Information;Order — ECLI:EU:C:2023:167
Date: 2023-03-07
Language of the case: German
Court formation: Ninth Chamber
Subject matter: Fundamental rights;Charter of Fundamental Rights
Procedure: Reference for a preliminary ruling
Origin: Austria

Sammanfattning C-561/22- 1 
Mål C-561/22 
Sammanfattning av begäran om förhandsavgörande i enlighet med 
artikel 98.1 i domstolens rättegångsregler 
Datum för ingivande: 
24 augusti 2022 
Domstol som begär förhandsavgörande: 
Bundesverwaltungsgericht (Innsbruck, Österrike) 
Datum för beslutet att begära förhandsavgörande: 
18 augusti 2022 
Klagande: 
Willy Hermann Service GmbH 
DI 
Motpart: 
Präsidentin des Landesgerichts Feldkirch 
      
Saken i det nationella målet 
Kapitalbolagens skyldighet att offentliggöra uppgifter, kumulering av viten, 
proportionalitetsprincipen, ne bis in idem, skyldigheten att tillämpa unionsrätten 
Syfte med och rättslig grund för begäran om förhandsavgörande 
Tolkning av unionsrätten, artikel 267 FEUF 
SV 
SAMMANFATTNING AV BEGÄRAN OM FÖRHANDSAVGÖRANDE - MÅL C-561/22 
 
2  
Frågor som har hänskjutits för förhandsavgörande 
1) Ska det, i ett administrativt förfarande eller i ett förfarande vid en 
förvaltningsdomstol som omprövar detta administrativa förfarande avseende 
verkställighet av vitesförelägganden som har utdömts av en allmän domstol, 
vunnit laga kraft och kumulerats under flera års tid på grund av åsidosättande av 
en skyldighet att offentliggöra uppgifter, vilken enligt lag varje år åligger 
kapitalbolagen och deras lagliga företrädare, göras en prövning av kravet enligt 
unionsrätten att dessa viten ska vara skäliga, även om detta förfarande endast 
avser frågan huruvida sådana lagakraftvunna vitesförelägganden kan verkställas 
utan att den administrativa myndigheten eller förvaltningsdomstolen, med hänsyn 
till principen om åtskillnad mellan domstolar och myndigheter, har någon rättslig 
möjlighet att på nytt pröva dessa viten i sak och vitesbeloppen? 
2) Utgör unionsrätten hinder för ett system för verkställighet av 
lagakraftvunna vitesförelägganden, vilket föreskrivs i 6 § och följande paragrafer i 
Gerichtliches Einbringungsgesetz (GEG) (domstolslagen om indrivning) jämförd 
med 283 § i Unternehmensgesetzbuch (UGB) (företagslagen), och i vilket 
lämpligheten av dessa viten inte längre får prövas enligt en uttrycklig 
bestämmelse (6b § stycke 4 GEG), om det i domstolsförfarandet om föreläggande 
av dessa viten (i grundförfarandet) är möjligt att överklaga för att det ska kunna 
prövas på nytt huruvida vitena är skäliga, även om reformatio in pejus är möjlig, 
förekommer i praktiken och dessa rättsmedel därför inte uttöms? 
Om Europeiska unionens domstol besvarar fråga 2 jakande hänskjuts dessutom 
följande frågor till Europeiska unionens domstol i enlighet med artikel 267 FEUF 
med begäran om förhandsavgörande: 
3) Utgör unionsrätten, särskilt bestämmelsen om ne bis in idem i artikel 50 i 
Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, hinder för en 
nationell bestämmelse som, i likhet med 283 § UGB, i) för likartade överträdelser 
som pågår under en längre tid, föreskriver flera viten i tät följd för att framtvinga 
ett agerande som föreskrivs i lagen (offentliggörande av årsbokslut, 
förvaltningsberättelse och vissa andra handlingar under medverkan av ett 
kapitalbolags lagliga företrädare enligt 277 § i företagslagen), ii) som för de 
likartade överträdelserna föreskriver kumulativa påföljder både för verkställande 
direktören för ett kapitalbolag och för detta kapitalbolag som sådant? 
WILLY HERMANN SERVICE OCH DI 
 
