62023CJ0059
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. rugsėjo 11 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas ir 108 straipsnis – Numatoma pagalba dviem naujiems branduoliniams reaktoriams Pakšo (Vengrija) atominėje elektrinėje įrengti – Tiesioginis statybos darbų sutarties sudarymas – Direktyva 2014/25/ES – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka, jei laikomasi tam tikrų įsipareigojimų – Pagalbos suderinamumas su Sąjungos teise, išskyrus valstybės pagalbos teisę – Pagalbos dalykas – Nuo pagalbos neatsiejamos sąlygos – Lygiagrečiai vykdoma procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Pareiga motyvuoti“
Byloje C‑59/23 P
dėl 2023 m. vasario 6 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Austrijos Respublika, atstovaujama A. Posch, M. Fruhmann, M. Klamert ir F. Koppensteiner, padedamų Rechtsanwalt H. Kristoferitsch,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Europos Komisijai, atstovaujamai P. Němečková ir L. Wildpanner,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei, atstovaujamai A. Germeaux ir T. Schell, padedamų avocat P. Kinsch,
Čekijos Respublikai, atstovaujamai M. Smolek, L. Halajová, T. Müller ir J. Vláčil,
Prancūzijos Respublikai, iš pradžių atstovaujamai R. Bénard, T. Lechevallier, T. Stéhelin, vėliau – T. Lechevallier ir T. Stéhelin,
Vengrijai, atstovaujamai M. Z. Fehér, padedamo ügyvédek B. Karsai, Z. Zs. Lehoczki ir P. Nagy,
Lenkijos Respublikai, atstovaujamai B. Majczyna,
Slovakijos Respublikai,
Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei,
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai F. Biltgen, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, N. Jääskinen, D. Gratsias (pranešėjas) ir M. Gavalec, teisėjai A. Arabadjiev, I. Ziemele, J. Passer, O. Spineanu-Matei, M. Condinanzi ir R. Frendo,
generalinė advokatė L. Medina,
posėdžio sekretorius I. Illéssy, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. lapkričio 12 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2025 m. vasario 27 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Austrijos Respublika prašo panaikinti 2022 m. lapkričio 30 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Austrija / Komisija (T‑101/18, EU:T:2022:728; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo tas teismas atmetė jos ieškinį dėl 2017 m. kovo 6 d. Komisijos sprendimo (ES) 2017/2112 dėl Priemonės / Pagalbos schemos / Valstybės pagalbos SA.38454–2015/C (ex 2015/N), kurią Vengrija planuoja įgyvendinti siekdama paremti dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimą Pakšo II atominėje elektrinėje (OL L 317, 2017, p. 45; toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.
I. Teisinis pagrindas
A. Direktyva 2004/17/EB
2
2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19) 40 straipsnio „Atvirų, ribotų ir derybų procedūrų taikymas“ 3 dalyje buvo nustatyta:
„Perkantieji subjektai gali taikyti procedūrą be išankstinio kvietimo dalyvauti konkurse šiais atvejais:
<…>
c)
kai dėl techninių ar meninio pobūdžio priežasčių arba dėl priežasčių, susijusių su išimtinių teisių apsauga, sutartį gali įvykdyti tik konkretus ūkio subjektas;
<…>“
B. Direktyva 2014/25/ES
3
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB (OL L 94, 2014, p. 243), 50 straipsnyje „Derybų be išankstinio kvietimo dalyvauti konkurse naudojimas“ numatyta:
„Perkantieji subjektai gali taikyti derybas be išankstinio kvietimo dalyvauti konkurse tokiais atvejais:
<…>
c)
kai atlikti darbus, tiekti prekes arba teikti paslaugas gali tik konkretus ekonominės veiklos vykdytojas dėl bet kurios iš toliau išvardytų priežasčių:
i)
pirkimo tikslas yra unikalaus meno kūrinio ar meninio pasirodymo sukūrimas arba įsigijimas;
ii)
konkurencijos nėra dėl techninių priežasčių;
iii)
išimtinių teisių, įskaitant intelektinės nuosavybės teises, apsaugos.
Išimtys, nustatytos ii ir iii punktuose, taikomos tik tuo atveju, jeigu nėra pagrįstos alternatyvos arba pakaitalo ir konkurencijos nebuvimas nėra nulemtas dirbtinio pirkimo parametrų susiaurinimo;
<…>“
4
Šios direktyvos 106 straipsnio „Perkėlimo į nacionalinę teisę ir pereinamojo laikotarpio nuostatos“ 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip nuo 2016 m. balandžio 18 d. <…>“
5
Minėtos direktyvos 107 straipsnio „Panaikinimas“ pirmoje pastraipoje numatyta:
„Direktyva 2004/17/EB panaikinama nuo 2016 m. balandžio 18 d.“
II. Ginčo aplinkybės
6
Ginčo aplinkybės nurodytos skundžiamo sprendimo 2–9 punktuose. Šio proceso tikslais jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
7
2015 m. gegužės 22 d. Vengrija pranešė Europos Komisijai apie priemonę, užregistruotą numeriu C(2017) 1486; ja siekiama suteikti finansinį įnašą įrengiant du naujus branduolinius reaktorius (atitinkamai 5 ir 6 blokus) Pakšo (Vengrija) atominėje elektrinėje, vadinamojoje „Paks II“ (toliau – du nauji branduoliniai reaktoriai), papildant joje jau eksploatuojamus keturis branduolinius reaktorius. Priemonės, apie kurią pranešta, gavėja buvo bendrovė „MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares“ (toliau – bendrovė „Paks II“), kurios 100 % kapitalo priklausė Vengrijos valstybei ir kuri turėjo tapti dviejų naujų branduolinių reaktorių savininke bei eksploatuojančia bendrove.
8
Pagal 2014 m. sausio 14 d. Rusijos Federacijos ir Vengrijos sudarytą tarpvyriausybinį susitarimą dėl bendradarbiavimo taikaus branduolinės energijos naudojimo srityje (toliau – tarpvyriausybinis susitarimas) šios dvi valstybės įsipareigojo bendradarbiauti pagal branduolinę programą, vykdant Pakšo atominės elektrinės techninę priežiūrą ir plėtrą. Remiantis šiuo susitarimu, Rusijos Federacija ir Vengrija turėjo paskirti po vieną patyrusią valstybės valdomą ir kontroliuojamą įstaigą, finansiškai ir techniškai atsakingą už savo, kaip projekto rangovės ir vadovės, įsipareigojimų, susijusių, be kita ko, su dviejų naujų branduolinių reaktorių projektavimu, statyba ir eksploatavimo pradžia, vykdymą. Rusijos Federacija paskyrė akcinę bendrovę „Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt“ (toliau – JSC NIAEP) dviem naujiems branduoliniams reaktoriams statyti, o Vengrija paskyrė bendrovę „Paks II“ jiems valdyti ir eksploatuoti. Šiuo tikslu 2014 m. gruodžio 9 d. JSC NIAEP ir bendrovė „Paks II“ pasirašė susitarimą dėl minėtų reaktorių inžinerijos, pirkimo ir statybos darbų.
9
Tarpvyriausybiniame susitarime Rusijos Federacija įsipareigojo suteikti Vengrijai valstybinę paskolą, skirtą dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimui finansuoti. Šiai paskolai taikomas 2014 m. kovo 28 d. tarpvyriausybinis susitarimas dėl finansavimo, o pagal jį numatyta galimybė suteikti 10 mlrd. EUR atnaujinamąją kredito liniją, kurią buvo galima panaudoti tik šiems dviem naujiems reaktoriams projektuoti, statyti ir pradėti eksploatuoti. Vengrija įsipareigojo iš savo biudžeto skirti papildomą 2,5 mlrd. EUR sumą su minėtais reaktoriais susijusioms investicijoms finansuoti. Ji neturėjo pervesti šių reaktorių pirkimo kainos lėšų į bendrovės „Paks II“ sąskaitas. Didžiąją dalį tų lėšų turėjo saugoti Rusijos plėtros ir užsienio ekonominių reikalų bankas „Vnešekonombank“. Pasibaigus kiekvienam etapui bendrovė „Paks II“ turėjo šiam bankui pateikti prašymą sumokėti 80 % mokėtinos sumos tiesiogiai JSC NIAEP. Ji taip pat turėjo pateikti prašymą Vengrijos valstybės skolų valdymo agentūrai sumokėti likusius 20 %.
10
Ginčijamame sprendime, priimtame pasibaigus oficialiai tyrimo procedūrai pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, Komisija konstatavo, kad priemonė, apie kurią pranešta, yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, kuri, laikantis to sprendimo 3 straipsnyje nustatytų sąlygų, yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Kiek tai susiję su tiesioginiu dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymu su JSC NIAEP, Komisija nusprendė, kad dėl jo negalėjo būti papildomai iškraipyta konkurencija ir prekyba atitinkamoje rinkoje, t. y. elektros energijos rinkoje, taigi, atsižvelgiant į taikytiną jurisprudenciją, ji neprivalėjo tikrinti, ar toks sutarties sudarymas atitinka Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje. Ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad bet kuriuo atveju šiuo klausimu buvo vykdoma atskira procedūra pagal SESV 258 straipsnį, per kurią išnagrinėta, ar Vengrija laikėsi Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje, tačiau atlikus šį nagrinėjimą nebuvo padaryta išvados, kad ši valstybė narė pažeidė šiuos teisės aktus.
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
11
2018 m. vasario 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Austrijos Respublikos ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
12
2018 m. liepos 19 d. Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei buvo leista įstoti į bylą Bendrajame Teisme palaikyti Austrijos Respublikos reikalavimų, o Čekijos Respublikai, Prancūzijos Respublikai, Vengrijai, Lenkijos Respublikai, Slovakijos Respublikai ir Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei – palaikyti Komisijos reikalavimų.
