Information;Order — ECLI:EU:C:2025:451
Date: 2025-06-12
Language of the case: Spanish
Court formation: Sixth Chamber
Procedure: Reference for a preliminary ruling
Origin: Spain

Překlad C-815/24 – 1 
Věc C-815/24 
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce 
Datum doručení: 
26. listopadu 2024 
Předkládající soud: 
Tribunal Supremo (Španělsko) 
Datum předkládacího rozhodnutí: 
20. listopadu 2024 
Navrhovatelka: 
Diamond Resorts Europe Limited (Sucursal en España) 
Odpůrci: 
M. D. 
J. D. 
   
[omissis] 
TRIBUNAL SUPREMO 
Sala de lo Civil (Nejvyšší soud, občanskoprávní senát, Španělsko) 
PLÉNUM 
Usnesení č. / 
[omissis] [Složení předkládajícího soudu] 
SKUTKOVÉ OKOLNOSTI 
ZAPRVÉ. 1. Pan M. D. a paní J. D. (dále jen „manželé D.“), angličtí státní 
příslušníci, s bydlištěm v Durhamu, Anglie, Spojené království, podali v říjnu 
2017 žalobu proti obchodní společnosti Diamond Resorts Tenerife Sales, S. L., 
jakožto nabyvatelce majetku společnosti Grand Vacation Club Limited, později 
Club Sunterra Europe Limited (Sunterra Europe Ltd), a nyní patřícího společnosti 
Diamond Resort International (Diamond Resorts (Europe) Ltd Sucursal en 
CS 
ŽÁDOST O ROZHODNUTÍ O PŘEDBĚŽNÉ OTÁZCE ZE DNE 20. LISTOPADU 2024 – VĚC C-815/24 
 
2  
España, s návrhem na určení neplatnosti celkem šesti smluv o „nabytí rekreačních 
bodů“ a začlenění do klubu za účelem užívání ubytování v některém z klubových 
komplexů, které podle manželů D. ve skutečnosti představují práva na dočasné 
užívání, „označovaná žalovanou jako Právo na Body (s jediným záměrem obejít 
zákon, který se na takové smlouvy vztahuje, ze strany žalované), a dále Osvědčení 
o Členství“, a odpovídající uložení povinnosti vrátit podstatné části zaplacených 
částek. 
Manželé D. se domnívají, že smlouvy jsou neplatné: (i) protože není určen 
předmět smlouvy; (ii) protože práva jsou prodávána bez časového omezení; (iii) 
a protože nejsou v souladu s Ley 42/1998, de 15 de diciembre, sobre derechos de 
aprovechamiento por turno de bienes inmuebles de uso turístico y normas 
tributarias (zákon č. 42/1998 ze dne 15. prosince 1998 o právech dočasného 
užívání ubytovacího zařízení a daňových pravidlech) a Ley 4/2012, de 6 de julio, 
de contratos de aprovechamiento por turno de bienes de uso turístico, de 
adquisición de productos vacacionales de larga duración, de reventa y de 
intercambio y normas tributarias (zákon č. 4/2012 ze dne 6. července 2012 
o smlouvách o dočasném užívání ubytovacího zařízení, smlouvách 
o dlouhodobých rekreačních produktech, smlouvách o dalším prodeji a výměně a 
o daňových pravidlech). 
2. Tyto smlouvy uzavřeli manželé D. s následujícími subjekty: (i) první 
smlouvu se společností Sunterra Europe Ltd se sídlem v Lancasteru, Anglie, 
Spojené království, dne 25. června 1999; (ii) druhou smlouvu se společností Gran 
Vacation Company Ltd se sídlem v Lancasteru, Anglie, Spojené království, dne 
19. února 2002; (iii) třetí a čtvrtou smlouvu se společností GVC Tenerife Sales, 
S. L. se sídlem na Tenerife, Španělsko, dne 24. října 2002, resp. 26. února 2003; 
(iv) pátou a šestou smlouvu se společností Diamond Resorts (Europe) Ltd se 
sídlem v Lancasteru, Anglie, Spojené království, dne 2. března 2012, 
resp. 3. března 2014. 
Diamond Resorts (Europe) Ltd je nástupnickou společností společnosti Sunterra 
Europe Ltd, dříve Gran Vacation Company Ltd, a také společnosti Sunterra 
Tenerife Sales, S. L., dříve GVC Tenerife Sales, S. L. Kromě toho společnost 
Diamond Resorts (Europe) Ltd působí ve Španělsku prostřednictvím pobočky se 
sídlem v Mijas v Málaze, Diamond Resorts (Europe) Ltd Sucursal en España, 
která nemá právní subjektivitu a jejíž vznik byl formalizován dne 19. prosince 
2011 notářským zápisem o založení, ve Španělsku, pobočky britské společnosti se 
sídlem v Anglii, Diamond Resorts (Europe) Ltd, která uvedla, že jejím jediným 
a výhradním účelem je „rozvoj, údržba a správa rekreačních a hotelových 
ubytovacích zařízení, jakož i prodej a marketing rekreačních a hotelových 
ubytovacích zařízení“, a že činnosti stanovené jako předmět činnosti společnosti 
budou zahájeny téhož dne. 
Všechny smlouvy obsahují ujednání, které stanoví, že smluvní strany podléhají 
nevýlučné příslušnosti anglických soudů. 
DIAMOND RESORTS EUROPE 
 
