62017CC0103
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA IŠVADA,
pateikta 2018 m. kovo 7 d. (
1
)
Byla C‑103/17
Messer France SAS, Praxair teisių perėmėja
prieš
Premier ministre,
Commission de régulation de l’énergie,
Ministre de l’Économie et des Finances,
Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer
(Conseil d’État (Valstybės Taryba, Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Energetinių produktų ir elektros energijos apmokestinimas – Nacionalinės teisės aktai dėl mokesčio už viešąją elektros energijos tiekimo paslaugą – Elektros energijos akcizas – Netiesioginis mokestis – Kito netiesioginio mokesčio, kuriuo siekiama specialių tikslų, sąlygos – Specialių tikslų sąvoka – Kitų netiesioginių mokesčių, kuriais siekiama specialių tikslų, ir elektros energijos akcizo panašumai – Minimalaus apmokestinimo lygio laikymasis – Mokesčio ir nemokestinio pobūdžio privalomos finansinės įmokos skirtumai“
1.
Conseil d’État (Valstybės Taryba, Prancūzija) prašo Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl vadinamojo mokesčio už viešąją elektros energijos tiekimo paslaugą (toliau – CSPE mokestis), taikyto Prancūzijoje 2003–2010 m., suderinamumo su Sąjungos teise.
2.
CSPE mokestis yra mokestis, kurį galutiniai vartotojai moka pagal sąskaitas elektros energijos tiekėjams. Ši suma turi kompensuoti papildomas išlaidas, kurias jie yra teisiškai įpareigoti prisiimti ir kurios turi įvairių tikslų: jos susijusios su skatinimu gaminti elektros energiją iš atsinaujinančiųjų šaltinių arba kompensacija už papildomas elektros energijos gamybos išlaidas ne miesto teritorijose, taip pat su socialiniais tikslais, pavyzdžiui, speciali šios energijos, kaip pirmo būtinumo produkto, kainodara ir pagalba nepriteklių patiriantiems asmenims.
3.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neklausia Teisingumo Teismo dėl galimo CSPE mokesčio valstybės pagalbos statuso. Jo klausimai labiau susiję su tuo, ar šis mokestis atitinka direktyvas, kuriomis derinami akcizai, taikomi tam tikroms prekėms, įskaitant elektros energiją.
4.
Šiose direktyvose numatyta, kad jose nurodyti produktai gali būti apmokestinami tik suderintu akcizu. Tačiau taikoma išimtis tam tikriems netiesioginiams mokesčiams siekiant specialių tikslų (toliau – IIFE mokesčiai), dėl kurių Teisingumo Teismas jau nustatė tam tikrus jurisprudencijos kriterijus.
5.
Conseil d’État (Valstybės Taryba) nagrinėjamoje byloje, kurią iškėlus buvo pateikta analogiškų apeliacinių skundų (
2
), siekiama pagrįstai išsiaiškinti, ar CSPE mokestis gali būti laikomas netiesioginiu mokesčiu, kuris pagal minėtas direktyvas leidžiamas išimties tvarka. Prancūzijos teismuose nagrinėjama byla dėl CSPE mokesčio yra labai svarbi tiek teisiniu, tiek ekonominiu požiūriu (
3
).
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Direktyva 92/12/EEB (
4
)
6.
Jos 3 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„<…> reikia apibrėžti akcizais apmokestinamų produktų sąvoką; kadangi Bendrijos nuostatos gali būti taikomos tik tokioms prekėms, kurios visose valstybėse narėse traktuojam[os] kaip apmokestinamos akcizais; kadangi tokie produktai dėl tam tikrų specialių tikslų gali būti apmokestinami ir kitais netiesioginiais mokesčiais; kadangi dėl kitų netiesioginių mokesčių taikymo arba įvedimo neturi atsirasti formalumų kertant sienas.“
7.
Jos 3 straipsnyje nurodyta:
„1.   Ši direktyva Bendrijos lygiu taikoma toliau išvardytiems atitinkamose direktyvose apibrėžtiems produktams:
–
mineraliniam kurui,
–
alkoholiui ir alkoholiniams gėrimams,
–
apdorotam tabakui.
2.   1 dalyje išvardyti produktai gali būti siekiant specialių tikslų apmokestinami ir kitais netiesioginiais mokesčiais, jeigu šie atitinka akcizams ir PVM taikomas apmokestinimo bazės nustatymo, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento nustatymo ir kontrolės taisykles.
<…>“
2. Direktyva 2003/96/EB (
5
)
8.
1 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės energetikos produktus ir elektros energiją apmokestina pagal šią direktyvą.“
9.
3 straipsnyje nustatyta:
„Direktyvoje 92/12/EEB nuorodos „mineralinis kuras“ ir „akcizas“ tol, kol ji taikoma mineralinėms alyvoms, apima visus energetikos produktus, elektros energiją ir nacionalinius netiesioginius mokesčius, atitinkamai nurodytus šios direktyvos 2 straipsnyje ir 4 straipsnio 2 dalyje.“
10.
4 straipsnyje numatyta:
„1.   Apmokestinimo lygiai, kuriuos valstybės narės taiko 2 straipsnyje išvardytiems energetikos produktams ir elektros energijai, negali būti mažesni už šioje direktyvoje nurodytus minimalius apmokestinimo lygius.
2.   Šioje direktyvoje „apmokestinimo lygis“ yra visas mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus PVM) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotų pagal energetikos produktų ir elektros energijos kiekį.“
11.
18 straipsnio 10 dalyje nustatyta:
„Prancūzijos Respublika iki 2009 m. sausio 1 d. gali taikyti visišką ar dalinį atleidimą nuo mokesčio ar jį sumažinti energetikos produktams ir elektros energijai, naudojamiems valstybinės, regioninės ar vietinės valdžios institucijų ar kitų viešąja teise besivadovaujančių įstaigų, kai savo veikloje ar sandoriuose jos dalyvauja kaip valstybės institucijos.
Prancūzijos Respublika iki 2009 m. sausio 1 d. gali taikyti pereinamąjį laikotarpį, kad pritaikytų savo dabartinę elektros energijos apmokestinimo sistemą prie šios direktyvos nuostatų. Šiuo laikotarpiu turi būti atsižvelgiama į dabartinio vietinio elektros energijos apmokestinimo visuotinį vidutinį lygį, kad būtų galima įvertinti, ar laikomasi šioje direktyvoje nustatytų minimalių normų.“
12.
28 straipsnyje nustatyta:
„1.   Valstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus šios direktyvos įgyvendinimui[,] ne vėliau kaip nuo 2003 m. gruodžio 31 [d]. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
2.   Jos taiko šias priemones nuo 2004 m. sausio 1 d. <…>“
3. Direktyva 2008/118/EB (
6
)
13.
Direktyva 92/12 buvo panaikinta Direktyva 2008/118, šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Šia direktyva nustatomos bendrosios nuostatos dėl akcizų, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai yra apmokestinamas toliau nurodytų prekių (toliau – akcizais apmokestinamos prekės) vartojimas:
a)
energetikos produktų ir elektros energijos, kuriuos apima Direktyva 2003/96/EB;
<…>
2.   Specifiniais tikslais valstybės narės gali akcizais apmokestinamas prekes apmokestinti kitais netiesioginiais mokesčiais, jei tie mokesčiai atitinka akcizams ar pridėtinės vertės mokesčiui taikomas Bendrijos mokesčių taisykles, susijusias su mokesčio bazės nustatymu, mokesčio apskaičiavimu, prievolės apskaičiuoti mokestį atsiradimu ir stebėsena, tačiau neįskaitant nuostatų dėl atleidimo nuo mokesčių.“
14.
7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.   Prievolė apskaičiuoti akcizus atsiranda išleidimo vartoti metu ir išleidimo vartoti valstybėje narėje.“
15.
9 straipsnyje numatyta:
„Taikomos tokios prievolės apskaičiuoti akcizus atsiradimo sąlygos ir toks akcizų tarifas, kurie galioja tą dieną, kurią valstybėje narėje, kurioje įvyksta išleidimas vartoti, atsiranda prievolė apskaičiuoti akcizus.
<…>“
16.
47 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Direktyva 92/12/EEB panaikinama nuo 2010 m. balandžio 1 d.“
B.
Nacionalinė teisė
17.
Loi du 10 février 2000 relative à la modernisation et au développement du service public de l’électricité (2000 m. vasario 10 d. Įstatymas dėl viešojo aprūpinimo elektros energija modernizavimo ir plėtros) (
7
) 5 straipsnyje buvo nurodyta (
8
):
„I.
Elektros energijos operatorių sąnaudos, patirtos teikiant viešąsias paslaugas, visiškai kompensuojamos. Jos apima:
a)
elektros energijos gamybos srityje:
1)
papildomas sąnaudas, patiriamas įgyvendinant 8 ir 10 straipsnių nuostatas, kurių Electricité de France išvengia, arba sąnaudas, kurių išvengia atitinkami nenacionalizuoti skirstytojai, nurodyti minėto 1946 m. balandžio 8 d. Įstatymo Nr. 46‑628 23 straipsnyje <…>;
b)
elektros energijos tiekimo srityje:
1)
negautas pajamas ir sąnaudas, kurias elektros energijos tiekėjai patiria dėl taikomos specialios pirmo būtinumo produkto kainodaros, kaip nurodyta 4 straipsnio I dalies paskutinėje pastraipoje;
2)
elektros energijos tiekėjų patiriamas sąnaudas dėl prisidėjimo prie mechanizmo, kuris yra skirtas nepriteklių patiriantiems asmenims padėti, kaip nurodyta 2 straipsnio III dalies 1 punkte.
Šios sąnaudos apskaičiuojamos remiantis šių tiekėjų vedama atitinkama buhalterine apskaita. Ši apskaita nustatyta pagal Energijos reguliavimo komisijos taisykles <…> Už energetiką atsakingas ministras, gavęs kasmetinį Energijos reguliavimo komisijos pasiūlymą, nustato šių mokesčių sumą.