3 
4) Får viten, som har utdömts slutgiltigt av domstol på grund av en vägran 
varje år att uppvisa handlingar, såsom ett kapitalbolags årsbokslut och 
förvaltningsberättelse under medverkan av bolagets lagliga företrädare i enlighet 
med 277 § i företagslagen och som har ansamlats och kumulerats under många år 
och därmed har blivit oproportionerliga, föreskrivas i indrivningsförfarandet, eller 
ska de helt eller delvis bortses från som stridande mot unionsrätten?  
Anförda unionsbestämmelser 
Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/34/EU av den 26 juni 2013 om 
årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring 
av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG och om upphävande av 
rådets direktiv 78/660/EEG och 83/349/EEG (EUT L 182, 2013, s. 19), artiklarna 
30 och 34 
Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/1132 av den 14 juni 2017 om 
vissa aspekter av bolagsrätt (EUT L 169, 2017, s. 46), artiklarna 13, 14 och 16 
Anförda nationella bestämmelser 
Unternehmensgesetzbuch (UGB) (företagslagen) (nedan kallad UGB), 277, 282, 
283, 284 och 285 §§ 
Firmenbuchgesetz (FBG) (lagen om företagsregister) (nedan kallad FBG), 15 och 
24 §§ 
Gerichtliches Einbringungsgesetz (GEG) (domstolslagen om indrivning) (nedan 
kallad GEG), 1, 6, 6a, 6b, 7 och 19a §§ 
Kortfattad redogörelse för de faktiska omständigheterna och förfarandet i 
det nationella målet 
1 Klagande är Willy Hermann Service GmbH, som är ett bolag med begränsat 
ansvar med säte i Hard (Österrike), och DI, som har varit verkställande direktör 
för detta bolag sedan år 2011.  
2 Enligt 277 § stycke 1 UGB ska de legala företrädarna för kapitalbolag inge 
årsbokslut, förvaltningsberättelse och, i förekommande fall, separat redovisning 
av icke-finansiell information, bolagsstyrningsrapport och rapport om betalningar 
till statliga myndigheter till den domstol som ansvarar för företagsregistret på den 
ort där bolaget har sitt säte. Detta ska ske efter det att dessa handlingar har 
behandlats vid bolagsstämman, dock senast nio månader efter räkenskapsårets 
utgång. 
3 Willy Hermann Service GmbH har sedan år 1999 vägrat framlägga årsbokslutet 
och förvaltningsberättelsen till den domstol som ansvarar för företagsregistret 
SAMMANFATTNING AV BEGÄRAN OM FÖRHANDSAVGÖRANDE - MÅL C-561/22 
 
4  
(Landesgericht Feldkirch, Österrike, i det aktuella fallet), eftersom privata 
uppgifter och uppgifter om familjeföretagets verksamhet då skulle röjas och detta 
skulle orsaka ekonomiska nackdelar för företaget och delägarna. 
4 Domstolen som ansvarar för företagsregistret förelade följaktligen bolaget och 
dess verkställande direktör viten vid upprepade tillfällen på grund av att 
skyldigheten att offentliggöra uppgifter åsidosatts. Klagandena bestred inte 
vitesföreläggandena vare sig i sak eller vad gällde beloppet, och föreläggandena 
vann således laga kraft. 
5 Genom beslut av den 5 oktober 2021 anmodade motparten, Präsidentin des 
Landesgerichts Feldkirch, klagandena att inom 14 dagar betala vitena på 
21 700 euro vardera jämte en avgift på 8 euro. Klagandena överklagade dessa 
beslut i rätt tid. 
6 Genom beslut av den 9 december 2021 anmodade motparten på nytt klagandena 
att betala vitena. Klagandena överklagade detta beslut till 
Bundesverwaltungsgericht i rätt tid, eftersom de ansåg att beslutet om 
vitesföreläggande stred mot unionsrätten. 
Parternas huvudargument 
7 Klagandena gör för det första gällande att det är oskäligt att driva in vitena och att 
det inte är tillåtet enligt den allmänna dataskyddsförordningen. 
8 För det andra strider vitesföreläggandena enligt klagandena mot EU-domstolens 
dom av den 12 september 2019, Maksimovic m.fl., C-64/18, C-140/18, C-146/18 
och C-148/18, EU:C:2019:723, eftersom kumulativa påföljder utdömts för samma 
överträdelse. Dessutom får enligt klagandena en påföljd på grund av att 
uppgifterna inte offentliggjorts utdömas antingen bara mot bolaget eller bara mot 
dess verkställande direktör. Det framgår dessutom av ett rättsutlåtande att en 
kumulering av viten är problematiskt både med hänsyn till 
proportionalitetsprincipen och till förbudet mot dubbelbestraffning (ne bis in 
idem). 
9 Klagandena hänvisar till EU-domstolens dom av den 24 mars 2021, Prefettura 
Ufficio territoriale del governo di Firenze, C-870/19 och C-871/19, 
EU:C:2021:233. I det fallet slog domstolen fast att en lastbilschaufför som flera 
dagar inte hade dokumenterat sina körningar bara hade gjort sig skyldig till en 
enda överträdelse och att följaktligen bara en enda påföljd skulle utdömas. 
Omständigheterna i förevarande mål kan jämföras med omständigheterna i målen 
C-870/19 och C-871/19. 
10 I det aktuella fallet har förbudet mot kumulering av påföljder i domstolens praxis 
åsidosatts, eftersom myndigheterna är skyldiga att beakta unionsrätten i alla 
skeden i ett förfarande. Det rör sig i själva verket om en enda sammanhängande 
WILLY HERMANN SERVICE OCH DI 
 
