Information;Order — ECLI:EU:C:2024:2
Date: 2024-01-09
Language of the case: Bulgarian
Court formation: Eighth Chamber
Subject matter: Approximation of laws;Fundamental rights;Charter of Fundamental Rights
Procedure: Reference for a preliminary ruling - inadmissible
Origin: Bulgaria

Анонимизиран текст
С-387/23 - 1
Дело С-387/23
Преюдициално запитване
Дата на постъпване в Съда:
26 юни 2023 г.
Запитваща юрисдикция:
Софийски районен съд (България)
Дата на акта за преюдициално запитване:
26 юни 2023 г.
Ищец:
ЗД „БУЛ ИНС“ АД
Ответник:
РУ
Вписано в регистъра на
Съда под М...  4204484
Люксембург, дата:
.За Секретар, 
26. 06. 2023попьлномощие
Факс / Е тай;Расти Сефиоюнишев
Подадено на: Администратор
ОПРЕДЕЛЕНИЕ
[ОМ18818]
СОФИЙСКИ РАЙОНЕН СЪД, [ОМ18818]
[ОМ18818]
като разгледа [ОМ18818] гр. д. № 9705/2023 г. по описа на СРС, за да се 
произнесе, взе предвид следното:
[ОМ18818]
Страни по спора
1. ЗД „БУЛ ИНС“ АД [ОМ18818] — застрахователно дружество, 
регистрирано по законите па Република България [ОМ18818],
ПРЕЮДИЦИАЛНО ЗАПИТВАНЕ ОТ 26.6.2023 г. — ДЕЛО С-387/23
срещу
2. РУ, [ОМ18818] настоящ адрес: област Сливен, общ. Сливен [ОМ18818].
Факти по спора
3. Подадена е искова молба от ЗД „Бул Ине“ АД срещу РУ, като се 
поддържа, че на 22.04.2021 г. в гр. София [ОМ18818] е настъпило ПТП с 
участието на автомобили „Ленд Роувър“, [ОМ18818] управляван от 
ответника, и „Ауди“, [ОМ18818] управлявано от АВ. Твърди [се], че за 
настъпилото ПТП е съставен протокол от КАТ, в който било посочено, че 
причините и вината за инцидента били във връзка с поведението на 
ответницата, която не била спазила правилата за движение по пътищата. 
Навежда [се], че към момента на ПТП-то „Ленд Роувър“[ОМ18818] е бил 
застрахован по застраховка „Гражданска отговорност“ на автомобилистите 
при ищеца [ОМ18818], като във връзка с ПТП-то било образувана 
застрахователна преписка [ОМ18818]. Излага[т се] съображения, че във 
връзка със застрахователната преписка и установените вреди по автомобила 
била изплатена сума 587,23 лева на собственика на лек автомобил 
,,Ауди“[ОМ18818]. Твърди [се], че с оглед правилото на чл. 500 КЗ, имал 
вземане по отношение на ответницата, която следвало да възстанови 
заплатената сума, поради наличието на регресно вземане на застрахователя, 
тъй като ответницата отказала да бъде тествана за алкохол в кръвта, което 
обосновава подробно. Поддържа [се], че е поканил ответницата да заплати 
претендираните суми, но последната, въпреки че била получила поканата, не 
погасила вземанията и понастоящем, поради което се дължала сумата от 
1587,23 лева - регресно вземане и сумата от 25,00 лева - дължими 
ликвидационни разходи по застрахователната преписка. Иска [се] осъждане 
на ответника да заплати дължимите суми.
4. С Определение № 1350/12.01.2023 г., постановено по гр. д. № 
63042/2022 г. по описа на СРС, [ОМ18818] съдът е приел, че въпреки, че се 
касае за регресно вземане ответницата има качеството потребител, поради 
което е прекратил производството по делото и го е изпратил по местна 
подсъдност на Районен съд - гр. Сливен (по настоящ адрес на ответника), 
съгласно националните правила за това.
5. Постановено е Определение № 464/10.02.2023 г., постановено по гр. д. 
№ 472/2023 г. по описа на РС - гр. Сливен, с което е повдигната препирня за 
подсъдност (отрицателен спор за подсъдност) между Районен съд - гр. 
Сливен, и Софийския районен съд, пред Окръжен съд - гр. Сливен. В 
мотивите на Районен съд - гр. Сливен, е възприето становището, че предвид 
характера на претенцията ответникът няма качеството на потребител, а се 
касае за регресен иск, основан на деликтна отговорност, въпреки 
обстоятелството, че е налице застрахователно правоотношение по 
застраховка „Гражданска отговорност“ на автомобилистите.
