todėl, kad žemės plotai, už kuriuos turėtų būti skiriama kompensacinė išmoka, yra už kompensacinę išmoką skiriančio valstybės narės regiono, kaip jis apibrėžtas Reglamento [Nr. 1305/2013] 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punkte, ribų, suderinamos su Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa ir 2 dalimi, taip pat 32 straipsnio 1 dalies a punktu, 2 dalies pirma pastraipa ir 3 dalies antra ir trečia pastraipomis? Ar žemės plotą valdančio ūkininko veiklos vykdymo vieta yra šiuo tikslu leistinas skiriamasis kriterijus?
2.      Ar Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės ar valstybės narės regiono, kuris nusprendė skirti išmokas kalnų vietovėse ar kitose vietovėse, kuriose esama kliūčių, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalį, įsikūrusiems ūkininkams, nuostatos turi būti suformuluotos taip, kad išmoka būtų skiriama ir už tuos žemės plotus, kuriuos kita valstybė narė ar kitas tos pačios valstybės narės regionas, taip pat nusprendęs skirti išmokas kalnų vietovėse ar kitose vietovėse, kuriose esama kliūčių, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalį, įsikūrusiems ūkininkams, būtų priskyręs kalnų vietovėms ar kitoms vietovėms, kuriose esama kliūčių, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 32 straipsnio 1 dalį?
3.      Ar Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa ir 2 dalis turi būti aiškinamos taip, kad iš šios normos iš esmės tiesiogiai kyla ūkininko teisė pareikšti Sąjungos teise grindžiamą reikalavimą valstybei narei ar valstybės narės regionui skirti (kompensacinę) išmoką, jei ūkininkas yra aktyvus ir valdo žemės plotus, kuriuos valstybė narė ar valstybės narės regionas yra priskyręs kalnų ar kitoms vietovėms, kuriose esama kliūčių, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 32 straipsnio 1 dalį, o atitinkama valstybė narė ar jos regionas nusprendė skirti (kompensacines) išmokas, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą?
Jeigu atsakymas į šį klausimą būtų teigiamas:
a)      Į ką nukreipiamas Sąjungos teise grindžiamas reikalavimas pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalį? Ar jis visada reiškiamas pačiai valstybei narei, ar bet kuriuo atveju valstybės narės regionui [Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktas], jei regionas nepriklausomai nuo valstybės narės nusprendė skirti kompensacines išmokas ūkininkams pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnį?
b)      Ar Sąjungos teise grindžiama teisė į kompensacinę išmoką iš esmės reiškia, kad ūkininkas turi atitikti kitus reikalavimus, viršijančius nustatytuosius Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje ir 2 dalyje, kuriuos atitikti, įgyvendindami minėtas nuostatas nacionaliniu lygmeniu, reikalauja kompensacines išmokas skirianti valstybė narė ar jos regionas?
4.      Jeigu į trečiąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
Ar Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės ar vieno iš jos regionų nuostatos dėl (kompensacinių) išmokų, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1305/2013] 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, skyrimui taikomų reikalavimų privalo būti tokio teisinio pobūdžio, kuris leistų ūkininkams turėti teisę į (kompensacinę) išmoką, jei jie atitinka reikalavimus, kuriuos atitinkama valstybė narė ar jos regionas nustatė išmokų skyrimui, nepriklausomai nuo faktinės valstybės narės ar jos regiono paramos teikimo praktikos?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
39      Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktą, 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį, 32 straipsnio 1 dalies a punktą, 2 dalies pirmą pastraipą ir 3 dalies antrą ir trečią pastraipas reikia aiškinti taip: pagal šias nuostatas draudžiami valstybės narės ir (arba) valstybės narės regiono teisės aktai arba administracinė praktika, kurių laikantis, pirma, neskiriamos kompensacinės išmokos ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, motyvuojant tuo, kad vietovės, už kurias skiriama ši išmoka, yra už valstybės narės regiono, kurio kaimo plėtros programoje ji numatyta, teritorijos ribų, ir, antra, kaip tokio skyrimo kriterijumi remiamasi ūkininko, kuris ūkininkauja atitinkamoje vietovėje, valdos buveinės vieta.
