62010CP0149_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, įgyvendinamo Direktyva 96/34/EB(2), išaiškinimu.
2. Kalbama apie vaiko priežiūros atostogų, kurias valstybės narės turi suteikti gimus dvyniams, trukmės nustatymą. Ar už kiekvieną iš dvynių reikia numatyti atskiras atostogas? Ar su bendrojo susitarimo nuostatomis suderinamas dvynių gimimo prilyginimas vieno vaiko gimimui ir tik vienerių vaiko priežiūros atostogų suteikimas?
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė
3. Direktyva 96/34/EB įgyvendinamas prie jos pridedamas Bendrasis susitarimas dėl vaiko priežiūros atostogų, kurį 1995 m. gruodžio 14 d. sudarė Europos socialiniai partneriai (Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (CES)).
4. Bendruoju susitarimu dėl vaiko priežiūros atostogų siekiama nustatyti minimalius vaiko priežiūros atostogų reikalavimus, nes Europos socialiniai partneriai juos laiko svarbiais derinant darbą ir šeiminį gyvenimą bei skatinant vyrų ir moterų lygias galimybes ir vienodą požiūrį į juos(3) .
5. Bendrasis susitarimas grindžiamas idėja, kad Bendrijos pagrindinių socialinių teisių chartijos 16 punkte, kur kalbama apie vienodą požiūrį, yra nustatyta, jog būtina sukurti priemones, leidžiančias vyrams ir moterims suderinti savo profesines pareigas su pareigomis šeimai(4) .
6. Bendrojo susitarimo 2 punkte įtvirtinta:
„1. Šio susitarimo 2.2 straipsnyje [punkte] nurodytiems asmenims [darbuotojams], vyrams ir moterims, suteikiama asmeninė teisė gauti vaiko priežiūros atostogas gimus vaikui ar jį įvaikinus, kurios skirtos prižiūrėti vaiką mažiausiai tris mėnesius iki tam tikro amžiaus, kuris gali būti iki 8 metų, ir yra nustatomos kiekvienos valstybės narės ir (arba) administracijos ir darbuotojų.
2. Siekiant skatinti lygias vyrų ir moterų galimybes ir vienodą požiūrį į vyrus ir moteris, šio susitarimo šalys susitaria, kad pagal 2 straipsnio [punkto] 1 dalį teisė gauti vaiko priežiūros atostogas yra suteikiama be teisės ją perduoti kitam asmeniui.
3. Vaiko priežiūros atostogų suteikimo sąlygos ir detalios naudojimosi jomis taisyklės valstybėje narėje nustatomos teisės aktais ir (arba) kolektyvinėje sutartyje, laikantis šiame susitarime nustatytų minimalių reikalavimų. Konkrečiai valstybės narės ir (arba) administracija bei darbuotojai gali:
a) nuspręsti, ar vaiko priežiūros atostogos suteikiamos darbo dieną (savaitę), ar jos dalį, dalimis ar suminio laiko sistema;
b) nustatyti, kad teisė gauti vaiko priežiūros atostogas suteikiama tik turint būtiną nustatytą darbo stažą toms atostogoms gauti, kuris negali viršyti vienerių metų;
c) nustatyti vaiko priežiūros atostogų suteikimo sąlygas ir detalias naudojimosi jomis taisykles specialiai įvaikinimo atveju;
< … > .“
7. Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės gali taikyti arba priimti palankesnes nuostatas negu šiame susitarime išdėstytos.“
8. Kalbant apie bendrojo susitarimo aiškinimą, pasakytina, jog 4 punkto 6 dalyje numatyta:
„Nepažeisdami atitinkamo Komisijos vaidmens, nacionaliniai teismai ir Teisingumo Teismas kiekvieną klausimą, susijusį su šio susitarimo aiškinimu Europos mastu, kaip pirmajai instancijai turi perduoti spręsti susitarimą pasirašiusiųjų šalių komisijai, kuri pateikia savo išvadą.“ [Nepažeidžiant atitinkamai Komisijos, nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo vaidmens,
visus klausimus, susijusius su šio susitarimo aiškinimu Europos mastu, Komisija pirmiausia turi perduoti spręsti susitarimą pasirašiusiosioms šalims, kurios pateikia savo išvadą.]
B – Nacionalinė teisė
9. Direktyvos 96/34/EB nuostatos į Graikijos teisę, taikomą valstybės tarnautojams, buvo perkeltos įstatymo redakcijos naujo kodekso dėl valstybės tarnautojų ir pagal viešąją teisę įsteigtų juridinių asmenų tarnautojų statuso (Įstatymas 3528/2007) 53 straipsniu „Lengvatos tarnautojams, turintiems pareigų šeimai“, kuriame numatyta:
„ < … > 2.	Tarnautojo, vieno iš tėvų, turinčio vaikų iki dvejų metų amžiaus, darbo laikas sutrumpinamas dviem valandomis per dieną; o turinčio vaikų nuo dvejų iki ketverių metų amžiaus – viena valanda. Tarnautojas, vienas iš tėvų, turi teisę į apmokamas devynių mėnesių vaiko priežiūros atostogas vaikui auginti, jeigu jis nepasirenka sutrumpinto darbo dienos grafiko, kaip numatyta ankstesnėje dalyje. Vienišų tėvų, našlių, išsiskyrusių tėvų arba tėvų, turinčių mažiausiai 67 % invalidumą, atveju pirmoje pastraipoje nurodytas sutrumpintas darbo laikas arba ankstesnėje pastraipoje nurodytos atostogos pratęsiamos atitinkamai šešiems arba vienam mėnesiu. Gimus ketvirtam vaikui sutrumpintas darbo laikas pratęsiamas dvejiems papildomiems metams. < … > .“
10. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad nacionalinėje teisėje vaiko priežiūros atostogų suteikimas gimus dvyniams nėra konkrečiai reglamentuotas.