13
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir atmetė visus Austrijos Respublikos nurodytus pagrindus, išskyrus antrąjį ir trečiąjį, kurių ši valstybė narė atsisakė per teismo posėdį, taigi ieškinį atmetė.
IV. Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
14
Austrijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti visą skundžiamą sprendimą,
–
visiškai patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
15
Liuksemburgo Didžioji Hercogystė Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
visiškai patenkinti pirmojoje instancijoje pateiktą prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
16
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
17
Čekijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
18
Prancūzijos Respublika, Vengrija ir iš esmės Lenkijos Respublika Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą.
V. Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
19
2025 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo dokumentą; juo Vengrija paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 83 straipsnį. Grįsdama savo prašymą ji iš esmės teigia, kad nesutinka su kai kuriais generalinės advokatės išvadoje pateiktais vertinimais. Konkrečiai kalbant, Vengrija ginčija vertinimus, susijusius su Komisijai tenkančios pareigos per procedūrą, kaip antai tą, per kurią priimtas ginčijamas sprendimas, išnagrinėti, ar pagalbos priemonė yra suderinama su kitomis Sąjungos teisės nuostatomis, išskyrus susijusiąsias su valstybės pagalba, apimtimi, be kita ko, kai Komisija tokį vertinimą jau atliko per procedūrą dėl atitinkamos valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymo.
20
Šiuo klausimu primintina, viena vertus, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Procedūros reglamente šalims nenumatyta galimybė pateikti atsiliepimų į generalinio advokato išvadą (2022 m. sausio 25 d. Sprendimo Komisija / European Food ir kt., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Kita vertus, pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinis advokatas viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikia motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis privalo dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei generalinio advokato išvada, nei ją grindžiantys motyvai. Taigi šalies nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pateisinantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (2022 m. sausio 25 d. Sprendimo Komisija / European Food ir kt., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22
Žinoma, išklausęs generalinį advokatą Teisingumo Teismas bet kada gali nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu baigus žodinę proceso dalį šalis pateikė naują faktą, kuris gali būti lemiamas Teisingumo Teismui priimant sprendimą.
23
Vis dėlto šiuo atveju Teisingumo Teismas, išklausęs generalinę advokatę, mano, kad, pasibaigus rašytinei proceso daliai ir įvykus teismo posėdžiui, jis turi visą informaciją, būtiną sprendimui šioje byloje priimti. Jis pažymi, kad bet kuriuo atveju Vengrijos pateiktas prašymas atnaujinti žodinę proceso dalį, kuriame daugiausia dėmesio skiriama teisės klausimams, jau aptartiems per rašytinę proceso dalį ir per teismo posėdį, neatskleidžia jokių naujų faktinių aplinkybių, galinčių turėti įtakos sprendimui, kurį jis turi priimti šioje byloje.
24
Šiomis aplinkybėmis nereikia atnaujinti žodinės proceso dalies.
VI. Dėl apeliacinio skundo
25
Grįsdama apeliacinį skundą Austrijos Respublika nurodo keturis pagrindus, grindžiamus: pirma, Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, nes jis nusprendė, kad viešojo pirkimo procedūros dėl dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų nebuvimas nelemia ginčijamo sprendimo neteisėtumo, antra, teisės klaida, padaryta tikrinant nagrinėjamos pagalbos priemonės proporcingumą, trečia, teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė dėl neproporcingo konkurencijos iškraipymo buvimo ir dominuojančios padėties rinkoje sustiprinimo ir (arba) sukūrimo, ir, ketvirta, teisės klaida, padaryta nustatant nagrinėjamos pagalbos sudedamąsias dalis.
A. Dėl pirmojo pagrindo
26
Apeliacinio skundo pirmasis pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 27–50 ir 196–203 punktais.
27
Pirma, šis pagrindas pateiktas dėl to, kad Bendrasis Teismas atmetė pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio pirmąjį pagrindą, kuriame Austrijos Respublika teigė, jog ginčijamas sprendimas yra neteisėtas, nes dviejų naujų branduolinių reaktorių statyba (kuri, jos nuomone, yra „neatsiejama [pagalbos dalyko] sąlyga“) buvo patikėta JSC NIAEP nesurengus konkurso, taip pažeidžiant Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje.
28
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 25–50 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo, viena vertus, kad ginčijamo sprendimo 279–287 konstatuojamosiose dalyse Komisija iš esmės pagrįstai rėmėsi principu, pagal kurį ji privalo užtikrinti valstybės pagalbą reglamentuojančios teisės ir kitų Sąjungos teisės sričių nuostatų suderinamumą tik tiek, kiek tai susiję su nagrinėjamos pagalbos sąlygomis, kurios yra taip neatsiejamai susijusios su pagalbos dalyku, kad būtų neįmanoma jų nagrinėti atskirai. Remdamasis 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendimu Austrija / Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), kuriuo rėmėsi ir Austrijos Respublika, Bendrasis Teismas visų pirma konstatavo, kad jam nebuvo nurodyta jokio Sąjungos teisės nuostatų pažeidimo dėl nagrinėjama pagalba skatinamos ekonominės veiklos, t. y. branduolinės energijos gamybos. Be to, Bendrojo Teismo teigimu, iš to, kad tame sprendime Teisingumo Teismas nenagrinėjo neatsiejamo ryšio tarp atitinkamos pagalbos sąlygų ir pačios pagalbos buvimo, negalima daryti jokių išvadų, nes byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas, tariamą Sąjungos teisės principų pažeidimą lėmė pats minėtos pagalbos dalykas, t. y. atominės elektrinės plėtra. Galiausiai, Bendrojo Teismo teigimu, iš to paties sprendimo nematyti, kad Teisingumo Teismas siekė išplėsti Komisijos šioje srityje vykdomos kontrolės apimtį, nes nustačius įpareigojimą vykdyti kontrolę, neatsižvelgiant į tokio neatsiejamo ryšio buvimą, būtų pažeistos tiek procesinės taisyklės ir garantijos, būdingos įvairioms procedūroms kitose Sąjungos teisės srityse, tiek administracinių procedūrų ir teisių gynimo priemonių autonomijos principas. Atsižvelgdamas į šiuos argumentus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 34 punkte nurodė, kad Komisija nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, jog per SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą jos kontrolė turi būti apribota pačia pagalbos priemone ir su ja neatsiejamu ryšiu susijusiomis sąlygomis.
29
Kita vertus, skundžiamo sprendimo 35 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Austrijos Respublika klaidingai teigė, jog tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas su JSC NIAEP yra „neatsiejama [pagalbos dalyko] sąlyga“, nes, jeigu konkurentai būtų dalyvavę vykdant viešuosius pirkimus, tai būtų galėję lemti visiškai kitokią pagalbą, be kita ko, atsižvelgiant į jos dydį ir struktūrą. Šiuo klausimu patikslinęs, kad nagrinėjamą pagalbą sudarė neatlygintinas dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimas bendrovei „Paks II“ eksploatuoti, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 36 punkte nusprendė, kad klausimas, ar sudarant sutartį dėl šių dviejų naujų reaktorių statybos darbų turėjo būti skelbiamas konkursas, buvo susijęs su prekių, kurios turėjo būti suteiktos neatlygintinai, gamyba ir tiekimu, taigi jis yra ankstesnis nei pati pagalbos priemonė; vadinasi, sprendimas sudaryti sutartį dėl dviejų naujų branduolinių reaktorių plėtros ir statybos darbų nėra pačios pagalbos sąlyga.
30
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 37 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad viešųjų pirkimų procedūros vykdymas ir galimas kitos įmonės paskyrimas statyti du naujus branduolinius reaktorius nebūtų pakeitęs nei nagrinėjamos pagalbos dalyko, t. y. dviejų naujų reaktorių neatlygintino suteikimo eksploatuoti, nei šios pagalbos gavėjos – bendrovės „Paks II“. Be to, su viešaisiais pirkimais susijusių Sąjungos taisyklių pažeidimas darytų poveikį tik atominių elektrinių statybos darbų rinkai, taigi negalėtų turėti pasekmių rinkoje, kuriai skirta nagrinėjama pagalbos priemonė, t. y. elektros energijos rinkoje.
31
Kalbant konkrečiai apie viešojo konkurso procedūros nebuvimo įtaką šios pagalbos dydžiui, pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 38 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog nebuvo įrodyta, kad kiti konkurso dalyviai būtų galėję tiekti du atitinkamos technologijos reaktorius „geresnėmis sąlygomis arba už mažesnę kainą“. Be to, net darant prielaidą, kad tokios konkurso procedūros taikymas būtų galėjęs pakeisti nagrinėjamos pagalbos dydį, ši aplinkybė pati savaime nebūtų turėjusi jokių pasekmių naudai, kurią ši pagalba suteikė jos gavėjui, nes šią naudą sudarė dviejų naujų branduolinių reaktorių neatlygintinas suteikimas eksploatuoti. Todėl, Bendrojo Teismo nuomone, nagrinėjamos pagalbos dydžio padidinimas ar sumažinimas neturėjo įtakos nei pačiai pagalbai, nei jos antikonkurenciniam poveikiui.
32
Antra, apeliacinio skundo pirmasis pagrindas pateiktas dėl to, kad Bendrasis Teismas atmetė pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio dešimtojo pagrindo, grindžiamo nepakankamu ginčijamo sprendimo motyvavimu, pirmą dalį, kiek tai susiję su pagalbos suderinamumu su kitomis Sąjungos teisės nuostatomis. Konkrečiai kalbant, Austrijos Respublika Bendrajame Teisme teigė, kad Komisija tinkamai nenurodė priežasčių, dėl kurių nekonstatavo Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje pažeidimo tiesiogiai sudarius dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutartį – o tai buvo neatsiejama nagrinėjamos pagalbos dalyko sąlyga. Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 197 ir 198 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamo sprendimo 280–284 konstatuojamosiose dalyse Komisija pirmiausia paaiškino, jog, nesant neatsiejamo ryšio tarp galimo Direktyvos 2014/25 pažeidimo ir nagrinėjamos pagalbos dalyko, šis pažeidimas negali turėti įtakos šios pagalbos suderinamumui su vidaus rinka. Taigi, Bendrojo Teismo teigimu, Komisija neprivalėjo ginčijamame sprendime nurodyti priežasčių, dėl kurių buvo įvykdytos Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkte numatytos sąlygos.
