Judgment;Abstract — ECLI:EU:T:2026:183
Date: 2026-03-11
Language of the case: French
Court formation: Fifth Chamber
Based on: Merger Treaty (1965)
Procedure: Staff cases

Väliaikainen versio UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto) 11 päivänä maaliskuuta 2026 (*) Henkilöstö – Virkamiehet – Ilmoitus avoimesta virasta – Johtajan virka – Hakemuksen hylkääminen – Asianomaiselle vastainen toimi – Tutkittavaksi ottaminen – Toimen toteuttajan toimivallan puuttuminen – Hakukelpoisuuskriteerit – Keskijohdon tehtävän käsite – Oikeudellinen virhe Asiassa T‑195/25, Friedrich Erlbacher, kotipaikka Bryssel (Belgia), edustajanaan asianajaja L. Levi, kantajana, vastaan Euroopan komissio, asiamiehinään J.-F. Brakeland ja S. Chantre, vastaajana, UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto), toimien päätösneuvotteluissa kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Svenningsen sekä tuomarit J. Martín y Pérez de Nanclares (esittelevä tuomari) ja M. Stancu, kirjaaja: hallintovirkamies L. Ramette, ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn ja erityisesti – oikeudenkäyntiväitteen, jonka komissio on tehnyt unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 2.6.2025 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla, – kantajan unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 20.6.2025 toimittamat huomautukset oikeudenkäyntiväitteestä, – oikeudenkäyntiväitteen käsittelemisestä pääasian yhteydessä 4.7.2025 tehdyn päätöksen, – 7.7.2025 toteutetut prosessinjohtotoimet ja komission unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.7.2025 toimittaman vastauksen, ottaen huomioon 17.12.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn, on antanut seuraavan tuomion 1 Kantaja Friedrich Erlbacher vaatii SEUT 270 artiklaan perustuvalla kanteellaan unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston 11.6.2024 päivättyyn sähköpostiviestiin sisältyvän päätöksen, jolla hänen hakemuksensa komission maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston johtajan virkaan (AD 14/AD 15) (jäljempänä kyseinen virka) on hylätty. Asian tausta 2 Kantaja on ollut komission virkamies 1.1.1996 lähtien. 3 Kantaja työskenteli 1.1.1996–31.10.1998 kilpailun pääosastossa, ja sen jälkeen hänet siirrettiin Euroopan unionin tuomioistuimeen yksikön edun mukaisesti 30.9.2004 saakka. Hän on työskennellyt 1.10.2004 lähtien komission oikeudellisessa yksikössä (jäljempänä oikeudellinen yksikkö). Hänet nimitettiin 1.3.2014 oikeudelliseksi neuvonantajaksi kyseisessä yksikössä. Siitä lähtien hänet ylennettiin palkkaluokkaan AD 14. Lopuksi hänet nimitettiin 1.11.2021 avustavaksi oikeudelliseksi pääneuvonantajaksi, joka johtaa oikeudellisen yksikön toimielimet-ryhmää. 4 Maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston osaston G ”International” johtajan virasta (palkkaluokka AD 14/AD 15) julkaistiin 14.5.2024 avointa virkaa koskeva ilmoitus (ilmoitus COM/2024/1108) (jäljempänä avointa virkaa koskeva ilmoitus) Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan i ja iii alakohdan perusteella. 5 Siinä kuvattiin valintamenettelyä otsikon ”Palvelukseenottopolitiikka” alla seuraavasti: ”– – Neuvoa-antavan nimityskomitean pitämään haastatteluun kutsuttujen hakijoiden on osallistuttava ennen tätä haastattelua ulkopuolisten konsulttien johtamassa arviointikeskuksessa järjestettävään päivään, jollei heitä ole jo arvioitu [henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan] pääosaston pyynnöstä sellaista tehtävätyyppiä, joka on samantasoinen kuin se tehtävätyyppi, johon kuuluvaa tehtävää he hakevat tällä hetkellä, varten järjestetyssä arvioinnissa [neuvoa-antavan nimityskomitean] haastattelua edeltävän kahden vuoden aikana – –” 6 Lisäksi avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa oli hyperlinkki komission intranetin sivulle, jonka otsikko oli ”Johto: hakukelpoisuusvaatimukset”. Johtajan virkatyyppiin kuuluvien tehtävien osalta todettiin, että kelpoisia hakijoita olivat muun muassa ”palkkaluokkaan AD 14 kuuluvat” vakinaiset virkamiehet, ”jotka ovat toimineet (tai olivat toimineet) keskijohdon tehtävässä vähintään [kahden] vuoden ajan” (jäljempänä riidanalainen vaatimus). 7 Kantaja haki kyseistä virkaa 27.5.2024. 8 Komission henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston yksikön ”HR.02 – Executive Staff” henkilöstön jäsen ilmoitti 11.6.2024 päivätyllä sähköpostiviestillä kantajalle siitä, että hänen hakemustaan ei voitu ottaa huomioon sillä perusteella, että hän ei täyttänyt kaikkia hakukelpoisuusvaatimuksia, etenkään riidanalaista vaatimusta. 9 Kantaja kutsuttiin 13.6.2024 päivätyllä sähköpostiviestillä maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston esivalintalautakunnan pitämään haastatteluun, joka oli tarkoitus pitää 25.6.2024, valintamenettelyssä COM/2024/1108. 10 Maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston yksikön ”R.5 – People & Organisation” henkilöstön jäsen ilmoitti 14.6.2024 päivätyllä sähköpostiviestillä kantajalle, että koska henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto ei ollut katsonut, että hakukelpoisuusvaatimukset täyttyivät hänen hakemuksensa osalta, edellä 9 kohdassa mainittu kutsu ei ollut enää voimassa. 11 Kantaja teki 22.8.2024 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla valituksen 11.6.2024 päivätystä sähköpostiviestistä. 12 Kyseinen toimielin päätti 30.10.2024 pidetyssä 2505. kokouksessaan budjetista ja hallinnosta vastaavan komission jäsenen ehdotuksesta yhteisymmärryksessä komission puheenjohtajan kanssa ja kuultuaan maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastaavaa komission jäsentä nimittää kolmannen henkilön kyseiseen virkaan (jäljempänä nimittämispäätös). 13 Nimittämispäätöksestä annettiin samana päivänä lehdistötiedote. 14 Kantajalle ilmoitettiin 11.12.2024 nimittävän viranomaisen tekemästä päätöksestä, jolla hänen valituksensa hylättiin (jäljempänä valituksen hylkäämisestä tehty päätös). Asianosaisten vaatimukset 15 Kantaja vaatii pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin – kumoaa 11.6.2024 päivätyn sähköpostiviestin – tarvittaessa kumoaa valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen – velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut myös siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin jättää kanteen tutkimatta. 