40      Pirma, svarbu pažymėti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1305/2013 1 straipsnio 1 dalies, jame nustatyti tikslai, prie kurių įgyvendinimo turi prisidėti kaimo plėtros politika, ir atitinkami Sąjungos kaimo plėtros prioritetai. Juo apibrėžiamas strateginis šios politikos kontekstas ir priemonės, kurios turi būti priimtos siekiant ją įgyvendinti. Be to, juo nustatomos programavimo, bendradarbiavimo tinkle, valdymo, stebėsenos ir vertinimo taisyklės, grindžiamos bendra valstybių narių arba jų regionų ir Komisijos atsakomybe, ir taisyklės, kuriomis užtikrinamas EŽŪFKP koordinavimas su kitomis Sąjungos priemonėmis.
41      Remdamosi šia bendra atsakomybe valstybės narės įgyvendina Reglamentą Nr. 1305/2013 per savo kaimo plėtros paramos programas. Pagal šį reglamentą joms paliekama laisvė patvirtinti priemonių, skirtų Sąjungos kaimo plėtros prioritetams įgyvendinti, rinkinį (šiuo klausimu žr. 2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
42      Taigi kiekviena valstybė narė turėtų parengti visos savo teritorijos bendrą nacionalinę kaimo plėtros programą arba regioninių programų rinkinį, arba ir nacionalinę programą, ir regioninių programų rinkinį; šiomis programomis įgyvendinama strategija, kuria siekiama įgyvendinti Sąjungos kaimo plėtros prioritetus (2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43      Taigi Reglamentu Nr. 1305/2013 valstybėms narėms paliekama diskrecija dėl jame numatytos paramos įgyvendinimo tvarkos (2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44      Ta diskrecija gali būti susijusi, be kita ko, su projektų atrankos kriterijais, siekiant užtikrinti, kad kaimo plėtrai skiriami finansiniai ištekliai būtų naudojami kuo tinkamiau ir skiriami kaimo plėtros programose numatytoms priemonėms, kurios atitinka Sąjungos kaimo plėtros prioritetus, taip pat garantuoti vienodas sąlygas pareiškėjams (2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45      Šios priemonės, kurios, kaip nustatyta Reglamento Nr. 1305/2013 6 straipsnio 2 dalyje, atsižvelgiant į jo 7 konstatuojamąją dalį, gali būti planuojamos nacionaliniu arba regioniniu lygmeniu, pagal Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą apima išmokas ūkininkams, kurių valda yra kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių. Šios išmokos skiriamos kasmet už žemės ūkio paskirties žemės ploto hektarą, siekiant ūkininkams kompensuoti visas papildomas išlaidas ir negautas pajamas, patirtas dėl šių žemės ūkio gamybos apribojimų atitinkamoje vietovėje, arba jų dalį.
46      Kalnų vietovės ir kitos vietovės, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių apribojimų, už kurias ūkininkas gali gauti šio sprendimo 45 punkte nurodytas išmokas, remiantis minėto reglamento 32 straipsniu, apibrėžiamos atitinkamose nacionalinėse ar regioninėse programose.
47      Vadinasi, jei valstybė narė nusprendė parengti ne nacionalinę programą, o kelias regionines programas, atitinkami tos valstybės narės regionai, kaip jie apibrėžti Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punkte, turi pasirinkti priemones kaimo plėtros tikslams pasiekti, įskaitant prireikus to reglamento 31 straipsnyje numatytą priemonę, ir įtraukti jas į savo atitinkamas programas.
48      Tai, kad įvairios regioninės programos yra atskiros ir savarankiškos, taip pat pabrėžiama minėto reglamento 65 straipsnio 2 dalies a punkte, siejamame su to paties reglamento 50 konstatuojamąja dalimi, pagal kurią valstybės narės kiekvienai kaimo plėtros programai paskiria vieną vadovaujančiąją instituciją, kuri pagal Reglamento Nr. 1305/2013 66 straipsnio 1 dalį yra atsakinga už veiksmingą, efektyvų ir teisingą programos valdymą ir įgyvendinimą.