33
Trečia, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 40 ir 43 punktų, Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, jog bet kuriuo atveju ji vertino tai, ar Vengrija laikėsi Direktyvos 2014/25, per atskirą procedūrą, t. y. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo Nr. NIF 2015/4231-32 (toliau – 2015 m. procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo); jai pasibaigus Komisija padarė išvadą, kad šioje direktyvoje įtvirtintos procedūros netaikytinos dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymui pagal tos direktyvos 50 straipsnio c punktą.
34
Bendrasis Teismas, iš esmės išnagrinėjęs šiuos perteklinius ginčijamo sprendimo motyvus, skundžiamo sprendimo 41 punkte nusprendė, kad Komisija pagrįstai manė, jog gali remtis savo vertinimu, atliktu per 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, siekdama užtikrinti nagrinėjamos pagalbos suderinamumo nagrinėjimo ir šios procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo rezultatų nuoseklumą. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 42 punkto, atlikusi išsamią analizę Komisija konkrečiai nusprendė, kad dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutartis galėjo būti tiesiogiai sudaryta su JSC NIAEP iš anksto nepaskelbus konkurso, nes dėl techninių priežasčių nebuvo konkurencijos, taigi Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkto ii papunktis buvo taikytinas. Šiuo klausimu, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 43–46 punktuose, pritaikius proceso organizavimo priemonę Komisija Bendrajam Teismui pateikė dokumentus, iš kurių, kaip teigė tas teismas, reikėjo padaryti išvadą, kad Vengrija įsipareigojo skaidriai ir laikantis pagrindinių vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų vykdyti konkurso procedūras daugumoje kitų atitinkamo projekto dalių. Kaip matyti visų pirma iš skundžiamo sprendimo 45 punkto, remiantis Komisijos paaiškinimais per posėdį Bendrajame Teisme, šis Vengrijos įsipareigojimas atsispindi ginčijamo sprendimo 372 konstatuojamojoje dalyje, kuri aiškintina kartu su jo 285 konstatuojamąja dalimi.
35
Be to, skundžiamo sprendimo 47 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad negalima sutikti su tuo, kad per pagalbos suderinamumo su vidaus rinka procedūrą būtų ginčijami visi anksčiau priimti sprendimai, dėl kurių jau buvo pradėta atskira procedūra, reglamentuojama specialiosiomis taisyklėmis, kaip tai suprantama pagal 1993 m. birželio 15 d. Sprendimą Matra / Komisija (C‑225/91, EU:C:1993:239, 44 punktas), kurios skiriasi nuo valstybės pagalbos srityje taikomų taisyklių. Pagal teisinio saugumo principą draudžiama Komisijai per valstybės pagalbos procedūrą peržiūrėti statybos darbų sutarties sudarymą, neturint jokios naujos informacijos, palyginti su ta, kurią ji turėjo tuo momentu, kai nusprendė užbaigti anksčiau vykdytą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Komisijos teigimu, taip buvo priimant ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su nagrinėjimu, ar Vengrija laikėsi Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje, kai buvo sudaryta dviejų naujų branduolinių reaktorių Pakšo atominėje elektrinėje statybos darbų sutartis.
36
Dėl Austrijos Respublikos argumento, kad procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo negali iš anksto nulemti galimo Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje pažeidimo vykstant valstybės pagalbos nagrinėjimo procedūrai vertinimo, nes procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo taikomas tikslingumo principas, skundžiamo sprendimo 48 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad šis argumentas yra nereikšmingas, nes Komisija iš tikrųjų pradėjo tokią procedūrą, per kurią atliko techninių priežasčių, kuriomis rėmėsi Vengrija, analizę ir kuriai pasibaigus padarė išvadą, kad Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkto sąlygos yra įvykdytos. Be to, 2015 m. procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo rezultatas ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje buvo kvalifikuotas kaip „preliminari išvada“ tik dėl to, kad bet kuriuo metu galima inicijuoti naują tokio paties pobūdžio procedūrą, remiantis nauja informacija.
37
Apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą sudaro trys dalys, iš kurių dvi pirmas reikia nagrinėti kartu.
1.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos ir antros dalių
a)
Šalių argumentai
38
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, visų pirma iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis, be kita ko, skundžiamo sprendimo 27 ir 201 punktuose „dirbtinai“ atskyrė dviejų naujų branduolinių reaktorių statybą ir jų neatlygintiną perdavimą bendrovei „Paks II“ eksploatuoti, nes nusprendė, kad nagrinėjamos pagalbos priemonės dalykas yra tik šis perdavimas. Konkrečiai kalbant, Austrijos Respublika mano, kad priemonės, kuriomis prisidedama prie nagrinėjamos pagalbos dalyko, turi būti vertinamos kaip visuma. Taigi Bendrojo Teismo nustatytas „griežtas skirtumas“ tarp dviejų naujų branduolinių reaktorių neatlygintino suteikimo eksploatuoti ir Vengrijos jiems skirtų išteklių yra klaidingas. Toliau Austrijos Respublika, visų pirma remdamasi skundžiamo sprendimo 2, 65, 73 ir 188 punktais, nors ir formaliai pateikdama apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, tačiau nurodydama argumentus, kurie iš esmės vis dar susiję su apeliacinio skundo pirmuoju pagrindu, pažymi, kad Bendrasis Teismas pateikė ne vieną, o kelias tame sprendime nagrinėtos pagalbos priemonės apibrėžtis.
39
Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendimu Austrija / Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) Teisingumo Teismas nesiekė išplėsti kontrolės, kurią Komisija turi atlikti per tokią procedūrą, kaip nagrinėjamos pagalbos tyrimo procedūra, apimties.
40
Komisija mano, kad Bendrasis Teismas šiuo klausimu nepadarė teisės klaidos, ir teigia, kad Austrijos Respublika klaidingai painioja nagrinėjamos pagalbos dalyką ir jos sąlygas. Remdamasi, be kita ko, 2023 m. sausio 31 d. Sprendimu Komisija / Braesch ir kt. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58) ji primena, kad pagalbos sąlygos turi būti vertinamos per tokią procedūrą, kaip nagrinėjamos pagalbos tyrimo procedūra, tik jeigu jos yra taip neatsiejamos nuo atitinkamos pagalbos dalyko, kad jų neįmanoma vertinti atskirai. Komisijos teigimu, Bendrasis Teismas šiuo atveju teisingai atskyrė, viena vertus, nagrinėjamą pagalbą nuo jos dalyko ir, kita vertus, šios pagalbos sąlygas ir skundžiamo sprendimo 36 punkte teisingai nusprendė, kad konkursas, susijęs su dviejų branduolinių reaktorių plėtros ir statybos sutartimi, įvyko prieš taikant pačią pagalbos priemonę, t. y. „prieš neatlygintiną dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimą bendrovei „Paks II“ eksploatuoti“, taigi tai nėra pačios nagrinėjamos pagalbos sąlyga.
41
Be to, Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad viešųjų pirkimų procedūros vykdymas ir galimas kitos įmonės paskyrimas statyti du naujus branduolinius reaktorius nebūtų pakeitęs nei nagrinėjamos pagalbos dalyko, nei gavėjo. Net darant prielaidą, kad buvo pažeisti Sąjungos teisės aktai viešųjų pirkimų srityje (o to nebuvo), tokio pažeidimo poveikis būtų apsiribojęs atominių elektrinių statybos darbų rinka ir nebūtų turėjęs pasekmių elektros energijos rinkai, kuriai taikoma nagrinėjama pagalbos priemonė. Be to, net jei būtų daroma prielaida, kad tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas galėjo turėti įtakos nagrinėjamos pagalbos dydžiui (o to taip pat nebuvo), Komisija tvirtina, kad bet kuriuo atveju ji kruopščiai įvertino nagrinėjamos priemonės proporcingumą, atsižvelgdama į visas reikšmingas aplinkybes.
42
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje Austrijos Respublika visų pirma iš esmės teigia, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė, be kita ko, skundžiamo sprendimo 35–39 punktuose, dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas buvo tiesiogiai susijęs su nagrinėjama pagalbos priemone. Šiuo klausimu ji remiasi tikslu užtikrinti sąžiningą ir neiškraipytą konkurenciją vidaus rinkoje, kuris yra bendras viešųjų pirkimų ir valstybės pagalbos teisei. Toliau Austrijos Respublika pažymi, kad iš tikrųjų dviejų naujų branduolinių reaktorių perdavimas eksploatuoti ir Rusijos Federacijos paskola Vengrijai buvo labai glaudžiai susiję, nes, kaip matyti iš tarpvyriausybinio susitarimo, Rusijos ir Vengrijos valdžios institucijos parengė ir įgyvendino atitinkamą operaciją kaip „bendrą procesą“.
43
Apeliacinio skundo pirmajame pagrinde, šiuo klausimu darydama nuorodą į apeliacinio skundo antrajame pagrinde suformuluotus argumentus, Austrijos Respublika taip pat pabrėžia, kad viešųjų pirkimų teisės normų pažeidimas turi įtakos pačiai pagalbai, konkrečiai – šios pagalbos proporcingumui ir dydžiui. Be to, ji paaiškina, kad jeigu būtų paskelbtas konkursas pagal viešųjų pirkimų teisės nuostatas, galėjo būti suteikta visiškai kitokia pagalba, visų pirma kiek tai susiję su jos dydžiu ir struktūra, nes palankesnis pasiūlymas dėl dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų būtų tiesiogiai sumažinęs nagrinėjamos pagalbos dydį.