16 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin – jättää kanteen tutkimatta ja joka tapauksessa hylkää sen perusteettomana – velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Oikeudellinen arviointi Kanteen tutkittavaksi ottaminen 17 Komissio väittää, että kanne on jätettävä tutkimatta, koska 11.6.2024 päivätty sähköpostiviesti ei ole asianomaiselle vastainen toimi. 18 Ensinnäkin kanne on jätettävä tutkimatta, koska 11.6.2024 päivätty sähköpostiviesti on peräisin henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston henkilöstön jäseneltä eikä nimittävältä viranomaiselta, joka vastaa menettelystä kyseisen viran täyttämiseksi henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan i ja iii alakohdan nojalla, eli komission jäsenten kollegiolta. 19 Toiseksi 11.6.2024 päivätty sähköpostiviesti ei ole asianomaiselle vastainen toimi vaan palvelukseenottomenettelyyn kuuluva menettelyn kuluessa toteutettu toimi. Avointa virkaa koskevasta ilmoituksesta ja siltä komission intranetin sivulta, johon ilmoituksessa viitataan, käy nimittäin ilmi, että kyseinen valintamenettely on menettely, jossa on useita vaiheita avointa virkaa koskevan ilmoituksen julkaisemisen ja komission jäsenten kollegion tekemän nimittämispäätöksen välillä. Nimittämispäätös on nimittävän viranomaisen toteuttama asianomaiselle vastainen toimi. 20 Kolmanneksi 11.6.2024 lähetetty sähköpostiviesti ei ole merkinnyt sitä, että kantaja on jätetty lopullisesti menettelyn ulkopuolelle tai että se sitoo nimittävää viranomaista. Kuten komission jäsenten kollegion 2505. kokouksen 28.11.2024 päivätystä pöytäkirjasta (jäljempänä komission jäsenten kollegion kokouksen pöytäkirja) käy ilmi, nimittävän viranomaisen käsiteltäväksi on nimittäin saatettu täydellinen luettelo niistä henkilöistä, jotka ovat esittäneet hakemuksen kyseiseen virkaan. Näin ollen nimittävä viranomainen on tehnyt lopullisen päätöksensä tietoisena hakijoiden täydellisestä luettelosta. 21 Kantaja kiistää komission argumentit. 22 Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaan henkilöstöasioita koskevan kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on se, että on olemassa asianomaiselle vastainen toimi. 23 Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan tarkoituksessa asianomaiselle vastaisia toimia tai toimenpiteitä ovat ainoastaan sellaiset toimet tai toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat suoraan ja välittömästi vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (ks. tuomio 15.12.2022, Picard v. komissio, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 95 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). 24 Sen määrittämiseksi, onko toimella tällaisia vaikutuksia, on tarkasteltava kyseisen toimen asiasisältöä ja arvioitava tällaisia vaikutuksia mainitun toimen sisällön kaltaisten objektiivisten kriteerien nojalla ottamalla tarvittaessa huomioon toimen toteuttamisen asiayhteys ja toimen toteuttaneen toimielimen toimivalta (ks. tuomio 15.12.2022, Picard v. komissio, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 96 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). 25 Sitä, onko toimella mahdollista saada aikaan välittömiä vaikutuksia luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön oikeusasemaan, ei siis voida arvioida pelkästään sen perusteella, että kyseinen toimi on muodoltaan sähköpostiviesti, koska tämä merkitsisi sitä, että kanteen kohteena olevan toimen muoto asetetaan mainitun toimen asiasisällön edelle (ks. tuomio 15.12.2022, Picard v. komissio, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 97 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). 26 Lisäksi silloin, kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka syntyvät monivaiheisessa menettelyssä, erityisesti sisäisen menettelyn päätteeksi, kannekelpoisia toimia ovat lähtökohtaisesti ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joissa vahvistetaan lopullisesti toimielimen kanta kyseisen menettelyn päätteeksi; sen sijaan menettelyn kuluessa toteutetut toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä, eivät ole kannekelpoisia (tuomio 2.2.2022, LU v. EIP, T‑536/20, ei julkaistu, EU:T:2022:40, 38 kohta; ks. myös vastaavasti määräys 16.11.2018, OT v. komissio, T‑552/16, ei julkaistu, EU:T:2018:807, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). 27 Lopuksi henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaan Euroopan unionin toimielinten virkamiehet ja toimihenkilöt voivat saattaa ainoastaan nimittävältä viranomaiselta ja palvelukseenottosopimusten tekemiseen toimivaltaiselta viranomaiselta lähtöisin olevat toimet unionin yleisen tuomioistuimen arvioitaviksi (ks. määräys 16.11.2018, OT v. komissio, T‑552/16, ei julkaistu, EU:T:2018:807, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). 28 Käsiteltävässä asiassa komissio väittää oikeudenkäyntiväitteessään pääasiallisesti, että ainoastaan nimittämispäätös on asianomaiselle vastainen toimi, koska se on lähtöisin nimittävältä viranomaiselta eli komission jäsenten kollegiolta, jonka käsiteltäväksi on saatettu täydellinen luettelo niistä henkilöistä, jotka ovat hakeneet kyseistä virkaa. Kantaja katsoo sitä vastoin, että ennen kyseisen päätöksen, jota ei sitä paitsi ole annettu hänelle tiedoksi, tekemistä nimittävä viranomainen on ottanut huomioon ainoastaan neuvoa-antavan nimityskomitean (jäljempänä nimityskomitea) ehdottamat hakemukset eikä hänen hakemustaan, joka on hylätty ennen esivalintavaihetta, koska hakukelpoisuusvaatimukset eivät ole täyttyneet sen osalta, joten 11.6.2024 päivätyllä sähköpostiviestillä on hylätty hänen hakemuksensa lopullisesti ja se on näin ollen asianomaiselle vastainen toimi. 