Order — ECLI:EU:C:2026:206
Date: 2026-03-05
Language of the case: Polish
Court formation: Seventh Chamber
Procedure: Reference for a preliminary ruling
Origin: Poland

Tiivistelmä C-566/24 - 1 
Asia C-566/24 
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 98 artiklan 1 kohdan mukainen 
ennakkoratkaisupyynnön tiivistelmä 
Jättämispäivä: 
21.8.2024 
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin: 
Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Łodzin piirioikeus, 
Łodzin keskustan toimipaikka, Puola) 
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen tekemispäivä: 
23.7.2024 
Kantaja: 
Helpfind Recovery sp. z o.o. 
Vastaaja: 
Santander Bank Polska S.A. 
      
Pääasian kohde 
Maksettujen korkojen velkomista koskeva kanne – ilmaisen luoton seuraamus 
Ennakkoratkaisupyynnön kohde ja oikeusperusta 
Luottosopimuksen ehto, jossa määrätään, että korkoa maksetaan paitsi kuluttajalle 
maksetusta luoton määrästä myös muista luottokustannuksista. 
Ennakkoratkaisukysymykset 
I. Onko kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY 
kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston 
direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan f alakohta, luettuna 
yhdessä sen 3 artiklan j ja l alakohdan sekä direktiivin liitteen I kanssa, 
esteenä tulkinnalle, jonka mukaan nostetun luoton määrän käsitteellä, 
joka muodostaa luoton koron laskentaperusteen, tarkoitetaan paitsi 
FI 
ENNAKKORATKAISUPYYNNÖN TIIVISTELMÄ – ASIA C-566/24 
 
2  
tosiasiallisesti kuluttajan vapaaseen käyttöön annettua määrää myös 
kuluttajalle siten ”annettua” määrää, että sillä on välittömästi suoritettu 
muut luottokustannukset seuraavalla tavalla: 
i. pankki antaa kuluttajalle määrän, josta kuitenkin sopimuksen 
mukaan on määrä välittömästi vähentää muiden 
luottokustannusten kuin korkojen määrä; pankki maksaa 
kuluttajalle määrän, josta on vähennettävä sopimuksen mukaan 
pankin provisio, joka siirretään suoraan pankin tilille? 
II. Jos kohdassa I esitettyyn kysymykseen vastataan myöntävästi: onko 
direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan f alakohtaa, luettuna 
yhdessä sen 3 artiklan j ja l alakohdan kanssa, kun otetaan huomioon 
unionin oikeuden tehokkuusperiaate ja mainitun direktiivin tavoite 
sekä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun 
neuvoston direktiivin 93/13/ETY 3 artiklan 1 ja 2 kohta, luettuina 
yhdessä sen 4 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että nämä 
säännökset ovat esteenä sille, että kulutusluottosopimuksissa, joiden 
sopimusehdoista ei ole sovittu erikseen elinkeinonharjoittajan 
(luotonantaja) ja kuluttajan (luotonottaja) välisissä neuvotteluissa, 
käytetään ehtoja, joiden mukaan korkoa veloitetaan paitsi kuluttajan 
nostamasta luoton määrästä myös sellaisista muista 
luottokustannuksista (eli provisiosta ja muista maksuista), jotka eivät 
sisälly tosiasiallisesti kuluttajalle maksettuun luoton määrään ja jotka 
”maksetaan” kuluttajalle kysymyksessä I kuvatulla tavalla? 
III. Jos kohdassa II esitettyyn kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko 
direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan f ja g alakohtaa, kun 
otetaan huomioon unionin oikeuden tehokkuusperiaate ja mainitun 
direktiivin tavoite sekä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 
5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 5 artikla, tulkittava 
siten, että nämä säännökset ovat esteenä sille, että 
kulutusluottosopimuksissa, joiden sopimusehdoista ei ole sovittu 
erikseen elinkeinonharjoittajan (luotonantaja) ja kuluttajan 
(luotonottaja) välisissä neuvotteluissa, käytetään ehtoja, joissa 
ilmoitetaan ainoastaan lainakorko ja pääomitettujen korkojen 
kokonaismäärä, jonka kuluttaja on velvollinen maksamaan 
täyttääkseen sopimuksen mukaisen velvoitteensa, numeroina 
ilmaistuna ilman, että kuluttajalle samalla ilmoitetaan nimenomaisesti, 
että (numeroina ilmaistujen) pääomitettujen korkojen 
laskentaperusteena on käytetty eri määrää kuin kuluttajalle 
todellisuudessa maksetun luoton määrää, ja erityisesti, että 
laskentaperusteena on käytetty kuluttajalle maksetun luoton määrän ja 
muiden luottokustannusten (eli provision ja muiden maksujen, jotka 
eivät sisälly kuluttajalle maksetun luoton määrään ja jotka sisältyvät 
kuluttajan kulutusluottosopimuksen mukaisen velkansa perusteella 
maksettavaksi tulevaan kokonaismäärään) yhteenlaskettua määrää? 