2
А но н и м и з и ра 11 текст
БУЛ ИНС
6. С Определение № 81/15.02.2023 г., постановено по ч. гр. д. № 58/2023 
г. по описа на Окръжен съд - гр. Сливен, е възприето становището на 
Районен съд - гр. Сливен, за което са изложени подробни съображения с 
извод, че [ОМ18818] ответник[ът] няма качеството на „потребител“ по 
исковете по чл. 500 КЗ, поради което е възприел, че по препирнята за 
подсъдност (спора за подсъдност), настоящото производство е местно 
подсъдно на Софийския районен съд.
7. Тъй като с оглед националния процесуален закон определението на 
Окръжен съд - гр. Сливен, е задължително, освен ако няма последващ факт 
(процесуално възражение - т.нар. отвод за местна подсъдност от насрещната 
страна), Софийският районен съд, предвид и предходно разпореждане - от 
23.11.2022 г., с такова от 28.02.2023 г. е изпратил повторно исковата молба с 
приложенията за връчване на ответника за отговор в едномесечен срок от 
съобщението.
8. 0М15515 Ответникът е представил отговор на исковата молба, като 
е оспорил по същество претенцията с изложени подробни доводи. В 
отговора на исковата молба е направено оспорване по отношение 
подсъдността на спора, като изрично е посочено, че ответницата не живее на 
територията на гр. София и няма настоящ адрес в гр. София, поради което 
счита, че Софийският районен съд не е местно компетентен да разгледа 
спора. Исканията на страната са направени по същество на правния спор.
Приложимо национално право
9. Материално право
9.1. Кодекс за застраховането
Чл. 2. (1) Целите на този кодекс са:
1. осигуряване защита на интересите на ползвателите на застрахователни 
услуги,и
2. създаване на условия за развитието на стабилен, прозрачен и ефективен 
застрахователен пазар.
(2 ) [ОМ18818] По смисъла на този кодекс „ползвател на застрахователни 
услуги“ е застраховащият, застрахованият, третото ползващо се лице, 
третото увредено лице, другите лица, за които са възникнали права по 
застрахователен договор, както и физическото или юридическото лице, 
което проявява интерес да се ползва от услугите по разпространение на 
застрахователни продукти, предоставяни от застраховател или от 
застрахователен посредник във връзка с предмета му на дейност, независимо 
дали е потребител по смисъла на Закона за защита на потребителите.
[ОМ18818]
3
Анонимизиран текст
ПРЕЮДИЦИАЛНО ЗАПИТВАНЕ ОТ 26.6.2023 Г. — ДЕЛО С-387/23
Чл. 500. (1) ОМ15818 Освен в случаите по чл. 433, т. 1 застрахователят има 
право да получи от виновния водач платеното от застрахователя 
обезщетение заедно с платените лихви и разноски, когато виновният водач:
1. при настъпването на пътнотранспортното произшествие е извършил 
нарушение по Закона за движението по пътищата, като е управлявал 
моторното превозно средство под въздействие на алкохол с концентрация на 
алкохола в кръвта над допустимата по закон норма или под въздействието на 
наркотици или други упойващи вещества или е отказал да се подложи, или 
виновно се е отклонил от проверка за алкохол, наркотици или други 
упойващи вещества;
2. не е спрял и не е взел мерки за отстраняване на възникнала по време на 
движение повреда или неизправност в моторното превозно средство, която 
застрашава безопасността на движението, и пътнотранспортното 
произшествие е възникнало в резултат на това;
3. е напуснал мястото на настъпването на пътнотранспортното 
произшествие преди идването на органите за контрол на движение по 
пътищата, когато посещаването на местопроизшествието от тях е 
задължително по закон, освен в случаите, когато е наложително да му бъде 
оказана медицинска помощ или по друга неотложна причина; в този случай 
тежестта на доказване носи виновният водач;
4. умишлено е предизвикал пътнотранспортното произшествие;
5. е предизвикал пътнотранспортното произшествие по време на 
извършване на умишлено престъпление съгласно Наказателния кодекс, 
включително когато се е опитвал да избяга от задържане.