5 
period under vilken klagandena inte uppfyllt sin skyldighet att offentliggöra 
uppgifter. 
11 För det tredje stred vitesföreläggandena mot proportionalitetsprincipen. 
Klagandena hänvisar i detta avseende till domen av den 26 september 2013, 
Texdata Software, C-418/11, EU:C:2013:588, i vilken slogs fast huruvida ett 
bötesbelopp på 700 euro var proportionerligt. Skyddet av fordringsägarna ska 
säkerställas genom vitena enligt 283 § UBG. Detta syfte är emellertid inte längre 
relevant när det gäller offentliggörande av bokslut som är flera decennier gamla. 
Vitena utdömdes med retroaktiv verkan fram till år 1999 och hade kumulerats till 
ett miljonbelopp, vilket inte är proportionerligt på något sätt. 
12 På grund av detta åsidosättande av proportionalitetsprincipen, som är förankrad i 
unionsrätten, är besluten om de viten som legat till grund för 
betalningsföreläggandena ogiltiga. Av EU-domstolens dom av den 29 april 1999, 
Ciola, C-224/97, EU:C:1999:212, följer att ogiltigheten på grund av åsidosättande 
av unionsrätten också påverkar myndighets- och domstolsbeslut som redan har 
vunnit laga kraft.  
13 För det fjärde utgör det ett uppenbart åsidosättande av de grundläggande 
rättigheterna när ett betalningsföreläggande följer på ett beslut om viten utan 
ytterligare prövning, trots att förfarandet varit oförenligt med den grundläggande 
rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 47 i stadgan om de grundläggande 
rättigheterna (nedan kallad stadgan) och artikel 6 i europeiska konventionen om 
skydd för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europakonventionen). Ett 
förfarande som genomförs enbart skriftligen och i vilket det inte finns något 
förbud mot reformatio in pejus strider mot dessa bestämmelser. Detta ger upphov 
till ett principiellt problem, eftersom förfarandet om viten inte utgör förfaranden 
enligt artikel 47 i stadgan och artikel 6 i Europakonventionen. I annat fall skulle 
betalningsföreläggandena inte ha fått bekräftas. I dom av den 28 mars 2000, 
Krombach, C-7/98, EU:C:2000:164, bekräftade domstolen att verkställighet av en 
lagakraftvunnen verkställbar fordran får vägras på grund av uppenbara 
överträdelser av de grundläggande rättigheterna. 
14 I det fortsatta förfarandet ska det följaktligen undersökas huruvida 
exekutionstitlarna och verkställighetsförfarandena är ogiltiga på grund av 
överträdelser av de grundläggande rättigheterna, proportionalitetsprincipen och 
förbudet mot kumulering av påföljder. Besluten ger dessutom anledning att ställa 
den principiella frågan huruvida en nationell bestämmelse kan hindra den domstol 
som är behörig i förfarandet om vitesföreläggande från att göra en prövning 
utifrån unionsrätten. Klagandena gör gällande att visserligen bara existensen av 
beslutet om vitena ska prövas i samband med det förfarande som har 
anhängiggjorts vid den hänskjutande domstolen, men att unionsrätten ska ges 
företräde i alla skeden av förfarandet. Enligt EU-domstolens fasta praxis är varje 
domstol och varje myndighet skyldig att pröva unionsrätten och avstå från att 
tillämpa nationell rätt, om den strider mot unionsrätten. 
SAMMANFATTNING AV BEGÄRAN OM FÖRHANDSAVGÖRANDE - MÅL C-561/22 
 