44
Šiuo klausimu Austrijos Respublika ginčija skundžiamo sprendimo 36 ir 38 punktus tiek, kiek juose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad padidinus ar sumažinus nagrinėjamos pagalbos dydį nebūtų pakeista nei pati pagalba, nei jos konkurencinis poveikis. Jei per konkurso procedūrą būtų buvę galima pateikti palankesnį pasiūlymą ir jis būtų buvęs pasirinktas, nagrinėjama pagalba būtų galėjusi būti kitokia savo dydžiu ir struktūra. Taigi, nesant konkurso, negalima užtikrinti, kad nagrinėjama pagalba yra iš tikrųjų proporcinga, t. y. neviršija reikalaujamo minimumo.
45
Komisija primena, kad iš 1977 m. kovo 22 d. Sprendimo Iannelli & Volpi (74/76, EU:C:1977:51) matyti, jog su pagalbos dalyku neatsiejamai susijusios tik tos sąlygos, kurių neįmanoma vertinti atskirai. Šioje byloje nagrinėjamos pagalbos suderinamumo su Sąjungos teisės aktais viešųjų pirkimų srityje klausimas gali būti vertinamas atskirai ir, beje, tai buvo daroma per 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
46
Kalbant apie Austrijos Respublikos argumentą, grindžiamą tarpvyriausybiniu susitarimu (žr. šio sprendimo 42 punktą), pažymėtina, kad Komisija taip pat tvirtina, jog šis argumentas pirmą kartą buvo pateiktas apeliaciniame skunde, taigi yra nepriimtinas.
47
Be to, Komisija pažymi, kad galimybė, jog nagrinėjamos pagalbos dydis ir struktūra būtų galėję būti kitokie, jei būtų buvusi surengta konkurso procedūra, taip pat nėra reikšminga aplinkybė, nes nagrinėjamos pagalbos proporcingumo patikrinimas nebūtų lėmęs kitokio rezultato. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 38 punkto, šios pagalbos dalykas – neatlygintinas dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimas eksploatuoti, tad pagalbos dydžio padidinimas ar sumažinimas savaime nereikštų kitokio vertinimo.
48
Per posėdį Teisingumo Teisme Komisija nurodė, kad investicijų, kurioms buvo taikoma nagrinėjama pagalbos priemonė, suma sudarė 12,5 mlrd. EUR, iš kurių 10 mlrd. EUR kaip paskolą suteikė Rusijos Federacija pagal tarpvyriausybinį susitarimą, o 2,5 mlrd. EUR buvo Vengrijos nuosavos lėšos. Ji tvirtino, kad rinkoje veikiantis ekonominės veiklos vykdytojas nebūtų gavęs pakankamai pelno iš tokių investicijų, ir padarė išvadą, kad be Vengrijos pagalbos nagrinėjamas projektas nebūtų buvęs įgyvendintas, taigi ši valstybė narė turėjo investuoti 12,5 mlrd. EUR. Šiuo atžvilgiu atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą Komisija patvirtino, kad ši suma atitinka dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sąnaudas ir tam tikras investicijas, susijusias su bendrovės „Paks II“ vykdoma šių reaktorių eksploatacija.
49
Prancūzijos Respublika iš esmės teigia, kad savo argumentais, susijusiais su tiesioginiu dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymu, kaip neatsiejamos nagrinėjamos pagalbos sąlygos, Austrijos Respublika iš tikrųjų siekia užginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą. Toks vertinimas, išskyrus jų iškraipymo atvejį, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui.
b)
Teisingumo Teismo vertinimas
50
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma ir antra dalimis Austrijos Respublika siekia užginčyti skundžiamo sprendimo 35–38 punktuose pateiktą analizę tiek, kiek atlikęs šią analizę Bendrasis Teismas patvirtino ginčijamo sprendimo 284 konstatuojamojoje dalyje pateiktą pagrindinę išvadą, kad, nesant neatsiejamo ryšio tarp galimo Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje pažeidimo ir nagrinėjamos pagalbos dalyko, šis pažeidimas negali turėti įtakos šios pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimui.
51
Austrijos Respublika iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes, pirma, į nagrinėjamos pagalbos priemonės dalyko apibrėžtį neįtraukė dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos ir, antra, patvirtino Komisijos išvadą, kad tiesioginis šios statybos darbų sutarties sudarymas nėra šios pagalbos sąlyga, neatsiejama nuo jos dalyko.
52
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 108 straipsnyje numatytos procedūros rezultatas niekada neturi prieštarauti konkrečioms Sutarties nuostatoms. Taigi valstybės pagalba, kuria pačia ar tam tikromis jos sąlygomis pažeidžiamos Sąjungos teisės bendrosios nuostatos ar principai, negali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka (2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 96 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
53
Kaip išvados 33 punkte iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad Komisija privalo atsižvelgti į kitų nei valstybės pagalbą reglamentuojančių Sąjungos teisės nuostatų pažeidimus tuo atveju, jei tokį pažeidimą lemia finansuojama ekonominė veikla, pati pagalba ar jos dalykas arba su pagalbos dalyku neatsiejamai susijusios sąlygos (šiuo klausimu žr. 1977 m. kovo 22 d. Sprendimo Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:51, 14 punktą ir 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 98 ir 103 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
54
Taigi, kai pagalbos sąlygos yra taip neatsiejamai susijusios su pagalbos dalyku, kad jų neįmanoma vertinti atskirai, jų poveikis visos tokios pagalbos suderinamumui ar nesuderinamumui būtinai turi būti vertinamas pagal SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą (2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 97 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Todėl tokios sąlygos yra informacija, kurią Komisija turi išnagrinėti ir prireikus patvirtinti, taigi, jei dėl jų būtų pažeistos Sąjungos teisės nuostatos ar bendrieji principai, Komisijos priimtas sprendimas, kuriuo leidžiama tokią pagalbą teikti, neišvengiamai būtų neteisėtas (šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 99 punktą).
55
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 30 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad iš 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Austrija / Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) negalima daryti išvados, kad Teisingumo Teismas ketino atsisakyti savo jurisprudencijos, pagal kurią reikia atskirti sąlygas, kurios yra neatsiejamai susijusios su pagalbos dalyku, ir sąlygas, kurios tokio ryšio neturi, vadinasi, reikia atmesti su tuo susijusius Austrijos Respublikos argumentus. Tiesa, 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendime Austrija / Komisija (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) Teisingumo Teismas nesirėmė savo jurisprudencija dėl neatsiejamų pagalbos sąlygų ar jos dalyko. Vis dėlto taip yra dėl to, kad byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, buvo nagrinėjamas tik tariamas Sąjungos teisės pažeidimas, kurį lėmė pati ekonominė veikla, kuriai finansuoti buvo skirta toje byloje nagrinėta pagalba ir kuri dėl to negalėjo būti atskirta nuo tokios pagalbos dalyko (šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 98 punktą).
1) Dėl nagrinėjamos pagalbos dalyko apibrėžties
56
Pirmiausia reikia patikrinti, ar skundžiamo sprendimo 36 punkte Bendrasis Teismas teisingai apibrėžė nagrinėjamos pagalbos dalyką, t. y. kad ji apima tik „neatlygintiną dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimą bendrovei „Paks II“ eksploatuoti“, taip į šį dalyką neįtraukdamas jų statybos.
57
Visų pirma dėl argumentų, pateiktų dėl skundžiamo sprendimo 36 punkto, priimtinumo reikia pažymėti, viena vertus, kad nors pagal Procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalį apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalyko, vis dėlto ieškovas turi teisę pateikti apeliacinį skundą ir Teisingumo Teisme remtis pagrindais ir argumentais, kylančiais iš paties skundžiamo sprendimo, kritikuodamas jo teisinį pagrįstumą (žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Aeris Invest / Komisija ir CRU, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 146 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taigi, priešingai, nei triplike teigia Prancūzijos Respublika, Austrijos Respublika turi teisę apeliaciniame procese pirmą kartą pateikti argumentus dėl to, kaip Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 36 punkte apibrėžė nagrinėjamos pagalbos dalyką.
58
Kita vertus, pagal suformuotą jurisprudenciją apeliacinio skundo atveju Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos nei patvirtinti faktinių aplinkybių, nei iš esmės nagrinėti įrodymų, kuriuos Bendrasis Teismas grindė šiomis faktinėmis aplinkybėmis. Taigi, Teisingumo Teismo įgaliojimai tikrinti išvadas, kurias Bendrasis Teismas padarė dėl faktų, be kita ko, apima tokius klausimus: ar buvo iškraipytos faktinės aplinkybės, t. y. esminį šių išvadų netikslumą, kylantį iš byloje esančių dokumentų, ar buvo iškraipyti įrodymai, kaip šie įrodymai turi būti teisiškai vertinami ir ar buvo laikytasi įrodinėjimo pareigai ir įrodymų rinkimui taikomų taisyklių (žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 168 ir 169 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Šiuo atveju savo argumentais dėl Bendrojo Teismo apibrėžto nagrinėjamos priemonės dalyko Austrijos Respublika ginčija ne Bendrojo Teismo nustatytas faktines aplinkybes, o šių faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą.
59
Dėl skundžiamo sprendimo 36 punkte pateikto vertinimo esmės Bendrasis Teismas, remdamasis šio sprendimo 56 punkte priminta prielaida, nusprendė, kad „[k]lausimas, ar sudarant sutartį dėl šių dviejų reaktorių statybos darbų turėjo būti skelbiamas konkursas, yra susijęs su prekių, kurios bus suteiktos neatlygintinai, gamyba ir tiekimu, todėl jis yra ankstesnis nei pati pagalbos priemonė“, ir padarė išvadą: „[t]aigi sprendimas sudaryti sutartį dėl dviejų naujų [branduolinių] reaktorių plėtros ir statybos darbų [nebuvo] pačios pagalbos sąlyga“.