Šių sąnaudų kompensavimas jų patiriančių tiekėjų naudai užtikrinamas elektros energijos galutinių vartotojų, įsisteigusių nacionalinėje teritorijoje, mokėtinomis įmokomis.
Pirmiau minėtų įmokų suma apskaičiuojama proporcingai suvartotam elektros energijos kiekiui <…>
<…>
Įmokų, kurios turi būti sumokėtos už kiekvieną kilovatvalandę, dydis apskaičiuojamas taip, kad jos padengtų visas sąnaudas, nurodytas a ir b punktuose <…> Už energetiką atsakingas ministras, gavęs Energijos reguliavimo komisijos pasiūlymą, nutarimu kasmet patvirtina šį dydį. <…>“
18.
2000 m. vasario 10 d. Įstatymo dėl pareigos supirkti atsinaujinančiąją energiją naudojančių įrenginių pagamintą elektros energiją (
9
) 10 straipsnio 5 dalies antroje ir septintoje pastraipose nustatyta:
„<…> Dekrete gamintojams, kurių naudai taikoma pareiga supirkti, nustatomos pareigos ir pagamintos energijos supirkimo sąlygos, kurias patvirtina už ekonomiką ir energetiką atsakingi ministrai, gavę Energijos reguliavimo komisijos nuomonę.
<…>
Sutartyse, kurias pagal šį straipsnį sudarė Electricité de France ir nenacionalizuoti skirstytojai, nurodyti minėtame 1946 m. balandžio 8 d. Įstatymo Nr. 46‑628 23 straipsnyje, nustatomos pirkimo sąlygos, atsižvelgiant į šių pirkėjų išvengtas investicijų ir eksploatavimo išlaidas, prie kurių galima pridėti priemoką, nustatomą atsižvelgiant į gamybos ar technologinių kompleksų indėlį siekiant šio įstatymo 1 straipsnio antroje pastraipoje nurodytų tikslų. Dėl šios priemokos dydžio kapitalo, investuoto į šiuos įrenginius, kuriems taikomos minėtos pirkimo sąlygos, grąža negali viršyti įprastos kapitalo grąžos, atsižvelgiant į šiai veiklai būdingą riziką ir šiems įrenginiams taikomą garantiją, kad visa jų pagaminta produkcija bus perkama nustatytu tarifu. Pirkimo sąlygos periodiškai peržiūrimos siekiant atsižvelgti į išvengtų sąnaudų pokyčius ir 5 straipsnio 1 dalyje nurodytas išlaidas.“
19.
2001 m. gegužės 10 d. Dekreto 2001/410 dėl gamintojų, kurių naudai taikoma pareiga supirkti, pagamintos elektros energijos supirkimo sąlygų, priimto siekiant įgyvendinti minėtas nuostatas (
10
), 8 straipsnyje nurodyta:
„už ekonomiką ir energetiką atsakingų ministrų nutarimuose, priimtuose gavus Conseil supérieur de l’électricité et du gaz (Elektros energijos ir dujų vyriausioji taryba) ir Commission de régulation de l’électricité (Elektros energijos reguliavimo komisija) nuomones, nustatomos įrenginių, kuriems taikoma 2000 m. vasario 10 d. įstatymo <…> 10 straipsnyje numatyta pareiga supirkti, pagamintos elektros energijos supirkimo sąlygos.“
20.
Pagal įsipareigojimų neįvykdymo nagrinėjimo procedūrą, kurią Komisija pradėjo 2010 m., Prancūzijos Respublika priėmė loi n.o 2010‑1448 du 7 décembre 2010 portant nouvelle organisation du marché de l’électricité (2010 m. gruodžio 7 d. Įstatymas Nr. 2010‑1448 dėl naujo elektros energijos rinkos organizavimo, vadinamasis NOME įstatymas) (
11
). Pagal minėto įstatymo 23 straipsnį CSPE mokestis buvo pakeistas savivaldybės ir departamento mokesčiais už galutinį elektros energijos suvartojimą. Šie nauji mokesčiai įsigaliojo 2011 m. sausio 1 d.
II. Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
21.
Remdamasi nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, bendrovė Praxair, kurios teises vėliau perėmė bendrovė Messer France, 2010 m. gruodžio 17 d. pateikė prašymą grąžinti CSPE mokesčius (su palūkanomis), jos sumokėtus 2005–2009 m.
22.
Tribunal administratif de Paris (Paryžiaus administracinis teismas, Prancūzija), kuriam buvo pateiktas šis prašymas, jį atmetė 2012 m. liepos 6 d. sprendimu.
23.
Bendrovė Praxair pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo Cour administrative d’appel de Paris (Paryžiaus apeliacinis administracinis teismas). Šis teismas, prieš priimdamas sprendimą, nusprendė perduoti šios apeliacinės bylos medžiagą Conseil d’État (Valstybės Taryba) ir pateikė keletą klausimų dėl jos nagrinėjimo. Perdavus prioritetinį klausimą dėl konstitucingumo Conseil constitutionnel (Konstitucinis Teismas, Prancūzija) (į jį atsakyta 2014 m. spalio 8 d. sprendimu (
12
)) Conseil d’État (Valstybės Taryba) 2015 m. liepos 22 d. pateikė atsakymą Apeliaciniam teismui.
24.
2016 m. vasario 23 d. šis teismas priėmė sprendimą, kuriuo atmetė bendrovės Praxair apeliacinį skundą.
25.
Bendrovė Messer France, kuri perėmė bendrovės Praxair teises ir pareigas, pateikė apeliacinį skundą dėl antrosios instancijos sprendimo Conseil d’État (Valstybės Taryba), ši Teisingumo Teismui pateikė šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Jei valstybė narė įsigaliojus Direktyvai 2003/96/EB nepriėmė, pirma, jokios nuostatos, kuria būtų siekiama nustatyti elektros energijos vartojimo akcizą, tačiau toliau taikė anksčiau nustatytą netiesioginį mokestį, taikomą šiam vartojimui, ir vietos mokesčius:
–
ar nagrinėjamo mokesčio suderinamumą su Direktyva 92/12/EEB ir Direktyva [2003/96] reikia vertinti atsižvelgiant į Direktyvos 92/12/EEB 3 straipsnio 2 dalyje nustatytas sąlygas, susijusias su „kito netiesioginio mokesčio“ buvimu, t. y. vieno ar daugiau specialių tikslų siekimą ir tam tikrų akcizui ar pridėtinės vertės mokesčiui taikomų apmokestinimo taisyklių laikymąsi;
–
o gal „kitą netiesioginį mokestį“ leidžiama toliau taikyti tik tuo atveju, jei yra suderintas akcizas, ir ar galiausiai šiuo atveju nagrinėjamą mokestį galima būtų laikyti tokiu akcizu, kurio suderinamumą su minėtomis dviem direktyvomis reikėtų vertinti atsižvelgiant į visas jose numatytas derinimo taisykles?
2.
Ar elektros energijos vartojimui taikomą mokestį, kurio pajamos skiriamos išlaidoms, susijusioms su elektros energijos gamyba iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu, finansuoti ir kartu vienodam geografiniam tarifų paskirstymui užtikrinti ir elektros energijos kainoms sumažinti nepriteklių patiriantiems namų ūkiams, reikia laikyti mokesčiu, kuriuo, taikant Direktyvos 92/12/EEB 3 straipsnio 2 dalies nuostatas, įtrauktas į Direktyvos [2008/118] 1 straipsnio 2 dalį, siekiama specialių tikslų?
3.
Jei tik kai kuriuos iš siekiamų tikslų galima laikyti specialiais, kaip tai suprantama pagal minėtas nuostatas, ar mokesčių mokėtojai gali pretenduoti į visą ginčijamo mokesčio grąžinimą, o gal tik jo dalies grąžinimą, atsižvelgiant į jiems tenkančią juo finansuojamų visų išlaidų dalį, neįtraukiant tos dalies, kuri neatitinka specialaus tikslo?
4.
Jeigu, atsižvelgiant į atsakymus į pirmiau pateiktus klausimus, mokesčio už viešąją elektros energijos tiekimo paslaugą sistema yra visiškai ar iš dalies nesuderinama su Sąjungos teisėje numatytomis elektros energijos apmokestinimo taisyklėmis, ar Direktyvos [2003/96] 18 straipsnio 10 dalies antrą pastraipą reikia aiškinti taip, kad iki 2009 m. sausio 1 d. pareiga laikytis šioje direktyvoje numatytų minimalių apmokestinimo lygių yra vienintelė Prancūzijai taikoma pareiga iš visų Sąjungos teisėje numatytų elektros energijos apmokestinimo taisyklėse nustatytų pareigų?“
26.
Rašytines pastabas pateikė bendrovė Messer France, Prancūzijos, Ispanijos, Italijos ir Belgijos vyriausybės, taip pat Komisija; visos (išskyrus Italijos vyriausybę) dalyvavo 2017 m. gruodžio 13 d. teismo posėdyje.
III. Atsakymas į prejudicinius klausimus
A.
Dėl CSPE mokesčio mokestinio pobūdžio
27.
Manau, kad, prieš pradedant nagrinėti prašymo priimti prejudicinį sprendimą klausimus, būtina atsižvelgti į abejones dėl CSPE mokesčio pobūdžio (fiskalinis ar ne) – tai būtų atskaitos taškas siekiant nustatyti, ar jis suderinamas su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalimi.
28.
Jei CSPE mokestis neatitiktų Sąjungos teisės, jis negalėtų būti laikomas IIFE mokesčiu, todėl jam nebūtų taikoma Direktyva 92/12. Tokiomis aplinkybėmis niekas nekliudytų Prancūzijos Respublikai be didesnių problemų išlaikyti šią įmoką (kol ji galiojo).