49      Be to, pagal šio reglamento 60 straipsnio 2 dalį išlaidas galima finansuoti iš EŽŪFKP įnašo, tik jei jos susijusios su veiksmais, dėl kurių sprendimą priėmė „atitinkamos programos vadovaujančioji institucija arba kurie atrinkti jos atsakomybe“.
50      Taigi iš Reglamento Nr. 1305/2013 sistemos matyti, kad, kai atitinkamų priemonių programa parengiama regioniniu lygmeniu, pagal Reglamento Nr. 1305/2013 31 ir 32 straipsnius valstybių narių regionams suteikta diskrecija gali būti įgyvendinama tik jų regioninėse programose ir tokiu atveju – tik atitinkamos regioninės valdžios institucijos teritorijoje.
51      Tokiu atveju minėtą sistemą taip pat atitinka tai, kad valstybės narės regionas negali nei nustatyti reikalavimus atitinkančių plotų, kaip jie suprantami pagal to reglamento 32 straipsnį, ribų, nei skirti kompensacinių išmokų už tokius plotus pagal to reglamento 31 straipsnio 2 dalį, kai tie plotai nėra jos teritorijoje, nes pagal tą sistemą tokių išmokų skyrimui taikomas teritorinis apribojimas.
52      Antra, reikia nustatyti, ar ūkininko, prašančio skirti kompensacinę išmoką pagal Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį, valdos buveinė yra teisėtas tokios išmokos skyrimo kriterijus.
53      Pirmiausia reikia priminti, jog to reglamento 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad išmokos kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių kliūčių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrusiems ūkininkams skiriamos kasmet už žemės ūkio paskirties žemės ploto hektarą, o 31 straipsnio 2 dalyje patikslinta, kad tokios išmokos skiriamos ūkininkams, kurie įsipareigoja tęsti ūkininkavimo veiklą pagal to reglamento 32 straipsnį nustatytose vietovėse ir yra aktyvūs ūkininkai, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1307/2013 9 straipsnyje.
54      Be to, iš Reglamento Nr. 1305/2013 32 straipsnio 2 dalies matyti, kad kalnų vietovėms, atitinkančioms tokių išmokų skyrimo reikalavimus, būdingos smarkiai ribotos galimybės naudotis žeme ir labai padidėjusios gamybos išlaidos dėl aukščio lemiamų itin nepalankių klimato sąlygų, dėl kurių žymiai sutrumpėja augimo sezonas, arba dėl žemesniame aukštyje didesnėje atitinkamos vietovės dalyje esančių ypač stačių šlaitų. Pastaruoju atveju neįmanoma naudoti technikos arba reikia naudoti labai brangią specialią įrangą, arba dėl abiejų šių veiksnių derinio, kai dėl vieno iš šių veiksnių atsiradusios kliūtys yra ne tokios didelės, bet dėl jų abiejų derinio susidaro lygiavertė kliūtis.
55      Galiausiai svarbu pabrėžti, kad Reglamento Nr. 1305/2013 32 straipsnio 3 dalyje, siejamoje su jo III priedu, išvardyti požymiai, pagal kuriuos galima apibrėžti kitas nei kalnų vietoves, kurioms gali būti skiriamos kompensacinės išmokos, t. y. vėlgi, atitinkamų vietovių biofiziniai arba gamtiniai kriterijai.
56      To reglamento 32 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta, kad tokiose vietovėse ne mažiau kaip 60 % žemės ūkio paskirties žemės ploto turi atitikti bent vieną iš III priede išvardytų kriterijų, atsižvelgiant į ribinę vertę, o to reglamento 32 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje patikslinama, kad nustatydamos tokių vietovių ribas valstybės narės taiko objektyviais kriterijais grindžiamą tikslaus nustatymo metodą, kad nebūtų įtrauktos teritorijos, kuriose didelės gamtinės kliūtys pagal pirmą pastraipą buvo įrodytos, bet jos buvo įveiktos darant investicijas arba vykdant ekonominę veiklą, arba buvo pateikta normalaus žemės našumo įrodymų, arba jeigu 31 straipsnio 1 dalyje nurodytos prarastos pajamos arba papildomos išlaidos kompensuojamos, taikant gamybos metodus arba ūkininkavimo sistemas.