60
Iš nagrinėjamos pagalbos priemonės dalyko negalima pašalinti operacijos, kurios pagrindiniai elementai matyti iš pranešimo apie šią priemonę ir kuri yra jos sudedamoji dalis, nes tai yra būtinas elementas šiai priemonei įgyvendinti, taigi ir jos tikslui pasiekti.
61
Šiuo atveju, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 2 punkto, Vengrijos numatytos pagalbos tikslas buvo parama branduolinės energijos gamybos veiklai; šio tikslo buvo siekiama įgyvendinant projektą, kuriuo, remiantis pačiu pranešimo apie nagrinėjamą pagalbos priemonę pavadinimu, buvo siekiama „dviejų naujų branduolinių reaktorių plėtros“. Iš skundžiamo sprendimo 5 ir 6 punktų taip pat matyti, kad pagal tarpvyriausybinį susitarimą šių dviejų naujų branduolinių reaktorių plėtra apėmė jų projektavimą ir statybą, o pagrindiniai šios operacijos elementai, t. y. be kita ko, gamintojo tapatybė ir šių dviejų naujų branduolinių reaktorių techninės specifikacijos, buvo matyti iš pranešimo apie nagrinėjamą pagalbos priemonę.
62
Be to, ginčijamo sprendimo 9 konstatuojamosios dalies, cituotos skundžiamo sprendimo 116 punkte, 2.1 punkte „Projekto apibūdinimas“ nurodyta, kad „[p]riemonę sudaro dviejų naujų branduolinių reaktorių <…> įrengimas Vengrijoje ir jų statybą visiškai finansuoja Vengrijos valstybė subjekto „Paks II“ <…>, kuris bus naujųjų reaktorių savininkas ir juos eksploatuos, naudai“. Dar daugiau, to sprendimo 324–328 konstatuojamosiose dalyse pagalbos priemonę, apie kurią pranešta, Komisija apibūdino kaip „tinkamą priemonę naujiesiems <…> reaktoriams statyti“, atitinkančią „bendros svarbos tikslą skatinti branduolinę energiją“.
63
Kalbant apie nagrinėjamos pagalbos dydį, pažymėtina, kad iš skundžiamo sprendimo 188 punkto, kuriame pakartojama ginčijamo sprendimo 15 konstatuojamojoje dalyje pateikta informacija, matyti, kad ši pagalba „[apėmė] 10 mlrd. EUR atnaujinamojo kredito [liniją] ir papildomą 2,5 mlrd. EUR sumą, sumokėtą Vengrijos valstybės“. Kaip matyti iš to sprendimo 7 punkto, pagal tarpvyriausybinį susitarimą ši kredito linija buvo suteikta pasinaudojant Rusijos Federacijos Vengrijai suteikta paskola, o jos naudojimas apsiribojo tik dviejų naujų branduolinių reaktorių projektavimu, statyba ir eksploatavimo pradžia. Galiausiai, kaip nurodyta šio sprendimo 48 punkte, per teismo posėdį Komisija patvirtino, kad Vengrijos į nagrinėjamą projektą investuota suma atitiko, be kita ko, dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sąnaudas.
64
Taigi reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant į tai, jog minėtų reaktorių statyba buvo, viena vertus, būtina tikslui, siekiamam nagrinėjama priemone, apie kurią pranešta, įgyvendinti ir, kita vertus, bent jau netiesiogiai iš Vengrijos išteklių finansuojama operacija, šie statybos darbai buvo pagalbos priemonės, apie kurią pranešė ši valstybė narė, sudedamoji dalis, vadinasi, Bendrasis Teismas negalėjo pagrįstai jų pašalinti iš tos priemonės dalyko.
65
Taigi skundžiamo sprendimo 36 punkte pateiktas Bendrojo Teismo teiginys, kad šios pagalbos dalykas buvo tik „neatlygintinas dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimas bendrovei „Paks II“ eksploatuoti“, grindžiamas klaidingu reikšmingų faktinių aplinkybių teisiniu kvalifikavimu.
2) Dėl neatsiejamos sąlygos buvimo
66
Šiomis aplinkybėmis toliau reikia patikrinti, ar, nepaisant šio sprendimo 65 punkte konstatuotos klaidos teisiškai kvalifikuojant faktines aplinkybes, skundžiamo sprendimo 39 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai patvirtino ginčijamame sprendime padarytą pagrindinę išvadą, kad tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas, t. y. šios sutarties sudarymas su JSC NIAEP neskelbiant viešojo konkurso procedūros, nėra neatsiejama minėtos pagalbos dalyko sąlyga, kaip ji suprantama pagal šio sprendimo 54 punkte nurodytą jurisprudenciją.
67
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, jei Bendrojo Teismo sprendimo motyvais pažeidžiama Sąjungos teisė, tačiau jo rezoliucinė dalis grindžiama kitais teisiniais motyvais, dėl tokio pažeidimo šis sprendimas neturi būti panaikintas, bet reikia pakeisti jo motyvus (2023 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Komisija / Amazon.com ir kt., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68
Šiuo klausimu tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas neabejotinai buvo su nagrinėjamos pagalbos dalyku susijusi sąlyga, nes, kaip konstatuota šio sprendimo 64 punkte, šie statybos darbai buvo sudedamoji nagrinėjamos priemonės, apie kurią pranešė Vengrija ir kuria buvo siekiama neatlygintinai suteikti du naujus branduolinius reaktorius bendrovei „Paks II“ eksploatuoti, dalis.
69
Vis dėlto, kaip išvados 48 punkte iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, dar reikia išnagrinėti, ar ši sąlyga gali būti laikoma taip neatsiejamai susijusia su nagrinėjamos pagalbos dalyku, kad analizuodama šios pagalbos suderinamumą su vidaus rinka Komisija privalėjo įtraukti tos sąlygos atitikties Sąjungos teisės aktams viešųjų pirkimų srityje vertinimą.
70
Kaip priminta šio sprendimo 54 punkte, per SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą Komisija turi įvertinti nuo pagalbos dalyko neatsiejamas sąlygas, t. y. tas, kurios tiek neatsiejamai susijusios su pagalbos dalyku, kad jų neįmanoma vertinti atskirai, todėl jų poveikis visos pagalbos suderinamumui ar nesuderinamumui su vidaus rinka būtinai turi būti vertinamas per šią procedūrą.
71
Kita vertus, sąlygos, kurios, nors ir yra atitinkamos pagalbos priemonės dalis, bet nėra būtinos šios pagalbos dalykui įgyvendinti ar jai veikti, nėra nuo pagalbos dalyko neatsiejamos sąlygos (šiuo klausimu žr. 1977 m. kovo 22 d. Sprendimo Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:5, 14 punktą ir 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo A-Fonds, C‑598/17, EU:C:2019:352, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad atitinkamos valstybės narės priimtos priemonės, nors ir susijusios su faktinėmis aplinkybėmis, bet teisiškai atskiros, nėra laikytinos nuo pagalbos priemonės neatsiejamomis sąlygomis (2023 m. gruodžio 14 d. Nutarties CAPA ir kt. / Komisija, C‑742/21 P, EU:C:2023:1000, 93 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
72
Šioje byloje, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 39 punkte, tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas yra sąlyga, neatsiejama nuo pagalbos priemonės, apie kurią Vengrija pranešė Komisijai ir kuria buvo siekiama šių reaktorių plėtros, kad jie būtų neatlygintinai suteikti bendrovei „Paks II“ eksploatuoti, dalyko. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 6–8 punktuose Bendrojo Teismo padarytų išvadų, tokia sutarties sudarymo sąlyga buvo būtina taip apibrėžtam pagalbos dalykui įgyvendinti.
73
Remiantis šiomis išvadomis, Rusijos Federacija įsipareigojo suteikti Vengrijai paskolą dviejų naujų Pakšo atominės elektrinės branduolinių reaktorių, kuriuos statys Rusijos Federacijos paskirta JSC NIAEP, plėtrai finansuoti, atsižvelgiant į tai, kad didžioji dalis šiai plėtrai reikalingų lėšų turėjo priklausyti Rusijos plėtros ir užsienio ekonominių reikalų bankui ir kad šis bankas bendrovės „Paks II“ prašymu turėjo atlikti mokėjimus JSC NIAEP už kiekvieną šių reaktorių statybos įvykdytu laikomą etapą. Taigi šią paskolą sudarė 10 mlrd. EUR atnaujinamoji kredito linija, kuri buvo naudojama tik šių naujų reaktorių projektavimui, statybai ir eksploatavimo pradžiai. Be to, buvo numatyta, kad papildomą 2,5 mlrd. EUR sumą iš Vengrijos biudžeto, reikalingą minėtai plėtrai finansuoti, bendrovės „Paks II“ prašymu bendrovei JSC NIAEP taip pat turėjo tiesiogiai pervesti šios valstybės narės vyriausybės skolos valdymo agentūra.
74
Ši finansavimo formulė, kuri skirta būtent naujų reaktorių plėtrai, kad jie būtų neatlygintinai suteikti bendrovei „Paks II“ eksploatuoti, ir pagal kurią numatyta laipsniškai skirti lėšas JSC NIAEP, vykstant atitinkamų dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbams, patvirtina, kad tiesioginis šių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas su JSC NIAEP buvo neatsiejamas nuo minėto suteikimo eksploatuoti.
75
Darytina išvada, kad, remiantis šio sprendimo 52 punkte priminta jurisprudencija, šia nuo nagrinėjamos pagalbos priemonės neatsiejama sąlyga galimai pažeidus Sąjungos teisės nuostatas ar bendruosius principus, kaip antai Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje, galėjo būti užkirstas kelias pripažinti šią priemonę suderinama su vidaus rinka per procedūrą, vykdomą pagal SESV 108 straipsnį.