(2) Застрахователят има право да получи платеното обезщетение заедно с 
платените лихви и разноски от лицето, управлявало моторното превозно 
средство, когато не притежава правоспособност за управление на 
съответната категория моторно превозно средство, или на което временно е 
отнето свидетелството за управление на моторното превозно средство. 
Изречение първо не се прилага, когато превозното средство е учебно и е 
управлявано от кандидат за придобиване на правоспособност за управление 
на моторно превозно средство по време на обучението му по реда на 
наредбата по чл. 152, ал. 1, т. 3 от Закона за движението по пътищата и при 
провеждането на изпита за придобиване на правоспособността по реда на 
наредбата по чл. 152, ал. 1, т. 4 от Закона за движението по пътищата.
Допълнителни разпоредби на Кодекса за застраховането
§ 1, т . 1. „Застрахован“ е лицето, чиито имуществени и/или неимуществени 
блага са предмет на застрахователна защита по застрахователен договор.
9.2. Закон за задълженията и договорите
А Н О Н И М И 3II ран текст
4
БУЛ инс
Чл. 45. Всеки е длъжен да поправи вредите, които виновно е причинил 
другиму.
Във всички случаи на непозволено увреждане, вината се предполага до 
доказване на противното.
9.3. Закон за защита на потребителите - допълнителни разпоредби
§ 13, т. 1 „Потребител“ е всяко физическо лице, което придобива стоки или 
ползва услуги, които не са предназначени за извършване на търговска или 
професионална дейност, и всяко физическо лице, което като страна по 
договор по този закон действа извън рамките на своята търговска или 
професионална дейност.
9.4. Кодекс за застраховането (отменен) - допълнителни разпоредби 
[ОМ18818]
§ 1, т. 1 „Потребител на застрахователни услуги“ е застрахованият, третото 
ползващо се лице, третото увредено лице, другите лица, за които са 
възникнали права по застрахователен договор, както и физическото или 
юридическото лице, което проявява интерес да се ползва от услугите, 
предоставяни от застраховател или от застрахователен посредник във връзка 
с предмета му на дейност.
10. Процесуално право
Граждански процесуален кодекс
Чл. 105. Искът се предявява пред съда, в района на който е постоянният 
адрес или седалището на ответника.
Чл. 113. [ОМ18818] Исковете на и срещу потребители се предявяват пред 
съда, в чийто район се намира настоящият адрес на потребителя, а при липса 
на настоящ адрес - по постоянния. Образуваните дела се разглеждат като 
граждански по реда на общия исков процес.
Чл. 115. (1) [ОМ18818] Иск за вреди от непозволено увреждане може да се 
предяви и по местоизвършването на деянието.
(2) [ОМ18818] Исковете за обезщетение по Кодекса за застраховането на 
увреденото лице срещу застраховател, Гаранционния фонд и Националното 
бюро на българските автомобилни застрахователи се предявяват пред съда, в 
чийто район към момента на настъпване на застрахователното събитие се 
намира настоящият или постоянният адрес на ищеца, неговото седалище, 
или по местонастъпване на застрахователното събитие.
Чл. 118. (1) Всеки съд сам решава дали започнатото пред него дело му е 
подсъдно.
5
Анонимизиран текст
ПРЕЮДИЦИАЛНО ЗАПИТВАНЕ ОТ 26.6.2023 Г. — ДЕЛО С-387/23
(2) Ако съдът прецени, че делото не му е подсъдно, той го изпраща на 
надлежния съд. В този случай делото се смята за висящо пред този съд от 
деня на подаване молбата пред ненадлежния съд, като извършените от 
последния действия запазват силата си.
Чл. 119. (1) Възражение за родова неподсъдност на делото може да се прави 
до приключване на производството във втората инстанция и може да се 
повдига и служебно от съда.
(2) ОМ5515 Възражението за неподсъдност на делото по 
местонахождение на недвижимия имот може да се прави от страната и да се 
повдига служебно от съда до приключване на първото по делото заседание в 
първата инстанция.
(3) [ОМ18818] Възражение за неподсъдност на делото по чл. 108, ал. 2, чл. 
113 и чл. 115, ал. 2 може да се прави от ответника най-късно в срока за 
отговор на исковата молба и да се повдига служебно от съда до приключване 
на първото по делото заседание.
(4) [ОМ18818] Във всички други случаи извън тези по ал. 1—3 възражение 
за неподсъдност на делото може да се прави само от ответника и най-късно в 
срока за отговор на исковата молба.
(5) [ОМ18818] Едновременно е предявяване на възражението страната е 
длъжна да представи и доказателствата си.