29 Tältä osin on todettava, että sen menettelyn järjestämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joka johtaa ylemmän johdon virkamiesten palvelukseen ottamiseen, vahvistetaan komission hyväksymässä ylemmän johdon virkamiehiä koskevasta politiikasta 26.10.2004 annetussa yhteenvetoasiakirjassa (SEC(2004) 1352/2) (jäljempänä yhteenvetoasiakirja). Sen 5.2 kohdassa kuvataan tätä menettelyä siten, että siihen sisältyy useita vaiheita, jotka on käsiteltävässä asiassa toteutettu avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa. 30 Tämän menettelyn mukaan palvelukseenotosta vastaava pääosasto laatii luonnoksen avointa virkaa koskevaksi ilmoitukseksi yhteisymmärryksessä menettelyn esittelijän kanssa ja sitten tämä avointa virkaa koskeva ilmoitus julkaistaan sen jälkeen, kun nimittävä viranomainen on hyväksynyt sen (ensimmäinen vaihe). Tämän jälkeen esivalintalautakunta laatii luettelon niistä hakijoista, joita pidetään pätevimpinä kyseiseen virkaan julkaistujen kriteerien perusteella (toinen vaihe). Esivalintalautakunnan raportin perusteella nimityskomitea tunnistaa parhaiten soveltuvat hakijat haastattelua varten ja antaa tämän jälkeen alustavan lausuntonsa (kolmas vaihe). Haastateltuaan valitut hakijat nimityskomitea antaa lausuntonsa ja laatii varallaololuettelon, johon liitetään arviointilomakkeet kustakin hakijasta (neljäs vaihe). Nimityskomitean laatimaan varallaololuetteloon merkittyjen hakijoiden on osallistuttava komission jäsenten kollegion yhden tai useamman jäsenen kanssa pidettäviin haastatteluihin, ja komission jäsenten kollegio nimittää kyseiseen virkaan valitun hakijan (viides ja viimeinen vaihe). 31 Tästä seuraa, että komission jäsenten kollegio on toimivaltainen nimittävä viranomainen nimitettäessä ylemmän johdon virkamiehiä ja että nimittämispäätös tehdään sellaisen valintamenettelyn päätteeksi, johon sisältyy useita vaiheita, joiden aikana laaditaan valmistelevia toimia. Näin ollen ainoastaan nimittämispäätös on lähtökohtaisesti ja edellä 26 ja 27 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti kantajalle vastainen toimi. 32 Oikeuskäytännössä on kuitenkin jo hyväksytty se, että yhden valintamenettelyn vaiheen päätteeksi tehty päätös voisi olla asianomaiselle vastainen toimi, koska sen vaikutuksena olisi se, että häneltä evätään mahdollisuus osallistua kyseisen menettelyn myöhempään vaiheeseen ja näin ollen kaikki mahdollisuudet tulla nimitetyksi avointa virkaa koskevan ilmoituksen puitteissa (ks. vastaavasti määräys 22.4.2015, ED v. ENISA, F‑105/14, EU:F:2015:33, 31 ja 32 kohta). 33 Käsiteltävässä asiassa esivalintalautakunta peruutti haastattelun, joka oli alun perin tarkoitus pitää kantajan kanssa, henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston suorittaman hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä koskevan arvioinnin jälkeen. Kuten edellä 10 kohdassa on muistutettu, oli nimittäin katsottava, että kutsu tähän haastatteluun ei ollut enää voimassa, koska henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto oli katsonut, että kantaja ei täyttänyt erityisesti riidanalaista vaatimusta. 34 Näin ollen on todettava, että kantaja on 11.6.2024 päivätyn sähköpostiviestin lähettämisen jälkeen jätetty valintamenettelyn muiden vaiheiden ulkopuolelle, joten kyseinen sähköpostiviesti on hänelle vastainen toimi. 35 Komissio on kuitenkin väittänyt istunnossa, että vaikka henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto on suorittanut hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä koskevan alustavan arvioinnin, ainoa nimittävä viranomainen, joka on toimivaltainen tekemään lopullisen päätöksen, on ollut komission jäsenten kollegio. 36 Komission mukaan ne viranomaiset, jotka ovat osallistuneet asian käsittelyyn henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston jälkeen, olisivat voineet arvioida hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä ja olisivat voineet suorittaa erilaisen arvioinnin kuin kyseinen pääosasto. Toisin sanoen esivalintalautakunnalla, nimityskomitealla tai jopa komission jäsenten kollegiolla on ollut mahdollisuus katsoa, että hakukelpoisuusvaatimukset ovat täyttyneet kantajan hakemuksen osalta, joten 11.6.2024 päivätty sähköpostiviesti ei ole asianomaiselle vastainen toimi. 37 Käsiteltävän asian erityisissä olosuhteissa unionin yleinen tuomioistuin katsoo kuitenkin, että pelkästään tähän mahdollisuuteen viittaaminen ei voi olla argumentti, joka riittäisi poistamaan 11.6.2024 päivätyltä sähköpostiviestiltä asianomaiselle vastaisen toimen luonteen. Kun otetaan huomioon ne seuraukset, joita kantajan tilanteelle on tosiasiallisesti aiheutunut, ja kantajan saamat tiedot, komission on nimittäin esitettävä aihetodisteita, jotka osoittavat, että nämä eri elimet, joiden on osallistuttava valintamenettelyyn ja ainakin esivalintamenettelyyn, ovat tosiasiallisesti saaneet hänen hakemuksensa ja arvioineet hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä hakemuksen osalta. Koska tällaisia aihetodisteita ei ole esitetty, on katsottava, että henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto on ottanut lopullisesti kantaa siihen, onko kantaja täyttänyt hakukelpoisuusvaatimukset. 38 Ensinnäkin esivalintalautakunnan osalta on todettava, että edellä 10 kohdassa mainittu 14.6.2024 päivätyssä sähköpostiviestissä käytetty sanamuoto sulkee pois sen, että kantajan hakemuksen osalta on arvioitu hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä, tai jopa osoittaa, että esivalintalautakunta on katsonut, että sitä sitoo henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston suorittama arviointi. 39 Toiseksi nimityskomitean osalta unionin yleinen tuomioistuin on pyytänyt esittämään asiakirjat, joiden viitenumerot ovat PERS (2024) 65/2 ja PERS (2024) 65/3, sen tarkistamiseksi, onko nimityskomitealla ja sen jälkeen komission jäsenten kollegiolla ollut – kuten komissio on väittänyt – täydellinen luettelo kyseistä virkaa koskevista hakemuksista, mikä on ehdoton edellytys sen tutkimiselle, että hakukelpoisuusvaatimukset täyttyvät niiden osalta. Vastauksena komissio on esittänyt kolme asiakirjaa, jotka ovat: – henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston pääjohtajan 11.6.2024 päivätty muistio, joka on toimitettu budjetista ja hallinnosta vastaavalle komission jäsenelle (jäljempänä 11.6.2024 päivätty muistio); – nimityskomitean 22.8.2024 antama alustava lausunto; – nimityskomitean 3.10.2024 antama lausunto. 