76
Tiesioginio dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo atitikties šiems teisės aktams analizė buvo juo labiau būtina dėl to, kad atviro, nešališko ir besąlyginio konkurso dėl infrastruktūros statybos darbų sutarties sudarymo organizavimas, kaip teisingai teigia Austrijos Respublika, gali turėti įtakos, be kita ko, investicijų, reikalingų šiai statybai, sąnaudoms ir šios infrastruktūros savybėms, taigi ir naudos, kurią tokiu būdu gali gauti įmonė ar įmonių grupė, dydžiui (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Land Burgenland ir kt. / Komisija, C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P, EU:C:2013:682, 94 punktą; 2018 m. kovo 7 d. Sprendimo SNCF Mobilités / Komisija, C‑127/16 P, EU:C:2018:165, 140 punktą, taip pat 2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Volotea ir easyJet / Komisija, C‑331/20 P ir C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 126 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
77
Žinoma, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad Komisija neprivalo savo iniciatyva ir nesant jokių požymių šiuo aspektu ieškoti bet kokios informacijos, galinčios turėti ryšį su jos nagrinėjama byla, net jeigu tokią informaciją galima rasti viešojoje erdvėje (2024 m. rugsėjo 5 d. Sprendimo Slovėnija / Komisija, C‑447/22 P, EU:C:2024:678, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Vis dėlto šioje byloje, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 279–287 konstatuojamųjų dalių, į kurias daroma nuoroda skundžiamo sprendimo 25 punkte, per procedūrą, kuriai pasibaigus buvo priimtas ginčijamas sprendimas, daug suinteresuotųjų šalių iškėlė klausimą dėl tiesioginio dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo suderinamumo su Sąjungos teisės aktais viešųjų pirkimų srityje.
78
Taigi reikia konstatuoti, pirma, kad skundžiamo sprendimo 38 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija galėjo pagrįstai manyti, kad ginčijamo sprendimo teisėtumas nepriklausė nuo to, ar Vengrija laikėsi Sąjungos taisyklių viešojo pirkimo sutarčių sudarymo srityje, nes, net jei konkurso procedūros taikymas būtų galėjęs pakeisti pagalbos dydį, ši aplinkybė pati savaime nebūtų turėjusi jokios įtakos naudai, kurią ši pagalba suteikė jos gavėjui ir kurią sudarė tai, kad du nauji branduoliniai reaktoriai buvo neatlygintinai suteikti bendrovei „Paks II“, siekiant juos eksploatuoti. Tokia išvada nesuderinama su aplinkybe, kad tiesioginio šių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo sąlyga buvo neatsiejama nuo šio suteikimo, todėl turėjo būti įtraukta į nagrinėjamos pagalbos priemonės suderinamumo su vidaus rinka nagrinėjimą per procedūrą, vykdomą pagal SESV 108 straipsnį.
79
Antra, skundžiamo sprendimo 37 punkte Bendrojo Teismo padaryta išvada, kad „su viešaisiais pirkimais susijusių taisyklių pažeidimas daro poveikį tik atominių elektrinių statybos darbų rinkai ir negali turėti pasekmių rinkoje, kuriai skirta pagalbos priemonė“, taip pat yra klaidinga. Tokios sąlygos, kokia suformuluota šiame skundžiamo sprendimo punkte, niekaip nematyti iš šio sprendimo 52 punkte nurodytos jurisprudencijos. Kaip išvados 56 punkte priminė generalinė advokatė, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad vertindama, ar numatoma pagalba atitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte nustatytą sąlygą netrikdyti prekybos sąlygų taip, kad tai prieštarautų bendrajam interesui, Komisija turi atsižvelgti į neigiamą poveikį, kurį tokia pagalba gali daryti konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai apskritai (šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Austrija / Komisija, C‑594/18 P, EU:C:2020:742, 101 punktą).
80
Taigi negalima atmesti galimybės, kad nagrinėdama pagalbos suderinamumą su vidaus rinka Komisija turi atsižvelgti į Sąjungos teisės nuostatos pažeidimą, dėl kurio gali būti iškraipyta konkurencija kitoje rinkoje, bet susijusioje su pagalbos priemone, apie kurią pranešta. Nagrinėjamu atveju tas pats pasakytina apie galimą konkurencijos iškraipymą, kurį atominių elektrinių statybos rinkoje galėjo lemti dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų Pakšo atominėje elektrinėje sutarties sudarymas pažeidžiant Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje, nes šis sutarties sudarymas buvo nuo nagrinėjamos pagalbos priemonės dalyko neatsiejama sąlyga.
81
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, atsižvelgiant į ginčijamame sprendime Komisijos padarytą pagrindinę išvadą, kad ji neprivalėjo nagrinėti, ar tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas atitiko Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes: pirma, skundžiamo sprendimo 36 punkte nusprendė, kad nagrinėjamos pagalbos priemonės dalykas neapėmė šių dviejų naujų reaktorių statybos darbų ir, antra, skundžiamo sprendimo 39 punkte padarė išvadą, kad Komisija teisingai nusprendė, jog šių dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas nėra šios pagalbos sąlyga, neatsiejamai susijusi su ja.
82
Vadinasi, reikia pritarti apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmai ir antrai dalims.
83
Vis dėlto taip pat reikia išnagrinėti pirmojo pagrindo trečią dalį, kurioje Austrijos Respublika ginčija Bendrojo Teismo atliktą Komisijos dėl išsamumo padarytos išvados, kad tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas iš esmės bet kuriuo atveju niekaip nepažeidė Direktyvos 2014/25, analizę.
2.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečios dalies
a)
Šalių argumentai
84
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, ginčija skundžiamo sprendimo 40–50 punktus, be kita ko, jo 41 punktą, kuriame Bendrasis Teismas iš esmės nurodė, kad net darant prielaidą, jog tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas galėtų būti laikomas nuo nagrinėjamos pagalbos priemonės ar jos dalyko neatsiejama sąlyga, ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisija teisingai nusprendė, kad ji gali papildomai remtis savo vertinimu, šiuo klausimu atliktu per 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Austrijos Respublika nurodo, kad, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 40 punkto, Komisija pažymėjo, jog bet kuriuo atveju tai, ar Vengrija laikosi Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje, buvo vertinama per šią procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kurios preliminari išvada buvo ta, kad Direktyvoje 2014/25 nustatytos procedūros netaikytinos sudarant tokią statybos darbų sutartį pagal šios direktyvos 50 straipsnio c punktą.
85
Austrijos Respublikos teigimu, paprasčiausia nuoroda į užbaigtą neviešą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, t. y. 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nėra pakankamas motyvavimas, juo labiau kad pastabos dėl galimo viešųjų pirkimų teisės pažeidimo buvo pateiktos Komisijai prieš priimant ginčijamą sprendimą. Šią išvadą patvirtina tai, kad Bendrasis Teismas, pritaikęs proceso organizavimo priemonę, turėjo paprašyti Komisijos pateikti jam reikšmingus dokumentus, susijusius su 2015 m. procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, be kurių jis nebūtų galėjęs nustatyti, ar buvo pažeisti Sąjungos teisės aktai viešųjų pirkimų srityje.
86
Be to, Austrijos Respublika teigia, kad Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkto ii papunktyje numatyta išimtis turi būti aiškinama siaurai. Tikėtina, kad nagrinėjamo projekto techniniai reikalavimai, kuriuose daugiausia dėmesio skiriama saugumo aspektams, buvo dirbtinai apriboti Rusijos statybos modeliu, kad būtų galima gauti Rusijos finansavimą.
87
Šiuo klausimu Austrijos Respublika tvirtina, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 38 punkte, ji neprivalėjo įrodyti, kad kiti konkurso dalyviai būtų galėję suteikti du naujus branduolinius reaktorius „geresnėmis sąlygomis arba už mažesnę kainą“.
88
Galiausiai Austrijos Respublika teigia, kad nei res judicata, nei teisinio saugumo principai nedraudžia bet kada atnaujinti užbaigtą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Taigi, pasak jos, jei Komisija, vertindama nagrinėjamą pagalbos priemonę, šioje byloje būtų padariusi išvadą, kad buvo pažeisti Sąjungos teisės aktai viešųjų pirkimų srityje, niekas jai nebūtų sutrukdęs pradėti naują procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo prieš Vengriją.
89
Komisija tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 41 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, jog ji gali remtis užbaigta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Iš Bendrajam Teismui pritaikius proceso organizavimo priemonę pateiktų įrodymų matyti, kad tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas dėl techninių priežasčių pagal Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punktą buvo pagrįstas „esminių projekto dalių atžvilgiu“. Komisija pabrėžia, kad siekdama priimti tinkamą sprendimą Vengrija taip pat pareiškė esanti pasirengusi veikti skaidriai „daugumos kitų projekto dalių atžvilgiu“. Šis įsipareigojimas „leido Komisijai užbaigti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo“. Be to, jei klausimas, ar tiesioginis šių dviejų naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas atitinka Sąjungos teisę, būtų nagrinėjamas per procedūrą, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas, nors jis jau buvo išnagrinėtas per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, tai pakenktų veiksmingam Komisijos išteklių naudojimui.
90
Komisijos teigimu, Vengrijos sprendimas šioje srityje yra „valstybės narės suverenus strateginis sprendimas“, kurio ji neturėjo pagrindo ginčyti. Šis sprendimas taip pat pateisinamas anksčiau su atitinkamu gamintoju įgyta patirtimi, o, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 46 punkte, Komisijos Jungtinis tyrimų centras (JRC) ir Energetikos generalinio direktorato (GD) ekspertai patvirtino šio gamintojo sukurto ir Vengrijos pasirinkto VVER 1200 reaktoriaus techninį išskirtinumą. Dar daugiau, kadangi dėl esminių projekto dalių buvo tik vienas rangovas, būtų buvę pagrįsta visą aptariamą sutartį sudaryti su šiuo gamintoju.