HELPFIND RECOVERY 
 
3 
IV. Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan r alakohtaa, kun 
otetaan huomioon unionin oikeuden tehokkuusperiaate ja mainitun 
direktiivin tavoite sekä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 
5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 5 artikla, tulkittava 
siten, että siinä edellytetään, että luotonantajan antamissa tiedoissa, 
jotka koskevat oikeutta ennenaikaiseen takaisinmaksuun ja 
ennenaikaista takaisinmaksua koskevaa menettelyä, annetaan myös 
nimenomaisesti tieto mahdollisuudesta saada osittain takaisin provisio, 
jonka luotonantaja on perinyt vähentämällä sen luoton määrästä? 
V. Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan p alakohtaa, kun 
otetaan huomioon unionin oikeuden tehokkuusperiaate ja mainitun 
direktiivin tavoite sekä kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 
5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 5 artikla, tulkittava 
siten, että siinä edellytetään, että luotonantajan sopimusta koskevasta 
peruuttamisoikeudesta antamissa tiedoissa mainitaan joka kerta ja 
nimenomaisesti tiedot oikeuksista, joista säädetään direktiivin 
2008/48/EY 14 artiklan 1 kohdan b alakohdassa? 
VI. Onko direktiivin 2008/48/EY 23 artiklaa ja tehokkuus-, vastaavuus- ja 
suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että ne ovat esteenä 
tuomioistuinten omaksumalle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, 
jonka mukaan kuluttaja voi hyödyntää mainitun säädöksen 
23 artiklassa edellytettyä seuraamusta yhden vuoden preklusiivisen 
määräajan kuluessa, joka alkaa päivästä, jona luotonantaja on tehnyt 
suorituksensa, eli päivästä, jona koko luoton määrä on maksettu 
kuluttajalle? 
VII. Onko direktiivin 2008/48/EY 23 artiklaa, kun otetaan huomioon 
tehokkuus-, vastaavuus- ja suhteellisuusperiaate, tulkittava siten, että 
kun todetaan, että luotonantaja on rikkonut jotakin edellä esitetyissä 
kysymyksissä mainittua velvollisuutta, tästä on aina seurattava 
automaattisesti, että sovelletaan kansallisessa oikeudessa säädettyä 
seuraamusta (kuluttajan oikeus toimittaa ilmoitus, jonka perusteella 
kuluttajan velvollisuudet maksaa pääomakorkoja tai muita 
luotonantajalle aiheutuneita kustannuksia lakkaavat), vai riippuuko 
tällaisen seuraamuksen soveltaminen siitä, miten arvioidaan 
kokonaisuudessaan molempien sopimuspuolten tilannetta, ja onko 
erityisesti niin, että kuluttajalle ei synny oikeutta käyttää edellä 
mainittua oikeutta, kun luotonantajan tiedonantovelvollisuuksien 
rikkominen ei ole vaikuttanut kielteisesti kuluttajan oikeuksiin tai 
velvollisuuksiin tai sillä ei ole ollut kuluttajalle merkitystä 
kulutusluottosopimuksen tekemisen ja täyttämisen näkökulmasta ja 
kun kuluttajan oikeudet suojataan muilla säännöksillä, mukaan lukien 
säännöksillä, joilla kuluttajaa suojataan lainvastaisilta 
sopimusehdoilta? 
ENNAKKORATKAISUPYYNNÖN TIIVISTELMÄ – ASIA C-566/24 
 
4  
Yhteisön oikeuden säännökset tai määräykset, joihin on viitattu 
Euroopan unionista tehty sopimus (SEU): 2 artikla 
Euroopan unionin toiminnasta tehty sopimus (SEUT): 169 artiklan 1 kohta 
Euroopan unionin perusoikeuskirja (jäljempänä perusoikeuskirja): 38 artikla 
Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 
23.4.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/48/EY 
(jäljempänä direktiivi 2008/48): 3 artiklan j ja l alakohta, 10 artiklan 2 kohdan f, g, 
h, p ja r alakohta 
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annettu neuvoston 
direktiivi 93/13/ETY (jäljempänä direktiivi 93/13): 3, 4 ja 5 artikla 
Kansallisen oikeuden säännökset, joihin on viitattu 
Kulutusluotoista 12.5.2011 annettu laki (Ustawa z dnia 12 maja 2011 r. o kredycie 
konsumenckim): 5, 30, 45 ja 53 § 
Siviilikoodeksista 23.4.1964 annettu laki (Ustawa z dnia 23 kwietnia 1964 r. 