57      Šiuo klausimu, kaip matyti iš šio sprendimo 43 punkto, pagal Reglamentą Nr. 1305/2013 valstybės narės ar jų regionai turi diskreciją.
58      Vis dėlto atrodo, kad šio reglamento 32 straipsnyje nustatyti kriterijai, pagal kuriuos nustatomos vietovių, už kurias gali būti mokama kompensacinė išmoka ūkininkams kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, ribos, yra susiję su atitinkamų vietovių biofizinėmis ar gamtinėmis savybėmis, t. y. su objektyviais veiksniais, kuriuos lemia atitinkamų vietovių gamtiniai ypatumai.
59      Tokį aiškinimą pagrindžia Reglamento Nr. 1305/2013 26 konstatuojamoji dalis, pagal kurią, „siekiant užtikrinti, kad Sąjungos lėšos būtų naudojamos veiksmingai ir visos Sąjungos ūkininkams būtų taikomos vienodos sąlygos, kalnų vietovės arba vietovės, kuriose esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių, turėtų būti apibrėžtos pagal objektyvius kriterijus. Apibrėžiant vietoves, kuriose esama gamtinių kliūčių, tie kriterijai turėtų būti biofiziniai kriterijai ir grindžiami patikima moksline informacija“.
60      Vis dėlto reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytos kompensacinės išmokos prašančio ūkininko valdos buveinė nėra vienas iš šiame reglamente nustatytų apibrėžimo kriterijų.
61      Šiomis aplinkybėmis reikia patikslinti, kad, kaip rašytinėse pastabose pažymi Komisija, ūkininko valdos buveinės valstybėje narėje ar valstybės narės regione kriterijus neturi jokio ryšio su teritorijos biofizinėmis ar gamtinėmis savybėmis, dėl kurių jis gali būti laikomas kalnų vietove arba vietove, kurioje esama gamtinių ar kitokių specifinių kliūčių.
62      Be to, pateikti klausimai grindžiami būtent prielaida, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami žemės ūkio žemės plotai yra vietovėse, kurias kompetentingas regionas, t. y. Bavarijos žemė, pagal Reglamento Nr. 1305/2013 32 straipsnį iš tiesų nurodė kaip vietoves, už kurias gali būti mokamos šio reglamento 31 straipsnyje numatytos išmokos.
63      Kita vertus, kadangi ūkininko valdos buveinės kriterijus yra papildoma atitikties reikalavimams sąlyga, kurią nustato kompetentingas regionas naudodamasis šio sprendimo 43 punkte nurodyta diskrecija, reikia konstatuoti, kad šis kriterijus gali pakenkti Reglamento Nr. 1305/2013 31 ir 32 straipsnių veiksmingumui ir tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pažeisti SESV 40 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą nediskriminavimo principą, nes dėl šio kriterijaus už vietoves, už kurias gali būti mokama kompensacinė išmoka, tokia išmoka neskiriama vien todėl, kad atitinkamo ūkininko valdos buveinė yra kitame atitinkamos valstybės narės regione.
64      Šiuo klausimu, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 57 punkte, kai valstybė narė ar valstybės narės regionas kaimo plėtros programoje numato, kad kompensacinės išmokos už kalnų vietoves arba vietoves, kuriose taikomi kiti apribojimai, skiriamos, tik jei plotas atitinka ūkininko valdos buveinės kriterijų, ta valstybė narė ar jos regionas, naudodamiesi savo diskrecija, be kita ko, nukrypsta nuo Reglamente Nr. 1305/2013 išsamiai išvardytų sąlygų, susijusių, pirma, su reikalavimus atitinkančių vietovių apibrėžimu pagal šio reglamento 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 32 straipsnį ir, antra, su ūkininko, prašančio skirti kompensacines išmokas, aktyvaus ūkininko statusu, numatytu minėto reglamento 31 straipsnio 2 dalyje, ir taip kenkia šių nuostatų veiksmingumui ir pažeidžia SESV 40 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą nediskriminavimo principą (pagal analogiją žr. 2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Ketelä, C‑592/11, EU:C:2012:673, 44 punktą ir nurodytą jurisprudenciją ir 2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Baramlay, C‑6/23, EU:C:2024:294, 53 punktą).