91
Komisija teigia, jog nepakanka, kad Austrijos Respublika nurodytų Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje pažeidimą, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad šiuo atveju „atlikus rinkos vertinimą paaiškėjo, kad nebuvo jokių kitų tiekėjų“. Vadinasi, Bendrasis Teismas neprašė Austrijos Respublikos pateikti „neįmanomų įrodymų“, o skundžiamo sprendimo 64 punkte tik konstatavo, kad šios bylos aplinkybėmis ši valstybė narė turėjo pateikti įrodymų, patvirtinančių, kad egzistuoja kitoks sprendimas dėl šių dviejų naujų reaktorių statybos.
92
Be to, įrodymai, kuriuos Komisija pateikė Bendrajame Teisme dėl 2015 m. procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo (žr. šio sprendimo 34 punktą), aiškiai parodė, kad tiesioginis minėtų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas buvo pagrįstas esminių nagrinėjamo projekto dalių atžvilgiu. Komisijos teigimu, skundžiamo sprendimo 47 punkte Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad, jei ginčijamame sprendime būtų laikomasi priešingos pozicijos nei ta, kurios Komisija laikėsi per 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, tai būtų pažeidę teisinio saugumo principą.
93
Galiausiai per posėdį Teisingumo Teisme Komisija tvirtino, kad tuo metu, kai 2014 m. buvo sudaroma sutartis, JSC NIAEP buvo vienintelė atitinkamą branduolinę technologiją turinti tiekėja ir kad ši technologija buvo tinkamiausia arba net vienintelė nagrinėjamam projektui įgyvendinti. Ji paaiškino, kad jokia kita technologija negalėjo atitikti Vengrijos rinkai tinkamų su 2400 megavatais susijusių techninių specifikacijų ir kad būtent dėl šios priežasties du nauji branduoliniai reaktoriai turėjo būti laikomi nagrinėjamos pagalbos dalyko dalimi. Be to, Teisingumo Teismas turėtų atlikti savo vertinimą, atsižvelgdamas į 2017 m. padėtį branduolinių reaktorių statybos rinkoje. Tuo metu tik minėtos technologijos reaktoriai buvo pritaikyti Pakšo atominei elektrinei, jau vien dėl saugumo priežasčių.
94
Prancūzijos Respublika tvirtina, kad tiek, kiek Austrijos Respublika nurodo, jog ginčijamas sprendimas yra nemotyvuotas, jos argumentai nepriimtini, nes ši valstybė narė nepateikė tokių argumentų Bendrajame Teisme. Šiuo klausimu triplike Komisija nurodo, kad Austrijos Respublika net neteigia, jog skundžiamo sprendimo 40 ir paskesni punktai, susiję su 2015 m. procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, yra nepakankamai motyvuoti. Lenkijos Respublika tvirtina, kad visi Austrijos Respublikos argumentai, kuriais siekiama užginčyti Bendrojo Teismo konstatuotas faktines aplinkybes, susijusias su 2015 m. procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, yra nepriimtini.
95
Bet kuriuo atveju Prancūzijos Respublika mano, kad Komisija pakankamai teisiškai motyvavo ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su tuo, kaip Vengrija laikėsi Direktyvos 2014/25. Kadangi atitinkami motyvai buvo suformuluoti „dėl išsamumo“, Komisija galėjo pateikti ribotus motyvus nepažeisdama SESV 296 straipsnio, kartu derindama reikalavimą motyvuoti su iš esmės konfidencialiu informacijos, susijusios su užbaigta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, pobūdžiu. Šiuo klausimu Lenkijos Respublika tvirtina, kad, atsižvelgiant į susijusios informacijos jautrumą, Austrijos Respublika negalėjo pagrįstai tikėtis, kad ta informacija bus paviešinta.
b)
Teisingumo Teismo vertinimas
96
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje Austrijos Respublika priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad, pirma, jis padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija pakankamai teisiškai motyvavo ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje dėl išsamumo suformuluotą išvadą. Šioje konstatuojamojoje dalyje Komisija iš esmės nurodė, kad net darant prielaidą, jog ji privalėjo išnagrinėti, ar tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas buvo suderinamas su Sąjungos teisės aktais viešųjų pirkimų srityje, Direktyva 2014/25 nebuvo pažeista, nes šiam tiesioginiam sutarties sudarymui taikytinas jos 50 straipsnio c punktas.
97
Antra, Austrijos Respublika nurodo keletą argumentų, kuriais ginčija Komisijos išvadą, kad Direktyva 2014/25 nebuvo pažeista.
98
Dėl Prancūzijos Respublikos pateiktų argumentų, susijusių, be kita ko, su prieštaravimo, grindžiamo tuo, kad nebuvo konstatuota ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka, priimtinumu, pakanka pažymėti, kad Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio dešimtojo pagrindo pirmoje dalyje Austrijos Respublika nurodė ginčijamo sprendimo motyvavimo stoką. Be to, iš skundžiamo sprendimo 41 punkto vienareikšmiškai matyti, kad Austrijos Respublika Bendrajame Teisme taip pat aiškiai ginčijo tai, kad ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisija dėl išsamumo nurodė vertinimą, kurį ji atliko per 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
99
Bet kuriuo atveju motyvavimo stoka, kuri yra esminis procedūrinis pažeidimas, yra su viešąja tvarka susijęs pagrindas, galintis būti nagrinėjamas bet kurioje proceso stadijoje, net jei šalis, kuri juo remiasi, to nepadarė Bendrajame Teisme (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Chronopost ir La Poste / UFEX ir kt., C‑341/06 P ir C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 48–50 punktus, taip pat 2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Réexamen Simpson / Taryba ir HG / Komisija, C‑542/18 RX-II ir C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, 57 punktą).
100
Vadinasi, prieštaravimas, grindžiamas tuo, kad nebuvo konstatuota ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka, pateiktas apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje, yra priimtinas.
101
Dėl šioje trečioje dalyje pateiktų argumentų pagrįstumo reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 296 straipsnyje nustatyta pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia atskirti nuo klausimo dėl motyvų pagrįstumo, nuo kurio priklauso ginčijamo teisės akto teisėtumas iš esmės. Pagal šį straipsnį reikalaujamas motyvavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti priimtos priemonės pagrindimą, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Šiuo klausimu nereikalaujama motyvuose tiksliai nurodyti visų reikšmingų faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar akto motyvai atitinka to straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 389, 391 ir 392 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
102
Atsižvelgiant būtent į šią jurisprudenciją reikia išnagrinėti, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai iš esmės nusprendė, kad ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje dėl išsamumo pateikta išvada buvo pakankamai teisiškai motyvuota, joje pateikiant nuorodą į 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
103
Reikia priminti, kad šioje konstatuojamojoje dalyje Komisija tik nurodė, kad „Vengrijos Direktyvos [2014/25] laikymąsi Komisija vertino pagal atskirą procedūrą, kurioje preliminari išvada remiantis turima informacija [buvo] ta, kad [šioje direktyvoje] <…> įtvirtintos procedūros nėra taikytinos pavedant dviejų reaktorių statybos darbus pagal 50 straipsnio c punktą“.
104
Žinoma, kaip išvados 70 punkte pažymėjo generalinė advokatė, procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir procedūra pagal SESV 108 straipsnį gali sutapti tuo atveju, kai valstybės priemonė tuo pačiu metu patenka į valstybės pagalbos srities nuostatų ir kitų Sutarties nuostatų taikymo sritį.
105
Vis dėlto taip pat reikia priminti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo Komisija neturi įgaliojimų galutinai nustatyti valstybės narės teisių ir pareigų arba suteikti jai garantijų dėl konkrečių veiksmų suderinamumo su Sąjungos teise, nes pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį tik Teisingumo Teismas turi jurisdikciją konstatuoti, kad valstybė narė neįvykdė kokios nors pareigos pagal Sutartis. Vadinasi, tai, kad Komisija užbaigė prieš valstybę narę pradėtą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo konstatavimo, o tai yra jos diskrecijos įgyvendinimas, dėl kurio Teisingumo Teismas, beje, negali vykdyti teisminės kontrolės, negali būti lemiamas veiksnys vertinant nacionalinės teisės akto ar priemonės, dėl kurių pradėta ši procedūra, atitiktį Sąjungos teisei (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Tecno*37, C‑242/23, EU:C:2024:831, 29, 32 ir 33 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
106
Taigi nagrinėjamu atveju tikrai niekas netrukdė Komisijai ginčijamame sprendime remtis 2015 m. procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, visų pirma išvadomis, kurias ji padarė atlikusi vertinimus, prireikus atsižvelgdama į informaciją ar duomenis, kurie jai galėjo būti žinomi pasibaigus šiai procedūrai ir prieš priimant ginčijamą sprendimą.
107
Kita vertus, atsižvelgiant į šio sprendimo 105 punkte nurodytą jurisprudenciją, vien tik nuoroda į tokią procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir į nuostatą, kuri, Komisijos teigimu, taikytina nagrinėjamu atveju, visiškai nenurodant kitų konkrečių veiksnių, į kuriuos atsižvelgė ši institucija, ir metodikos, pagal kurią ji padarė išvadą, neatitinka SESV 296 straipsnio reikalavimų.
108
Kaip matyti iš šio sprendimo 103 punkto, ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateiktuose motyvuose nėra jokios informacijos, kuria remiantis būtų galima aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti šios institucijos argumentus, kuriais remdamasi ji padarė išvadą, kad tiesioginis dviejų naujų reaktorių statybos darbų Pakšo atominėje elektrinėje sutarties sudarymas atitiko Direktyvą 2014/25.
109
Iš to taip pat negalima nustatyti, dėl kokios priežasties Komisija ginčijamame sprendime rėmėsi šia direktyva, nors pagal minėtos direktyvos 106 straipsnio 1 dalį ir 107 straipsnio pirmą pastraipą jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas buvo 2016 m. balandžio 18 d., o Direktyva 2004/17 buvo panaikinta tik nuo šios datos. Juo labiau kad per posėdį Teisingumo Teismui paklausus apie tai Komisija pareiškė, jog šioje byloje ratione temporis taikytina Direktyva 2004/17.