29.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad CSPE mokestis yra netiesioginis mokestis, ir neabejoja dėl jo mokestinio pobūdžio. Vis dėlto, nors Italijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose pripažįsta, kad kalbama apie teisės aktuose numatytą privalomą finansinę įmoką, suprantama, kad ji nėra mokestinio pobūdžio, todėl nepatenka į direktyvų 92/12 ir 2008/118 taikymo sritį. Ispanijos ir Belgijos vyriausybės pritarė šiai nuomonei teismo posėdyje.
30.
Savo išvadoje byloje IRCCS – Fondazione Santa Lucia (
13
) tvirtinau, kad mokėjimas, kuriuo Italijoje padengiamos vadinamosios elektros sistemos bendrosios išlaidos, yra privaloma finansinė, bet ne mokestinė įmoka (
14
), kuri neįgyja mokesčio išraiškos (arba pobūdžio). Tai visiškai aiškiai nurodyta Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Kalbant konkrečiau, reikia pasakyti, kad šio mokėjimo struktūra nėra panaši į suderintų akcizų arba PVM ir jis negali būti laikomas IIFE mokesčiu, kaip nurodyta Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalyje.
31.
Teisingumo Teismas Sprendime IRCCS – Fondazione Santa Lucia neatsižvelgė į mano pasiūlymą ir neatskyrė mokesčių ir nemokestinio pobūdžio viešųjų finansinių įmokų. Remdamasis (teisinga) mintimi, kad mokesčio arba rinkliavos pobūdį reikia nustatyti pagal Sąjungos teisę, atsižvelgdamas į objektyvius apmokestinimo šiuo mokesčiu arba rinkliava požymius, nepaisydamas jo nomen iuris pagal nacionalinę teisę (
15
), Teisingumo Teismas tik nurodė tris netiesioginiams mokesčiams būdingus aspektus:
–
pirma, egzistuoja teisinė pareiga mokėti šią sumą ir, jei ši pareiga būtų nevykdoma, valdžios institucijos galėtų imtis teisinių veiksmų prieš skolininką;
–
antra, mokėtinos sumos turi būti skirtos bendrojo intereso tikslams finansuoti, vadovaujantis valdžios institucijų nustatytais padalijimo kriterijais;
–
trečia, ši suma gali būti perkeliama galutiniam prekės ar paslaugos vartotojui, įtraukus ją į išrašytoje sąskaitoje jam nurodytą sumą, kurios dydis dažniausiai susijęs su suvartotų produktų arba panaudotų paslaugų kiekiu (
16
).
32.
Teisingumo Teismas perdavė Italijos nacionaliniam teismui patikrinti, ar mokestis, kuriuo padengiamos bendros elektros sistemos išlaidos, atitinka Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalies reikalavimus (t. y. „ar, pirma, šiuo mokesčiu siekiama vieno ar kelių specialių tikslų ir, antra, ar jis atitinka akcizams arba PVM taikomas apmokestinimo taisykles dėl apmokestinamosios vertės nustatymo, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento nustatymo ir kontrolės, nes šios taisyklės neapima nuostatų dėl atleidimo nuo mokesčio“) (
17
).
33.
Nesileisiu į diskusijas, kurios tik tariamai galėtų atrodyti akademinės (
18
). Mano nuomone, siekiant atskirti abi sąvokas, tebėra svarbu, kad pajamos, gautos iš nemokestinio pobūdžio viešųjų finansinių įmokų, nebūtų valstybės biudžeto lėšos, t. y. jos nebūtų skirtos visuomenės poreikiams, kuriuos turi finansuoti valdžios institucijos, patenkinti. Taip pat svarbu, kad valdant ir renkant šias pajamas nedalyvautų nacionalinės mokesčių institucijos, įgyvendinančios įprastus biudžetinius įgaliojimus.
34.
Nepaisant šių požymių, be kita ko, mokestinių pajamų sąvokos ribos tampa tokios neryškios, kad teisinės dogmos šioje srityje greičiausiai netenka prasmės (
19
). Kartu pernelyg ribojama kiekvienos valstybės teisės aktų leidėjo veiksmų laisvė; norėdamas išlaikyti šiuos finansus, jis gali būti priverstas pripažinti tam tikrų viešųjų paslaugų tarifų mokestinį pobūdį, kai, siekiant apskaičiuoti jų sumą (kurią nustato valdžios institucijos), atsižvelgiama į išlaidas, patirtas teikiant šias paslaugas, nepriklausomai nuo to, ar jos tiesioginės, ar netiesioginės, ar bendrosios.
35.
Vis dėlto pripažįstu, kad CSPE mokestis, nors turi tam tikrų bendrų aspektų su pirmiau nurodytu Italijos mokesčiu, turi kelis požymius, dėl kurių jis galėtų būti artimesnis netiesioginiams mokesčiams, – kaip jau nurodžiau pirmiau, atrodo, toks kvalifikavimas neginčijamas nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, nei Prancūzijos teisėje (
20
). Iš šių požymių išskirtina tai, kad, kaip paaiškėjo per teismo posėdį, valdžios institucijos (Energijos reguliavimo komisija) turi teisę reikalauti mokėjimo su palūkanomis iš naudotojų, kurie nemoka CSPE mokesčio, ir paskelbti jiems vykdomąjį nutarimą.
36.
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galiausiai turės priimti galutinį sprendimą dėl CSPE mokesčio mokestinio (arba nemokestinio) pobūdžio, atsižvelgdamas į laisvus kriterijus, kuriuos taiko Teisingumo Teismas tam, kad nustatytų tam tikrų privalomų įmokų, kurias moka kai kurių produktų arba paslaugų vartotojai, pobūdį, šioje išvadoje remsiuosi šia prielaida ir pakartosiu, kad norėčiau, jog analizuojant netiesioginius mokesčius būtų vartojamos tikslesnės sąvokos (
21
).
B.
Pagrindinėje byloje taikomi teisės aktai (ketvirtasis prejudicinis klausimas)
37.
Turbūt pirmiausia reikia atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, kuriuo Teisingumo Teismo prašoma paaiškinti Direktyvos 2003/96 18 straipsnio 10 dalies antrą pastraipą, siekiant patikslinti byloje taikomus teisės aktus.
38.
Nuo 2004 m. sausio 1 d. iki 2010 m. balandžio 1 d netiesioginis mokestis už elektros energiją buvo reglamentuojamas Direktyva 92/12 pagal Direktyvos 2003/96 3 straipsnį (
22
). Pagal pastarąją direktyvą elektros energijai pradėtos taikyti Direktyvos 92/12 nuostatos, iki tol taikytos tik akcizams, kuriais apmokestinamas mineralinis kuras, alkoholis ir alkoholiniai gėrimai ir apdorotas tabakas.
39.
Prancūzijos Respublikai buvo leista (Direktyvos 2003/96 18 straipsnio 10 dalies antra pastraipa) iki 2009 m. sausio 1 d. taikyti pereinamąjį laikotarpį, kad ji pritaikytų savo dabartinę elektros energijos apmokestinimo sistemą prie šios direktyvos nuostatų.
40.
Pagal šį straipsnį šiuo pereinamuoju laikotarpiu Prancūzija turėjo atsižvelgti į elektros energijos apmokestinimo visuotinį vidutinį lygį, kad būtų galima įvertinti, ar laikomasi Direktyvoje 2003/96 nustatytų minimalių normų. Šis įsipareigojimas reiškė, kad nuo 2004 m. sausio 1 d. iki 2009 m. sausio 1 d. Prancūzija turėjo atsižvelgti į tai, kad CSPE mokesčio suma ir kiti akcizai (savivaldybės ir departamento) (
23
), kuriais buvo apmokestintas elektros energijos vartojimas, viršija nurodytus minimalius tarifus arba apmokestinimo lygius.
41.
Prancūzijos Respublika nesilaikė (
24
) šio pereinamojo laikotarpio ir neįtraukė Direktyvos 2003/96 į savo nacionalinę teisę, kol nepriėmė 2010 m. gruodžio 7 d. Įstatymo Nr. 2010‑1488 (
25
), jis įsigaliojo 2011 m. sausio 1 d. (
26
).
42.
Remiantis šiais teisės aktais, Direktyvos 2003/96 18 straipsnio 10 dalies antra pastraipa Prancūzijos Respublikai leidžiama iki 2008 m. gruodžio 31 d. taikyti savo nacionalinę elektros energijos apmokestinimo sistemą netaikant Direktyvos 92/12 su vieninteliu įsipareigojimu (
27
) laikytis direktyvoje nustatyto minimalaus lygio. Taigi iki tos dienos, taikant minėtą sąlygą, Prancūzija galėjo taikyti CSPE mokestį neatsižvelgdama į jo suderinamumą su šia direktyva.
43.
Taigi, jei buvo laikomasi tokio lygio (tai tikrina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), šalys, mokėjusios CSPE mokestį iki 2009 m. sausio 1 d., negali teikti prašymų jį grąžinti dėl tariamo direktyvų 92/12 ir 2003/96 pažeidimo.
C.
CSPE mokesčio suderinamumas su elektros energijai taikomu akcizu (pirmasis prejudicinis klausimas)
44.
Bendrovė Messer France mano, kad suderinto akcizo taikymas elektros energijos vartojimui yra conditio sine qua non, kad valstybė narė galėtų taikyti arba nustatyti kitą netiesioginį mokestį už elektros energijos vartojimą pagal Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį.
45.
Jos nuomone, galimybė taikyti kitą netiesioginį mokestį rodo, kad valstybėms narėms palikti apmokestinimo įgaliojimai (
28
) ir jų vykdymas papildo suderinto akcizo taikymą ir priklauso nuo jo (
29
). Pavaldumo klausimas būtų buvęs aiškus pagal Direktyvą 2008/118, kurios 1 straipsnio 2 dalyje žodžių junginys „kiti netiesioginiai mokesčiai“ pakeistas į junginį „papildomi netiesioginiai mokesčiai“.