Чл. 122. Спорове за подсъдност между съдилищата се разрешават от общия 
им по-горен по степен съд. Ако те принадлежат към районите на различни 
по-горни съдилища, спорът се разрешава от онзи по-горен съд, в чийто 
район се намира съдът, който последен е приел или отказал да разгледа 
делото. Спорове за подсъдност, в които участва апелативен съд, се 
разрешават от Върховния касационен съд. По спора за подсъдност съдът се 
произнася в закрито заседание.
11. Национална съдебна практика
11.1. Тълкувателно решение № 1 от 23.12.2015 г. на ВКС по т. д. № 
1/2014 г., ОСТК (тълкувателното решение е постановено при действието на 
КЗ (отменен), но няма постановено друго тълкувателно решение или закон, 
които да отменя постановките му, респ. да ги прави несъвместими с 
действащия КЗ, поради идентичност на дефинициите в материалния и 
процесуалния закон - за което е предоставена и редакцията по отменения 
КЗ): ,, Дефинитивното определяне на термина „потребител на 
застрахователна услуга “ в § 1, т. 1 от Допълнителните разпоредби на КЗ 
наистина се различава от вложеното, според § 13, т. 1 от Закона за 
защита на потребителите, съдържание в това понятие, но соченото 
обстоятелство не е достатъчно, за да се отрече прилоо!симостта на 
специалната местна подсъдност по чл. 113 ГПК по отношение на прекия 
6
А нон им изпран текст
БУЛ инс
иск по чл. 226, ал. 1 КЗ, доколкото двете дефиниции не са предмет на 
регламентация в ГПК. Сравнителният им анализ показва, че с 
разпоредбите на КЗ законодателят разширява кръга на потребителите на 
застрахователни услуги, спрямо този по ЗЗП.
Този разширителен подход, при който в кръга на потребителите на 
застрахователни услуги се включва третото ползващо се лице, третото 
увредено лице, другите лица, за които са възникнали права по 
застрахователен договор, както и физическото или юридическо лице, 
проявяващо интерес да се ползва от услугите, е обществено оправдан. Той 
е израз на защитата на потребителите в специфичната област на 
застраховането и е съобразен с вида на отделните застраховки, ефектът 
на които нерядко се проявява спрямо трети на застрахователното 
правоотношение лица, тъй като потребителят на застрахователна услуга 
не всякога е и страна по договора.
Придаване на застрахованото лице качеството на потребител на 
определен вид услуга означава, че за него съществува възможност да 
упражни правото на избор на местна подсъдност, вкл. по предявен от него 
пряк иск и чрез този избор да дерогира общата местна подсъдност по чл. 
108, ал. 1 ТПК.
Обратната теза би довела до поставяне в по-неблагоприятно полозюение 
лицето — потребител на застрахователна услуга по смисъла на § 1, т. 1 
ДР на КЗ, спрямо застраховано по застраховка „каско" физическо лице, 
което като страна по договор за услуга, се явява потребител, но по 
смисъла на § 13, т. 1 от ДР на ЗЗП и на това основание се ползва от 
уредената в чл. 113 ГПК особена местна подсъдност. Подходът е 
неоправдан, с оглед функциите на застраховката ,, Гражданска 
отговорност “ и създадената с прякото право засилена защита на 
интереса на увредения от деликт “.
10.2. Поради противоречие в националната съдебна практика и множество 
противоречиви произнасяния на първоинстанционни и въззивни съдилища, 
които в голямата си част поради ограниченията за касационна обжалване — 
арг. чл. 274, ал. 3, във вр. чл. 280 ГПК — не подлежат на касационен 
контрол, трудно би могло да се направи преглед на цялата релевантна 
съдебна практика.
12. Връзка с правото на Европейския съюз. Позиция на съда по 
зададените преюдициални въпроси:
13. Според [ОМ18818] чл. 13 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския 
парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката 
Гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства и 
за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка:
7
Анони М И з И ра н текст
ПРЕЮДИЦИАЛНО ЗАПИТВАНЕ от 26.6.2023 Г. — ДЕЛО С-387/23
1. Всяка държава членка предприема всички подходящи мерки, за да 
гарантира за целите на прилагането на член 3, че всяка законова 
разпоредба или договорна клауза, съдържаща се в застрахователната 
полица, издадена в съответствие с член 3, не поражда действие по 
отношение на исковете на трети пострадали лица при застрахователното 
събитие, когато тя изключва от застраховката използването или 
управлението на моторно превозно средство от:
а) лица, които нямат изрично или мълчаливо разрешение за това;
б) лица, които нямат свидетелство за управление на МПС, даващо 
им право да управляват съответното моторно превозно средство;
в) лица, които нарушават законовите изисквания от технически 
характер, отнасящи се до състоянието и безопасността на 
съответното превозно средство.