Kodeks cywilny; jäljempänä siviilikoodeksi): 3851 §:n 1 mom., 359 ja 481 § 
Yhteenveto tosiseikoista ja menettelystä 
1 Vastaaja on elinkeinonharjoittaja, joka harjoittaa pankkitoimintaa. Luotonottaja, 
joka on kuluttaja, ja vastaaja tekivät 19.7.2021 käteislainasopimuksen (jäljempänä 
sopimus). Sopimus tehtiin luotonantajan etukäteen laatiman mallin mukaisena. 
2 Sopimuksessa määrättiin seuraavaa: 
a. luotonantaja myöntää luotonottajalle käteislainan, jonka määrä on 
44 000 złotya (PLN); 
b. luotonantaja antaa luoton määrän välittömästi luotonottajan käyttöön 
sopimusehtojen mukaisesti ja seuraavalla tavalla: 
i. 40 000,44 PLN siirretään luotonottajan ilmoittamalle pankkitilille; 
ii. 4 439,56 PLN on luoton myöntämispalkkiona maksettavan provision 
määrä, joka siirretään luotonantajan tilille; 
c. luotonottaja valtuuttaa luotonantajan siirtämään edellä mainitut määrät 
edellä mainituille tileille; 
d. takaisin maksettava määrä on yhteensä 58 540,73 PLN, joka jakautuu 
seuraavasti: 
HELPFIND RECOVERY 
 
5 
i. 40 000,44 PLN on luoton kokonaismäärä; 
ii. 4 439,56 PLN on luoton myöntämispalkkiona maksettavan provision 
määrä; 
iii. 14 100,73 PLN on luotosta veloitettavien korkojen määrä; 
e. luotto ja korot maksetaan takaisin 96 samansuuruisena kuukausieränä; 
f. luotonottajalla on milloin tahansa oikeus maksaa luottoon perustuva 
velkansa takaisin ennenaikaisesti osittain tai kokonaan. Luotonantaja ei voi 
periä provisiota luoton ennenaikaisen takaisinmaksun perusteella; 
g. mille pankkitilille luotonottajan on maksettava määrä, jonka hän suorittaa 
luoton ennenaikaisena takaisinmaksuna, ja että kyseinen määrä lasketaan 
ilman luotonottajan erillistä ilmoitusta pääoman lyhennykseksi, joka otetaan 
huomioon viimeisessä (viimeisissä) luoton kuukausierissä siten, että siitä 
maksetaan ensin maksut, provisiot ja korot, mukaan lukien erääntyneet 
korot, joiden eräpäivä oli ennen maksun suorituspäivää; 
h. koko luoton maksamisesta takaisin ennenaikaisesti seuraa, että 14 päivän 
kuluessa koko velan suorittamisesta selvitetään molempien sopimuspuolten 
sopimusvelvollisuudet ajalta, jolloin luotto oli luotonottajan käytettävissä, ja 
tässä yhteydessä otetaan huomioon mahdollisesti liikaa maksettu määrä ja 
se, että tässä tapauksessa luotonottaja maksaa maksuja ajalta luoton 
takaisinmaksuun asti; 
i. luotonantaja ilmoittaa luotonottajalle sopimuksen peruuttamisoikeudesta ja 
siitä, miten on toimitettava ilmoitus kyseisen oikeuden käyttämisestä; 
j. luotonottaja voi peruuttaa sopimuksen 14 päivän kuluessa sen tekemisestä. 
3 Sopimuksen liitteenä oli luoton maksutaulukko, jossa oli neljä saraketta: 
maksuerän eräpäivä, pääomaerän määrä, korkoerän määrä ja yhteensä maksettava 
määrä. Maksutaulukossa ei yksilöity, mikä osa maksuerää vastaa sen luoton osan 
takaisinmaksua, jolla on katettu luoton myöntämispalkkiona maksettu provisio. 
4 Välittömästi sopimuksen tekemisen jälkeen, vuonna 2021, vastaaja maksoi 
luotonottajalle 40 000,14 PLN tämän tilille ja se maksoi myös 4 439,56 PLN 
provisiota omalle tililleen. 
5 Luotonottaja toimitti 29.9.2023 kirjallisen ilmoituksen, jossa hän totesi muun 
muassa, että hän vetoaa sopimuksen osalta kulutusluotoista annetun lain 45 §:n 
1 momentissa tarkoitettuun ilmaisen luoton seuraamukseen ja että luotonantaja on 
rikkonut sopimuksella kulutusluotoista annettua lakia. 
