Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1950-07-28

lostpanf mluvila O velkem pote-
Semi, jez j zpdsobila jeho nav
st6va; pan sud- pax, doprova-
zeje no az Ike chod1m, hucel:
"Uz odpustte! Vcera jste Sc
dojista bavil lepe. NJ, udelal
iste mi to k Will, a ia 81 toho va
zfm, mily kollego." PAX Sc vra-
eel do pokoje S nepochybnou
jistotou, re Dude notna boure.
Minuly dive nedele, a v DTe-
vohryzech i v okolf tohoto kra-
lovskeho mesta sc mic nezmeni-
10. Adjunktovi Sc zdalo, re ma
Racen pomalu zapomene. Tu
a tam potkal pant soudcovou S
dcerou i bez dcery; PAM soud-
cova dGstojne mu dekovala "a
pozdraven1, slecna Marta byla
bleda, jake vzdycky, a klopila
pred MIN oci, jake by 81 melo
KIDD vi CO vyc1tati. Kdysi "a
krasneho vecera, vysed 81 ma
prochazku "a mesto, potkal Sc
5 obema damami i S panem SUI
dim; nemohl nez pridati sc k
MIN. PAM soudcova, jfz poza-
dial, ably tax uciniti smell, prija-
la tuto jeho prosbu S okazalou
l1beznostf; tato DANA, patrne
ably no presvedcila, re jen ten
KRAFT .je prisna, kdyz nezbytna
potreba to kaze, pohl1zela toho
vecera laskave i ma sveho man
zela a hovorila k nemu slad-
kym tonem. I pan sud- sc zdal
byti velmi potesen z toho set
kan1 a jevil svou dobrou nala-
du peppermint vtipy, kterym Sc
dnes take jeho chot nenucene
smala. Zavesila Sc mu ma ra-
me. "Vidfte, pane adjunkte,
takovyhle je. Inu, je to dar bo-
Ii, takovahle letora! Nekdy
Sc clovek az zlobi, slyse no, an
vse bere ma lehkou vahu, ale
snad je tax nejlepe, nenf mono
Sc ma nej hnevat."
A najednou ocitl sc adjunkt
pc boku MARITIME, ami nevedel,
jak Sc tax stale. Rozhovoril Sc,
ona Size mnoho neodpov1dala,
ale jeff velke modre oci sc k ne
mu zdvihaly. Vecerni slunce
pozlatilo jejf ruse vlasy, vykou-
zlilo lehounky rumenec ma je-
Jim bflem lfcku, utkalo leskly
zavoj pres celou jej1 trochu hu-
benou postavicku; bylo v celem
Ijejim zjevu COST dojemneho, CO.
81 prosebne mluvicfho: "Od-
pust, re jsem ma svete! Memo
hu "a to; nejsem krasna, ne
jsem ucena, hovorna, duchapl-
ma, neumim baviti, neumim Sc
smati - ale prece bych nechte-
la umr1ti a tomu, kdo by me
oblazil, dala bych celou svou
dust, a snad bych We stesti roz-
kvetla, jake lucn1 kv1tko ma slu-
necnem jasu a pc teple vlaze."
Touto Tecf mluvil toho vecera
vsecek jeff zjev, a Roztocky,
poddavaje Sc tomu dojmu, no.
voril S nj srdecne, ba S jistym
zapalem. - Ona, zdv1haj1c
vzdy casteji k nemu sve unyle
zraky, ssala do sebe jeho slova
a dsmev, jezn pocal pohravati
kolem jejich rtuv, jevil nesko-
nalou vdecnost.
Kdyz sc vsichni vespolek vra-
till do mesta, kdyz stanuli pred
bytem sudiho, loucfce Sc, och,
jak tn byla laskava pant soud-
cova, jak adjunktovi tiskla ru-
ku, zvouc no, ably je brzy nav
stfvil. Pan sud-, zare radostf,
dokladal: "Dekuji VAN, pane
kollego!" - a hakloniv Sc k
|ieho uchu, dodal septem: tied
Dude pokoj ma nekolik dni!"-
Marticka pax vzhledla k Roz-
tockemu naposled svyma mo-
dryma ocima, ma jichz fasac1
Sc COST zalesklo jake slzicka,
rty JEFF promluvlly nesrozuml-
telnou veticku, b1la rucka Sc DO
|lozila ma chvilku v jeho pravi
CT. uklonila Sc zlehka a pres ra-
memo jeste jednou Sc ohlednuv-
81, zmizela S rodici v cerne re-
jicfm otvoru prostrannych vrat.
Toho vecera byla Marticka
stastna, velmi stastna, a v do
macnosti pana sud1ho vladl raj
sky mir.
Adjunkt prised DON'T a I'VE
|lebiv sc We sve panicke samote,
mluvil k sobe ash v ten smysl:
"Tak vida! Potion, re to snejde.
Table, pravda, nijak Sc Milusi
nevyrovna, ale je to hodne, do
bre devcatko. Jak byla blaze
ma! Vladim1re, snad by -
Ale ne, ne - ably il miloval,
onrox1JI1 noi1OUal RI hVla pnmOZ-