40 Kyseisestä 11.6.2024 päivätystä muistiosta ilmenee, että esitetyistä seitsemästä hakemuksesta hakukelpoisuusvaatimukset ovat jääneet täyttymättä ainoastaan kantajan hakemuksen osalta ja sitä ei ole toimitettu budjetista ja hallinnosta vastaavalle komission jäsenelle, minkä komissio on vahvistanut istunnossa. Näin ollen se komission jäsen, jolta komission jäsenten kollegiolle tehty ehdotus on ollut peräisin (ks. edellä 12 kohta), ei ole saanut kantajan hakemusta. 41 Nimityskomitean 22.8.2024 antamassa alustavassa lausunnossa niiden hakemusten, joiden osalta hakukelpoisuusvaatimukset ovat täyttyneet, luetteloon on sisältynyt kantajan hakemuksen lisäksi myös sellaisen henkilön hakemus, joka on kuitenkin peruuttanut hakemuksensa ennen esivalintavaihetta. Niiden hakemusten, joiden osalta hakukelpoisuusvaatimukset ovat täyttyneet, lukumäärä on näin ollen ollut kahdeksan kuuden sijasta. Kun komissiolta on tiedusteltu istunnossa tästä lukumäärien erosta, komissio on myöntänyt, että tämä epäjohdonmukaisuus voi antaa aihetta pohdintoihin, selittämättä tätä sen enempää. 42 Näin ollen komissio ei ole väittänyt, että tämä ero selittyisi sillä, että nimityskomitea olisi arvioinut hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä kaikkien hakemusten osalta ja olisi tehnyt erilaisen päätelmän kuin henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto. 43 Joka tapauksessa on todettava, että komissio ei ole kyennyt esittämään konkreettisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin vahvistaa, että nimityskomitea on saanut kantajan hakemuksen toisin kuin budjetista ja hallinnosta vastaava komission jäsen ja että se on tosiasiallisesti tutkinut hakukelpoisuusvaatimusten täyttymisen kyseisen hakemuksen osalta. 44 Lisäksi nimityskomitean 22.8.2024 antamassa alustavassa lausunnossa mainitaan nimenomaisesti ainoastaan kahden arviointikeskukseen ja haastatteluun kutsutun hakijan, joihin kantaja ei ole kuulunut, henkilökansion tarkistaminen. 45 Näin ollen komission esittämien asiakirjojen ja selitysten perusteella ei voida päätellä sitä, että nimityskomitea on saanut kaikki hakemukset, eikä etenkään sitä, että se on tutkinut hakukelpoisuusvaatimusten täyttymisen uudelleen, eikä tarkemmin ottaen sitä, että se on arvioinut kantajan hakemuksen. 46 Nimityskomitean 22.8.2024 antamassa alustavassa lausunnossa esitetty luettelo on näin ollen pelkkä yhteenvetoluettelo kaikista virkaa hakeneiden hakijoiden nimistä riippumatta siitä, täyttyvätkö hakukelpoisuusvaatimukset heidän hakemustensa osalta, ja adjektiivi ”hakukelpoinen” on ymmärrettävä siten, että se on kirjoitusvirhe, koska komissio ei ole esittänyt vakuuttavia selityksiä. 47 Näin ollen komissio ei ole esittänyt näyttöä siitä, että nimityskomitea on tutkinut kantajan hakemuksen ja on päätynyt siihen, että hakukelpoisuusvaatimukset ovat täyttyneet sen osalta, vastoin sitä päätelmää, jonka henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto on tehnyt ja jonka esivalintalautakunta on lisäksi hyväksynyt sitä tarkistamatta. 48 Tämän osoittaminen olisi ollut tarpeen sitäkin suuremmalla syyllä, kun yhtäältä yhteenvetoasiakirjasta ei käy ilmi, että nimityskomitealta odotetaan, että se tutkii hakukelpoisuusvaatimusten täyttymisen hakemusten osalta, ja kun toisaalta sen takia, että kantajan haastattelu esivalintalautakunnan kanssa on peruutettu, on ollut epätodennäköistä, että nimityskomitea tutkii sellaisen hakemuksen ansiot, jonka osalta sillä ei ole merkittäviä arviointiin liittyviä tietoja. 49 Kolmanneksi komission jäsenten kollegiosta on todettava, että kun otetaan huomioon tapa, jolla valintamenettely on järjestetty, eli ensinnäkin se, että kantajan hakemusta ei ole toimitettu budjetista ja hallinnosta vastaavalle komission jäsenelle, seuraavaksi se, että esivalintalautakunta on hyväksynyt henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston päätelmän, ja lopuksi se, ettei ole näyttöä siitä, että nimityskomitea on tutkinut kantajan hakemuksen, on olemassa aihetodisteiden kokonaisuus, jonka perusteella voidaan kohtuudella epäillä sitä, että komission jäsenten kollegio on saanut kantajan hakemuksen ja on tutkinut hakukelpoisuusvaatimusten täyttymisen sen osalta. Lisäksi on niin, että kuten edellä 48 kohdassa on todettu nimityskomitean osalta, yhtäältä yhteenvetoasiakirjasta ei käy ilmi, että komission jäsenten kollegion on tarkistettava hakukelpoisuusvaatimusten täyttyminen hakemusten osalta, ja toisaalta sen takia, että esivalintalautakunta ja nimityskomitea eivät ole haastatelleet kantajaa, on ollut epätodennäköistä, että kyseinen kollegio tutkii sellaisen kantajan hakemuksen ansiot, jonka osalta sillä ei ole merkittäviä arviointiin liittyviä tietoja. 50 On todettava, että komissio ei ole esittänyt mitään todisteita, joilla pyrittäisiin osoittamaan, että asia ei ole näin, lukuun ottamatta komission jäsenten kollegion kokouksen pöytäkirjaa. 51 Se, että komission jäsenten kollegion kokouksen pöytäkirjassa mainitaan, että kollegio on saanut luettelon hakemuksista, ei kuitenkaan riitä osoittamaan, että se on tosiasiallisesti saanut kantajan hakemuksen ja on tutkinut hakukelpoisuusvaatimusten täyttymisen sen osalta. Luettelon toimittaminen ei nimittäin välttämättä tarkoita hakemusten tosiasiallista toimittamista, mistä on osoituksena 11.6.2024 päivätty muistio, jossa on laadittu luettelo hakemuksista mutta jossa budjetista ja hallinnosta vastaavalle komission jäsenelle on toimitettu ainoastaan ne hakemukset, joiden osalta hakukelpoisuusvaatimukset ovat täyttyneet. 52 Lisäksi on todettava, että 11.6.2024 päivätty sähköpostiviesti on annettu kantajalle tiedoksi samana päivänä kello 16.56 eli noin tunti sen jälkeen, kun 11.6.2024 päivätty muistio on allekirjoitettu sähköisesti kello 15.49, mikä vahvistaa aikomuksen ilmoittaa kantajalle siitä päätöksestä, joka on tehty hänen osaltaan ja joka on toimitettu lähes samanaikaisesti toimivaltaiselle komission jäsenelle. 