6 Luotonottaja teki 12.10.2023 kantajan kanssa luovutussopimuksen, jolla hän siirsi 
kantajalle kaikki rahamääräiset saatavat, joita luotonottajalla on vastaajaan nähden 
ENNAKKORATKAISUPYYNNÖN TIIVISTELMÄ – ASIA C-566/24 
 
6  
ja jotka perustuvat kyseiseen sopimukseen ja joita ovat kaikkien perusteettomasti 
suoritettujen maksujen, kustannusten ja korkojen palauttamiseen liittyvät saatavat 
ja muut saatavat, joita kuluttajalla voi olla kulutusluotoista annetun lain 45 §:n 
soveltamisen nojalla, jossa säädetään niin sanotusta ilmaisen luoton 
seuraamuksesta. 
7 Kantaja on 27.10.2023 toimittanut kannekirjelmän, jossa se vaatii vastaajan 
velvoittamista suorittamaan sille 11 287,37 PLN lainmukaisine 
viivästyskorkoineen, jotka lasketaan 17.10.2023 alkavalta ajanjaksolta aina 
maksun suorittamispäivään asti. Vaadittu määrä muodostuu pääomakoroista, jotka 
kantajaa edeltänyt oikeudenhaltija (luotonottaja) on maksanut vastaajalle kyseisen 
sopimuksen perusteella. Kantaja perustelee kannekirjelmässä esittämäänsä 
vaatimusta sillä, että luotonottaja on toimittanut ilmoituksen ilmaisen luoton 
seuraamukseen vetoamisesta. 
Pääasian asianosaisten keskeiset perustelut 
8 Luotonottaja esitti seuraavat perustelut sille, että kulutusluotoista annettua lakia on 
rikottu ja sopimukseen on sovellettava ilmaisen luoton seuraamusta: 
a. sopimuksessa ei määritetä menettelyä tai ehtoja, joiden mukaisesti 
luottokustannuksia muutetaan, erityisesti ennenaikaisen takaisinmaksun 
yhteydessä; 
b. sopimuksessa ilmoitetaan virheellisesti todellinen korko ja maksettavaksi 
tuleva kokonaismäärä luottosopimuksen tekopäivänä laskettuina – kyseinen 
virhe johtuu siitä, että korkoja on lainvastaisesti veloitettu muiden 
luottokustannusten perusteella; 
c. sopimuksen maksutaulukossa ei määritetä, millä osuudella kustakin 
maksuerästä lyhennetään pääomaa ja millä osuudella luottona hyväksi 
luettuja muita luottokustannuksia. 
9 Vastineessaan vastaaja on vaatinut kanteen hylkäämistä kokonaisuudessaan. 
Vastaaja on esittänyt useita perusteita, mukaan lukien seuraavat: 
a. saatavien luovutussopimus on pätemätön; 
b. kantajan esittämää vaatimusta on pidettävä subjektiivisen oikeuden 
väärinkäyttönä; 
c. ilmaisen luoton seuraamuksen käyttöä koskeva ilmoitus oli tehoton, koska 
ilmoituksen tekemiselle ei ollut perustetta ja koska vuoden pituinen 
määräaika, jota sovelletaan tällaisen ilmoituksen toimittamiseen, oli 
päättynyt. 
Yhteenveto ennakkoratkaisupyynnön perusteista 
HELPFIND RECOVERY 
 
7 
10 Asianosaisten kesken on riidatonta, että sopimuksesta ei käy ilmi, että luoton 
määrässä, jonka perusteella korot lasketaan, on otettu huomioon paitsi kuluttajalle 
tosiasiallisesti maksettu määrä myös määrä, joka on vähennetty luoton määrästä 
luoton siirtämisen yhteydessä luoton perusteella perityn provision kattamiseksi ja 
jonka luotonantaja on maksanut omalle tililleen. Maksutaulukossa luoton 
takaisinmaksettavaa saldoa ei ole eroteltu saldoiksi, jotka on maksettava takaisin 
tosiasiallisesti luottona myönnetyn pääoman määrän ja luottona hyväksi luetun 
provisiomaksun perusteella. Sopimuksessa ei ole tietoa siitä, että luoton 
ennenaikaisen takaisinmaksun seurauksena luotonottajalle palautetaan joitain 
luottokustannuksia. Sopimuksessa ei myöskään ole tietoa luotonottajan oikeudesta 
peruuttaa sopimus siinä tapauksessa, että kulutusluottosopimuksessa ei ole kaikkia 
laissa edellytettyjä tietoja. 
11 Edellä mainittujen sopimuksen piirteiden perusteella luotonottaja päätti vedota ns. 
ilmaisen luoton seuraamukseen, joka on oikeudellinen mekanismi, josta säädetään 
kulutusluotoista annetun lain 45 §:ssä, joka on otettu lakiin direktiivin 2008/48 
23 artiklan perusteella. Kyseisen mekanismin soveltamisesta seuraa, että luottoon 
perustuvaa oikeussuhdetta mukautetaan siten, että kuluttajan velvollisuudet 
maksaa korkoja ja muita luottokustannuksia lakkaavat koko luottosopimuksen 
voimassaoloajalta. 