III – Faktinės aplinkybės ir pagrindinis procesas
11. Ieškovė pagrindinėje byloje Z. Chatzi yra Salonikų mokesčių inspekcijos Nr. 1 tarnautoja. 2007 m. gegužės 21 d. ji pagimdė dvynius. Nuo 2007 m. rugsėjo 20 d. darbdavys jai suteikė apmokamas devynių mėnesių vaiko priežiūros atostogas, pagal Graikijos įstatymus suteikiamas gimus vienam vaikui.
12. 2009 m. sausio 30 d. Z. Chatzi paprašė suteikti antras devynių mėnesių apmokamas vaiko priežiūros atostogas nuo 2009 m. kovo 1 dienos. Ji nurodė, kad, gimus dvyniams, teisė į vaiko priežiūros atostogas jai turi būti pripažįstama už kiekvieną iš jų. 2009 m. gegužės 14 d. šis prašymas buvo atmestas. Dėl šio sprendimo Z. Chatzi pateikė ieškinį Dioikitiko Efeteio Thessalonikis (5), kuris pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
13. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Symvoulio tis Epikrateias (6) Graikijos teisės nuostatą dėl vaiko priežiūros atostogų, kiek jos susijusios su vaikais, broliais ir seserimis, kurie nėra dvyniai, aiškina taip, jog tėvai turi teisę į atskiras devynių mėnesių vaiko priežiūros atostogas už kiekvieną vaiką. Vėliau du administraciniai apeliacinės instancijos teismai(7) nusprendė, kad ir gimus dvyniams, nesant konkretaus reglamentavimo šiuo klausimu, turi būti suteikiama teisė į atskiras vaiko priežiūros atostogas už kiekvieną iš dvynių.
IV – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme
14. 2010 m. vasario 17 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. kovo 29 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar galima konstatuoti, kad bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalimi, aiškinama remiantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 24 straipsniu dėl vaiko teisių ir atsižvelgiant į didesnį šia chartija šioms teisėms suteikiamą apsaugos lygį, paraleliai nustatoma teisė į vaiko priežiūros atostogas taip, kad gimus dvyniams suteikiant vienerias vaiko priežiūros atostogas pažeidžiamas Pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnis, nes diskriminuojama dėl gimimo ir apribojamos dvynių teisės, o tai nesuderinama su proporcingumo principu?
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
2. Ar bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalyje vartojamas žodis „gimus“ turi būti aiškinamas taip, kad dirbantiems tėvams suteikiama dviguba teisė į vaiko priežiūros atostogas, pagrįsta tuo, kad daugiavaisio nėštumo pabaigoje gimsta du vaikai (dvynukai), ar vis dėlto taip, kad vaiko priežiūros atostogos suteikiamos vien dėl gimimo fakto, nepaisant to, kiek gimė vaikų, nepažeidžiant Pagrindinių teisių chartijos 20 straipsnyje įtvirtintos lygybės prieš įstatymą?“
15. Teisingumo Teismo pirmininkas 2010 m. gegužės 12 d. Nutartimi patenkino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymą taikyti pagreitintą procedūrą, numatytą Teisingumo Teismo procedūros reglamento 62a straipsnyje. Vykstant procesui Teisingumo Teisme Estijos, Graikijos, Lenkijos, Čekijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės pateikė rašytines, o 2010 m. liepos 7 d. teismo posėdyje – žodines pastabas. Be to, rašytines pastabas pateikė Vokietijos ir Kipro vyriausybės.
V – Vertinimas
A – Pirminės pastabos
1. Teisingumo Teismo kompetencijos pateikti aiškinimą apimtis
16. Pirmiausia reikia trumpai panagrinėti Teisingumo Teismo kompetencijos aiškinti aptariamą bendrąjį susitarimą apimtį. Vokietijos vyriausybė pažymi, kad, aiškinant bendrąjį susitarimą, pagrindinį dėmesį reikia sutelkti į socialinių partnerių siekius, nes priešingu atveju būtų pažeistos jų teisės, įtvirtintos Pagrindinių teisių chartijos 28 straipsnyje ir SESV 155 straipsnyje.
17. Apie socialinių partnerių svarbą aiškinant bendrąjį susitarimą kalbama ir šio susitarimo 4 straipsnio 6 dalyje. Ten nurodyta, kad visus klausimus, susijusius su šio susitarimo aiškinimu Europos mastu, Komisija pirmiausia turi perduoti spręsti susitarimą pasirašiusiosioms šalims, kurios pateikia savo išvadą.
18. Tačiau remiantis tuo negalima daryti išvados, kad Teisingumo Teismo kompetencija pateikti aiškinimą būtų ribojama, jeigu nebūtų tokios susitarimą pasirašiusiųjų šalių išvados.
19. Pagal SESV 267 straipsnį Teisingumo Teismo kompetencijai priklauso aiškinti direktyvas nagrinėjant prašymus priimti prejudicinius sprendimus. Nors Direktyvos 96/34 priede pateikiamą bendrąjį susitarimą sudarė socialiniai partneriai, jis yra direktyvos dalis ir turi atitinkamą teisinę galią(8) . Bendrojo susitarimo 4 punkto 6 dalyje aiškiai nurodyta, kad jis taikomas nepažeidžiant Teisingumo Teismo vaidmens. Taigi Teisingumo Teismo kompetencija aiškinti bendrąjį susitarimą nesiskiria nuo bendros Teisingumo Teismo kompetencijos aiškinti kitas direktyvų nuostatas. Be to, Teisingumo Teismo kompetencijos pateikti aiškinimą, išplaukiančios iš pirminės teisės, negali riboti tokia direktyvos nuostata, kaip antai bendrojo susitarimo 4 straipsnio 6 dalis.