53 Käsiteltävän asian olosuhteissa on näin ollen katsottava, että kun 11.6.2024 päivätyn sähköpostiviestin seurauksena on ollut kantajan hakemuksen hylkääminen ennen esivalintavaihetta, se on päättänyt hänen osaltaan valintamenettelyn ja sillä on siten hylätty hänen hakemuksensa lopullisesti ja se on näin ollen asianomaiselle vastainen toimi (jäljempänä riidanalainen päätös), joten hänen kanteensa voidaan ottaa tutkittavaksi. Kanteen kohde 54 Kolmannessa vaatimuksessaan kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa tarvittaessa valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen. 55 Koska valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä ei ole itsenäistä sisältöä siltä osin kuin sillä ainoastaan vahvistetaan riidanalainen päätös, on katsottava, että näillä kumoamisvaatimuksilla vaaditaan yksinomaan kumottavaksi riidanalainen päätös, jonka laillisuutta arvioidaan ottaen huomioon valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä esitetyt perustelut (ks. vastaavasti tuomio 17.1.1989, Vainker v. parlamentti, 293/87, EU:C:1989:8, 8 kohta ja tuomio 6.7.2022, MZ v. komissio, T‑631/20, EU:T:2022:426, 21 kohta). Asiakysymys 56 Kantaja esittää kanteensa tueksi kaksi kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee ilmeistä arviointivirhettä ja toinen lainvastaisuusväitettä, joka koskee avointa virkaa koskevaa ilmoitusta ja sääntöjä, joihin kyseisessä ilmoituksessa viitataan. 57 Lisäksi kantaja on esittänyt oikeudenkäyntiväitteestä esittämissään huomautuksissa uuden kanneperusteen, joka koskee toimen toteuttajan toimivallan puuttumista. Uusi kanneperuste, joka koskee toimen toteuttajan toimivallan puuttumista 58 Kantaja on todennut oikeudenkäyntiväitteestä esittämissään huomautuksissa, että jos unionin yleinen tuomioistuin katsoo komission tavoin, että sillä henkilöllä, joka on antanut hänelle tiedoksi riidanalaisen päätöksen, ei ole ollut tähän toimivaltaa, hänen tarkoituksenaan on esittää uusi kumoamisperuste, joka koskee toimen toteuttajan toimivallan puuttumista. 59 Komissio on väittänyt istunnossa, että jos unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että 11.6.2024 päivätty sähköpostiviesti on asianomaiselle vastainen toimi, on todettava, että sen antanut viranomainen ei ole ollut toimivaltainen. 60 Tältä osin on muistutettava, että asianomaiselle vastaisen toimen toteuttajan toimivallan puuttuminen on oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluva peruste, joka unionin tuomioistuinten on tarvittaessa viran puolesta tutkittava (ks. tuomio 8.7.2010, komissio v. Putterie-De-Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja että siihen voidaan vedota missä tahansa asian käsittelyn vaiheessa (ks. tuomio 26.6.2024, Paraskevaidis v. neuvosto ja komissio, T‑698/21, EU:T:2024:425, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). 61 Käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen on tehnyt henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston yksikön ”HR.02 – Executive Staff” henkilöstön jäsen. Kuten edellä 31 kohdassa on mainittu, komission jäsenten kollegio on toimivaltainen nimittävä viranomainen nimitettäessä ylemmän johdon virkamiehiä. 62 Kanteen tutkittavaksi ottamista koskevasta tarkastelusta käy ilmi, että esivalintalautakunta, nimityskomitea ja komission jäsenten kollegio eivät ole tosiasiallisesti arvioineet hakukelpoisuusvaatimusten täyttymistä hakemusten osalta ja että tämä tehtävä on annettu henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosastolle. 63 Lisäksi on niin, että kuten edellä 53 kohdassa on todettu, riidanalainen päätös on päättänyt kantajan osalta valintamenettelyn. 64 Komission jäsenten kollegio saattaa näin ollen vaikuttaa siirtäneen toimivaltuuksiaan henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosastolle siltä osin kuin kyse on hakukelpoisuusvaatimusten täyttymisen tutkimisesta hakemusten osalta ja kyseisten hakemusten hylkäämisestä valintamenettelyn tässä vaiheessa. 65 On kuitenkin muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että toimivallan siirtäminen ei ole oletuksenvaraista ja vaikka toimivaltaa siirtävällä viranomaisella on oikeus siirtää toimivaltaansa, sen on tehtävä asiaa koskeva nimenomainen päätös (ks. vastaavasti tuomio 13.6.1958, Meroni v. korkea viranomainen, 9/56, EU:C:1958:7, s. 42–44, 46 ja 47), ja toimivallan delegointi voi koskea ainoastaan tarkasti määriteltyä täytäntöönpanoa koskevaa toimivaltaa (ks. vastaavasti tuomio 26.5.2005, Tralli v. EKP, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, 43 kohta). 66 On todettava, että näin ei ole tapahtunut käsiteltävässä asiassa. 67 Lisäksi on todettava, että käsiteltävä asia poikkeaa edellä 32 kohdassa mainitun 22.4.2015 annetun määräyksen ED v. ENISA (F‑105/14, EU:F:2015:33, 31 kohta) taustalla olevasta asiasta. Viimeksi mainitussa asiassa asianomaiselle vastaisen toimen on nimittäin toteuttanut toimivaltainen viranomainen, koska siihen on sisältynyt palvelukseenottosopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen kanta kantajan hakemuksen hylkäämiseen valintamenettelyn ensimmäisessä vaiheessa sen jälkeen, kun valintalautakunta on suorittanut kyseistä hakemusta koskevan yksityiskohtaisen arvioinnin. 68 Näin ollen on todettava, että riidanalaisen päätöksen on tehnyt viranomainen, joka ei ole ollut toimivaltainen, joten se on kumottava. 69 Hyvä oikeudenhoito edellyttää kuitenkin, että myös kantajan esittämä ensimmäinen kanneperuste käsitellään niiden oikeiden oikeussääntöjen vahvistamiseksi, joiden puitteissa komission on toteutettava tämän tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet SEUT 266 artiklan mukaisesti. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä ja oikeudellista virhettä 70 Kantaja katsoo, että nimittävä viranomainen on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se ei ole noudattanut avointa virkaa koskevaa ilmoitusta ja sääntöjä, joihin kyseisessä ilmoituksessa viitataan. Nimittävän viranomaisen olisi nimittäin pitänyt tulkita viimeksi mainittuja siten, että riidanalaista vaatimusta ei sovelleta kantajan tapauksen kaltaisessa tapauksessa. Tällaisen kanneperusteen on katsottava koskevan myös oikeudellista virhettä. 71 Tältä osin kantaja toteaa yhtäältä, että keskijohdosta 15.6.2016 tehtyä komission päätöstä C(2016) 3288 final (jäljempänä keskijohtoa koskeva päätös), jossa vahvistetaan kriteerit, joiden perusteella voidaan katsoa, että tehtävä on ”keskijohdon tehtävä”, ei sovelleta neuvonantajiin, kuten kyseisen päätöksen 2 artiklan 3 kohdasta ilmenee. 