12 Edellä esitetyn perusteella tässä asiassa annettavan ratkaisun kannalta on 
olennaista selvittää, onko luotonottaja toimittanut ilmoituksen ilmaisen luoton 
seuraamukseen vetoamisesta tehokkaasti ja kulutusluotoista annetun sopimuksen 
45 §:n mukaisesti. Näin ollen on ratkaistava seuraavat seikat: 
a. onko luotonantajalla kulutusluottosopimuksen sopimuspuolena oikeus periä 
korkoja luottona hyväksi luetun provision perusteella; 
b. jos kyllä, kuinka yksityiskohtaisesti tästä on ilmoitettava sopimuksessa tai 
siihen liittyvissä asiakirjoissa; 
c. kuinka yksityiskohtaisesti luotonantajan on täytettävä 
tiedonantovelvollisuutensa, kun on kyse kuluttajan oikeudesta maksaa luotto 
takaisin ennenaikaisesti tai kuluttajan oikeudesta peruuttaa sopimus; 
d. onko tehokkuus-, vastaavuus- ja suhteellisuusperiaatteen mukaista tulkita 
Puolan säännöstä, jolla on pantu täytäntöön direktiivin 2008/48 23 artikla, siten, 
että oikeus vedota ilmaisen luoton seuraamukseen lakkaa vuoden kuluttua 
päivästä, jona luotonantaja on maksanut luoton luotonottajalle, tai päivästä, jona 
luotonottaja on maksanut luoton takaisin; 
e. onko niin, että minkä tahansa tässä kysymyksessä mainitun ja direktiivissä 
2008/48 säädetyn tiedonantovelvollisuuden rikkomisesta on seurattava, että 
sovelletaan Puolan lainsäätäjän säätämää ilmaisen luoton seuraamusta. 
13 Pyydetty tulkinta olisi olennainen seikka, joka vaikuttaa ennakkoratkaisua 
pyytävän tuomioistuimen antaman ratkaisun sisältöön tässä asiassa, sillä se, onko 
ENNAKKORATKAISUPYYNNÖN TIIVISTELMÄ – ASIA C-566/24 
 
8  
katsottava, että pääomakorkojen laskeminen kulutusluottosopimuksessa sellaisen 
arvon perusteella, joka vastaa kuluttajalle maksetun luoton määrän ja muiden 
luottokustannusten yhteenlaskettua määrää, on hyväksyttävää, ja se, onko vastaaja 
täyttänyt tiedonantovelvollisuutensa asianmukaisesti, vaikuttavat suoraan siihen, 
onko katsottava, että ilmaisen luoton seuraamukseen on vedottu tehokkaasti. 
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys 
14 Direktiivin 2008/48 3 artiklan j alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan 
lainakoron käsitteellä tarkoitetaan korkoa, joka ilmoitetaan nostetun luoton 
määrään vuositasolla sovellettuna kiinteänä tai vaihtuvana prosenttilukuna. 
Säännöksen sanamuoto viittaa siihen, että lainakoron laskentaperusteena voidaan 
käyttää ainoastaan määrää, joka on maksettu kuluttajalle. Unionin lainsäätäjä ei 
kuitenkaan ole määritellyt nostetun luoton määrän käsitettä. Kyseistä käsitettä 
käytetään direktiivissä ainoastaan sen liitteessä I, jossa mainitaan ”luoton 
kokonaismäärän” nostaminen (liite I, II kohta). 
15 Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen käsityksen mukaan edellä mainittua 
direktiivin 3 artiklan j alakohdassa tarkoitettua nostetun luoton määrän käsitettä ei 
ole analysoitu laajemmin oikeuskirjallisuudessa, unionin tuomioistuimen 
oikeuskäytännössä tai kansallisessa oikeuskäytännössä. 
16 Toista, merkitykseltään mainitulle käsitteelle läheistä luoton kokonaismäärän 
käsitettä on sen sijaan analysoitu. Kyseisestä käsitteestä säädetään direktiivin 
3 artiklan l alakohdassa, jossa säädetyn määritelmän mukaan sillä tarkoitetaan 
luottorajaa tai käyttöön annettavaa kokonaismäärää. Unionin tuomioistuin on 
katsonut [21.4.2016 antamassaan tuomiossa Radlinger (C-377/14)], että 
direktiivin 2008/48 3 artiklan l alakohtaa ja 10 artiklan 2 kohtaa sekä kyseisen 
direktiivin liitteessä I olevaa I kohtaa on tulkittava siten, että luoton 
kokonaismäärällä ja luoton nostoerän määrällä tarkoitetaan kaikkia kuluttajan 
käyttöön annettuja summia, joihin ei voida sisällyttää mitään summia, joilla on 
tarkoitus täyttää asianomaisen luoton perusteella sovitut sitoumukset, mukaan 
lukien luoton myöntämisestä perittävä maksu ja kaikki muunlaiset maksut, jotka 
kuluttajan on suoritettava. 