Въпреки това разпоредбата или клаузата, посочена в първа алинея, буква 
а), може да бъде противопоставена на лица, които доброволно са се качили 
в моторното превозно средство, което е причинило вредите, когато 
застрахователят успее да докаже, че те са знаели, че моторното превозно 
средство е било откраднато.
Държавите членки имат право — в случай на застрахователни събития, 
настъпили на тяхна територия — да не прилагат разпоредбата на първа 
алинея, ако и доколкото пострадалият може да получи обезщетение за 
претърпяната вреда от органите за социална сигурност.
2. В случай на откраднати или отнети чрез насилие моторни превозни 
средства държавите членки могат да предвидят, че посоченият в член 10, 
параграф 1 орган ще участва вместо и за застрахователя при условията, 
посочени в параграф 1 от настоящия член. Когато моторното превозно 
средство обичайно се намира в друга държава членка, този орган не може 
да предяви иск срещу никакъв орган в тази държава членка.
Държавите членки, които предвиждат, че посоченият в член 10, параграф 
1 орган участва в случай на откраднати или отнети чрез насилие моторни 
превозни средства, могат да установят за имуществените вреди 
самоучастие в размер до 250 ЕПК, което може да се противопостави на 
пострадалия.
3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да 
гарантират, че всички законови разпоредби и договорни клаузи, съдържащи 
се в застрахователна полица, които изключват от застрахователно 
покритие пътник на основание, че той е знаел или е трябвало да знае, че 
шофьорът на превозното средство е бил под въздействието на алкохол или 
друго упойващо вещество по време на произшествието, са недействителни 
по отношение на исковете на такъв пътник.
8
Анонимизпран текст
БУЛ ИНС
14. Националният съд има задължение при тълкуване на съответната норма 
на националното право да я тълкува и прилага в духа и смисъла на 
съответното общностно право - вж. Решение от 10.04.1984 по делото Уоп 
Сокол, С-14/83. Съгласно трайната практика на СЕС - вж. т. 20 от Решение 
от 12.07.1990 г., Гок^ег, С-188/89; т. 23 от Решение от 14.09.2000 г., СоШпо 
и СШаррего, С-343/98; т. 40 от Решение от 19.04.2007 г., Рагей, С-356/05; 
т. 39 от Решение от 24.01.2012 г., Вот1п§иег, С-282/10, националният съд 
има задължение да тълкува националното законодателство в духа на 
общностния правен ред независимо дали една директива е транспонирана 
или не, респ. независимо дали са налице условията за евентуалното 
отключване на директният й ефект - т.нар. непряк ефект (вж. Решение по 
делото Маг1еа8ш§ 8А V Ьа Сошегс1а1 ПНегоабопа] де АПтеп1ас1оп 8А, С- 
106/89). Това е така, защото само по този начин може да се постигне целения 
от общностния законодател единен правен ред, който отговаря на 
заложените в съответните актове цели, минимални стандарти и пълна 
ефикасност на правото на Съюза - в случая целите на конкретните регламент 
и директива за които ответника твърди, че следва да се отправи 
преюдициално запитване. За да изпълни така установеното задължение, 
националната юрисдикция — в случая първоинстанционният съдебен състав 
— трябва да използва всичките си правомощия, съобразно вътрешното 
право и познатите в правната доктрина и съдебната практика методи за 
тълкуване, което е гаранция, че ще се достигне до разрешение, което да 
съответства на целите и духа на общностното законодателство - така т. 111 
от Решение от 04.07.2006 г., Адепеег, С-212 /04; т. 200 Ап§е11(1ак1 и др. С- 
378/07, С- 379/07 и С-380/07; т. 27 от Решение от 24.01.2012 г., Вошш§иег, 
С-282/10.
15. Предвид изложеното настоящият съдебен състав намира, че в 
светлината на висящото [ОМ18818] дело са релевантни два преюдициални 
въпроса до СЕС, посочени в диспозитива.