2. Direktyvos 96/34 taikymas tarnautojams
20. Kadangi ieškovė pagrindinėje byloje yra tarnautoja, iš karto reikia patikslinti, jog Direktyva 96/34 ir prie jos pridedamas bendrasis susitarimas gali būti taikomas ir tarnautojams.
21. Neginčijama, kad bendrojo susitarimo 1 punkto 2 dalyje įtvirtinta, jog susitarimas taikomas visiems darbuotojams, o tai gali reikšti, kad į jo taikymo sritį gali nepatekti tarnautojai. Tačiau direktyvoje ir bendrajame susitarime nėra nuostatų, leidžiančių manyti, kad jie taikomi tik privataus sektoriaus darbdavių ir darbuotojų sudarytoms darbo sutartims; taigi jie taikytini ir viešajam sektoriui(9) . EB 141 straipsnyje (dabar – SESV 157 straipsnis dėl vienodo darbo užmokesčio abiejų lyčių darbuotojams) pateiktą darbuotojo sąvoką Teisingumo Teismas aiškino plačiai, kaip apimančią ir tarnautojus(10) . Tam jis rėmėsi idėja, kad ten įtvirtintas vienodo darbo užmokesčio principas yra vienas iš Bendrijos pagrindų ir todėl viešasis sektorius negali nepatekti į jo taikymo sritį. Be to, Teisingumo Teismas direktyvų 76/207/EEB(11) ir 75/117/EEB(12) atžvilgiu nusprendė, kad, remiantis jose įtvirtintu vienodo požiūrio principu, jos yra visuotinai taikomos(13) . Kadangi ir Direktyva 96/34 siekiama vienodo abiejų lyčių vertinimo(14), joje vartojama sąvoka „darbuotojas“ taip pat turi būti aiškinama plačiai ir apimti tarnautojus.
B – Pirmasis klausimas
22. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalimi vaikams suteikiama asmeninė teisė į vaiko priežiūros atostogas ir ar todėl antrųjų vaiko priežiūros atostogų nesuteikimas gimus dvyniams pažeidžia jų teises.
23. Visos į procesą įstojusios šalys teisingai siūlo atsakyti į šį klausimą neigiamai. Bendrajame susitarime nėra nuostatų, leidžiančių daryti išvadą, kad vaikas turi asmeninę teisę. Bendruoju susitarimu teisė į vaiko priežiūros atostogas suteikiama tik tėvams. Tai aiškiai išplaukia iš bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies formuluotės. Ten aiškiai nurodyta, kad asmeninė teisė gauti vaiko priežiūros atostogas suteikiama darbuotojams, vyrams ir moterims.
24. Šį pažodinį aiškinimą paremia teleologiniai svarstymai. Bendrojo susitarimo 1 punkto 1 dalyje vaiko priežiūros atostogų prasmė ir tikslas apibrėžiami kaip noras palengvinti dirbančių tėvų pareigų šeimai suderinimą su profesinėmis pareigomis bei skatinti vyrų ir moterų lygybę. Šiuo tikslu bendruoju susitarimu dirbantiems tėvams suteikiama asmeninė teisė gauti vaiko priežiūros atostogas ir taip reglamentuojami tėvų ir jų darbdavių santykiai(15) . Asmeninė vaiko teisė į vaiko priežiūros atostogas nėra būtina, kad būtų pasiektas tikslas geriau suderinti šeiminį gyvenimą ir profesinę veiklą.
25. Šitokio bendrojo susitarimo aiškinimo nekeičia Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 24 straipsnis, kurį nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Jame skelbiama, kad vaikai turi teisę į jų gerovei užtikrinti būtiną apsaugą ir globą. Tačiau šia teise į būtiną apsaugą ir globą nereikalaujama, kad vaikas pats turėtų teisę į tai, kad jo tėvams būtų suteiktos vaiko priežiūros atostogos. Pakanka, kad tokia teisė priklausytų patiems tėvams, galiausiai nuspręsiantiems, kaip geriausiai pasirūpinti savo vaikais ir galėsiantiems pasirinkti šių gerove rūpintis ir ją užtikrinti kitaip nei pasinaudojant vaiko priežiūros atostogomis.
C – Antrasis klausimas
26. Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar remiantis bendruoju susitarimu asmeninę teisę gauti vaiko priežiūros atostogas reikia suteikti už kiekvieną iš dvynių, ar vis dėlto bendrojo susitarimo nuostatoms neprieštarauja dvynių gimimo prilyginimas vieno vaiko gimimui ir tik vienerių vaiko priežiūros atostogų suteikimas.
27. Šis klausimas aktualus visais daugiau nei vieno vaiko (trynukų, ketvertuko ir t. t.) gimimo atvejais. Kadangi pagrindinėje byloje kalbama apie dvynių gimimą, toliau savo nuomonėje remsiuosi tokiu atveju.
1. Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies aiškinimas
28. Pagal bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalį darbuotojams, vyrams ir moterims, „suteikiama asmeninė teisė gauti vaiko priežiūros atostogas gimus vaikui ar jį įvaikinus, kurios skirtos prižiūrėti vaiką mažiausiai tris mėnesius“. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 33 straipsnio 2 dalis suformuluota panašiai, nes joje nurodyta, kad, „siekiant suderinti šeimos gyvenimą ir profesinę veiklą, kiekvienas asmuo turi teisę į vaiko priežiūros atostogas gimus vaikui ar jį įvaikinus“.
29. Vėlesni paaiškinimai dėl šios nuostatos prasmės yra susiję tik su šioje direktyvoje numatytomis minimaliomis trijų mėnesių trukmės vaiko priežiūros atostogomis. Kitoje dalyje bandysiu išsiaiškinti, kokios pasekmės valstybei narei kyla numačius ilgesnes vaiko priežiūros atostogas.