17 Tässä yhteydessä on kysyttävä, onko myös direktiivin 3 artiklan j alakohdassa 
tarkoitettua nostetun luoton määrän käsitettä tulkittava samalla tavalla kuin 
unionin tuomioistuimen edellä mainitussa tuomiossa on katsottu, että luoton 
kokonaismäärän käsitettä on tulkittava. 
18 Unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti käyttänyt direktiivin 2008/48 3 artiklan j ja 
l alakohdassa kahta eri käsitettä, missä yhteydessä on korostettava, että kyseinen 
ero ilmenee myös direktiivin muista kieliversioista kuin puolankielisestä versiosta. 
Kun siis otetaan huomioon unionin lainsäätäjän rationaalisuutta koskeva periaate, 
on katsottava, että kahdella eri käsitteellä – nostetun luoton määrällä ja 
luottosopimuksen perusteella käyttöön annetulla määrällä – on oltava eri merkitys. 
HELPFIND RECOVERY 
 
9 
19 Toisaalta edellä mainittujen käsitteiden sanamuodon mukaisen tulkinnan 
perusteella ei voida tarkasti päätellä, miten ne mahdollisesti eroavat toisistaan. 
Luoton nostaminen eli luoton maksaminen kuluttajalle merkitsee lähtökohtaisesti 
samaa kuin luoton antaminen kuluttajan käyttöön. Lienee mahdollista tulkita 
uskaliaasti, että luoton antaminen kuluttajan käyttöön voi olla kattavampi käsite 
kuin luoton maksaminen kuluttajalle, sillä luoton antamisella voidaan tarkoittaa 
muitakin käyttöön asettamisen muotoja kuin rahamäärän siirtämistä kuluttajalle. 
Kun itse unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että käyttöön antamisella on 
ymmärrettävä tarkoitettavan ainoastaan sellaisten summien siirtämistä, joilla ei ole 
tarkoitus kattaa luottokustannuksia, lienee katsottava, ettei luottosopimuksen 
perusteella kuluttajalle maksetun luoton määrän käsitettä ole ymmärrettävä toisin. 
20 Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2008/48 3 artiklan 
j alakohtaa on perusteltua tulkita siten, että nostetun luoton määrän käsitteellä on 
katsottava tarkoitettavan kaikkia kuluttajan käyttöön annettuja summia, joihin ei 
voida sisällyttää mitään summia, joilla on tarkoitus täyttää asianomaisen 
luottosopimuksen perusteella sovitut sitoumukset tai maksaa luoton 
myöntämisestä perittävä maksu tai muunlaiset maksut, jotka kuluttajan on 
suoritettava. 
Toinen ennakkoratkaisukysymys 
21 Direktiivin 2008/48 3 artiklan j alakohdassa säädetystä määritelmästä ilmenee 
suoraan, että kulutusluottosopimuksessa määritellyn lainakoron perusteena on 
käytettävä kuluttajan nostamaa luoton määrää eli kuluttajalle maksetun luoton 
määrää. 
22 Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan ennakkoratkaisua pyytävän 
tuomioistuimen käsitystä vastaavalla tavalla ([20] kohta), tulkintana on, että 
luotonantaja ei voi veloittaa korkoja siitä osasta luottoa, joka on myönnetty 
muiden luottokustannusten kattamiseksi (mukaan lukien provisio), sillä kyseistä 
luoton osaa ei ole pidettävä kuluttajalle maksettuna luoton määränä. 
23 Jos unionin tuomioistuin kuitenkin päätyy erilaiseen tulkintaan kuin 
ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin, on kysyttävä, onko direktiivin 2008/48 
perusteella hyväksyttävää, että kulutusluottosopimuksissa käytetään ehtoja, joiden 
mukaan kuluttajan on maksettava pääomakorkoja, jotka lasketaan paitsi luoton 
kokonaismäärän myös muiden sellaisten luottokustannusten perusteella, jotka 
elinkeinonharjoittaja (luotonantaja) lukee luottona kuluttajan hyväksi. 