72 Toisaalta kantaja huomauttaa, että neuvonantajan tehtävistä 7.6.2016 tehdyssä komission päätöksessä C(2016) 3214 final (jäljempänä neuvonantajia koskeva päätös) suljetaan sen 1 artiklan mukaisesti sen soveltamisalan ulkopuolelle oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat. 73 Kantaja tekee tämän perusteella päätelmän kahdesta erilaisesta skenaariosta. 74 Ensimmäisen skenaarion mukaan olisi katsottava, että koska neuvonantajia koskevaa päätöstä ei sovelleta oikeudellisen yksikön oikeudellisiin neuvonantajiin, viimeksi mainittuihin sovelletaan keskijohtoa koskevaa päätöstä. Tällaisessa tapauksessa oikeudellisia neuvonantajia olisi kuitenkin pidettävä yksikönpäällikköinä, kun otetaan huomioon oikeudellisen yksikön erityinen rakenne. 75 Koska nimittävä viranomainen ei ole kohdellut kantajaa, joka on oikeudellinen neuvonantaja oikeudellisessa yksikössä, yksikönpäällikkönä, riidanalainen päätös olisi kumottava, koska siinä ei ole noudatettu keskijohtoa koskevaa päätöstä. 76 Toisen skenaarion mukaan oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat olisi suljettu sekä keskijohtoa koskevan päätöksen että neuvonantajia koskevan päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä merkitsisi sitä, että oikeudellisen yksikön oikeudellisen neuvonantajan tehtävään ei sovellettaisi mitään erityistä tekstiä hänen roolinsa ja sen mahdollisuuden osalta, joka koskee osallistumista ylemmän johdon virkojen valintamenettelyihin. 77 Tällaisessa tapauksessa riidanalaista päätöstä ei olisi voitu tehdä keskijohtoa koskevan päätöksen nojalla ja nimittävän viranomaisen olisi ollut tarpeen arvioida konkreettisesti, oliko kantajalla kyseiseen virkaan vaadittava pätevyys ja kokemus johtotehtävistä. 78 Näin ollen nimittävä viranomainen olisi jättänyt noudattamatta avointa virkaa koskevaa ilmoitusta ja sääntöjä, joihin kyseisessä ilmoituksessa viitataan, soveltaessaan kantajaan automaattisesti riidanalaista vaatimusta tarkistamatta, voidaanko hänen pätevyytensä ja kokemuksensa katsoa vastaavan keskijohdon tehtävien osalta vaadittavaa pätevyyttä ja kokemusta. 79 Komissio kiistää kantajan argumentit. Se väittää erityisesti, että oikeudellisen yksikön oikeudellisia neuvonantajia ei ole suljettu keskijohtoa koskevan päätöksen ulkopuolelle ”siltä osin kuin” he eivät hoida johdon tehtäviä, vaan ”sen takia, että” he eivät hoida tällaisia tehtäviä. Tätä keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdan tulkintaa tukevat kyseisen päätöksen englanninkielinen versio, jossa käytetään sanaa ”as”, ja saksankielinen versio, jossa käytetään sanaa ”da”. 80 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan avointa virkaa koskevan ilmoituksen tarkoitus on yhtäältä antaa asianomaisille henkilöille mahdollisimman täsmällistä tietoa niiden edellytysten luonteesta, joita avoimena olevassa toimessa toimiminen vaatii, jotta näillä henkilöillä on mahdollisuus arvioida, onko heidän aiheellista esittää hakemus, ja toisaalta vahvistaa oikeussäännöt, joiden kannalta hakijoiden ansioita vertaillaan. Tämä jälkimmäinen tarkoitus edellyttää riittävän täsmällisten vaatimusten esittämistä, jotta kyseinen vertailu voidaan suorittaa ja tehty valinta perustella (ks. tuomio 1.6.2022, OG v. EDA, T‑632/20, ei julkaistu, EU:T:2022:308, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Oikeuskäytännön mukaan sekä avointa virkaa koskevien ilmoitusten tiivistelmässä mainitut yleiset edellytykset että kyseiseen virkaan liittyen mainitut erityiset edellytykset ovat avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa asetettuja edellytyksiä (tuomio 7.2.2019, Duym v. neuvosto, T‑549/17, ei julkaistu, EU:T:2019:72, 60 kohta). 81 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on myös niin, että nimittävällä viranomaisella nimitysasioissa olevan laajan harkintavallan käyttö edellyttää, että se tarkasti tutkii tehdyt hakemukset ja ottaa tunnontarkasti huomioon avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa mainitut edellytykset, joten nimittävän viranomaisen on hylättävä jokainen hakija, joka ei täytä näitä edellytyksiä. Avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa nimittäin on ne oikeussääntöjen mukaiset rajat, jotka nimittävä viranomainen on asettanut itselleen ja joita sen on tarkasti noudatettava (tuomio 18.3.1993, parlamentti v. Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, 15 ja 16 kohta; tuomio 12.5.1998, Wenk v. komissio, T‑159/96, EU:T:1998:86, 63 kohta ja tuomio 9.7.2019, VY v. komissio, T‑253/18, ei julkaistu, EU:T:2019:488, 20 kohta). 82 Käsiteltävässä asiassa on todettava, että – kuten edellä 6 kohdassa on olennaisilta osin todettu – avointa virkaa koskevaan ilmoitukseen on sisältynyt hakukelpoisuuskriteerejä koskeva otsikko, jossa on ollut hyperlinkki komission intranetin sivulle, jonka otsikko on ollut ”Johto: hakukelpoisuusvaatimukset”. 83 Siellä on esitetty selvästi edellä 6 kohdassa mainittu riidanalainen vaatimus eli se, että kelpoisia hakijoita ovat muun muassa ”palkkaluokkaan AD 14 kuuluvat” vakinaiset virkamiehet, ”jotka ovat toimineet (tai olivat toimineet) keskijohdon tehtävässä vähintään [kahden] vuoden ajan”. 84 Aluksi on todettava, että vaikka kantaja riitauttaa sen, että hänen hakemustaan on arvioitu riidanalaisen vaatimuksen valossa, hän moittii todellisuudessa nimittävää viranomaista siitä, että se ei ole ottanut huomioon hänen erityistä asemaansa oikeudellisena neuvonantajana eikä hänen pätevyyttään ja kokemustaan johtotehtävistä arvioidessaan, täyttääkö hän riidanalaisen vaatimuksen. 85 Koska riidanalainen vaatimus kuuluu niihin oikeussääntöihin, jotka koskevat avointa virkaa koskevaa ilmoitusta, sitä sovelletaan joka tapauksessa kantajaan, koska hän on jättänyt hakemuksensa kyseiseen virkaan. 86 Käsiteltävässä asiassa on todettava, että nimittävä viranomainen on katsonut valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä ensinnäkin, että kantajan apulaisryhmänjohtajan asemassa hoitamien tehtävien ei voida katsoa vastaavan pysyvää ja jatkuvaa ryhmän johtamista keskijohtoa koskevassa päätöksessä tarkoitetulla tavalla, ja tämän jälkeen, että keskijohtoa koskevassa päätöksessä suljetaan oikeudelliset neuvonantajat kyseisen päätöksen ulkopuolelle. Lopuksi se on katsonut, että huolimatta kantajan laajasta työkokemuksesta komissiossa hän ei ole hankkinut sellaista kokemusta johtotehtävistä, jota vaaditaan kyseistä virkaa koskevien hakukelpoisuusvaatimusten täyttämiseksi. 