3 
3. Diamond Resort (Europe) Ltd Sucursal en España zpochybnila příslušnost 
španělských soudů. Tvrdila, že obě strany [jelikož jedná jménem anglického 
subjektu Diamond Resorts (Europe) Ltd, jehož je pobočkou ve Španělsku] jsou 
anglickými státními příslušníky a mají bydliště/sídlo v Anglii; že byla uzavřena 
dohoda o nevýlučném podřízení se anglickým soudům; že výměna bodů proběhla 
v Anglii, plnění všech prvků smlouvy proběhlo v Anglii a všechny platby byly 
provedeny v Anglii prostřednictvím anglické společnosti First National Trustee 
Company; a že Diamond Resorts Tenerife Sales, S. L. již neexistuje, protože ji 
v roce 2012 převzal anglický nástupnický subjekt Diamond Resorts (Europe) 
Limited. 
Manželé D. s tímto zpochybněním nesouhlasili a soud jej zamítl. Měl za to, že 
příslušnost španělských soudů je dána, neboť žalován byl španělský subjekt 
a podřízení se příslušnosti anglických soudů sjednané ve smlouvách nebylo 
výlučné. 
4. Společnost Diamond Resort (Europe) Ltd Sucursal en España ve svém 
vyjádření k žalobě zopakovala námitku nedostatku mezinárodní příslušnosti 
španělského soudu a soud ji v rozsudku opět zamítl. Tuto námitku zopakovala i 
v odvolání, ale odvolací soud ji rovněž zamítl. Měl za to, že španělské soudy jsou 
příslušné v souladu s kritériem, které stanovil v rozsudku ze dne 18. prosince 
2017, ve kterém použil nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských 
a obchodních věcech. 
5. Diamond Resorts (Europe) Ltd Sucursal en España podala proti rozsudku 
Audiencia Provincial (provinční soud, Španělsko) kasační opravný prostředek 
k Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko). V kasačním opravném 
prostředku opět vznáší otázku nedostatku mezinárodní příslušnosti španělských 
soudů, neboť k projednání věci jsou příslušné anglické soudy. 
6. Tento Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) po vyslechnutí stran považoval za 
vhodné předložit Soudnímu dvoru Evropské unie předběžnou otázku týkající se 
výkladu čl. 7 bodu 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. prosince 
2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských 
a obchodních věcech (dále jen nařízení č. 1215/2012). Konkrétně ohledně toho, 
zda takový spor, jako je spor v projednávané věci, v němž je požadována 
neplatnost šesti smluv o dočasném užívání, lze považovat za spor „vyplývající 
z provozování pobočky, zastoupení nebo jiné provozovny“ ve smyslu tohoto 
ustanovení a jeho výkladu podaného Soudním dvorem v rozsudku ze dne 
21. května 2021 (C-913/19). 
PRÁVNÍ ODŮVODNĚNÍ 
ZAPRVÉ. Unijní právo použitelné na projednávanou věc 
1. Bod 18 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/122/ES 
ze dne 14. ledna 2009 o ochraně spotřebitele ve vztahu k některým aspektům 
ŽÁDOST O ROZHODNUTÍ O PŘEDBĚŽNÉ OTÁZCE ZE DNE 20. LISTOPADU 2024 – VĚC C-815/24 
 