30. Jungtinės Karalystės ir Kipro vyriausybės pagrįstai nurodo, kad vienaskaitos vartojimas („gimus vaikui “, „prižiūrėti vaiką “) leidžia manyti, kad teisė gauti vaiko priežiūros atostogas suteikiama atskirai už kiekvieną vaiką(16) . Bendrajame susitarime nurodoma ne tai, kad vaiko priežiūros atostogos turi būti skirtos „vaikų priežiūrai“, bet įtvirtinama teisė gauti vaiko priežiūros atostogas už konkretų vaiką („šį vaiką“), su kurio gimimu ši teisė yra susijusi. Taigi reikia suprasti, kad su kiekvieno vaiko gimimu suteikiama atskira teisė gauti mažiausiai trijų mėnesių vaiko priežiūros atostogas.
31. Atsižvelgiant į bendrojo susitarimo tekstą, atrodo logiška manyti, kad gimus dvyniams taip pat suteikiama teisė į atskiras vaiko priežiūros atostogas už kiekvieną iš jų.
32. Į procesą įstojusių šalių palaikyta idėja, kad teisė gauti vaiko priežiūros atostogas yra siejama tik su „gimimo“ faktu, neatsižvelgiant į gimusių vaikų skaičių, nėra įtikinama. Mano nuomone, tai negali būti grindžiama bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies formuluote. Iš tikrųjų kalbama ne tiesiog apie vaiko priežiūros atostogas po gimimo, bet po „vaiko“ gimimo, leidžiančias rūpintis „šiuo vaiku“. Vadinasi, formuluotėje akcentuojamas ne pats gimimas, bet atitinkamas vaikas ir remiamasi principu, kad vaiko priežiūros atostogos turi būti suteikiamos už kiekvieną vaiką.
33. Šį aiškinimą, kad 2 punkto 1 dalimi nurodomas ne gimimas, neatsižvelgiant į gimusių vaikų skaičių, bet gimę vaikai, patvirtina Teisingumo Teismo sprendimas byloje Komisija prieš Liuksemburgą (17) . Dėl Direktyvos dėl vaiko priežiūros atostogų taikymo laiko atžvilgiu Teisingumo Teismas aiškiai nusprendė, kad teisė gauti vaiko priežiūros atostogas turi būti suteikiama ir tada, jeigu vaikas gimė iki direktyvos įsigaliojimo. Savo sprendimą Teisingumo Teismas motyvavo tuo, kad teisę gauti vaiko priežiūros atostogas lemia ne gimimas ar jo data, o tik tai, kad vaikas būtų jau gimęs prašymo pateikimo momentu(18) . Taigi, jeigu lemiamas kriterijus yra vaikas, o ne gimimas, neįmanoma suformuluoti principo, kad kiekvienas gimimas, nesvarbu kiek vaikų gimė, suteikia teisę tik į vienerias vaiko priežiūros atostogas. Priešingai, reikia manyti, kad dvynių atveju yra du vaikai, o tai lemia dviejų atskirų teisių gauti vaiko priežiūros atostogas suteikimą.
34. Taigi šiame analizės etape reikia daryti išvadą, kad bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies formuluotėje numatyta teisė gauti atskiras vaiko priežiūros atostogas už kiekvieno vaiko gimimą. Remiantis bendrojo susitarimo tekstu negalima daryti išvados, kad gimus dvyniams turėtų būti kitaip.
2. Teleologinis aiškinimas
35. Bendrojo susitarimo paskirtis neskatina siaurinti remiantis formuluote pateikto aiškinimo.
36. Bendrojo susitarimo tikslas yra palengvinti profesinės veiklos ir šeiminio gyvenimo derinimą, suteikiant tėvams galimybę patiems rūpintis savo vaikais, kad nenukentėtų profesinė veikla(19) . Tėvai turi galėti suderinti savo darbo pareigas su pareigomis šeimai(20) . Kalbant apie demografinius pokyčius, pasakytina, jog tai turėtų teigiamai paveikti gimstamumo augimą(21) . Be to, vaiko priežiūros atostogos turi prisidėti prie moterų skatinimo dirbti bei lygių galimybių vyrams ir moterims suteikimo(22) .
37. Remiantis formuluote pateiktas aiškinimas, t. y. kad už kiekvieną iš dvynių suteikiama atskira teisė gauti vaiko priežiūros atostogas, yra ypač palankus įgyvendinant minėtus bendrojo susitarimo tikslus. Teisė gauti atskiras trijų mėnesių vaiko priežiūros atostogas už kiekvieną iš dvynių padeda tėvams, kurie turi daugiau pareigų, nes augina dvynius, geriau suderinti darbo pareigas su pareigomis šeimai. Be to, tai gali skatinti dvyniais besirūpinančius tėvus – šiandieninėje realybėje vis dar daugiausiai motinas – neatsisakyti profesinės veiklos dėl su dvynių gimimu susijusių rūpesčių.
38. Vis dėlto kai kurios proceso šalys nurodo, kad dvyniais rūpinamasi tuo pačiu metu, ir todėl tam, kad būtų atsižvelgta į bendrojo susitarimo paskirtį, dvynių tėvams pakanka suteikti vienerias vaiko priežiūros atostogas.
39. Tačiau šiam argumentui galiausiai negalima pritarti. Aiškinimu, atitinkančiu Sąjungos teisėje pripažintą vienodo požiūrio principą, draudžiama gimus dvyniams vaiko priežiūros atostogas suteikti tik vieną kartą.