46.
Nepritariu šiems argumentams. Visų pirma Direktyva 2008/118 netaikoma ratione temporis šiai bylai, nors jos 1 straipsnio 2 dalies formuluotė iš esmės sutampa su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalies formuluote (
30
). Nors kai kurių kalbų (prancūzų arba rumunų) versijose Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 2 dalyje kalbama apie papildomus netiesioginius mokesčius, daugelyje versijų (be kita ko, anglų, portugalų, ispanų arba italų kalbomis) nurodomi „kiti netiesioginiai mokesčiai“ ir taip panaikinama mintis, kad pastarieji mokesčiai priklauso nuo to, ar pirmiau nustatomas suderintas akcizas, atsižvelgiant į šios direktyvos tikslą. Šis aiškinimas atitinka Direktyvos 2008/118 bendrą struktūrą ir tikslą (
31
).
47.
Antra, Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalyje esančioje formuluotėje „gali būti siekiant specialių tikslų apmokestinami ir kitais netiesioginiais mokesčiais“ nenurodoma, kad šie mokesčiai taikomi priklausomai nuo to, ar prieš tai buvo taikomas suderintas akcizas.
48.
Šią mintį papildo tai, kad pagal Direktyvos 92/12 trečią konstatuojamąją dalį akcizu apmokestinti produktai „dėl tam tikrų specialių tikslų gali būti apmokestinami ir kitais netiesioginiais mokesčiais; <…> dėl kitų netiesioginių mokesčių taikymo arba įvedimo neturi atsirasti formalumų kertant sienas“.
49.
Be to, Teisingumo Teismas nurodė „Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalyje numatytą galimybę suderintu akcizu apmokestintiems produktams taikyti arba įvesti kitus netiesioginius mokesčius siekiant specialių tikslų“ (
32
). Ši galimybė prieštarauja valstybių narių pareigai taikyti suderintą akcizą ir tai rodo, kad šie mokesčiai nesusiję ir kad nebūtina taikyti akcizo norint taikyti arba nustatyti kitus netiesioginius mokesčius.
50.
Trečia, Teisingumo Teismas Sprendime Komisija / Prancūzija nusprendė, kad Taryba patvirtino Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį „atsižvelgdama į valstybių narių apmokestinimo tradicijų šioje srityje įvairovę bei dažną netiesioginių mokesčių taikymą įgyvendinant nebiudžetinę politiką“ (
33
). Tai dar kartą patvirtina, kad šie kiti netiesioginiai mokesčiai egzistuoja savarankiškai ir yra taikomi nepriklausomai nuo to, ar taikomas suderintas akcizas.
51.
Todėl manau, kad Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, jog netiesioginio mokesčio siekiant specialių tikslų taikymas arba nustatymas nepriklauso nuo to, ar prieš tai buvo taikomas suderintas akcizas.
D.
CSPE mokestis kaip netiesioginis mokestis siekiant specialių tikslų (antrasis prejudicinis klausimas)
52.
Kadangi pagrindinėje byloje bendrovė Messer France prašė grąžinti bendrovės Praxair 2005–2009 m. sumokėtus CSPE mokesčius (su palūkanomis), ratione temporis taikomos tik Direktyva 92/12 ir Direktyva 2003/96. Tai nereiškia, kad taip pat nereikia atsižvelgti į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su Direktyva 2008/118, nes nors 2010 m. balandžio 1 d. šia direktyva buvo panaikinta Direktyva 92/12, jų turinys iš esmės sutampa (
34
).
53.
Pagal Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama, be suderinto akcizo už elektros energijos vartojimą, įvesti arba toliau taikyti „kitus netiesioginius mokesčius siekiant specialiųjų tikslų“.
54.
IIFE mokesčiai apskaičiuojami kartu su suderintu akcizu taikant Direktyvą 2003/96, nes pagal jos 4 straipsnio 1 dalį apmokestinimo lygiai, kuriuos valstybės narės taiko elektros energijai, negali būti mažesni už toje direktyvoje nurodytus minimalius apmokestinimo lygius (
35
).
55.
Kaip minėta pirmiau, IIFE mokesčiams taikoma bendros taisyklės išimtis, nes, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, atsižvelgiama į valstybių narių apmokestinimo tradicijų šioje srityje įvairovę ir dažną netiesioginių mokesčių taikymą įgyvendinant nebiudžetinę politiką. Todėl leidžiama nustatyti ne tik suderintą akcizą, bet ir kitus netiesioginius mokesčius įgyvendinant konkrečius uždavinius (
36
).
56.
Bendros taisyklės išimtį, kad elektros energijos vartojimas apmokestinamas tik suderintu akcizu ir PVM, Teisingumo Teismas iki šiol aiškino siaurai (
37
). Be to, valstybių narių diskrecija ribojama dviem privalomomis sąlygomis, kurias abi kartu turi atitikti IIFE mokesčiai, t. y.:
–
jie turi turėti specialų tikslą,
–
jie turi atitikti akcizams arba PVM taikomas apmokestinimo taisykles dėl apmokestinamosios vertės nustatymo, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento nustatymo ir kontrolės (
38
).
57.
Pagal šias prielaidas reikia patikrinti, ar CSPE mokestis gali būti laikomas IIFE mokesčiu.
1. Specialaus tikslo reikalavimas
58.
Teisingumo Teismas nustatė šio pirmo reikalavimo įvertinimo (griežtus) kriterijus:
–
Specialus tikslas negali būti vien biudžetinis tikslas. Tačiau kadangi visi mokesčiai savaime turi biudžetinį tikslą, vien šio veiksnio nepakanka, kad jo nebūtų galima laikyti ir specialiu tikslu, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį (
39
).
–
Išankstinis įplaukų iš mokesčio priskyrimas tam tikriems visuomenės poreikiams finansuoti yra aplinkybė, pagal kurią nustatoma, ar šis mokestis turi specialų tikslą, tačiau šis priskyrimas, kuris tėra susijęs su valstybės narės biudžeto vidaus organizavimo tvarka, negali savaime būti pakankama sąlyga šiuo klausimu. Kiekviena valstybė narė galėtų nuspręsti skirti įplaukas iš mokesčio nustatytoms išlaidoms finansuoti ir taip bet kuris netiesioginis mokestis taptų IIFE mokesčiu (
40
).
–
Specialaus tikslo buvimas negali būti nustatytas vien dėl įplaukų iš mokesčio skyrimo bendrosioms išlaidoms, tenkančioms viešosios valdžios institucijai tam tikroje srityje, finansuoti. Priešingu atveju minėtas tariamai specialus tikslas negalėtų būti atskirtas nuo kito vien biudžetinio tikslo.
–
Reikia, kad pačiu mokesčiu būtų siekiama užtikrinti nurodyto specialaus tikslo pasiekimą, taigi, kad būtų tiesioginis ryšys tarp įplaukų iš to mokesčio naudojimo ir minėto specialaus tikslo. Nesant tokio iš anksto nustatyto įplaukų paskirties mechanizmo, mokestis gali būti laikomas mokesčiu, kuriuo siekiama specialaus tikslo, tik jeigu šis mokestis nustatytas, kiek tai susiję su jo struktūra (visų pirma su apmokestinimo sritimi ar mokesčio tarifu), taip, kad juo daroma įtaka mokesčių mokėtojų elgesiui ir dėl to galima pasiekti nurodytą specialų tikslą, pavyzdžiui, numatomi dideli mokesčiai tam tikroms prekėms, kad būtų atgrasyta nuo jų vartojimo (
41
).
59.
Prancūzijos ir Ispanijos vyriausybės mano, kad CSPE mokestis yra susijęs su specialiais tikslais, kurie yra ne tik biudžetiniai. Tačiau bendrovė Messer France ir Komisija teigia, kad siekiama daug aplinkos ir socialinių tikslų, kai kurie jų prieštarauja vienas kitam ir jų pasiekimas nesusijęs su skatinimu, todėl nesilaikoma pirmiau išvardytų Teisingumo Teismo sąlygų.
60.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad CSPE mokestis buvo įvestas siekiant padengti įvairių viešojo tiekimo išlaidų sąnaudas, tenkančias elektros energijos tiekėjams. Pagal 2000 m. vasario 10 d. įstatymo 5 straipsnį pajamos iš CSPE mokesčio per šios bylos metus buvo skirtos trijų rūšių išlaidoms:
–
papildomoms išlaidoms, kurias patiria elektros energijos tiekėjai dėl įpareigojimo supirkti iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją, siekiant plėsti iš šių energijos šaltinių pagamintos elektros energijos gamybą, padengti;
–
papildomoms gamybos išlaidoms vietovėse, neprijungtose prie žemyninio miesto tinklo, kompensuoti;
–
negautoms pajamoms ir papildomoms valdymo išlaidoms, kurias elektros energijos tiekėjai patiria, pirma, dėl taikomos specialios elektros energijos kainodaros (vadinamoji pirmo būtinumo produkto kainodara), antra, dėl jų prisidėjimo prie mechanizmo, kuris yra skirtas padėti nepriteklių patiriantiems asmenims, kompensuoti.
61.
Be šios paskirties, iš CSPE mokesčio gautos lėšos taip pat buvo skiriamos sąnaudoms, kurios patiriamos dėl Mediateur national de l’énergie (Nacionalinis energetikos tarpininkas, toliau – Tarpininkas) ir Caisse de dépôts et consignations pour la gestion de la CSPE (Indėlių ir asignavimų kasa CSPE mokesčiui administruoti, toliau – Indėlių kasa) administracinės veiklos, padengti.
62.
Galutiniai elektros energijos vartotojai mokėjo CSPE mokestį tiekėjams pagal suvartojimą (proporcingai suvartotiems kilovatams), kaip buvo nurodyta jų sąskaitoje. Tiekėjai mokėjo šią sumą Indėlių kasai, prieš tai kompensavę skirtumą tarp surinkto CSPE mokesčio ir sąnaudų, patirtų pasiekiant viešąja paslauga siekiamus tikslus. Indėlių kasa perskirstė likusias sumas elektros energijos tiekėjams, kad būtų galima apmokėti viešojo tiekimo išlaidų sąnaudas.