4  
smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare), o dlouhodobých 
rekreačních produktech, o dalším prodeji a o výměně uvádí: 
„V souladu s nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských 
a obchodních věcech by se mělo stanovit, které soudy jsou příslušné v řízeních, 
jejichž předmětem jsou záležitosti spadající do oblasti působnosti této směrnice.“ 
2. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 
12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí 
v občanských a obchodních věcech. 
i) Článek 7 bod 5 stanoví: 
„Osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být v jiném členském 
státě žalována: 
5) jedná-li se o spor vyplývající z provozování pobočky, zastoupení nebo jiné 
provozovny, u soudu místa, kde se tyto složky nacházejí.“ 
ii) Článek 17 odst. 1 písm. c) stanoví: 
„1. Ve věcech týkajících se smlouvy uzavřené spotřebitelem pro účel, který se 
netýká jeho profesionální nebo podnikatelské činnosti, se příslušnost určuje podle 
tohoto oddílu, aniž jsou dotčeny článek 6 a čl. 7 bod 5: 
c) ve všech ostatních případech, kdy byla smlouva uzavřena s osobou, která 
provozuje profesionální nebo podnikatelské činnosti v členském státě, v němž má 
spotřebitel bydliště, nebo pokud se jakýmkoli způsobem taková činnost na tento 
členský stát nebo na několik členských států včetně tohoto členského státu 
zaměřuje, a smlouva spadá do rozsahu těchto činností.“ 
iii) Článek 18 odst. 1 stanoví: 
„1. Spotřebitel může podat žalobu proti smluvnímu partnerovi buď u soudů 
členského státu, v němž má tento smluvní partner bydliště, nebo, bez ohledu na 
bydliště druhé strany, u soudu místa, kde má bydliště spotřebitel.“ 
iv) Článek 19 stanoví: 
„Od ustanovení tohoto oddílu je možné se odchýlit pouze dohodou: 
1) uzavřenou po vzniku sporu; 
2) umožňující spotřebiteli zahájit řízení u jiných soudů než těch, které jsou 
uvedeny v tomto oddíle, nebo 
3) uzavřenou mezi spotřebitelem a jeho smluvním partnerem, kteří mají v době 
uzavření smlouvy bydliště nebo obvyklý pobyt v témže členském státě, jestliže 
DIAMOND RESORTS EUROPE 
 
5 
tato dohoda zakládá příslušnost soudů tohoto členského státu, ledaže by taková 
dohoda nebyla podle práva tohoto členského státu přípustná.“ 
v) Článek 25 odst. 1 písm. a), odst. 4 a 5 stanoví: 
„1. Bez ohledu na bydliště stran, dohodnou-li se tyto strany, že v již vzniklém 
nebo budoucím sporu z určitého právního vztahu má příslušnost soud nebo soudy 
některého členského státu, je příslušný soud nebo soudy tohoto státu, pokud tato 
dohoda není z hlediska své věcné platnosti podle práva tohoto členského státu 
neplatná. Pokud se strany nedohodnou jinak, je tato příslušnost výlučná. Tato 
dohoda o příslušnosti musí být uzavřena: 
a) písemně nebo ústně s písemným potvrzením; 
4. Dohody o příslušnosti ani obdobná ustanovení v zakládací listině trustu 
nemají právní účinek, jsou-li v rozporu s články 15, 19 nebo 23 nebo pokud mají 
soudy, jejichž příslušnost má být vyloučena, podle článku 24 výlučnou 
příslušnost. 
5. Dohoda o příslušnosti, která je součástí smlouvy, je považována za dohodu 
nezávislou na ostatních ustanoveních smlouvy. 
Platnost dohody o příslušnosti nelze zpochybnit pouze z důvodu neplatnosti 
smlouvy.“ 
ZADRUHÉ. Důvody k položení předběžné otázky. Pochybnosti o významu čl. 7 
bodu 5 nařízení (EU) č. 1215/2012 a jeho výkladu podaném Soudním dvorem 
v rozsudku ze dne 21. května 2021 (C-913/19) 
1. Pro účely určení soudní příslušnosti se použije nařízení č. 1215/2012. To 
potvrzuje bod 18 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 
2008/122/ES ze dne 14. ledna 2009 o ochraně spotřebitele ve vztahu k některým 
aspektům smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare), 
o dlouhodobých rekreačních produktech, o dalším prodeji a o výměně, i když 
z časových důvodů odkazuje na nařízení č. 44/2001, a nikoli na nařízení 
č. 1215/2012. Nebrání tomu vystoupení Spojeného království z Evropské unie, 
a to v souladu s obsahem čl. 67 odst. 1 písm. a) a článku 126 Dohody o vystoupení 
Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie 
a Evropského společenství pro atomovou energii ze dne 19. listopadu 2019. 
2. Žádná ze stran netvrdí, že sporné smlouvy jsou nájemními smlouvami 
k nemovitostem nebo že na jejich základě mají manželé D. věcné právo 
k nemovitostem. Zároveň se shodují v tom, že manželé D. mají postavení 
spotřebitelů a že uzavřené smlouvy jsou smlouvy uzavřené spotřebiteli ve smyslu 
čl. 17 odst. 1 nařízení č. 1215/2012, což skutečně jsou: smlouvy uzavřené 
spotřebiteli spadající pod čl. 17 odst. 1 písm. c). Proto je použití čl. 24 odst. 1 
vyloučeno a příslušnost se určuje podle pravidel oddílu 4, který obsahuje pravidla 
týkající se „Příslušnost u spotřebitelských smluv“ (články 17 až 19). 
ŽÁDOST O ROZHODNUTÍ O PŘEDBĚŽNÉ OTÁZCE ZE DNE 20. LISTOPADU 2024 – VĚC C-815/24 
 
