Order — ECLI:EU:T:2021:49
Date: 2021-01-28
Language of the case: Croatian
Court formation: President of the Chamber
Subject matter: Provisions governing the Institutions
Procedure: Action for annulment;Action for damages;Application for interim measures - decision unnecessary
Origin: Croatia

RJEŠENJE OPĆEG SUDA (drugo vijeće) 28. siječnja 2021.(*) „Tužba za poništenje i naknadu štete – Obustava postupka povodom pritužbe – Odbijanje Komisije da pokrene postupak zbog povrede obveze – Akt koji se ne može pobijati – Nepostojanje izravnog utjecaja – Nedopuštenost” U predmetu T-603/20, Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o., sa sjedištem u Dervišagi (Hrvatska), i Gojko Čuljak, sa stalnom adresom u Dervišagi, koje zastupa Ivan Žalac, odvjetnik, tužitelji, protiv Europske komisije, tuženika, povodom, s jedne strane, zahtjeva na temelju članka 263. UFEU-a za poništenje Odluke Komisije od 16. lipnja 2020. kojom se odbija udovoljiti pritužbi koju su tužitelji podnijeli protiv Republike Hrvatske, a kojom se traži utvrđenje da je Republika Hrvatska povrijedila Prvu Direktivu Vijeća 68/151/EEZ od 9. ožujka 1968. o koordiniranju zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članova i trećih osoba, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 58. drugog stavka Ugovora [neslužbeni prijevod] (SL 1968., L 65, str. 8.) i, s druge strane, zahtjeva na temelju članka 268. UFEU-a radi naknade štete koju su tužitelji zbog te odluke navodno pretrpjeli, OPĆI SUD (drugo vijeće), u sastavu: V. Tomljenović (izvjestiteljica), predsjednica, P. Škvařilová-Pelzl i I. Nõmm, suci, tajnik: E. Coulon, donosi sljedeće Rješenje Okolnosti spora 1 Drugi tužitelj, Gojko Čuljak, 7. ožujka 2020. podnio je Europskoj komisiji pritužbu u svojstvu osnivača i likvidatora hrvatskog trgovačkog društva Mesoprodukt d.o.o., brisanog iz sudskog registra, a zatim upisanog kao Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. U svojoj pritužbi tvrdio je da članak 70. Zakona o sudskom registru nije u skladu s člankom 6. Prve Direktive Vijeća 68/151/EEZ od 9. ožujka 1968. o koordiniranju zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članova i trećih osoba, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 58. drugog stavka Ugovora (SL 1968., L 65, str. 8.). 2 Dopisom od 16. lipnja 2020. Komisija je obavijestila G. Čuljka o svojoj odluci da protiv Republike Hrvatske ne pokrene postupak zbog povrede obveze te je, slijedom toga, obustavila postupak povodom pritužbe koju je podnio (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Postupak i zahtjevi tužiteljâ 3 Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 20. rujna 2020. tužitelji su pokrenuli ovaj postupak. 4 Od Općeg suda zahtijevaju da: – poništi pobijanu odluku; – naloži Komisiji da im isplati naknadu štete u iznosu od 33 000 000 eura, uvećanom za pripadajuće kamate, i – naloži Komisiji snošenje troškova. Pravo 5 U skladu s člankom 126. Poslovnika Općeg suda, kad je tužba očito nedopuštena, Opći sud može odlučiti obrazloženim rješenjem, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku. 6 U ovom slučaju Opći sud smatra da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen te je odlučio, na temelju tog članka, donijeti rješenje bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku. Zahtjev za poništenje 7 Kao prvo, tužitelji svojim zahtjevom na temelju članka 263. UFEU-a zahtijevaju poništenje pobijane odluke kojom ih je Komisija obavijestila o obustavi postupka povodom njihove pritužbe podnesene protiv Republike Hrvatske zbog navodne povrede Direktive 68/151. 8 Takav zahtjev treba shvatiti na način da je u biti usmjeren protiv Komisijine odluke o obustavi postupka povodom njihove pritužbe o potrebi pokretanja postupka zbog povrede obveze protiv Republike Hrvatske. 9 Potrebno je utvrditi da pobijanu odluku iz točke 2. ove presude treba tumačiti na način da Komisija njome odbija pokrenuti postupak na temelju članka 258. UFEU-a protiv Republike Hrvatske zbog navodnog neispunjenja obveza koje ta država članica ima na temelju prava Unije. Naime, jedini način na koji je Komisija mogla udovoljiti pritužbi jest da protiv Republike Hrvatske pokrene postupak radi utvrđivanja povrede obveze (vidjeti u tom smislu rješenja od 10. ožujka 2014., Spirlea/Komisija, T-518/12, neobjavljeno, EU:T:2014:131, t. 23. i od 19. srpnja 2016., Trajektna luka Split/Komisija, T-169/16, neobjavljeno, EU:T:2016:441, t.6. i navedenu sudsku praksu). 