40. Reikia pripažinti, kad rūpinimuisi dvyniais būdingi suderinti veiksmai. Tačiau pareigos, kurias reikia atlikti rūpinantis dvyniais, yra akivaizdžiai didesnės ir negali būti lyginamos su vieno vaiko priežiūra. Kadangi dvyniai yra vienodo amžiaus, jų poreikiai iš principo vienodi, tačiau, pirma, jie yra du ir, antra, jie išalksta arba nori miego nebūtinai tuo pačiu metu. Jei dvynių tėvams, kaip ir tėvams, turintiems tik vieną vaiką, būtų suteikiamos tik vienerios vaiko priežiūros atostogos, į šį skirtumą nebūtų atsižvelgiama ir dėl to klaidingai skirtingos situacijos būtų vertinamos vienodai.
41. Toliau pateikiami du pavyzdžiai parodys, kaip tik vienerių vaiko priežiūros atostogų už dvynius suteikimas pažeistų vienodo požiūrio principą.
42. Komisija teisingai pastebi, kad vaiko priežiūros atostogos, išplaukiančios iš bendrajame susitarime numatytos sistemos, nebūtinai turi būti paimamos iš karto po motinystės atostogų ir gali būti išnaudojamos vėliau. Taigi 2 punkto 1 dalyje nustatyta, kalbant apie laikotarpį, per kurį valstybės narės gali suteikti vaiko priežiūros atostogas, kad jos gali būti suteikiamos, kol vaikui sueis aštuoneri metai. Tai reiškia, kad netrukus gimus broliams (arba seserims) už vyresnį vaiką suteiktos vaiko priežiūros atostogos gali būti išnaudojamos tik gimus antrajam vaikui.
43. Taigi tokiu atveju tėvai gali rūpintis dviem vaikais vaiko priežiūros atostogų, suteiktų tik už vieną iš jų, metu, tačiau bendruoju susitarimu neleidžiama dėl šios priežasties panaikinti vaiko priežiūros atostogų už kitą vaiką. Todėl argumentas, kad dvyniais galima rūpintis vienu metu, neturėtų lemti turimų teisių apribojimo suteikiant tik vienerias vaiko priežiūros atostogas.
44. Toliau pateikiamas pavyzdys taip pat prieštarauja vienerių vaiko priežiūros atostogų suteikimui gimus dvyniams. Remiantis bendrajame susitarime numatyta sistema, kuri nustato maksimalų aštuonerių metų laikotarpį, per kurį galima išnaudoti vaiko priežiūros atostogas, vaikų, brolių ir seserų, tėvai gali nuspręsti paimti vaiko priežiūros atostogas už vieną vaiką tuo metu, kai šis dar yra visai mažas, ir aktyviau kartu praleisti šį jo raidos etapą, tačiau vaiko priežiūros atostogų už antrąjį vaiką prašyti, pavyzdžiui, vaikui pradėjus eiti į mokyklą, kad galėtų jam kuo daugiau padėti. Tačiau toks lankstus pasirinkimas nebūtų suteikiamas dvynių tėvams, jeigu už dvynius jiems būtų suteikiamos tik vienerios vaiko priežiūros atostogos. Tai ir būtų neleistinas nevienodas vertinimas.
45. Per teismo posėdį Graikijos vyriausybė pažymėjo, kad dvynių atveju intensyvios priežiūros ir rūpinimosi poreikis išnyksta vienu metu ir kad dėl šios priežasties reikėtų suteikti tik vienerias vaiko priežiūros atostogas. Šiuo klausimu reikia pastebėti, jog, remiantis Graikijos teisės nuostatomis, vaiko priežiūros atostogos gali būt išnaudojamos per pirmuosius ketverius vaiko gyvenimo metus. Taigi ir Graikijos teisės aktų leidėjas nustato ilgą laikotarpį, per kurį tėvai gali nuspręsti, kada pasinaudoti vaiko priežiūros atostogomis. Tačiau šios galimybės jie neturėtų gimus dvyniams, jeigu už juos būtų suteikiamos tik vienerios vaiko priežiūros atostogos.
46. Reikia išnagrinėti kitą argumentą, kurį pateikė Vokietijos vyriausybė. Ji nurodo, kad tik patikslintoje bendrojo susitarimo dėl vaiko priežiūros atostogų(23) redakcijoje yra nuostata, skirta ypatingoms neįgalių ar lėtinėmis ligomis sergančių vaikų situacijoms. Šio teksto 3 straipsnio 3 dalyje šiuo klausimu nurodyta, kad valstybės narės ir (arba) socialiniai partneriai turėtų įvertinti poreikį suderinti galimybės eiti vaiko priežiūros atostogų suteikimo sąlygas ir taikymo tvarką su tėvų, auginančių neįgalius ar lėtinėmis ligomis sergančius vaikus, poreikiais. Aplinkybė, kad patikslintoje redakcijoje nereglamentuojama ypatinga situacija gimus daugiau nei vienam vaikui, Vokietijos vyriausybę skatina daryti išvadą, jog ši situacija nereglamentuojama nei ankstesnėje, nei naujoje direktyvos redakcijoje. Taigi ateityje ją galėtų reglamentuoti socialiniai partneriai.
47. Šis argumentas manęs neįtikina. Iš tikrųjų aplinkybė, kad apie daugiau nei vieno vaiko gimimą nekalbama bendrajame susitarime, gali taip pat patvirtinti, jog daugiau nei vieno gimimo atveju turi būti taikoma pirminės bendrojo susitarimo redakcijos 2 punkto 1 dalies bendra taisyklė, kaip ir tvirtinama šiuo atveju. Tokiu atveju priimti specialią taisyklę nėra būtinybės, kurią patvirtina tai, kad naujoje 2010 m. bendrojo susitarimo redakcijoje šis klausimas reglamentuojamas.