6  
3. Ujednání obsažené ve smlouvách, podle něhož se strany podřizují nevýlučné 
příslušnosti anglických soudů, je platné, neboť nebylo prokázáno, že smlouva je 
podle anglického práva zakázaná nebo neplatná pokud jde o její věcnou platnost. 
Nemá však účinek ve vztahu ke smlouvám ze dne 24. října 2002 a 26. února 2003 
(má však účinek ve vztahu k ostatním smlouvám), protože v době jejich uzavření 
neměli spotřebitelé (manželé D.) a jejich smluvní partner (GVC Tenerife Sales, 
S. L.) bydliště ani obvyklý pobyt v témže členském státě. Ačkoli toto ujednání, 
které určuje příslušnost anglických soudů ve vztahu ke smlouvám ze dne 
25. června 1999, 19. února 2002, 2. března 2012 a 3. března 2014, vzhledem 
k tomu, že není výlučné, nebrání tomu, aby byla příslušnost přiznána španělským 
soudům, je tomu tak, pokud to vyplývá z jiných ustanovení nařízení, která se 
použijí (články 19 a 25). 
4. Kromě toho je bydliště spotřebitelů (manželů D.) stejné jako sídlo druhé 
smluvní strany, kterou žalují, společnosti Diamond Resorts (Europe) Ltd (která je 
nástupnickou společností společnosti Sunterra Europe Ltd, dříve Gran Vacation 
Company Ltd, a také společnosti Sunterra Tenerife Sales, S. L., dříve GVC 
Tenerife Sales, S. L., jakož i společnosti zastoupené společností Diamond Resorts 
(Europe) Ltd Sucursal en España, což je pobočka bez právní subjektivity, jejímž 
prostřednictvím společnost Diamond Resorts (Europe) Ltd působí ve Španělsku). 
Vzhledem k tomu, že místem bydliště či sídlem obou stran je Anglie, je třeba 
dospět k závěru, že k projednání věci jsou příslušné anglické soudy (čl. 18 odst. 1 
a čl. 63 odst. 1 a 2), ledaže by se mělo za to, že v projednávané věci jde o spor 
týkající se provozování společnosti Diamond Resorts (Europe) Ltd Sucursal en 
España, přičemž v takovém případě by byly příslušné španělské soudy 
5. Pochybnosti vznikají proto, že čl. 17 odst. 1 stanoví, že určením příslušnosti 
podle pravidel oddílu 4 (články 17 až 19) není dotčen čl. 7 bod 5, který uznává 
možnost, že osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být v jiném 
členském státě žalována „jedná-li se o spor vyplývající z provozování pobočky, 
zastoupení nebo jiné provozovny, u soudu místa, kde se tyto složky nacházejí“. 
6. V rozsudku SDEU ze dne 20. května 2021 (C-913/19) bylo uvedeno: 
i) Jednak, že: 
„Pravidlo pro určení zvláštní příslušnosti stanovené v čl. 7 bodě 5 nařízení 
č. 1215/2012 je založeno na existenci zvláště úzké vazby mezi sporem a soudy, 
u kterých může být podána žaloba, což odůvodňuje určení příslušnosti uvedených 
soudů z důvodů řádného výkonu spravedlnosti a účelné organizace řízení [...]“. 
ii) A dále, že: 
„V tomto ohledu podle judikatury Soudního dvora to, zda se spor týká 
provozování pobočky, zastoupení nebo jiné provozovny ve smyslu čl. 7 bodu 5 
nařízení č. 1215/2012, umožňují určit dvě kritéria. 
DIAMOND RESORTS EUROPE 
 