10 Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pojedinci nisu ovlašteni pobijati Komisijino odbijanje da pokrene postupak radi utvrđivanja povrede obveze protiv države članice (rješenja od 12. lipnja 1992., Asia Motor France/Komisija, C-29/92, EU:C:1992:264, t. 21.; od 13. studenoga 1995., Dumez/Komisija, T-126/95, EU:T:1995:189, t. 33. i presuda od 22. svibnja 1996., AITEC/Komisija, T-277/94, EU:T:1996:66, t. 55.). 11 Naime, takvo odbijanje nije akt koji se može pobijati u smislu članka 263. UFEU- a, s obzirom na to da iz strukture članka 258. UFEU-a proizlazi da Komisija nije obvezna pokrenuti postupak zbog povrede obveze, nego u tom pogledu raspolaže diskrecijskom ovlašću, neovisno o području ili načelu prava Unije o kojem je riječ, što isključuje pravo pojedinaca da od te institucije zahtijevaju zauzimanje određenog stajališta (vidjeti rješenje od 17. listopada 2017., Andreassons Åkeri i dr./Komisija, T-746/16, neobjavljeno, EU:T:2017:738, t. 15. i navedenu sudsku praksu). 12 Osim toga, potrebno je podsjetiti na to da je člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a predviđeno da svaka fizička ili pravna osoba može pod uvjetima utvrđenima u prvom i drugom stavku pokrenuti postupke protiv akta koji je upućen toj osobi ili koji se izravno i osobno odnosi na nju te protiv regulatornog akta koji se izravno odnosi na nju, a ne podrazumijeva provedbene mjere. 13 U okviru postupka radi utvrđivanja povrede obveze uređenog člankom 258. UFEU-a, jedini akti koje Komisija može donijeti su akti upućeni državama članicama (rješenja od 29. studenoga 1994., Bernardi/Komisija, T-479/93 i T- 559/93, EU:T:1994:277, t. 31. i od 19. veljače 1997., Intertronic/Komisija, T- 117/96, EU:T:1997:16, t. 32.). Usto, iz sustava predviđenog člankom 258. UFEU- a proizlazi da ni obrazloženo mišljenje, koje je samo stadij koji prethodi eventualnom podnošenju tužbe radi utvrđivanja povrede obveze Sudu, ni pokretanje postupka pred Sudom stvarnim podnošenjem takve tužbe ne mogu činiti akte koji se izravno odnose na fizičke ili pravne osobe. 14 Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je zahtjev tužiteljâ da Opći sud poništi pobijanu odluku, u dijelu u kojem se njome odbija udovoljiti pritužbi koju su podnijeli protiv Republike Hrvatske, očito nedopušten. Zahtjev za naknadu štete 15 Kao drugo, tužitelji zahtijevaju da se Komisiji naloži da im naknadi štetu koju su zbog pobijane odluke navodno pretrpjeli. 16 U tom pogledu, potrebno je podsjetiti na to da je tužba za naknadu štete koja se temelji na tome da Komisija nije pokrenula postupak zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU-a nedopuštena. 17 Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, s obzirom na to da Komisija nije obvezna pokrenuti postupak zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU- a, njezina odluka o nepokretanju takvog postupka u svakom slučaju nije nezakonita, tako da ne može dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije te je jedino postupanje koje se eventualno može smatrati uzrokom štete ono predmetne države članice, odnosno u ovom slučaju hrvatske države (vidjeti u tom smislu rješenja od 23. svibnja 1990., Asia Motor France/Komisija, C-72/90, EU:C:1990:230, t. 13. do 15.; od 3. srpnja 1997., Smanor i dr./Komisija, T- 201/96, EU:T:1997:98, t. 30. i 31. i od 15. srpnja 2011., Smanor/Komisija i Ombudsman, T-185/11, neobjavljeno, EU:T:2011:396, t. 16.). Međutim, Opći sud očito je nenadležan za odlučivanje o odgovornosti koja je posljedica nezakonitog postupanja države. Takva je odgovornost u nadležnosti nacionalnih sudova, prema potrebi, nakon primjene članka 267. UFEU-a (rješenja od 23. svibnja 1990., Asia Motor France/Komisija, C-72/90, EU:C:1990:230, t. 13. i 14. i od 17. lipnja 2015., Ségaud/Francuska i Komisija, T-22/15, neobjavljeno, EU:T:2015:418, t. 9.). 18 Slijedom toga, ovaj zahtjev za naknadu štete također treba odbaciti kao očito nedopušten te stoga i tužbu u cijelosti a da je pritom nije potrebno dostaviti Komisiji. Troškovi 19 Budući da je predmetno rješenje doneseno prije dostave tužbe Komisiji i prije nego što su joj mogli nastati troškovi, dovoljno je odlučiti da će tužitelji snositi vlastite troškove, u skladu s člankom 133. Poslovnika. Slijedom navedenog, OPĆI SUD (drugo vijeće) rješava: 1. Tužba se odbacuje. 2. Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. i Gojko Čuljak snosit će vlastite troškove. U Luxembourgu 28. siječnja 2021. Tajnik Predsjednica E. Coulon V. Tomljenović * Jezik postupka: hrvatski