48. Kai kurios proceso šalys rėmėsi Komisijos pasiūlymu(24) keisti Direktyvą 92/85/EEB(25) dėl motinystės apsaugos. Ši direktyva turėjo būti pakeista taip, kad valstybės narės turėtų imtis priemonių, būtinų užtikrinti, konkrečiai kalbant kelių vaikų gimimo atveju, papildomų motinystės atostogų suteikimą. Aplinkybė, kad čia numatytas tik atostogų pratęsimas, o ne jų dvigubinimas, neleidžia daryti išvadų dėl Bendrojo susitarimo dėl vaiko priežiūros atostogų aiškinimo. Iš tikrųjų, kaip Komisija teisingai pažymėjo per teismo posėdį, šių dviejų direktyvų tikslai yra skirtingi. Direktyva dėl motinystės apsaugos pirmiausia siekiama apsaugoti moters sveikatą(26), o Direktyva dėl vaiko priežiūros atostogų susijusi su vaikui skirtinu laiku ir dėmesiu, siekiant suderinti šeiminį gyvenimą ir profesinę veiklą. Todėl jeigu moters sveikatos apsauga gimus dvyniams gali būti pakankamai gerai užtikrinama pratęsiant motinystės atostogas, to paties negalima pasakyti apie poreikius, siejamus su vaiko priežiūros atostogomis, kurių tikslas kitoks.
49. Be to, proceso šalys rėmėsi Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią Bendrijos teisės garantuojamos atostogos negali daryti įtakos teisei gauti kitas šios teisės garantuojamas atostogas(27) . Tačiau visi aptariami sprendimai susiję su skirtingos paskirties atostogomis; pavyzdžiui, byloje Merino Gómez kalbama apie motinystės atostogas ir vaiko priežiūros atostogas(28) . Šiuo atveju, atvirkščiai, nekalbama apie skirtingos rūšies atostogas. Vis dėlto galima kelti klausimą, ar nesiskiria teisių gauti aptariamas atostogas paskirtis. Galima būtų tvirtinti, jog viena teisė gauti atostogas skirta rūpintis pirmuoju iš dvynių, o kita – antruoju. Ir tokiu atveju atostogų paskirtis gali skirtis. Tai priklausytų nuo siauresnio ar platesnio sąvokos „skirtinga paskirtis“ aiškinimo. Tačiau neatrodo, kad reikia galutinai nuspręsti, ar minėta Teisingumo Teismo praktika taikytina šiuo atveju, nes jau yra pakankami argumentų, leidžiančių daryti išvadą, jog bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis turi būti aiškinama kaip reiškianti, kad teisė gauti vaiko priežiūros atostogas turi būti suteikiama už kiekvieną vaiką, nesvarbu, ar kalbama apie dvynius.
50. Galiausiai reikia išnagrinėti valstybių narių kompetenciją laisvai nustatyti laiko, per kurį vaiko priežiūros atostogos gali būti imamos, apribojimus atsižvelgiant į bendrajame susitarime numatytą aštuonerių metų laikotarpį. Ši kompetencija išplaukia iš bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies. Remiantis vokiška versija, šios nuostatos pabaigoje nurodyta: „Die genauen Bestimmungen sind von den Mitgliedstaaten und/oder Sozialpartnern festzulegen.“ Iš pirmo žvilgsnio, skaitant vokišką versiją, neaišku, su kuo siejamas šis sakinys. Tačiau tai paaiškėja iš kitų bendrojo susitarimo kalbinių versijų. Jose, nurodžius aštuonerių metų amžių, vartojamas ne naujas, o šalutinis sakinys, kuriuo valstybėms narėms pavedama užduotis nustatyti amžiaus ribas prašymui dėl vaiko priežiūros atostogų pateikti(29) . Valstybės narės ar socialiniai partneriai turi konkrečiai nustatyti aštuonerių metų neviršija ntį laikotarpį, per kurį turi būti paimtos vaiko priežiūros atostogos.
51. Turėdamos šią kompetenciją nustatyti konkrečias amžiaus, kurį pasiekus nebegalima prašyti suteikti vaiko priežiūros atostogas, ribas, valstybės narės galėtų nustatyti, kad vaiko priežiūros atostogos būtų paimamos tik trijų mėnesių iš karto po motinystės atostogų laikotarpiu. Teoriškai egzistuotų teisė į atskiras vaiko priežiūros atostogas už kiekvieną iš dvynių, tačiau praktiškai tėvai galėtų pasinaudoti tik vieneriomis vaiko priežiūros atostogomis, nes už abu dvynius jos turėtų būti paimamos tuo pačiu metu. Nustatydamos laikotarpį, per kurį galima paimti vaiko priežiūros atostogas, valstybės narės ir (arba) socialiniai partneriai turi didelę diskreciją pasirinkti datą, į kurią turi būti atsižvelgiama suteikiant vaiko priežiūros atostogas. Tačiau įgyvendindamos savo įgaliojimus valstybės narės turi užtikrinti, kad bendrasis susitarimas neprarastų veiksmingumo. Konkretus taikymo laikotarpio nustatymas neturi trukdyti suteikti tėvams dvejas atskiras trijų mėnesių vaiko priežiūros atostogas už dvynius.
52. Taigi šiame etape galima daryti išvadą, kad pagal bendrąjį susitarimą dvynių tėvams turi būti suteikiama teisė gauti dvejas atskiras mažiausiai trijų mėnesių vaiko priežiūros atostogas.
3. Nustatytą minimumą viršijanti vaiko priežiūros atostogų trukmė
53. Kaip buvo nurodyta įžangoje, iki šiol analizė buvo grindžiama prielaida, kad bendrajame susitarime nustatytos trumpiausios trijų mėnesių trukmės vaiko priežiūros atostogos .