6  
15 Klagandena gör med hänvisning till praxis från Europeiska domstolen för de 
mänskliga rättigheterna (domen i målet Helmut Blum av den 15 april 2016 och 
domen i målet Le Compte m.fl. av den 23 juni 1981) gällande att det rör sig om ett 
disciplinförfarande som ska genomföras i enlighet med principerna i artikel 6 i 
Europakonventionen och artikel 47 i stadgan. 
16 Motparten har förklarat att, enligt 6b § stycke 4 GEG, i förfaranden för indrivning 
inom rättsväsendet, varken existensen eller lagligheten av en betalningsskyldighet 
som redan i sak och vad gäller beloppet har fastställts slutligt i grundförfarandet – 
där vite har utdömts – kan omprövas och att organen inom domstolsväsendet är 
bundna av domstolsbeslut. Detta följer av principen om maktdelning, enligt vilken 
administrativa myndigheter inte har rätt att ifrågasätta riktigheten av 
domstolsbeslut. 
Kortfattad redogörelse för skälen till att förhandsavgörande begärs 
17 I 283 § stycke 1 UGB föreskrivs att bolagets legala företrädare utan hinder av 
allmänna handelsrättsliga bestämmelser vid äventyr att av domstol föreläggas vite 
med ett belopp på mellan 700 och 3 600 euro, och för små kapitalbolag (221 § 
stycke 1a) med ett belopp på mellan 350 och 1 800 euro, är skyldiga att inom 
föreskrivna frister följa 277 och 280 §§. Vitet ska utdömas då fristen för 
offentliggörande löper ut. Nytt vite ska utdömas varannan månad till dess att 
ovannämnda organ fullgör sina skyldigheter. I stycke 7 i denna bestämmelse 
föreskrivs att de skyldigheter som enligt 277 och 280 §§ åligger bolagets legala 
företrädare även åligger bolaget. Om bolaget inte uppfyller dessa skyldigheter 
genom sina organ ska också bolaget självt samtidigt föreläggas att betala vite med 
stöd av en analog tillämpning av styckena 1–6. 
18 I 6b § stycke 4 GEG föreskrivs att varken existensen eller lagligheten av en 
betalningsskyldighet som redan i sak och vad gäller beloppet har fastställts slutligt 
i grundförfarandet kan omprövas i förfaranden för indrivning inom rättsväsendet. 
19 Den hänskjutande domstolen vill påpeka att det ska göras åtskillnad mellan 
grundförfarandet, det vill säga det förfarande där vitet utdömdes, och förfarandet 
avseende verkställighet av denna påföljd. Grundförfarandet var ett 
domstolsförfarande där Landesgericht Feldkirch hade utdömt viten på grund av en 
överträdelse av skyldigheten att offentliggöra uppgifter enligt 277 § UGB. 
Bundesverwaltungsgericht har att avgöra ett överklagande av ett beslut som 
meddelats av den rättsliga administrativa myndigheten genom vilket 
vitesföreläggandet ska verkställas. 
20 Klagandena anser att personuppgifter och känslig information (till exempel 
företagshemligheter) röjs genom att årsbokslutet och förvaltningsberättelsen 
offentliggörs och att det måste göras åtskillnad mellan stora bolag och 
familjeföretag.  
WILLY HERMANN SERVICE OCH DI 
 