Kolmas ennakkoratkaisukysymys 
24 Puolan tuomioistuimen kolmas ennakkoratkaisukysymys on jatkoa toiselle 
kysymykselle, ja se esitetään sillä edellytyksellä, että kysymykseen II vastataan 
kieltävästi. Kysymys perustuu siis olettamaan, että luotonantaja voi periä korkoja 
ENNAKKORATKAISUPYYNNÖN TIIVISTELMÄ – ASIA C-566/24 
 
10  
luoton muista kuin korkokuluista, ja se koskee tässä yhteydessä luotonantajaan 
sovellettavien tiedonantovelvollisuuksien laajuutta. 
25 Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin epäilee, voidaanko tietoja, jotka [vastaaja] 
on antanut [kantajaa edeltäneelle oikeudenhaltijalle] hänelle myönnetyn luoton 
lainakorosta, pitää tyhjentävinä, täydellisinä ja selkeästi laadittuina, kun otetaan 
huomioon direktiivin 2008/48 tavoitteet. Vaikka [vastaaja] siis on ilmoittanut 
lainakoron määrän (7,2 prosenttia vuodessa sopimuksen tekohetkellä, sillä 
varauksella, että kyse oli vaihtuvasta lainakorosta), luottosopimuksesta tai sen 
liitteistä on turha etsiä tietoa siitä, minkä konkreettisen summan perusteella 
lainakoron määrä lasketaan. Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen omasta 
analyysista ilmenee kuitenkin, että luottosopimuksessa ilmoitettu pääomitettujen 
korkojen määrä laskettiin soveltamalla lainakorkoa (7,2 % vuodessa) koko luoton 
määrään (44 000 PLN), joka sisälsi sekä luotonottajan käyttöön annetun määrän 
(40 000,44 PLN) että luoton määrästä vähennetyn luoton myöntämisestä perityn 
provision (4 439,56 PLN). Asiassa esitetty todistusaineisto ei tue käsitystä, jonka 
mukaan [vastaaja] olisi esittänyt [kantajaa edeltäneelle oikeudenhaltijalle] ennen 
luottosopimuksen tekemistä tietoja siitä, miten sopimuksessa ilmoitettu 
pääomitettujen korkojen määrä oli tarkalleen ottaen laskettu. 
Neljäs ennakkoratkaisukysymys 
26 Neljäs kysymys, jonka ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin esittää unionin 
tuomioistuimelle, koskee luotonantajaan sovellettavan tiedonantovelvollisuuden 
sisältöä siltä osin kuin on kyse sen taloudellisista seurauksista, että kuluttaja 
maksaa luoton takaisin ennenaikaisesti. 
27 Direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan r alakohdan mukaan sopimusasiakirjassa 
on annettava selkeästi ja tiiviisti tiedot kuluttajan oikeudesta maksaa milloin 
tahansa ennenaikaisesti takaisin koko luotto tai osa siitä sekä tällaista maksua 
koskevasta menettelystä ja tiedot luotonantajan mahdollisesta oikeudesta saada 
tästä korvausta sekä tavasta, jolla korvaus määritetään. Unionin lainsäädännössä 
tai kansallisessa lainsäädännössä ei ole säädetty tarkemmin 
vähimmäisvaatimuksista, jotka koskisivat edellä mainitussa säännöksessä 
tarkoitettujen tiiviiden tietojen sisältöä. 
28 Näin ollen on kysyttävä, onko katsottava, että luotonantaja on täyttänyt 
asianmukaisesti tiedonantovelvollisuutensa, kun luottosopimuksessa mainitaan, 
että oikeus ennenaikaiseen takaisinmaksuun on olemassa, ja ilmoitetaan 
ainoastaan, että jos luotto maksetaan kokonaisuudessaan takaisin, korkoja peritään 
luoton takaisinmaksupäivään saakka. 
Viides ennakkoratkaisukysymys 
29 Viides kysymys, jonka ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin esittää unionin 
tuomioistuimelle, koskee neljännen kysymyksen tavoin luotonantajaan 
HELPFIND RECOVERY 
 
11 
sovellettavan tiedonantovelvollisuuden sisältöä siltä osin kuin on kyse sen 
taloudellisista seurauksista, että kuluttaja maksaa luoton takaisin ennenaikaisesti. 
30 Direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan p alakohdan mukaan 
sopimusasiakirjassa on annettava selkeästi ja tiiviisti tiedot kuluttajan sopimusta 
koskevasta peruuttamisoikeudesta tai siitä, ettei sitä ole, tämän oikeuden 
käyttämisen määräajasta ja muista ehdoista sen käyttämiselle, mukaan lukien 
tiedot kuluttajan velvollisuudesta maksaa nostettu pääoma ja korko 14 artiklan 3 
kohdan b alakohdan mukaisesti sekä maksettavan koron määrä päivää kohden. 