54. Liko išnagrinėti, kokias pasekmes anksčiau pateiktas aiškinimas turi tuo atveju, kai valstybė narė suteikia nustatytą minimumą viršijančias vaiko priežiūros atostogas. Iš tikrųjų, valstybėse narėse numatytų vaiko priežiūros atostogų trukmė aiškiai skiriasi. Pavyzdžiui, Jungtinės Karalystės teisėje numatytos trylikos savaičių vaiko priežiūros atostogos, o pagal Graikijos viešosios tarnybos teisę šios atostogos trunka devynis mėnesius, kitose valstybėse narėse – trejus metus (pavyzdžiui, Vokietijoje, Prancūzijoje, Lietuvoje, Ispanijoje ir Čekijos Respublikoje)(30) .
55. Taigi kyla klausimas, ar gimus dvyniams reikia dvigubinti vaiko priežiūros atostogas, nacionalinėje teisėje numatytas vieno vaiko gimimo atveju.
56. Atsakant į šį klausimą reikia atsižvelgti į tai, kad bendrajame susitarime nustatyti tik minimalūs reikalavimai(31) . Bendruoju susitarimu reikalaujama, kad valstybės narės numatytų mažiausiai trijų mėnesių vaiko priežiūros atostogas už vaiką. Valstybė narė, nusprendusi suteikti ilgesnes vaiko priežiūros atostogas, šiuo tikslu naudojasi didele diskrecija. Iš principo ilgesnės nei minimalios atostogos turi būti suteikiamos tokiomis pačiomis sąlygomis visiems asmenims, kuriems taikoma direktyva, ir, nesant objektyvių pateisinimų, šiuo atžvilgiu jie negali būti skirtingai vertinami(32) .
57. Jeigu valstybė narė įtvirtina ilgesnes vaiko priežiūros atostogas, jos diskrecija apima ne tik ilgesnės absoliučios trukmės nustatymą už vaiką. Nusprendusi suteikti ilgesnes vaiko priežiūros atostogas, valstybė narė gali nustatyti ir taisykles dėl laikino teisių gauti vaiko priežiūros atostogas už skirtingus vaikus sutapimo. Pirmiausia tai išplaukia iš bendruoju susitarimu siekiamo tikslo leisti geriau suderinti šeiminį gyvenimą ir profesinę veiklą. Šioje vietoje skirtingas vertinimas vieno vaiko situacijos atžvilgiu gali būti objektyviai pateisinamas. Šiuo klausimu Jungtinės Karalystės vyriausybė per teismo posėdį nurodė, kad ilgesnių vaiko priežiūros atostogų atveju skirtingas vertinimas gali būti pateisinamas, ir tai iš esmės turi įvertinti valstybės narės.
58. Ypač, kaip pastebėjo Estijos ir Vokietijos vyriausybės, ilgesnių vaiko priežiūros atostogų atveju suteikus kelerias tokias atostogas jos užsitęstų taip nenutrūkstamai ilgai, kad nebebūtų galima pasiekti jų tikslo – padėti lengviau grįžti į darbą, poveikis būtų priešingas arba bet kuriuo atveju grįžimas į darbą taptų sunkesnis. Šiuo atžvilgiu bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 6 punkte pažymima, kad priemonėmis reikia atsižvelgti į darbo ir šeiminio gyvenimo suderinimą bei į įmonių ir į jų darbuotojų poreikius.
59. Be to, nėra akivaizdu, kad dėl ypatingos dvynių priežiūros būtina suteikti kelerias vaiko priežiūros atostogas taip pat ir tuo atveju, kai nacionalinėje teisėje numatytos daug ilgesnės nei Sąjungos teisėje reikalaujamos minimalios trijų mėnesių trukmės atostogos. Didesnę reikšmę reikėtų teikti aplinkybei, kad dvynių auklėjimui ir priežiūrai būdingi suderinti veiksmai. Kuo ilgesnės vaiko priežiūros atostogos jau suteiktos dėl vieno vaiko, tuo lengvesnė bus per minimalią trijų mėnesių trukmę sunkiai kompensuojama dvynių priežiūros našta.
60. Taigi reikia konstatuoti, kad net jeigu valstybė narė numato ilgesnes nei bendrajame susitarime numatytas minimalias trijų mėnesių trukmės vaiko priežiūros atostogas, tėvai iš principo turi teisę gauti ilgesnes tokias atostogas už kiekvieną iš dvynių. Tačiau vienodo požiūrio principu nereikalaujama, kad minimalią trijų mėnesių trukmę viršijančios vaiko priežiūros atostogos būtų dvigubinamos. Atvirkščiai, atsižvelgiant į bendrojo susitarimo paskirtį gali būti pateisinamos laikino įskaitymo taisyklės, pagal kurias vaiko priežiūros atostogos būtų trumpesnės už dvigubas atostogas. Būtinus įskaitymus valstybės narės turi numatyti atsižvelgdamos į bendrojo susitarimo tikslą suderinti šeiminį gyvenimą ir profesinę veiklą.
61. Graikijos teisės aktų leidėjas aiškiai nenumatė tokios laikino įskaitymo taisyklės dvynių gimimo atveju. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar, aiškindamas savo nacionalinę teisę, jis gali nustatyti minėtus kriterijus atitinkančią įskaitymo taisyklę. Jeigu taip nėra, tektų pritarti dviguboms vaiko priežiūros atostogoms, iš principo išplaukiančioms iš direktyvos.
VI – Išvada
62. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau taip atsakyti į Dioikitiko Efeteio Thessalonikis klausimus:
1. 1995 m. gruodžio 14 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, esančio 1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvos 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC, iš dalies pakeistos 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyva 97/75/EB, priede, 2 punkto 1 dalis neturi būti aiškinama taip, kad asmeninė teisė į vaiko priežiūros atostogas suteikiama vaikams.