110
Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad atlikdamas vertinimą Bendrasis Teismas atsižvelgė ne tik į ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamąją dalį, bet ir į jo 372 konstatuojamąją dalį, kaip to prašė Komisija (žr. šio sprendimo 34 punktą), reikia konstatuoti, kad pastarojoje konstatuojamojoje dalyje taip pat nenurodyta tokio pateisinimo, koks pateiktas šio sprendimo 108 ir 109 punktuose. Minėto sprendimo 372 konstatuojamoji dalis patenka į jo dalį, skirtą galimam lygiagretaus esamų branduolinių reaktorių ir dviejų naujų branduolinių reaktorių eksploatavimo Pakšo atominėje elektrinėje poveikiui. Nors joje paminėta, kad tai yra pirmas kartas, kai šių dviejų naujų branduolinių reaktorių statybai pasirinkta technologija buvo naudojama Europoje, ir tai, kad „dėl projekto dalies, kuriai netaikomos techninės išimtys, vyks <…> viešieji pirkimai laikantis [Sąjungos] viešųjų pirkimų reikalavimų“, šie veiksniai buvo nurodyti Vengrijos pastabose, kurių Komisija aiškiai nepatvirtino.
111
Be to, dėl šio sprendimo 34 punkte nurodytos informacijos, kuri gauta pritaikius proceso organizavimo priemonę ir į kurią Bendrasis Teismas atsižvelgė skundžiamo sprendimo 42–46 punktuose, taip pat dėl šio sprendimo 93 punkte nurodytos informacijos, kuria Komisija rėmėsi per posėdį Teisingumo Teisme, pakanka priminti, kad tai, jog vykstant procesui tiek Bendrajame Teisme, tiek Teisingumo Teisme Komisija pateikė tokių įrodymų, kurie prireikus gali motyvuoti ginčijamą sprendimą, negali kompensuoti pirminio šio sprendimo motyvavimo trūkumo. Motyvai negali būti pirmą kartą ir a posteriori nurodyti teisme, išskyrus ypatingas aplinkybes (pagal analogiją žr. 2023 m. gegužės 11 d. Sprendimo Komisija / Sopra Steria Benelux ir Unisys Belgium, C‑101/22 P, EU:C:2023:396, 88 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Tokių aplinkybių nematyti nei iš skundžiamo sprendimo, nei iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos.
112
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 48 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad šioje byloje Komisija pagrįstai dėl išsamumo rėmėsi 2015 m. procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo rezultatais.
113
Be to, reikia pažymėti, kad šios bylos negalima lyginti su bylomis, kuriose priimti 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimas Ryanair ir Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917) ir 2025 m. sausio 23 d. Sprendimas Neos / Ryanair ir Komisija (C‑490/23 P, EU:C:2025:32).
114
Žinoma, 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Ryanair ir Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917) 97 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad per procedūrą pagal SESV 108 straipsnį Komisija galėjo įvykdyti pareigą motyvuoti, nebūtinai atsakydama į kitų suinteresuotųjų šalių nei atitinkama valstybė narė argumentus, nes iš ginčijamo sprendimo byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, bent jau netiesiogiai matyti, kad Komisija manė, jog šių šalių jai pateikti argumentai negali būti pripažinti pagrįstais. Vis dėlto, kaip galima spręsti iš minėto sprendimo 92 ir 93 punktų, minėtos šalys buvo Komisijos siųstų dokumentų adresatės; iš jų joms turėjo būti galima suprasti aplinkybes, kurių, kaip jos teigė, Komisija aiškiai nenurodė tame sprendime.
115
Šiuo atveju taip nėra, nes nebuvo nustatyta, kad visi procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo elementai, galintys kompensuoti ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamosios dalies trūkumus šiuo klausimu, buvo vieši ar bent jau prieinami suinteresuotosioms šalims, kurios dalyvavo Komisijos pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį vykdytoje procedūroje.
116
Šios bylos taip pat negalima lyginti su byla, kurioje buvo priimtas 2025 m. sausio 23 d. Sprendimas Neos / Ryanair ir Komisija (C‑490/23 P, EU:C:2025:32). Kaip matyti iš to sprendimo 35 ir 51 punktų, toje byloje Teisingumo Teismas taikė jurisprudenciją, pagal kurią per trumpą terminą priimtame sprendime neteikti prieštaravimų dėl pagalbos priemonės pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį turi būti tik nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija mano, kad nėra didelių atitinkamos pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimo sunkumų. Bet kuriuo atveju šios jurisprudencijos negalima pritaikyti šioje byloje, nes ginčijamas sprendimas buvo priimtas ne po SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyto preliminaraus tyrimo etapo.
117
Dar daugiau, negalima pritarti šio sprendimo 95 punkte išdėstytiems Prancūzijos Respublikos argumentams, kuriais ši valstybė narė iš esmės teigia, kad, kai Komisija remiasi užbaigta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, ji privalo laikytis konfidencialumo principo, o tai galėtų pateisinti tai, kad glaustas motyvavimas šiuo klausimu galėtų atitikti SESV 296 straipsnio reikalavimus. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal jurisprudenciją, nors Komisijos sprendimas valstybės pagalbos srityje, atsižvelgiant į tokią pareigą, gali būti pakankamai motyvuotas, nenurodant visų duomenų, kuriais grindžiami šios institucijos argumentai, vis dėlto jame turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti šios institucijos argumentai ir jos taikyta metodika, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimto sprendimo motyvais, o Sąjungos teismas – vykdyti jo kontrolę šiuo aspektu (šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV, C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 111 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
118
Vadinasi, reikia pritarti apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečiai daliai tiek, kiek joje Bendrajam Teismui priekaištaujama dėl to, kad jis nekonstatavo ginčijamo sprendimo motyvavimo stokos.
119
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, pirma, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamame sprendime Komisija galėjo remtis motyvais, kuriuos ši institucija nurodė kaip pagrindinius ir pagal kuriuos nagrinėjamu atveju ji neprivalėjo nagrinėti tiesioginio dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo suderinamumo su Sąjungos teisės aktais viešųjų pirkimų srityje. Antra, Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija pakankamai teisiškai motyvavo ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje dėl išsamumo suformuluotą išvadą.
120
Kadangi apeliacinio skundo pirmasis pagrindas turi būti pripažintas pagrįstu, reikia panaikinti skundžiamą sprendimą, nesant reikalo nagrinėti kitų prieštaravimų, pateiktų grindžiant šį pirmąjį pagrindą, ir kitų apeliacinio skundo pagrindų.
B. Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
121
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
122
Nagrinėjamu atveju šioje bylos stadijoje galima priimti sprendimą, nes Teisingumo Teismas turi reikiamą informaciją, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl Austrijos Respublikos pareikšto ieškinio.
123
Iš šio sprendimo 78–81, 112, 118 ir 119 punktų matyti, kad ginčijamame sprendime, pirma, padaryta teisės klaida, kiek tai susiję su Komisijos teiginiu, kad nagrinėjamu atveju ši institucija neprivalėjo patikrinti, ar tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas atitiko Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje, ir antra, nepateikta pakankamai motyvų, nes Komisija nusprendė, kad bet kuriuo atveju ji galėjo tiesiog nurodyti 2015 m. procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kad pagrįstų savo dėl išsamumo suformuluotą išvadą, jog šis tiesioginis sutarties sudarymas nepažeidė šių teisės aktų.
124
Darytina išvada, kad reikia pritarti, pirma, Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio pirmajam pagrindui, iš esmės grindžiamam tuo, kad Komisija ginčijamame sprendime neišnagrinėjo, ar tiesioginis dviejų naujų branduolinių reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas lėmė Sąjungos teisės aktų viešųjų pirkimų srityje pažeidimą, taip pat motyvavimo stoka, kiek tai susiję su šiuo klausimu dėl išsamumo suformuluota išvada, ir, antra, šio ieškinio dešimtojo pagrindo pirmai daliai, grindžiamai pareigos motyvuoti pagal SESV 296 straipsnio 2 dalį pažeidimu, vadinasi, reikia panaikinti visą ginčijamą sprendimą, nesant reikalo nagrinėti kitų prieštaravimų, pateiktų grindžiant šį dešimtąjį pagrindą, ir kitų to ieškinio pagrindų.
VII. Dėl bylinėjimosi išlaidų
125
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
126
Pagal šio Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
127
Kadangi Komisija bylą pralaimėjo, o Austrijos Respublika reikalavo priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, Komisija turi padengti ne tik savo, bet ir šios valstybės narės pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
128
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Taigi Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrija ir Lenkijos Respublika padengia savo bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
129
Galiausiai pagal to paties Procedūros reglamento 184 straipsnio 4 dalį, jeigu apeliacinį skundą pateikia ne pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis, iš šios šalies gali būti priteistos bylinėjimosi apeliaciniame procese išlaidos tik tuo atveju, jeigu ji dalyvavo Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje arba žodinėje dalyje. Atsižvelgiant į šią nuostatą reikia nuspręsti, kad Slovakijos Respublika ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2022 m. lapkričio 30 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Austrija / Komisija (T‑101/18, EU:T:2022:728).
2.
Panaikinti 2017 m. kovo 6 d. Komisijos sprendimą (ES) 2017/2112 [dėl] Priemonės / Pagalbos schemos / Valstybės pagalbos SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), kurią Vengrija planuoja įgyvendinti siekdama paremti dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimą Pakšo II atominėje elektrinėje.
3.
Europos Komisija padengia savo ir Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas, patirtas tiek pirmojoje, tiek apeliacinėje instancijose.
4.
Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrija ir Lenkijos Respublika padengia savo bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
5.
Slovakijos Respublika ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.