63.
CSPE mokesčio procentinę dalį, Energijos reguliavimo komisijos siūlymu, nustatydavo atsakingas ministras, atsižvelgdamas į numatomas elektros energijos viešojo tiekimo išlaidų sąnaudas. Jei trūkdavo lėšų, deficitas buvo padengiamas kitais finansiniais metais padidinant CSPE mokestį.
64.
Iš CSPE mokesčio surinktos lėšos patekdavo ne į valstybės biudžetą, o į Indėlių kasą. Jų paskirtis, kaip jau minėta, buvo finansuoti tikslų, susijusių su viešojo aprūpinimo elektros energija paslauga, pasiekimą ir šie tikslai nebuvo vien biudžetiniai.
65.
Tačiau, kaip pažymėjo Teisingumo Teismas, išankstinis įplaukų iš mokesčio priskyrimas tam tikriems visuomenės poreikiams finansuoti yra tik vienas požymis, pagal kurį nustatoma, ar šis mokestis turi specialų tikslą. Šis priskyrimas gali būti susijęs su valstybės narės biudžeto vidaus organizavimo tvarka (
42
).
66.
Pagal šį kriterijų įplaukos iš CSPE mokesčio, skirtos Tarpininko ir Indėlių kasos veiklos sąnaudoms, turėtų įprastą biudžetinį tikslą, t. y. būtų klasifikuojamos kaip pajamos, skirtos daliai bendrųjų valstybės išlaidų, kurios be problemų galėtų būti įtrauktos į valstybės biudžetą, finansuoti. Todėl šiuo klausimu nebuvo galima teigti, kad CSPE mokestis yra tokio paties pobūdžio kaip IIFE mokesčiai.
67.
Man atrodo, kad nors ne taip aiškiai, tą patį galima pasakyti apie įplaukas iš CSPE mokesčio, kurios priskirtos socialiniams tikslams (speciali elektros energijos, kuri laikoma „pirmo būtinumo produktu“, kainodara ir prisidėjimas prie machanizmo, kuris yra skirtas padėti nepriteklių patiriantiems asmenims) arba kuriomis valstybė siekia kompensuoti tam tikrus sunkumus dėl geografinių arba teritorinių veiksnių (t. y. papildomas gamybos išlaidas vietovėse, neprijungtose prie žemyninio miesto tinklo, kompensuoti).
68.
Sutinku su Komisija dėl šių dviejų punktų, kad pajamos iš CSPE mokesčio patenkina socialinius arba teritorinius visuomenės poreikius, kurie paprastai turi būti padengiami iš valstybės biudžeto.
69.
Iš tiesų šiais socialiniais ir teritorinės sanglaudos tikslais buvo grindžiama vėlesnė Prancūzijos teisės aktų kaita, atsispindėjusi Įstatyme Nr. 2015‑1786 (
43
). Nuo tada į Prancūzijos valstybės biudžetą įtraukiami mokesčiai už viešąjį aprūpinimą elektros energija ir dujomis, o CSPE mokestis sujungtas su mokesčiu už galutinį elektros energijos suvartojimą (suderintas akcizas) (
44
).
70.
Kita vertus, manau, kad CSPE mokestį skiriant papildomoms išlaidoms, kurios patiriamos dėl (tiekėjų) įpareigojimo supirkti iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją, apmokėti siekiama specialaus tikslo, kaip jis suprantamas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje dėl IIFE mokesčių.
71.
Kalbant apie šį priskyrimą galima nustatyti pakankamą ryšį tarp įplaukų iš mokesčio naudojimo ir specialaus tikslo skatinti žaliąją energiją (
45
). CSPE mokesčiu skatinama gaminti elektros energiją iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu (
46
), prisidedama prie tokios gamybos finansavimo, taigi juo savaime siekiama nurodyto specialaus tikslo (
47
).
72.
Iš tiesų Komisija (
48
) (ji šiuo atveju laikėsi kitokios, nepakankamai paaiškintos pozicijos) pripažino, kad A3 dalis, kurią apima Italijos mokestis, nustatytas siekiant padengti elektros sistemos bendrąsias išlaidas, kurio vienintelė užduotis buvo finansuoti elektros energijos gamybą iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu (t. y. panaši į vieną iš CSPE mokesčiu padengiamų dalių), yra IIFE mokestis.
73.
Būtų galima prieštarauti, kad žaliosios energijos skatinimas yra tikslas, kurį taip pat būtų įmanoma finansuoti viešosiomis lėšomis iš valstybės biudžeto. Žinoma, ši galimybė egzistuoja visada, nes nacionaliniai parlamentai gali nepriklausomai į valstybės biudžetą įtraukti tas kategorijas, kurios jiems atrodo tinkamos. Tačiau jeigu šis faktas yra pagrindinis aspektas, kuriuo remiantis aiškinama Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtis, bijau, kad ši išimtis neapimtų jokio netiesioginio mokesčio.
74.
Iš tiesų iki šiol nė vienas Teisingumo Teismo nagrinėtas mokestis neatitiko griežtų jo jurisprudencijos kriterijų, taikomų nagrinėjant IIFE mokesčių teisėtumą. Vis dėlto, jei egzistuoja išimtis ir reikia pripažinti jos veiksmingą poveikį dėl to, kad ji numatyta Direktyvoje 92/12, jos nereikėtų neutralizuoti teismo praktikoje. Manau, CSPE mokestis, iš dalies skirtas tam, kad būtų skatinama žalioji elektros energija, suteikia Teisingumo Teismui galimybę pirmą kartą patvirtinti IIFE mokestį taikant šią direktyvą.
75.
Šios išvados nepaneigia įvairūs šioje byloje pateikti argumentai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad suma, susijusi su pareiga supirkti atsinaujinančiąją energiją naudojančių įrenginių pagamintą elektros energiją didesne už jos rinkos vertę kaina (ji atitinka pirkėjų, kuriems taikoma pareiga, perpirkimo tarifo ir šių pirkėjų išvengtų išlaidų, susijusių su atitinkamos elektros energijos įsigijimu, skirtumą), pagal taikytinus teisės aktus nepriklausė nuo pajamų iš CSPE mokesčio. Tačiau, nors nėra tiesioginio ryšio tarp pajamų iš CSPE mokesčio ir konkrečios pagalbos žaliosios elektros energijos gamintojams sumos, neabejotina, kad didelė pajamų iš CSPE mokesčio procentinė dalis buvo skirta šiai pagalbai finansuoti (
49
).
76.
Laikyti mokestį IIFE mokesčiu taip pat nekliudo ir tai, kad iš CSPE mokesčio gautos pajamos kiekvienais metais buvo skirstomos pagal Energijos reguliavimo komisijos nustatytus kriterijus ir už energetiką atsakingos ministerijos sprendimus, o Prancūzijos teisės aktuose nebuvo iš anksto nustatyta, kokios iš CSPE mokesčio gautų pajamų procentinės dalys skiriamos kiekvienam tikslui.
77.
Šiuo klausimu manau, kad valstybės narės turi nustatyti tam tikrą ribą, kad IIFE mokestis būtų suderinamas su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalimi. Nustačius tokią ribą atsiranda galimybė lanksčiai nurodyti, kam bus skirtos pajamos, taip pat priderinti mokesčio sumą pagal aplinkybes, šiuos sprendimus galima pavesti kompetentingoms valdžios institucijoms. Pakartosiu, kad svarbu tai, jog praktiškai apie 70 proc. pajamų iš CSPE mokesčio buvo skirta žaliajai elektros energijai skatinti.
78.
Vis dėlto man atrodo, kad laikyti mokestį IIFE mokesčiu kliudo tai, kad CSPE mokestis savaime neleidžia teikti pirmenybės žaliosios elektros energijos vartojimui arba skatinti vartotoją pirkti tokią energiją vietoj iš neatsinaujinančiųjų šaltinių gaunamos energijos. Elektros energijos atveju, kitaip nei kitų akcizais apmokestintų prekių (pavyzdžiui, alkoholio arba tabako) atveju, kyla akivaizdi problema – kai elektros energija patenka į paskirstymo tinklą, sudėtinga atskirti, kuri energija yra gaminama iš atsinaujinančiųjų šaltinių, o kuri gaunama iš iškastinio kuro arba kitų šaltinių. Primenu, kad Teisingumo Teismas reikalauja, kad IIFE mokesčio struktūra atgrasytų vartotojus nuo produkto vartojimo, tik kai nėra išankstinio pajamų priskyrimo mechanizmo. Kaip jau minėjau, pastaroji aplinkybė egzistuoja CSPE mokesčio atveju (
50
).
79.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad CSPE mokestis atitinka reikalavimą, kad juo būtų siekiama specialaus tikslo, ir gali būti laikomas IIFE mokesčiu, suderinamu su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalimi, kiek laikomasi nuostatos, kad pajamos skiriamos papildomoms išlaidoms, kurios patiriamos dėl įpareigojimo supirkti iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją, apmokėti.
2. IIFE mokesčio ir suderinto akcizo arba PVM panašumai
80.
Be to, kad turi būti siekiama specialaus tikslo, tam, kad būtų taikoma Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalies išimtis, netiesioginis mokestis turi atitikti akcizams arba PVM taikomas taisykles dėl apmokestinamosios vertės nustatymo, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento nustatymo ir kontrolės. Taigi, kalbant apie šiuos mokesčio aspektus, mokestis turi turėti požymių, panašių į ES lygiu suderinto akcizo arba PVM.
81.