7 
21 I grundförfarandet kan enligt 24 § stycke 2 FBG vite utdömas vid upprepade 
tillfällen. De beslut som meddelas i grundförfarandet kan överklagas i sak och vad 
gäller beloppet. Oberlandesgericht ska avgöra ett sådant överklagande, och dess 
avgörande kan i sin tur överklagas till Oberster Gerichtshof. Det är dessutom 
möjligt att lämna in en subsidiär ansökan till Verfassungsgerichtshof 
(Författningsdomstolen) på grund av att en lag som strider mot författningen har 
tillämpats. I ett sådant förfarande är författningsdomstolen skyldig att tillämpa 
unionsrätten och upphäva nationella bestämmelser som strider mot unionsrätten. 
22 De viten som utdömts i det aktuella fallet har emellertid inte ifrågasatts, och de 
beslut som meddelats av Landesgericht Feldkirch har således vunnit laga kraft. 
Förevarande mål avser inte den omständigheten att viten utdömts, utan 
verkställighet av de vitesförelägganden som har vunnit laga kraft. 
23 Bundesverwaltungsgericht vill påpeka att den enligt 6b § stycke 4 GEG inte kan 
ompröva vare sig existensen eller lagligheten av en betalningsskyldighet som 
redan i sak och vad gäller beloppet har fastställts slutligt i grundförfarandet.  
24 Det rättsutlåtande som klagandena har framlagt gäller enbart uttalanden 
beträffande grundförfarandet och avser inte förfarandet för verkställighet av 
bötesföreläggandet. Enligt detta utlåtande ska appellationsdomstolen – 
Oberlandesgericht i det aktuella fallet – pröva huruvida beslutet är proportionerligt 
och en fråga eventuellt hänskjutas till Europeiska unionens domstol. 
25 Klagandena anser att den hänskjutande domstolen inte endast har befogenhet, utan 
enligt unionsrätten till och med en skyldighet, att ompröva de beslut som strider 
mot förbudet mot kumulering av påföljder som anges i domen av den 
12 september 2019, Maksimovic m.fl., C-64/18, C-140/18, C-146/18 och 
C-148/18, EU:C:2019:723.  
26 Förfarandet vid den hänskjutande domstolen avser emellertid en påstådd 
lagstridighet i förfarandet för verkställighet av vitesförelägganden, och inte det 
grundförfarande där vitena utdömts. Det är således inte juridiskt möjligt för den 
hänskjutande domstolen att ompröva, ändra eller upphäva de viten som utdömts i 
grundförfarandet. Frågan huruvida vitena strider mot unionsrätten skulle ha 
prövats i grundförfarandet. 
27 I 6b § stycke 4 GEG avspeglas den i författningen förankrade principen om 
åtskillnad mellan domstolsväsendet och myndigheterna. Ett domstolsbeslut kan 
därför inte omprövas, ändras eller upphävas i ett administrativt förfarande. 
28 Klagandena anser att Bundesverwaltungsgericht ska tillämpa unionsrätten utan 
inskränkningar och att den således inte får låta verkställa indrivning av de viten 
som påstås strida mot unionsrätten. Bundesverwaltungsgericht kan emellertid bara 
beakta unionsrätten i den mån denna ska tillämpas inom ramen för 
Bundesverwaltungsgerichts behörighet. Klagandena skulle dessutom ha kunnat 
ifrågasätta den påstådda oförenligheten med unionsrätten vid en allmän domstol 
SAMMANFATTNING AV BEGÄRAN OM FÖRHANDSAVGÖRANDE - MÅL C-561/22 
 
8  
(till exempel vid Oberlandesgericht). Den kan därför inte (längre) göras gällande 
vid Bundesverwaltungsgericht. 
29 I samband med indrivningsförfarandet tillämpas inte unionsrätten, och direktiv 
2013/34/EU och direktiv (EU) 2017/1132 berörs inte av förfarandet vid den 
rättsliga myndigheten. 
30 När det gäller en korrekt tillämpning av unionsrätten råder det emellertid tvivel 
om huruvida EU-domstolen tidigare har slagit fast att medlemsstaternas 
skyldigheter enligt ett direktiv att uppnå det resultat som föreskrivs i detta och 
deras förpliktelse enligt artiklarna 4.3 FEU och 288 FEUF att vidta alla lämpliga 
åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att denna skyldighet 
fullgörs, åligger även domstolarna inom ramen för deras behörighet (se 
EU-domstolens dom av den 14 september 2016, Martínez Andrés och Castrejana 
López, C-184/15 och C-197/15, EU:C:2016:680, dom av den 24 januari 2018, 
Pantuso m.fl., C-616/16 och C-617/16, EU:C:2018:32; och dom av den 
4 oktober 2018, Link Logistik N&N, C-384/17, EU:C:2018:810).  
31 En tolkning i enlighet med de principer som angavs i domstolens dom av den 
12 september 2019, Maksimovic m.fl., C-64/18, C-140/18, C-146/18 och 
C-148/18, EU:C:2019:723, beträffande kumulering av påföljder och 
proportionalitetsprincipen skulle emellertid kunna leda till en tolkning contra 
legem, eftersom Bundesverwaltungsgericht i strid med 6b § stycke 4 GEG skulle 
vara tvungen att ompröva, sänka eller upphäva den påföljd som en allmän domstol 
utdömt.