65      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktą, 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį bei 32 straipsnio 1 dalies a punktą, 2 dalies pirmą pastraipą ir 3 dalies antrą ir trečią pastraipas reikia aiškinti taip: pagal šias nuostatas nedraudžiami valstybės narės ir (arba) valstybės narės regiono teisės aktai arba administracinė praktika, kurių laikantis neskiriama kompensacinė išmoka ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, motyvuojant tuo, kad vietovės, už kurias gali būti skiriama ši išmoka, yra už valstybės narės regiono, kurio kaimo plėtros programoje minėta išmoka numatyta, teritorijos ribų. Vis dėlto, pagal tas pačias nuostatas draudžiama tos pačios išmokos skyrimo kriterijumi laikyti atitinkamą vietovę eksploatuojančio ūkininko valdos buveinės vietą.
Dėl trečiojo klausimo
Dėl trečiojo klausimo pirmos dalies
66      Trečiojo klausimo pirmoje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal Sąjungos teisę šiomis nuostatomis tiesiogiai suteikiama teisė į kompensacinės išmokos mokėjimą ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, kai valstybė narė ar valstybės narės regionas kaimo plėtros programoje numato skirti tokias išmokas už tokio tipo vietoves.
67      Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, jog, kaip matyti iš šio sprendimo 53 punkto, to reglamento 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad išmokos kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrusiems ūkininkams „skiriamos“ kasmet už žemės ūkio paskirties žemės ploto hektarą, o šio 31 straipsnio 2 dalyje patikslinta, kad tokios išmokos „skiriamos“ ūkininkams, kurie įsipareigoja tęsti ūkininkavimo veiklą pagal to reglamento 32 straipsnį nustatytose vietovėse ir yra aktyvūs ūkininkai, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1307/2013 9 straipsnyje.
68      Žinoma, valstybės narės arba jų regionai iš esmės gali pasirinkti, ką įtraukti į savo kaimo plėtros programas. Be to, reikia pažymėti, kad, kaip patikslinta Reglamento Nr. 1305/2013 13 straipsnio formuluotėje, šio reglamento VI priede pateiktas priemonių, kurios yra ypač svarbios Sąjungos kaimo plėtros prioritetams, sąrašas yra tik orientacinis (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Lauku atbalsta dienests (Parama verslui pradėti žemės ūkyje), C‑119/20, EU:C:2021:817, 60 ir 61 punktus).
69      Be to, Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje ir 2 dalyje numatytos kompensacinės išmokos už kalnų vietoves ir kitas vietoves, kuriose esama gamtinių ir kitų specifinių kliūčių, negali būti laikomos priemone, kurią valstybės narės ar jų regionai privalo įtraukti į savo atitinkamas kaimo plėtros programas.
70      Vis dėlto iš Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos ir 2 dalies formuluotės matyti, kad, kaip iš esmės generalinis advokatas pažymėjo išvados 65 ir 67 punktuose, jei valstybė narė arba valstybės narės regionas savo kaimo plėtros programoje numato išmokas už kalnų vietoves ir kitas vietoves, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių ir kurios pagal to reglamento 32 straipsnį buvo pripažintos vietovėmis, atitinkančiomis paramos skyrimo reikalavimus, bet kuris „aktyvus ūkininkas“, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1307/2013 9 straipsnyje, turi teisę gauti tokią išmoką.