Teisingumo Teismas, aiškindamas šią nuostatą, paskelbė, kad „Direktyvos dėl akcizų 3 straipsnio 2 dalyje nereikalaujama, kad valstybės narės laikytųsi visų akcizams ir PVM taikomų apmokestinimo bazės nustatymo, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento nustatymo ir kontrolės taisyklių“ ir kad „pakanka, kad netiesioginiai mokesčiai, kuriais siekiama specialių tikslų, šiais aspektais atitiktų bendrą vieno ar kito jų taikymo būdo, numatyto Bendrijos teisės aktuose, sistemą“ (
51
).
82.
CSPE mokesčio struktūra yra panaši į PVM struktūrą, nes jo suma nėra proporcinga juo apmokestintos prekės kainai, bet yra apskaičiuojama pagal suvartotos elektros energijos kiekį; mokestis renkamas vartojimo metu, o ne kiekvienu gamybos ir paskirstymo proceso etapu; galiausiai, jis susijęs su tam tikra preke (elektros energija) ir nėra bendrojo pobūdžio.
83.
Todėl CSPE mokesčio panašumo reikia ieškoti atsižvelgiant į pačių akcizų metodiką. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atkreipė dėmesį į kelis CSPE mokesčio mokestinės struktūros aspektus, panašius į akcizų struktūros aspektus; jo vertinimams pritariu.
84.
Kalbant apie apmokestinamosios vertės apskaičiavimą ir mokesčio apskaičiavimą, išreikštą kaip mokėtina suma, CSPE mokestis ir akcizai turi akivaizdžių panašumų. Elektros energija apmokestinama pagal suvartotus kilovatus, taikant tarifą, kuris nuo 3 EUR už vieną MWh 2003 m. padidėjo iki 20 EUR už vieną MWh 2015 m. (
52
), panašiai kaip yra ir su kitais mokesčiais.
85.
Kalbant apie apmokestinimo momentą, akcizai taikomi tuo metu, kai tiekiama elektros energija (
53
). Tuo metu galiojusio 2000 m. vasario 10 d. įstatymo 5 straipsnyje taip pat numatyta, kad CSPE mokestis renkamas tuomet, kai vartotojas apmoka savo sąskaitą. Todėl apmokestinimo momento laiko aspektas sutampa su elektros energijos tiekimu, kaip to reikalaujama pagal direktyvas 92/12 ir 2003/96.
86.
Priešingai nei suderinto elektros energijos akcizo atveju, kai skolininkas yra elektros energijos paskirstytojas arba perskirstytojas (Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 5 dalis), CSPE mokesčio atveju skolininkas yra galutinis vartotojas. Tačiau Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalyje nereikalaujama, kad IIFE mokesčiai būtų panašūs į PVM arba akcizus, kalbant apie taisykles, susijusias su mokesčiu apmokestinamais asmenimis.
87.
Be to, dėl viršutinių ribų nustatymo CSPE mokestis atitinka akcizus. Visų pirma „<…> visa mokėtina mokesčio už viešąją elektros energijos tiekimo paslaugą suma kiekvienai pramonės įmonei, suvartojančiai daugiau nei 7 GWh elektros energijos per metus, neturi viršyti 0,5 proc. jos pridėtinės vertės“ (
54
). Šis apribojimas atitinka Direktyvos 2003/96 (
55
) 17 straipsnio 1 dalį, taigi laikomasi Sąjungos teisėje nustatytos bendros akcizų apskaičiavimo sistemos.
88.
Galiausiai, kiek tai susiję su „mokesčio kontrole“, CSPE mokesčio valdymas iš tiesų iš dalies skiriasi nuo kitų netiesioginių mokesčių. Pagal Prancūzijos teisės aktus mokestį turi mokėti galutiniai elektros energijos vartotojai papildomai prie sąskaitoje pateikto elektros tarifo, todėl būtent elektros energijos tiekėjai renka CSPE mokesčius ir perduoda juos Indėlių kasai, o ši paskirsto jos elektros sistemos operatoriams. Tačiau, kaip pažymėjau pirmiau (
56
), siekiant užtikrinti, kad būtų surinktas šis mokestis, taikomos valstybinės intervencijos priemonės, panašios į kitus kontrolės mechanizmus, taikomus kitiems mokesčiams, o ginčai tarp valdžios institucijų, kurios reikalauja mokėti šį mokestį ir skelbia vykdomuosius nutarimus šio reikalavimo neįvykdžiusiems asmenims, laiku sprendžiami apeliaciniame administraciniame teisme.
89.
Taigi apskritai laikoma, kad CSPE mokestis atitinka akcizams taikomas taisykles (dėl apmokestinamosios vertės, mokesčio apskaičiavimo, apmokestinimo momento ir kontrolės), kaip reikalaujama Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalyje. Tai viena iš dviejų kartu taikomų sąlygų. Taip pat reikalaujama, kad CSPE mokesčiu būtų siekiama specialių tikslų – šią sąlygą atitinka tik tai, kad pajamos skiriamos žaliajai elektros energijai remti.
90.
Trumpai tariant, CSPE mokestis gali būti laikomas suderinamu su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalimi šiuo klausimu ir nesuderinamu kalbant apie pajamas, skiriamas kitiems siekiamiems tikslams pasiekti.
E.
Nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimo tvarka (trečiasis prejudicinis klausimas)
91.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą dėl CSPE mokesčio grąžinimo – visapusiškai arba iš dalies – tvarkos, darant prielaidą, kad jis laikomas IIFE mokesčiu (taip pat visapusiškai arba iš dalies).
92.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją teisė susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisės normas valstybėje narėje surinktus mokesčius yra Sąjungos teisės nuostatomis, kurių išaiškinimą pateikė Teisingumo Teismas, asmenims suteikiamų teisių pasekmė ir papildymas (
57
). Todėl iš esmės valstybė narė privalo grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius (
58
). Šiuo įpareigojimu grąžinti siekiama pašalinti mokesčio nesuderinamumo su Sąjungos teise pasekmes ir neutralizuoti ekonominę naštą, nepagrįstai perkeltą ekonominės veiklos vykdytojui, kuriam ji galiausiai iš tikrųjų teko (
59
).
93.
Atsižvelgdamas į savo ankstesniuose punktuose pateiktą pasiūlymą, kad CSPE mokestis, kalbant apie papildomų išlaidų, patiriamų dėl įpareigojimo supirkti iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu pagamintą elektros energiją, apmokėjimą, atitinka Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalies reikalavimus, manau, kad juo nepažeidžiama ši nuostata, todėl pagal Sąjungos teisės nuostatas mokesčio grąžinti nereikia.
94.
Kita vertus, apmokestinamasis asmuo gali prašyti, kad Prancūzijos valstybė grąžintų nepagrįstai kaip CSPE mokestį sumokėtas sumas, atsižvelgdama į tai, kokia šių pajamų procentinė dalis buvo skirta kitiems nekonkretiems tikslams, nes šiuo atžvilgiu mokestis nėra suderinamas su Sąjungos teise. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti šią procentinę dalį pagal Energijos reguliavimo komisijos paskelbtus duomenis arba kitus oficialiai prieinamus duomenis.
95.
Pareigai grąžinti, be kita ko, taikomi bendrieji laiko apribojimai (senaties terminas) ir ši pareiga galioja tik iki 2009 m. sausio 1 d. nepagrįstai sumokėtų sumų atveju (
60
). Be to, nacionalinio teismo teisėjas turės patikrinti, ar bendrovė Messer France buvo elektros energijos galutinė vartotoja (
61
) ir neturi galimybės CSPE mokesčio sumos perkelti kitam asmeniui.
IV. Išvada
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Conseil d’État (Valstybės Taryba, Prancūzija) pateiktus klausimus atsakyti taip:
1.
Pagal 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, 18 straipsnio 10 dalies antrą pastraipą Prancūzijos Respublikai iki 2008 m. gruodžio 31 d. buvo leidžiama taikyti savo nacionalinę elektros energijos apmokestinimo sistemą, taikant vienintelį įpareigojimą – laikytis toje direktyvoje nustatytų minimalių normų.
2.
1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvos 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, 3 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad netiesioginio mokesčio tolesnis taikymas arba įvedimas siekiant specialių tikslų nepriklauso nuo to, ar prieš tai buvo įdiegtas suderintas akcizas.
3.
Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip:
–
Įmoka, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagrįsta elektros energijos suvartojimu, negali būti laikoma netiesioginiu mokesčiu siekiant specialių tikslų tiek, kiek jos pajamos skiriamos vienodam geografiniam tarifų paskirstymui užtikrinti ir elektros energijos kainoms sumažinti nepriteklių patiriančioms šeimoms ir asmenims, taip pat valstybinių institucijų veiklos išlaidoms apmokėti.
–
Kita vertus, ši įmoka gali būti laikoma netiesioginiu mokesčiu siekiant specialių tikslų, suderinamu su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalimi, kiek tam tikra procentinė dalis skiriama elektros energijos gamybai iš atsinaujinančiųjų šaltinių finansuoti.
4.
Sumos, kurios buvo nepagrįstai surinktos taikant netiesioginį mokestį, iš dalies nesuderinamą su Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalimi, turi būti grąžintos (grąžinant atitinkamą procentinę dalį) jas sumokėjusiems apmokestinamiesiems asmenims, išskyrus atvejus, kai tie mokesčiai buvo galutinai perkelti.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	Remiantis turima informacija, apie 60000 asmenų ir įmonių pateikė administracinius skundus Energijos reguliavimo komisijai, Aplinkos ir Finansų ministerijoms, bendrovei Électricité de France ir kt. su prašymu grąžinti sumokėtas CSPE mokesčio sumas. Pateikta apie 13000 ieškinių dėl šių skundų atmetimo (eksplicitinio arba implicitinio), kurio suma galėjo viršyti 5 mlrd. EUR.
(
3
)	Žr. 2017 m. sausio 22 d.rapporteur public išvadą byloje Nr. 399115 SAS Messer France, p. 1. Taip pat žr. Sniadowe, C., „Contribution au service public de l’électricité: zugzwang ou cinquième as?“, Revue de droit fiscal, Nr. 39, 2016, p. 520.