87 Kantaja väittää pääasiallisesti, että oikeudellisen yksikön oikeudellisia neuvonantajia on kohdeltava yksikönpäällikköinä, koska heitä ei ole suljettu keskijohtoa koskevan päätöksen ulkopuolelle. Jos katsottaisiin, että oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat on suljettu keskijohtoa koskevan päätöksen ulkopuolelle, toissijaisesti heidän osaltaan on olemassa oikeudellinen tyhjiö, koska heidät on suljettu myös neuvonantajia koskevan päätöksen ulkopuolelle. Tällaisessa tapauksessa nimittävän viranomaisen olisi pitänyt arvioida konkreettisesti, onko kantajalla ollut kyseiseen virkaan vaadittava pätevyys ja kokemus johtotehtävistä. 88 Sen kysymyksen osalta, kuuluvatko oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat keskijohtoa koskevan päätöksen soveltamisalaan, on yhtäältä huomautettava, että keskijohtoa koskevan päätöksen 1 artiklan toisen kohdan mukaan ”[kyseistä] päätöstä sovelletaan kaikkiin komission osastoihin ja osastoihin, jotka liittyvät siihen hallinnollisesti”. Näin ollen sitä sovelletaan oikeudelliseen yksikköön. 89 Toisaalta keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdasta käy ilmi, että ”[k]oska he eivät hoida johdon tehtäviä, neuvonantajat on suljettu [kyseisen] päätöksen ulkopuolelle”. 90 Tältä osin kantaja väittää pääasiallisesti yhtäältä, että ”neuvonantajat” pitäisi ymmärtää neuvonantajia koskevassa päätöksessä tarkoitetuiksi neuvonantajiksi, minkä perusteella oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat olisi suljettu päätöksen ulkopuolelle. Toisaalta päätöksen ulkopuolelle olisi suljettu ainoastaan neuvonantajat, jotka eivät hoida johdon tehtäviä. 91 Komissio ei ota kantaa siihen, onko neuvonantajia koskeva päätös merkityksellinen keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun neuvonantajan käsitteen ymmärtämisen kannalta. Se väittää kuitenkin, että oikeudelliset neuvonantajat kuuluvat virkatyyppiin ”neuvonantaja tai vastaava” ja että neuvonantajat samoin kuin oikeudelliset neuvonantajat eivät hoida johdon tehtäviä, joten heidät on suljettu keskijohtoa koskevan päätöksen ulkopuolelle. Lisäksi se päättelee erilaisten tekstien ja oikeuskäytännön perusteella, että komission jäsenten kollegiolle on ollut selvää, että oikeudellisen yksikön oikeudellinen neuvonantaja ei ole vastannut yksikönpäällikköä. Tämä toteamus, johon on lisättävä se, että oikeudellisia neuvonantajia on vähäinen määrä, selittää komission mukaan sen, että heitä ei mainita keskijohtoa koskevassa päätöksessä. 92 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on. Myös unionin oikeuden säännöksen syntyhistoriasta voi ilmetä sen tulkinnan kannalta merkityksellisiä seikkoja (tuomio 2.9.2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, 31 kohta; ks. vastaavasti myös tuomio 10.3.2021, AM v. EIP, T‑134/19, EU:T:2021:119, 60 kohta). 93 Aluksi on todettava, että keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa suljetaan kyseisen päätöksen ulkopuolelle ”neuvonantajat” eikä ”neuvonantajia tai vastaavia”, jotka ovat kuitenkin tämän virkatyypin nimi, kuten henkilöstösääntöjen liitteestä I ja henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevasta 30 artiklasta, mutta myös virkatyypeistä ja ‑nimikkeistä 16.12.2013 tehdyn komission päätöksen C(2013) 8979 final liitteestä ilmenee. 94 Tämän jälkeen on todettava, että on totta, että keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa ei viitata nimenomaisesti neuvonantajia koskevaan päätökseen tämän käsitteen määrittelemiseksi. Näiden kahden päätöksen tekemisen asiayhteyden sekä neuvonantajia koskevalla päätöksellä tavoitellun päämäärän perusteella voidaan kuitenkin katsoa, että keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa ”neuvonantajilla” on tarkoitus viitata neuvonantajia koskevassa päätöksessä tarkoitettuihin neuvonantajiin. 95 Tältä osin yhtäältä keskijohtoa koskevan päätöksen ja neuvonantajia koskevan päätöksen tekemisen asiayhteyden osalta on muistutettava, että nämä päätökset on tehty viikon välein eli neuvonantajia koskeva päätös on tehty 7.6.2016 ja keskijohtoa koskeva päätös on tehty 15.6.2016, että molemmat niistä ovat osa osaamisen johtamista koskevaa komission kokonaisstrategiaa (ks. keskijohtoa koskevan päätöksen johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale ja neuvonantajia koskevan päätöksen johdanto-osan toinen perustelukappale) ja että niiden tarkoituksena on ollut ottaa huomioon 1.1.2014 voimaan tulleet uudistetut henkilöstösäännöt (keskijohtoa koskevan päätöksen johdanto-osan kahdeksas perustelukappale ja neuvonantajia koskevan päätöksen johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale). 96 Neuvonantajia koskeva päätös ja keskijohtoa koskeva päätös muodostavat näin ollen yhteiset säännöt, jotka komissio on antanut henkilöstönsä hallinnointia varten. Tämän toteamuksen vahvistaa komission pääosastojen ja yksiköiden organisaatiokaavioista 31.7.2017 annetun komission tiedonannon C(2017) 5231 täytäntöönpanosta annettujen suuntaviivojen 2 kohta, jossa täsmennetään, että johdon ja neuvonantajan tehtävien roolista ja asemasta annettuja ohjeita on luettava yhdessä keskijohtoa koskevan päätöksen ja neuvonantajia koskevan päätöksen säännösten kanssa. 97 Toisaalta neuvonantajia koskevalla päätöksellä tavoitellusta päämäärästä on todettava, että kyseisen päätöksen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta käy nimenomaisesti ilmi, että komission tarkoituksena on ollut ”tehdä selvempi ero keskijohdon uran ja asiantuntijoiden uran välille”. 98 Tästä tavoitteesta muistutetaan sitä paitsi komission pääosastojen ja yksiköiden organisaatiokaavioista 31.7.2017 annetun komission tiedonannon C(2017) 5231 final 3.3 kohdassa. Siitä nimittäin ilmenee, että neuvonantajia koskevalla päätöksellä ”on modernisoitu neuvonantajia koskeva politiikka sen osaamisen johtamista koskevan kokonaisstrategian yhteydessä erottamalla yksikönpäällikön ura selvästi neuvonantajan urasta”. 