31 Näin ollen on kysyttävä, onko katsottava, että direktiivin 2008/48 10 artiklan 
2 kohdan p alakohdan mukaiset vaatimukset on asianmukaisesti täytetty, kun 
tiedonantovelvollisuus on täytetty mainitsemalla sopimusta koskevan 
peruuttamisoikeuden olemassaolo ja ilmoittamalla ainoastaan yksi kyseisen 
oikeuden käyttämisen määräpäivistä (eli 14 päivän määräaika luottosopimuksen 
tekemisestä lukien mainitsematta vaihtoehtoista, direktiivin 14 artiklan 1 kohdan 
b alakohdassa säädettyä määräpäivää). 
Kuudes ennakkoratkaisukysymys 
32 Kuudennella kysymyksellä, jonka ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin esittää 
unionin tuomioistuimelle, unionin tuomioistuinta pyydetään arvioimaan sellaisen 
kansallisen lainsäädännön tulkinnan asianmukaisuutta, jossa säädetään 
seuraamuksesta, jota sovelletaan siinä tapauksessa, että luotonantaja on rikkonut 
direktiivin 2008/48 mukaisia velvollisuuksiaan. 
33 Kulutusluotoista annetun lain 45 §:n 5 momentissa säädetään, että kuluttajan 
oikeus vedota ilmaisen luoton seuraamukseen lakkaa vuoden kuluttua sopimuksen 
täyttämisestä. 
34 Mainitun säännöksen tulkinnan osalta on kiistanalaista, miten on tulkittava 
ilmaisua ”sopimuksen täyttämisestä”, josta mainittu yhden vuoden määräaika 
alkaa kulua. Osassa Puolan tuomioistuinten oikeuskäytäntöä katsotaan, että 
ilmaisun on ymmärrettävä viittaavan siihen, että luotonantaja on täyttänyt 
sopimuksen, joten vuoden määräaika on laskettava siitä päivästä, jona 
luotonantaja on maksanut viimeisen luoton nostoerän. Toisessa osassa Puolan 
tuomioistuinten oikeuskäytäntöä on puolestaan omaksuttu päinvastainen tulkinta, 
jonka mukaan sopimuksen täyttämisellä tarkoitetaan tässä tapauksessa sitä, että 
kuluttaja on maksanut kulutusluottosopimukseen perustuvan velkansa 
kokonaisuudessaan takaisin. 
Seitsemäs ennakkoratkaisukysymys 
35 Ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen seitsemäs kysymys liittyy asiassa C-
473/23 esitetyn ennakkoratkaisupyynnön 1 kohdan c kohdassa esitettyyn 
kysymykseen, mutta se on kattavampi, koska kysymys koskee sitä, onko 
ENNAKKORATKAISUPYYNNÖN TIIVISTELMÄ – ASIA C-566/24 
 
12  
oikeasuhteista soveltaa direktiivin 2008/48 23 artiklan perusteella laadittua 
seuraamusta myös muiden rikkomisten yhteydessä kuin niiden, jotka edellä 
mainittu tuomioistuin on esittänyt. 
36 Tämä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen kokoonpano yhtyy tulkintaan, 
joka on ilmaistu asiassa C-472/[23] esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen 
yhteydessä, ja epäilee nimittäin, onko direktiivin 2008/48 23 artiklaa on tulkittava 
siten, että aina, kun rikotaan edellä esitetyissä kysymyksissä tarkoitettuja 
velvollisuuksia, kuluttajalla on katsottava olevan oikeus toimittaa ilmoitus, jonka 
nojalla hänellä on velvollisuus maksaa takaisin ainoastaan luottona saamansa 
pääoma ilman korkoja ja muita kustannuksia. 
37 Kun otetaan huomioon, että direktiivin [2008/48] tavoitteena ei ole ainoastaan 
suojata kuluttajia vaan myös yhteismarkkinoita ja taata kaikille luotonantajille 
vertailukelpoiset ehdot harjoittaa toimintaansa mainituilla markkinoilla, on 
kyseenalaista, voidaanko oikeasuhteisena pitää seuraamusta, jolla – direktiivin 
93/13 mukaisen seuraamuksen soveltamisen ohella – luotonantajilta evätään 
kaikki sopimukseen perustuvat tulot ainoastaan sillä perusteella, että 
sopimuksessa on epäasianmukaisesti ilmoitettu tietoja, jotka eivät ole voineet 
vaikuttaa kuluttajan päätökseen tehdä sopimus. On syytä epäillä, eikö 
seuraamusta, jonka seuraukset ovat niin pitkälle meneviä kuin kansallisessa 
lainsäädännössä säädetyn seuraamuksen seuraukset ovat, ole pidettävä 
rikkomiseen nähden suhteettomana, tarpeettomana ja epäasianmukaisena 
välineenä.