(
4
)	1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179).
(
5
)	2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (OL L 283, 2003, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405).
(
6
)	2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyva dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinanti Direktyvą 92/12/EEB (OL L 9, 2009, p. 12).
(
7
)	JORF Nr. 35, 2000 m. vasario 11 d., p. 2143.
(
8
)	Pagal loi no 2003‑8 du 3 janvier 2003 relative aux marchés du gaz et de l’électricité et au service public de l’énergie (JORF Nr. 3, 2003 m. sausio 4 d., p. 265) 37 straipsnio redakciją.
(
9
)	JORF Nr. 35, 2000 m. vasario 11 d., p. 2143.
(
10
)	JORF Nr.°110, 2001 m. gegužės 12 d., p. 7543.
(
11
)	JORF Nr. 284, 2010 m. gruodžio 8 d., p. 21467.
(
12
)	Konstitucinio Teismo sprendimas Nr.°2014‑419 QPC, 2014 m. spalio 8 d. (JORF Nr. 235, 2014 m. spalio 10 d., p. 16485).
(
13
)	2016 m. balandžio 21 d. išvados (C‑189/15, EU:C:2016:287) 58–64 punktai.
(
14
)	Žr. Lavilla Rubira, J. J. „Prestaciones patrimoniales públicas no tributarias impuestas a las empresas que operan en el sector eléctrico“, p. 69–102, ir Gómez‑Ferrer Rincón, R. „Las prestaciones patrimoniales de carácter público y naturaleza no tributaria“, p. 31–67, Las prestaciones patrimoniales públicas no tributarias y la resolución extrajudicial de conflictos, sudarė López Ramón, F., Instituto Nacional de Administración Pública, Madridas, 2015.
(
15
)	2017 m. sausio 18 d. Sprendimo IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17) 29 punktas.
(
16
)	2017 m. sausio 18 d. Sprendimo IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17) 31–40 punktai. Taip pat 2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Komisija / Belgija (C‑163/14, EU:C:2016:4) 39 punktas.
(
17
)	2017 m. sausio 18 d. Sprendimo IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17) 42 ir 43 punktai. El Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) savo 2018 m. sausio 19 d. sprendime galiausiai patvirtino, jog „teiginys, kad [bendrų elektros sistemos išlaidų] nereikėtų laikyti netiesioginiais mokesčiais, yra labiau pagrįstas, nes šios išlaidos neįtraukiamos į bendrą nacionalinį biudžetą, o perkeliamos į elektros energijos sektoriaus kompensavimo fondui skirtas pajamų ir išlaidų ataskaitas, kad būtų skirtos elektros energijos iš atsinaujinančių šaltinių ir energijos naudojimo efektyvumui skatinti, išlaidoms branduolinės energijos saugumui užtikrinti ir atitinkamose teritorijose taikomoms kompensacijoms, specialioms tarifų sistemoms valstybinei geležinkelių bendrovei, kompensacijoms, skirtoms mažoms elektros sektoriaus įmonėms, paramai tyrimams, atliekamiems elektros sektoriuje, „kompensacijoms už elektrą“ padengti ir lengvatoms, teikiamoms daug energijos vartojančioms įmonėms, o taikant tokius pačius aspektus galutinai apmokestinant galutinius klientus, atsižvelgiant į dažnai abipusį ryšį su įmokomis, skirtomis nurodytiems aspektams, be to, nesant šių įmokų surinkimo sistemos, panašios į mokestinių pajamų sistemą, <…> nekiltų ab imis jokių klausimų dėl vidaus tvarkos nesuderinamumo su minėta [D]irektyva [2003/96], nes ji nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį“. Sprendimo tekstą žr. adresu https://www.giustizia-amministrativa.it/cdsintra/cdsintra/AmministrazionePortale/DocumentViewer/index.html?ddocname=NYJZ55RFT62J5COYDQUVMGYDZ4&q=Fondazione%20or%20Santa%20or%20Lucia.
(
18
)	Negaliu nepacituoti vieno žymaus ispanų teisininko žodžių: „Atrodo, kad nustatyti, koks yra organizacijose priimtų susitarimų teisinis pobūdis, yra vienas tų uždavinių, kurie <…> gali patikti tik nelaimių ar smegenų sutrikimų paveiktam žmogui. Tai toli gražu netiesa. Kai teisininkai bando išsiaiškinti institucijos teisinį pobūdį, jie tai daro dėl to, kad „į jį įeina“ taikomas teisinis režimas.“ Jesús Alfaro tinklaraštis Almacén de Derecho, 2016 m. spalio 14 d., http://almacendederecho.org/la-naturaleza-juridica-los-acuerdos-sociales/.
(
19
)	Kaip jau esu nurodęs savo 2016 m. balandžio 21 d. išvados IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287) 54 ir 56 punktuose, problema turbūt kyla dėl to, kad vartojamos Sąjungos nuostatos, taikomos panašioje, tačiau ne tokioje pačioje srityje, pavyzdžiui, valstybės pagalbos srityje, siekiant išsiaiškinti, ar tam tikros įmokos galėtų būti apibūdinamos kaip parafiskaliniai mokesčiai ir joms būtų galima taikyti tokią pačią tvarką, susijusią su lygiaverčio poveikio privalomųjų mokėjimų ir diskriminacinio vidaus apmokestinimo draudimu. Dėl Teisingumo Teismo pateikiamo šių dviejų sąvokų apibrėžties platumo valstybėms narėms atsirado galimybė šias koncepcijas vienašališkai taikyti bet kokioms finansinėms įmokoms, neatsižvelgiant į jų mokestinį pobūdį.
(
20
)	Perskaičius 2014 m. spalio 8 d.Conseil constitutionel (Konstitucinis Teismas) sprendimo Nr. 2014‑419 QPC dėl Įstatymo 2000‑108 5 straipsnio 16 dalį galėjo kilti abejonių, nes joje nurodomas „ginčas dėl mokesčių, kurie nėra nei netiesioginės įmokos, nei tiesioginiai mokesčiai“, priskiriamas administraciniam teismui, nagrinėjančiam bylas dėl CSPE mokesčio.
(
21
)	Žr. mano 2016 m. balandžio 21 d. išvados byloje IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2016:287) 51–64 punktus.
(
22
)	Direktyvos 2003/96 28 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad perkėlimo į nacionalinę teisę terminas yra 2003 m. gruodžio 31 d., o direktyva taikoma nuo 2004 m. sausio 1 d.
(
23
)	Nuo 1984 m. iki 2010 m. gruodžio 31 d.Code général des collectivités territoriales (Teritorinių bendruomenių bendrasis kodeksas) L.2333‑2 ir L.3333‑2 straipsniuose nustatyti netiesioginiai savivaldybių ir teritoriniai mokesčiai, kurių apmokestinamoji vertė buvo vartotojams sąskaitoje nurodytos elektros energijos kainos procentinė dalis.
(
24
)	Šis neatitikimas nustatytas 2012 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendime Komisija / Prancūzija (C‑164/11, EU:C:2012:665).
(
25
)	JORF Nr. 284, 2010 m. gruodžio 8 d., p. 21467. Šiuo įstatymu ankstesni savivaldybių ir departamentų mokesčiai pakeisti vienu savivaldybės mokesčiu ir vienu departamento mokesčiu (abu šie mokesčiai mokami už galutinį elektros energijos suvartojimą), o Code des douanes (Muitinės kodeksas) 266 quinquies C straipsnyje nustatytas naujas akcizas – vadinamasis vidaus mokestis už galutinį elektros energijos suvartojimą, kai suvartojama daugiau kaip 250 kW. Kartu su šiuo trigubu akcizu buvo toliau taikomas CSPE mokestis, nekeičiant taisyklių.
(
26
)	Nuo 2016 m. sausio 1 d. pagal 2015 m. gruodžio 29 d.loi 2015‑1786 de finances rectificative pour 2015 ankstesnis CSPE mokestis buvo įtrauktas į vidaus mokestį už galutinį elektros energijos suvartojimą, taip sudarant sąlygas nustatyti naują CSPE mokestį kaip akcizą už elektros energijos vartojimą.
(
27
)	Šį žodžių junginį vartoja ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
28
)	Generalinio advokato N. Wahl išvados byloje Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2013:694) 15 punktas.
(
29
)	2000 m. vasario 24 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija (C‑434/97, EU:C:2000:98) 19 punkte nurodyta: „Šia nuostata siekiama leisti valstybėms narėms nustatyti ne tik minimalų akcizą pagal Direktyvą dėl struktūrų, bet ir kitus netiesioginius mokesčius siekiant specialaus tikslo, t. y. ne biudžetinio tikslo.“
(
30
)	2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 34 punktas.
(
31
)	Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, kai Bendrijos teisės nuostata gali būti aiškinama skirtingai ir tik vienu aiškinimu galima užtikrinti jos veiksmingumą, pirmenybę reikia teikti šiam aiškinimui (žr. visų pirma 1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Land de Sarre ir kt., 187/87, EU:C:1988:439, 19 punktą). Be to, jei Bendrijos nuostatos versijos įvairiomis kalbomis skiriasi, ją reikia aiškinti atsižvelgiant į teisės akto, kuriame ši nuostata yra, bendrą struktūrą ir tikslą (žr. visų pirma 2000 m. vasario 24 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑434/97, EU:C:2000:98, 21 ir 22 punktus ir 1990 m. kovo 27 d. Sprendimo Cricket St. Thomas, C‑372/88, EU:C:1990:140, 19 punktą).
(
32
)	1999 m. birželio 10 d. Sprendimo Braathens (C‑346/97, EU:C:1999:291) 25 punktas.
(
33
)	2000 m. vasario 24 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija (C‑434/97, EU:C:2000:98) 18 punktas.