2. 1995 m. gruodžio 14 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, esančio 1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvos 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC, iš dalies pakeistos 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyva 97/75/EB, priede, 2 punkto 1 dalis turi būti aiškinama kaip reiškianti, kad darbuotojams, vyrams ir moterims, suteikiama asmeninė teisė gauti minimalias trijų mėnesių trukmės vaiko priežiūros atostogas už kiekvieną iš dvynių.
(1) .
(2)  –	1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyva 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC (OL L 145, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 285), iš dalies pakeista 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyva 97/75/EB (OL L 10, p. 24; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 263, toliau – Direktyva 96/34, arba Direktyva dėl vaiko priežiūros atostogų). 2010 m. kovo 8 d. Tarybos direktyva 2010/18/ES, įgyvendinanti patikslintą BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP ir ETUC sudarytą Bendrąjį susitarimą dėl vaiko priežiūros atostogų, ir panaikinanti Direktyvą 96/34/EB. Joje nėra pakeitimų, kurie svarbūs atsakant į čia pateiktus klausimus.
(3)  –	Žr. bendrojo susitarimo preambulės pirmą pastraipą.
(4)  –	Žr. bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 4 punktą.
(5)  –	Salonikų administracinis apeliacinis teismas.
(6)  –	Valstybės taryba.
(7)  –	Dioikitiko Efeteio Athinon Dioikitiko Efeteio Thessalonikis .
(8)  –	Žr. 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimą Impact
(C‑268/06, Rink. p. I‑2483, 58 punktas, kuriame nurodytas mano 2008 m. sausio 9 d. išvados šioje byloje 87 punktas).
(9)  –	Šiuo klausimu žr. 2006 m. liepos 4 d. Sprendimą Adeneler
(C‑212/04, Rink. p. I‑6057, 54 ir paskesni punktai) ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Vassallo
(C‑180/04, Rink. p. I‑7251, 32 punktas).
(10)  –	Žr., be kita ko, 2001 m. lapkričio 29 d. Sprendimą Griesmar
(C‑366/99, Rink. p. I‑9383, 31 punktas) ir 2003 m. spalio 23 d. Sprendimą Schönheit ir Becker
(C‑4/02 ir C‑5/02, Rink. p. I‑12575, 60 punktas).
(11)  –	1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyva 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu (OL L 39, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 187).
(12)  –	1975 m. vasario 10 d. Tarybos direktyva 75/117/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų vienodo vyrų ir moterų darbo užmokesčio principo taikymui, suderinimo (OL L 45, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 179).
(13)  –	1985 m. gegužės 21 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją
(248/83, Rink. p. 1459, 16 punktas).
(14)  –	Bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 4 ir 7 punktai ir bendrojo susitarimo preambulės pirma pastraipa.
(15)  –	2005 m. balandžio 14 d. Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑519/03, Rink. p. I‑3067, 46 punktas).
(16)  –	Lietuviškoje versijoje nurodyta: „gimus vaikui / skirtos prižiūrėti vaiką“, angliškoje: „the birth of a child / to enable them to take care of that child“, graikiškoje: „λόγω γέννησης ή υιοθεσίας παιδιού / ώστε να μπορέσουν να ασχοληθούν με το παιδί αυτό“.
(17)  –	Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą
(minėtas 15 išnašoje).
(18)  –	Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą
(minėtas 15 išnašoje, 47 punktas).
(19)  –	Žr. bendrojo susitarimo 1 punkto 1 dalį.
(20)  –	Žr. bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 4 punktą.
(21)  –	Žr. bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 7 punktą.
(22)  –	Bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 4 ir 7 punktai ir preambulės pirma pastraipa.
(23)  –	Pateikiamas Direktyvos 2010/18/ES (minėtos 2 išnašoje) priede.
(24)  –	KOM(2008) 637 galutinis.
(25)  –	1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (Dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 348, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110, toliau – Direktyva dėl motinystės apsaugos).
(26)  –	žr. Sprendimą Komisija prieš Liuksemburgą
(minėtas 15 išnašoje, 32 punktas).
(27)  –	2009 m. sausio 20 d. Sprendimas Schultz-Hoff
(C‑350/06 ir C‑520/06, Rink. p. I‑179, 26 punktas), 2004 m. kovo 18 d. Sprendimas Merino Gómez
(C‑342/01, Rink. p. I‑2605, 32 ir 33 punktai), Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą
(minėtas 15 išnašoje, 33 punktas) ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Kiiski (C‑116/06, Rink. p. I‑7643, 56 punktas).
(28)  –	Sprendimas Merino Gómez
(minėtas 27 išnašoje).
(29)  –	Žr., pavyzdžiui, prancūzišką versiją: („ < … > au moins trois mois jusqu'à un âge déterminé pouvant aller jusqu'à huit ans, à définir par les États membres et/ou les partenaires sociaux“), anglišką („ < … > for at least three months, until a given age up to 8 years to be defined by Member States and/or management and labour“) arba graikišką („ < … > τουλάχιστον επί τρεις μήνες, μέχρι μιας ορισμένης ηλικίας, η οποία μπορεί να φθάσει μέχρι τα 8 έτη και προσδιορίζεται από τα κράτη μέλη ή/και τους κοινωνικούς εταίρους.“).
(30)  –	Vokietijoje kiekvienam iš tėvų iki trečiųjų vaiko gyvenimo metų, kitose valstybėse narėse – abiem tėvams kartu.
(31)  –	Žr. Direktyvos 96/34 10 konstatuojamąją dalį.
(32)  –	Žr. 2005 m. sausio 18 d. generalinio advokato A. Tizzano išvadą byloje Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑519/03, Rink. p. I‑3067, 49 punktas).