7 
Zaprvé pojmy ‚pobočka‘, ‚zastoupení‘ nebo ‚jiná provozovna‘ ve smyslu tohoto 
ustanovení předpokládají existenci centra činnosti, které dlouhodobě vystupuje 
navenek jako detašované pracoviště mateřského podniku. Toto centrum musí mít 
vedení a být materiálně vybaveno tak, že může vést jednání s třetími osobami, 
které se tak nemusejí obracet přímo na mateřský podnik. Zadruhé se spor musí 
týkat buď úkonů souvisejících s provozováním pobočky, nebo závazků, které na 
sebe tato pobočka vzala jménem mateřského podniku, pokud mají být splněny ve 
státě, v němž se tato pobočka nachází [...].“ 
7. V projednávaném sporu je požadováno vyslovení neplatnosti, s následným 
uložením povinnosti vrátit část částek zaplacených spotřebiteli, šesti smluv 
o „nabytí rekreačních bodů“ a přijetí do klubu za účelem využívání ubytování 
v jednom z klubových komplexů, na které bylo odkázáno, a to z důvodů, které 
byly rovněž uvedeny. Žádnou z uvedených smluv spotřebitelé (manželé D.) se 
společností Diamond Resorts (Europe) Ltd Sucursal en España neuzavřeli. První 
čtyři (ze dne 25. června 1999, 19. února a 24. října 2002 a 26. února 2003) byly 
uzavřeny před založením této pobočky a zahájením její činnosti (dne 19. prosince 
2011) a byly uzavřeny se společnostmi, které převzala společnost Diamond 
Resorts (Europe) Ltd. A poslední dvě (ze dne 2. března 2012 a 3. března 2014) 
byly uzavřeny mezi touto společností a spotřebiteli (manželi D.). 
8. Předběžná otázka, která se předkládá, je nezbytná k určení příslušnosti 
španělských soudů, což je předmětem kasačního opravného prostředku, o němž 
má zdejší soud rozhodnout. 
VÝROK 
SENÁT ROZHODL TAKTO: 
Soudnímu dvoru Evropské unie se na základě článku 267 SFEU předkládá žádost 
o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se významu čl. 7 bodu 5 nařízení 
Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských 
a obchodních věcech a jeho výkladu Soudním dvorem v rozsudku ze dne 
21. května 2021 (C-913/19): 
Lze spor týkající se prohlášení neplatnosti, a následného uložení povinnosti vrátit 
část částek zaplacených spotřebiteli, šesti smluv o „nabytí rekreačních bodů“ 
a přijetí do klubu za účelem využívání ubytování v turistických komplexech [a) 
z důvodu neurčitosti předmětu smlouvy; b) z důvodu prodeje práv bez časového 
omezení; c) a z důvodu nedodržení vnitrostátních právních předpisů o právech 
dočasného užívání ubytovacího zařízení], pokud žádná z těchto smluv nebyla 
spotřebitelem s bydlištěm v Anglii uzavřena se španělskou pobočkou společnosti, 
která je smluvním partnerem a proti níž směřuje žaloba, a která má rovněž sídlo 
v Anglii a je v řízení zastoupena touto pobočkou, považovat za spor „vyplývající 
z provozování pobočky, zastoupení nebo jiné provozovny“ ve smyslu tohoto 
ŽÁDOST O ROZHODNUTÍ O PŘEDBĚŽNÉ OTÁZCE ZE DNE 20. LISTOPADU 2024 – VĚC C-815/24 
 
8  
ustanovení a jeho výkladu podaného Soudním dvorem v rozsudku ze dne 
21. května 2021 (C-913/19)? 
[omissis] 
[omissis] [Závěrečné procesní formulace]