(
34
)	2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 34 punktas.
(
35
)	„Apmokestinimo lygis“ yra mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus PVM) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotų pagal elektros energijos kiekį (Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 2 dalis).
(
36
)	2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Kernkraftwerke Lippe‑Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354) 58 punktas; 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Elecdey Carcelén ir kt. (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ir C‑221/16, EU:C:2017:705) 58 punktas.
(
37
)	2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 28 ir 29 punktai; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 39 punktas.
(
38
)	Remiantis specializuota doktrina, ši nuostata yra neaiški. Žr., pavyzdžiui, Berlin, D., Politique fiscale, Commentaire J. Mégret, vol. I, Éditions de l’Université de Bruxelles, 2012, p. 561.
(
39
)	2000 m. vasario 24 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija (C‑434/97, EU:C:2000:98) 19 punktas; 2000 m. kovo 9 d. Sprendimo EKW ir Wein & Co. (C‑437/97, EU:C:2000:110) 31 ir 33 punktai, 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo Hermann (C‑491/03, EU:C:2005:157) 16 punktas; 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 23 ir 27 punktai; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 37 ir 38 punktai.
(
40
)	2000 m. kovo 9 d. Sprendimo EKW ir Wein & Co. (C‑437/97, EU:C:2000:110) 35 punktas; 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 28 ir 29 punktai; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 39 punktas.
(
41
)	2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 32 punktas; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 42 punktas.
(
42
)	2000 m. kovo 9 d. Sprendimo EKW ir Wein & Co. (C‑437/97, EU:C:2000:110) 35 punktas; 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 28 ir 29 punktai; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 39 punktas.
(
43
)	Loi n.o 2015‑1786 du 29 décembre 2015 de finances rectificative pour 2015 (JORF Nr. 302, 2015 m., p. 24701). Įstatymo projekto 3 straipsnio aiškinamajame memorandume nurodyta: „une partie des charges actuellement financées par la CSPE ne relèvent pas directement de la politique de transition énergétique, il s’agit de charges relatives aux tarifs sociaux, à la péréquation territoriale, à la cogénération et au budget du médiateur de l’énergie. Ces charges ne présentent pas de lien direct par nature avec les recettes issues de la fiscalité énergétique. Elles ont par ailleurs un caractère récurrent et seront désormais inscrites au budget général, sur un nouveau programme de la mission “Ecologie, développement et mobilité durable” dont les crédits seront inscrits en 2016 par coordination du projet de loi de finances actuellement examiné au Parlement“.
(
44
)	Svarstant šį įstatymą parlamente, įvairiuose dokumentuose nurodyta, kad kai kurie CSPE mokesčio tikslai yra biudžetinio pobūdžio ir nekonkretūs ir kad būtina jį keisti, kad juo nebebūtų pažeidžiami Europos Sąjungos teisės aktai. Žr. Ekonomikos reikalų komisijos (parlamentinės) ataskaitas Nr. 229 ir 263 (2014–2015 m.), kuriose teigiama: „En outre, sur le plan communautaire, il existe un risque réel de remise en cause de la CSPE actuelle avec un effet rétroactif potentiel qui se chiffrerait en milliards d’euros, au motif de son absence de finalité spécifique“le droit communautaire n’autorise ce type d’imposition que dès lors qu’elles poursuivent des fins spécifiques; or, la CSPE couvre aujourd’hui des charges multiples et dont la finalité “budgétaire” s’agissant au moins des mesures sociales ou de péréquation tarifaire, risquerait de n’être pas considérée comme spécifique par la Cour de justice de l’Union européenne si elle avait à en connaître“.
(
45
)	2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 30–32 punktai; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 41 ir 42 punktai.
(
46
)	2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 30 punktas; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 41 punktas.
(
47
)	Šiuo požiūriu CSPE mokestis skiriasi nuo 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 43–46 punktuose nagrinėto pardavimo mokesčio, kuris buvo renkamas už daugumą prekių ir paslaugų, parduodamų galutiniams vartotojams Talino miesto teritorijoje ir skirtas šio miesto savivaldybei siekiant finansuoti kompetencijos, susijusios su viešojo transporto organizavimu jo teritorijoje, įgyvendinimą. Teisingumo Teismas nusprendė, kad Estijos teisės aktuose nenumatytas iš anksto numatytos įplaukų iš pardavimo mokesčio paskirties mechanizmas, kiek jis taikomas akcizu apmokestinamam skystajam kurui, tokiems aplinkos ir visuomenės sveikatos apsaugos tikslams. Todėl nebuvo tiesioginio ryšio tarp įplaukų iš šio mokesčio naudojimo ir šių tikslų.
(
48
)	Žr. 2017 m. gegužės 23 d. dokumentą C(2017) 3406 final
State Aid SA.38635 (2014/NN) – Italy – Reductions of the renewable and cogeneration surcharge for electro‑intensive users in Italy, p. 100: „the A3 component constitutes an indirect tax on electricity. Furthermore, it should be pointed out that the A3 component pursues a specific objective <…> namely financing of the support for RES and cogeneration installations“.
(
49
)	Remiantis Energijos reguliavimo komisijos pateiktais 2003–2015 m. duomenimis (juos galima rasti adresu http://www.cre.fr/operateurs/service-public-de-l-electricite-cspe/montant#section2), maždaug 70 proc. pajamų iš CSPE mokesčio buvo skirta iš atsinaujinančiųjų šaltinių ir kogeneracijos būdu pagamintai energijai, 25 proc. – finansiniam subalansavimui ir 5 proc. – socialiniams tikslams.
(
50
)	2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 32 punktas; 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Statoil Fuel & Retail (C‑553/13, EU:C:2015:149) 42 punktas.
(
51
)	2000 m. vasario 24 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija (C‑434/97, EU:C:2000:98) 27 punktas.
(
52
)	Primenu, kad mokesčio tarifą tuo metu, remdamasi Energijos reguliavimo komisijos siūlymu, turėjo nustatyti kompetentinga ministerija, taikydama 7 proc. bazinės normos už elektros energijos pardavimą apribojimą. Vis dėlto šis tarifas pirmus trejus metus buvo nustatomas įstatymu, o vėliau iki 2010 m. nekito, remiantis teisiškai nustatytu savaiminio pratęsimo mechanizmu.
(
53
)	Direktyvos 92/12 6 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta: „Akcizas tampa mokėtin[as], kai produktai išleidžiami varto[ti] arba nustačius trūkum[ų], kuriems esant akcizas turi būti sumokėtas pagal 14 straipsnio 3 dalį“. Pagal Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 5 dalį „taikant Direktyvos 92/12/EEB 5 ir 6 straipsnius, elektros energija ir gamtinės dujos turi būti apmokestinamos ir tai atliekama tuomet, kai jas tiekia paskirstytojas ar perskirstytojas“.
(
54
)	Tuo metu galiojusio loi du 13 juillet 2005 de programme fixant les orientations de la politique énergétique (Įstatymas dėl energetikos politikos gairių nustatymo programos) 67 straipsnis.
(
55
)	Pagal šią nuostatą tam, kad būtų laikomasi minimalių šioje direktyvoje numatyto apmokestinimo lygių, valstybės narės „gali taikyti mokesčio sumažinimą <…> elektros energijai <…> daug energijos naudojančių įmonių naudai“. Šios įmonės iš esmės apibrėžiamos kaip tokios įmonės, kurių „energetikos produktų ir elektros energijos pirkimas sudaro mažiausiai 3,0 proc. gamybos vertės arba nacionalinis mokestis už elektros energiją sudaro mažiausiai 0,5 proc. pridėtinės vertės“. Šios direktyvos 17 straipsnio 1 dalies a punkte priduriama: „Šiame apibrėžime valstybės narės gali taikyti labiau apribojančias sąvokas, tarp jų ir pardavimo vertės, technologinio proceso ir sektoriaus apibrėžimus.“
(
56
)	Šios išvados 35 punktas.
(
57
)	Žr. visų pirma 1983 m. lapkričio 9 d. Sprendimo San Giorgio (199/82, EU:C:1983:318) 12 punktą; 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Littlewoods Retail ir kt. (C‑591/10, EU:C:2012:478) 24 punktą.
(
58
)	Žr. visų pirma 1997 m. sausio 14 d. Sprendimo Comateb ir kt. (C‑192/95–C‑218/95, EU:C:1997:12) 20 punktą; 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Littlewoods Retail ir kt. (C‑591/10, EU:C:2012:478) 24 punktą; 2017 m. birželio 14 d. Sprendimo Compass Contract Services (C‑38/16, EU:C:2017:454) 30 punktą.
(
59
)	2011 m. spalio 20 d. Sprendimo Danfoss ir Sauer‑Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674) 23 punktas; 2017 m. birželio 14 d. Sprendimo Compass Contract Services (C‑38/16, EU:C:2017:454) 31 punktas.
(
60
)	Žr. šios išvados 42 ir 43 punktus.
(
61
)	Elektros energijos tiekėjai negalėjo prašyti grąžinti kaip CSPE mokesčio sumokėtų sumų, nes operatoriai perkėlė šias sumas galutiniams vartotojams. Priešingu atveju jie nepagrįstai praturtėtų ir taip būtų pažeidžiama Teisingumo Teismo jurisprudencija, pagal kurią, „darant Sąjungos teisės neatitinkančių mokesčių grąžinimo principo išimtį, gali būti atsisakyta grąžinti nepagrįstai surinktus mokesčius, tik jeigu dėl to teisių turėtojai nepagrįstai praturtėtų, būtent kai įrodoma, kad minėtus mokesčius turintis mokėti asmuo iš tikrųjų perkėlė juos tiesiogiai pirkėjui“. Šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Lady & Kid ir kt. (C‑398/09, EU:C:2011:540) 18 ir 20 punktus; 2011 m. spalio 20 d. Sprendimo Danfoss y Sauer‑Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674) 20 ir 21 punktus.