16. На първо място трябва да се посочи, че отговорът на първия въпрос 
има значение в светлината на настоящия казус, при спазване на принципа на 
процесуална автономия на държавните членки да се направи извод, че ако се 
касае за застрахователно дело, то ще следва да се приложат правилата за 
специална местна подсъдност (напр. чл. 113 ГПК и чл. 115 ГПК), които са 
предвидени в националното право във връзка със застрахователните дела и 
претенции - какво становище споделя и настоящият съдебен състав. 
Обратно, ако се възприеме, че подобни производства са изключение от чл. 
13 от Директивата, тогава отново при спазване на принципа на процесуална 
автономия при определянето на местната подсъдност ще трябва да се 
приложи общото правило за местна подсъдност - по чл. 105 ГПК, като 
евентуалното изпращане на производството по местна подсъдност с оглед 
нормите на чл. 118 ГПК и чл. 119 ГПК ще е обусловен от поведението на 
ответника - да направи съответно възражение (т.нар. отвод за местна 
подсъдност).
9
Ано н и м И з и ра н те ксг
ПРЕЮОДИЦИАЛНО ЗАПИТВАНЕ ОТ 26.6.2023 Г. — Дело С-387/23
17. Горните съждения на съда обаче отчитат факта, че общностното право 
не съдържа, включително в неговите общи принципи, общи правила по 
въпроса, при прилагането на правото на ЕС, националният правоприлагащ 
орган да действа съобразно процесуалните и същностите правила на 
собственото си право - вж. напр. Решение по дело С-8/88, Сегтапу V. 
Сотт1881оп. При това положение, процесуалната автономия на държавата 
членка не е пълна, а е ограничена с оглед еднообразното прилагане на 
правилата на правото на ЕС, което в противен случай може да доведе както 
до неспазване на самото право на ЕС, така до дискриминационно отношение 
или нарушаване на принципите на общия пазар - част от който са и 
застрахователните услуги.
18. С оглед предходната точка трябва да се посочи, че вторият въпрос, 
макар и да изглежда обусловен от първия [ОМ18818], е пряко негово 
продължение. В практиката си СЕС е откроил две основни ограничения на 
автономията на националните власти - принципът за ефективно прилагане на 
правото и принципът на еквивалентност на избраната мярка. В светлината на 
принципа за ефективност съдът счита, че отговорът на поставения въпрос е 
от значение както за да може да се направи извод по въпроса дали трябва да 
се прилагат (вкл. служебно от националния съдия) залегналите в 
националното право (процесуално и материално право), а така и в правото 
на ЕС изисквания, стандарти и принципи за потребителска защита — част от 
които касаят и процесуални въпроси — напр. тези за местна подсъдност, 
което принципно би обусловило и обстоятелството, че ако националната 
правна уредба не съответства на правото на ЕС и залегналите в него 
принципи и стандарти за потребителска защита, това ще е достатъчно 
основание, за да не се приложи националният закон - по арг. напр. от 
Решения на СЕС по делата С-397/01, С-212/04 Рершо, Решение от 
14.12.1995 г. по делото Ре1егЬгоеск, С-312/93, Решение от 13.03.2007 г. по 
дело 11шЬе1, С-432/05, Решение по дело Азигсот Те1есотт1сас1опе8, С- 
40/08 (като последните посочени решения касаят именно национално 
процесуално право в светлината на принципа за ефективност).
[ОМ18818]
Така мотивиран, Софийският районен съд
ОПРЕДЕЛИ:
ОТПРАВЯ преюдициално запитване [ОМ18818] до СЪДА НА 
ЕВРОПЕЙСКИЯТ СЪЮЗ по следните два въпроса:
1) Следва ли чл. 13 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент 
и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката 
„Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства 
и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка да се 
тълкува в смисъл, че
10
А н о ни м и з и ра н те кст
БУЯ ИНС
делата, образувани по регресна претенция на застрахователя по застраховки 
„Гражданска отговорност“ на автомобилистите по националното право, 
попадат в приложното поле на правото на ЕС във връзка със забраната 
застрахователят да ограничава отговорността си?
2) При отговор на първия въпрос, че правото на Съюза се прилага, следва 
ли посочената по-горе разпоредба и чл. 38 от Хартата на основните права да 
се тълкуват в смисъл, че
по такива искове, предявени от или срещу физическо лице, последното да се 
счита за „потребител“ предвид принципа за ефективност и изискванията за 
потребителска защита?
ГОМ15515
11
Анонимизпран текст