71      Vadinasi, jei valstybė narė ar valstybės narės regionas, naudodamiesi Reglamentu Nr. 1305/2013 suteikta diskrecija, nusprendė parengti kaimo plėtros programą, kurioje numatyta kompensacinė išmoka už nustatytas reikalavimus atitinkančias vietoves, dėl šio reglamento 31 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos ir 2 dalies formuluotės besąlygiškumo skirti tokią išmoką tampa privaloma, todėl, pasinaudojus tokia pasirinkimo teise, negalima remtis šia diskrecija siekiant neskirti tokios kompensacinės išmokos.
72      Vis dėlto, jeigu išmoka už kalnų vietoves ir kitas vietoves, kuriose esama gamtinių arba kitų specifinių kliūčių, nėra numatyta atitinkamoje kaimo plėtros programoje, ūkininkams, dirbantiems žemės ūkio paskirties žemę tose vietovėse, neatsiranda teisė gauti kompensacinę išmoką, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje ir 2 dalyje.
73      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal Sąjungos teisę šiomis nuostatomis tiesiogiai suteikiama teisė į kompensacinės išmokos mokėjimą ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, kai valstybė narė ar valstybės narės regionas kaimo plėtros programoje numato skirti tokias išmokas už tokio tipo vietoves.
Dėl trečiojo klausimo antros dalies pirmojo klausimo
74      Trečiojo klausimo antros dalies pirmuoju klausimu, pateiktu tuo atveju, jei į trečiojo klausimo pirmąją dalį būtų atsakyta teigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktą ir 31 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrę ūkininkai gali remtis teise į kompensacinės išmokos mokėjimą, reikalaudami tokios išmokos iš valstybės narės ar atitinkamo valstybės narės regiono, kai ši valstybė ar, nepriklausomai nuo minėtos valstybės narės, šis regionas nusprendė skirti kompensacines išmokas už savo teritorijoje esančius reikalavimus atitinkančius plotus.
75      Kaip matyti iš šio sprendimo 51 punkto, Reglamento Nr. 1305/2013 sistemai būdinga tai, kad atitinkamos valstybės narės regionas negali nei apibrėžti reikalavimus atitinkančių plotų, kaip jie suprantami pagal šio reglamento 32 straipsnį, nei skirti kompensacinių išmokų už tokius plotus pagal šio reglamento 31 straipsnio 2 dalį, jei jie yra ne jo teritorijoje.
76      Taigi aktyvaus ūkininko, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1307/2013 9 straipsnyje, teisė į kompensacinės išmokos mokėjimą pagal Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį gali būti pareikšta tik vietos valdžios institucijai, kuri pagal savo kaimo plėtros programą nusprendė mokėti kompensacines išmokas, tik už jos teritorijoje esančius reikalavimus atitinkančius plotus.
77      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiojo klausimo antros dalies pirmąjį klausimą, reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1305/2013 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktą ir 31 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrę ūkininkai gali remtis teise į kompensacinės išmokos mokėjimą, reikalaudami tokios išmokos iš valstybės narės ar atitinkamo valstybės narės regiono, kai ši valstybė ar, nepriklausomai nuo minėtos valstybės narės, šis regionas nusprendė skirti kompensacines išmokas už savo teritorijoje esančius reikalavimus atitinkančius plotus.
Dėl trečiojo klausimo antros dalies antrojo klausimo
78      Trečiojo klausimo antros dalies antruoju klausimu, kuris taip pat pateiktas, jei atsakymas į trečiojo klausimo pirmą dalį būtų teigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį reikia aiškinti taip, kad jomis draudžiama valstybei narei ar valstybės narės regionui, kaimo plėtros programoje numačiusiems skirti kompensacinę išmoką kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrusiems ūkininkams, reikalauti, kad atitinkamas ūkininkas įvykdytų kitas sąlygas, nei numatytos šiose nuostatose.
79      Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis klausimas Teisingumo Teismui pateiktas kartu su pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar ūkininko, siekiančio gauti kompensacinę išmoką pagal Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį, valdos buveinė yra teisėtas tokios išmokos skyrimo kriterijus.