99 Keskijohtoa koskevan päätöksen tekemisen asiayhteydestä ja neuvonantajia koskevalla päätöksellä tavoitellusta päämäärästä ilmenee, että keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa on ollut tarkoitus viitata neuvonantajia koskevassa päätöksessä tarkoitettuihin neuvonantajiin. 100 Sen komission esittämän seikan, että komission jäsenten kollegiolle on ollut selvää, että oikeudellisen neuvonantajan virka ei ole vastannut yksikönpäällikön virkaa, samoin kuin sen seikan, että oikeudellisen yksikön oikeudellisia neuvonantajia on ollut vähäinen määrä, perusteella ei voida – toisin kuin komissio väittää – selittää sitä, että oikeudellisia neuvonantajia ei ole nimenomaisesti mainittu keskijohtoa koskevassa päätöksessä. 101 Yhtäältä sekä virkatyypeistä ja ‑nimikkeistä 16.12.2013 tehdystä komission päätöksestä C(2013) 8979 final että 16.7.2015 annetusta tuomiosta EJ ym. v. komissio (F‑112/14, EU:F:2015:90, 42 ja 63 kohta), jotka komissio on maininnut näiden argumenttiensa tueksi, käy nimittäin ilmi, että neuvonantajan käsite rajoittuu tietyntyyppiseen virkaan ja että on olemassa laajempi otsikko, joka on ”neuvonantaja tai vastaava” ja johon kuuluu useita erityyppisiä virkoja, joihin kuuluu oikeudellisen yksikön oikeudellisen neuvonantajan virka. 102 Toisaalta on niin, että vaikka oikeudellisen yksikön oikeudellisia neuvonantajia on ollut vähäinen määrä, heidän erityispiirteensä ovat olleet tiedossa, koska heidät on suljettu nimenomaisesti neuvonantajia koskevan päätöksen ulkopuolelle viimeksi mainitun päätöksen 1 artiklassa. 103 Näin ollen komission jäsenten kollegio on tiennyt tai ei ole voinut olla tietämättä keskijohtoa koskevan päätöksen tekohetkellä, että oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat eivät kuulu neuvonantajien käsitteen piiriin ja että olisi pitänyt käyttää neuvonantajan tai vastaavan käsitettä, jotta kyseisen päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poissulkeminen koskisi heitä. 104 Toisin kuin kantaja päättelee tästä, tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että oikeudellisen yksikön oikeudellisia neuvonantajia on automaattisesti kohdeltava yksikönpäällikköinä. 105 Tehtävät, joiden katsotaan lähtökohtaisesti kuuluvan keskijohdon tehtäviin, on nimittäin lueteltu keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa. Kyse on yksikönpäällikön ja osastopäällikön tehtävistä, mutta myös jäsenvaltioissa olevan edustuston päällikön ja työryhmän päällikön tehtävistä. Siinä ei näin ollen mainita oikeudellisten neuvonantajien tehtäviä. 106 Koska oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat eivät kuulu mihinkään keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa yksilöityyn ryhmään, heidän on täytettävä kyseisessä säännöksessä esitetyt kaksi edellytystä, jotta heidän voidaan katsoa hoitavan keskijohdon tehtäviä. 107 Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä kantajan esittämällä seikalla, että oikeudellisen yksikön oikeudellisiin neuvonantajiin sovelletaan sellaista valintamenettelyä, joka on samankaltainen kuin yksikönpäälliköiden valintamenettely, minkä komissio lisäksi kiistää. Oikeuskäytännön mukaan pelkästään se, että henkilöt on nimitetty oikeudellisiksi neuvonantajiksi henkilöstösääntöjen 4 artiklan ja 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla ja keskijohtoa koskevan päätöksen mukaisesti käydyn valintamenettelyn jälkeen, ei nimittäin merkitse sitä, että he ovat tosiasiallisesti hoitaneet keskijohdon tai ylemmän johdon tehtäviä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 16.7.2015, EJ ym. v. komissio, F‑112/14, EU:F:2015:90, 20, 68 ja 74 kohta). 108 Lopuksi on todettava, että kuten komissio on myöntänyt sekä vastineessaan että istunnossa, on tärkeää tarkistaa, hoitaako komission henkilöstön jäsen tosiasiallisesti keskijohdon tehtäviä keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. 109 On nimittäin yhtäältä todettava, että keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa mainitaan, että ”[k]eskijohtoon kuuluvat kaikki tehtävään osoitetut henkilöt, jotka täyttävät samanaikaisesti nämä kaksi kriteeriä”, ja näin ollen eivät pelkästään tämän jälkeen yksilöidyt ryhmät, jotka on mainittu edellä 105 kohdassa. 110 Toisaalta komission pääosastojen ja yksiköiden organisaatiokaavioista 31.7.2017 annetun komission tiedonannon C(2017) 5231 final 3.1 kohdan mukaan tarkoituksena on, että poikkeuksellisissa tapauksissa johdon tehtävä voi olla pääosaston, osaston tai yksikön ulkopuolella. 111 Näissä olosuhteissa mikään ei ole lähtökohtaisesti esteenä sille, että kantajan kaltainen henkilö pyrkii osoittamaan, että hän täyttää keskijohtoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset. 112 Näin ollen nimittävä viranomainen on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että oikeudellisen yksikön oikeudelliset neuvonantajat on suljettu keskijohtoa koskevan päätöksen ulkopuolelle samalla tavoin kuin neuvonantajia koskevassa päätöksessä tarkoitetut neuvonantajat. 113 Koska riidanalaisen päätöksen on tehnyt viranomainen, joka ei ole ollut toimivaltainen, kuten edellä 68 kohdassa todetaan, ei sitä vastoin ole tarpeen tutkia, onko nimittävä viranomainen tarkistanut konkreettisesti, onko kantaja hoitanut keskijohdon tehtäviä ja onko nimittävä viranomainen tehnyt tässä arvioinnissa ilmeisen arviointivirheen. 114 Kaiken edellä esitetyn perusteella kanne on hyväksyttävä. Oikeudenkäyntikulut 115 Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. 116 Koska komissio on käsiteltävässä asiassa hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti. Näillä perusteilla UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti: 1) Euroopan komission henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosaston 11.6.2024 päivättyyn sähköpostiviestiin sisältyvä päätös, jolla Friedrich Erlbacherin hakemus komission maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston johtajan virkaan (AD 14/AD 15) on hylätty, kumotaan. 2) Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Svenningsen Martín y Pérez de Nanclares Stancu Julistettiin Luxemburgissa 11 päivänä maaliskuuta 2026. Allekirjoitukset * Oikeudenkäyntikieli: ranska.