80      Kaip matyti iš šio sprendimo 64 punkto, Reglamento Nr. 1305/2013 31 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje ir 32 straipsnyje išvardytos išsamios sąlygos, susijusios, pirma, su reikalavimus atitinkančių teritorijų apibrėžimu ir, antra, su aktyvaus ūkininko statusu, o valstybės narės ar jų regionai negali nuo jų nukrypti naudodamiesi šiuo reglamentu jiems suteikta diskrecija.
81      Be to, reikia konstatuoti, kad šis teismas, siekdamas išspręsti ginčą pagrindinėje byloje, taip pat nenurodo, kokiomis kitomis sąlygomis nei ta, kuri susijusi su minėta buveine, jis ketina konkrečiai remtis šiame antros dalies antrajame klausime.
82      Šiuo klausimu, nors tiesa, kad prejudiciniams klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija, reikia pabrėžti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikiamas ne dėl to, kad būtų suformuluotos patariamosios nuomonės bendro pobūdžio arba hipotetiniais klausimais, o dėl to, kad reikia veiksmingai išspręsti ginčą (2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 194 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
83      Nagrinėjamu atveju iš atsakymo į pirmąjį ir antrąjį klausimus matyti, kad sąlyga, susijusi su reikalavimu, kad žemės ūkio valdos registruota buveinė būtų vietovėje, už kurią gali būti skiriama kompensacinė išmoka, prieštarauja Reglamento Nr. 1305/2013 31 ir 32 straipsniams. Šiomis aplinkybėmis, remiantis nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, neatrodo, kad, siekiant priimti sprendimą pagrindinėje byloje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat reikia įvertinti kitas sąlygas, kurių gali reikalauti valstybė narė ar valstybės narės regionas, kurie savo kaimo plėtros programoje numatė mokėti kompensacines išmokas.
84      Nesant patikslinimų šiuo klausimu, darytina išvada, kad trečiojo klausimo antros dalies antras klausimas yra nepriimtinas.
Dėl ketvirtojo klausimo
85      Atsižvelgiant į atsakymą į trečiąjį klausimą, nereikia atsakyti į ketvirtąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
86      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.      2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005, iš dalies pakeisto 2017 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/2393, 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktą, 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį bei 32 straipsnio 1 dalies a punktą, 2 dalies pirmą pastraipą ir 3 dalies antrą ir trečią pastraipas
reikia aiškinti taip:
pagal šias nuostatas nedraudžiami valstybės narės ir (arba) valstybės narės regiono teisės aktai arba administracinė praktika, kurių laikantis neskiriama kompensacinė išmoka ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, motyvuojant tuo, kad vietovės, už kurias gali būti skiriama ši išmoka, yra už valstybės narės regiono, kurio kaimo plėtros programoje minėta išmoka numatyta, teritorijos ribų. Vis dėlto, pagal tas pačias nuostatas draudžiama tos pačios išmokos skyrimo kriterijumi laikyti atitinkamą vietovę eksploatuojančio ūkininko valdos buveinės vietą.
2.      Reglamento Nr. 1305/2013, iš dalies pakeisto Reglamentu 2017/2393, 31 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir 2 dalį
reikia aiškinti taip:
pagal Sąjungos teisę šiomis nuostatomis tiesiogiai suteikiama teisė į kompensacinės išmokos mokėjimą ūkininkams, įsikūrusiems kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, kai valstybė narė ar valstybės narės regionas kaimo plėtros programoje numato skirti tokias išmokas už tokio tipo vietoves.
3.      Reglamento Nr. 1305/2013, iš dalies pakeisto Reglamentu 2017/2393, 2 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktą ir 31 straipsnio 1 dalį
reikia aiškinti taip:
kalnų vietovėse ir kitose vietovėse, kuriose esama gamtinių ar kitų specifinių kliūčių, įsikūrę ūkininkai gali remtis teise į kompensacinės išmokos mokėjimą, reikalaudami tokios išmokos iš valstybės narės ar atitinkamo valstybės narės regiono, kai ši valstybė ar, nepriklausomai nuo minėtos valstybės narės, šis regionas nusprendė skirti kompensacines išmokas už savo teritorijoje esančius reikalavimus atitinkančius plotus.
Parašai.
*      Proceso kalba: vokiečių.