Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1950-03-10

cCVfte SlaV1ckOVe, re Jim muse
j zazp1vat k svatbe. Ale Ma
ruska Sc bala tenn slov1m VERT.
Sotva Sc rozletelo DO vsi, re
Vojtech MelicharGv O pouti ne
kazal, oddechla 81 z hluboka a
kolem jemnounce zaokrouhle-
nych rtG il pTeletel dsmev, ja-
ko byva prdsvit slunce "a smut
nych, mihovitych dn6 listopa-
dovych.
Ale kdyz 81 vzpomenla ma
staroboleslavskou pout a ma slo-
va Melicharova, odletel il L.
smev s obliceje, = Ease jake
%slunce listopadove, kdyz Sc ma
kolik dni ukryje "a olovene
chmury.
"Tak dlouho tie hledam, Ma
rusko, celych sest nedel, a ty Sc
mi vyhybas!" oval Sc kdosi "a
jablonf skorem vycftave.
A Maruska uc1tila We vlasech
ruku studenou jake led a trhla
sebou, jake by pc nj sahala
smrt.
"Jez1si Kriste! = VojteSe!"
"Lekas Sc mne? - Coz tax
strasne. Marusko, vypadam?"
Mlady muz Sc prudce sehnul,
usedl k divce, ovinul il levici ko-
lem size a hlavu Maruscinu pTi-
tiskl ma sva prsa pevne, jakoby
zeleznou obruc1.
"Ci jsem ii neT1kal, Marusko,
re ma hlavu mou nebude bis
kup ruce skladat a re mi prsty
nebudou svetit? A uz opravdu
nebudou. Teprve dnes jsme Sc
domluvili."
Vojtech pTitiskl k sve hrudi
jeste pevneji drahou, milou hla-
WI Maruscinu.
"A otec tv1j, Vojtese?"
"Nemam uz otce, = nemam
uz matky, = nemam ami sestry ;
ale "a to mann tebe = tebe,
Marusko!"
Dfvka Sc mu chtela vyrvat z
objeti. Ale Vojtech il drzel
dosud jakoby v zeleznych kles-
itch.
"Marusko, opravdu nemam
nikoho, ami domova, a j ty re
bys mne chtela zapudit? Nj
KIDD nam nebude pTekazet, jen
jedna matka = iva = nam po-
zehna a pax pGjdeme odtud
pryc, kde mas Tide neznaji. P1j-
deS sc mnou, Marusko? = ia
ii ma zemi uchytam rail"
"Vojtese, to isl nemel chit a
mne isl mel w davno pustit z
hlavy!"
"a to re mi pravis dnes ty,-
Marusko?"
"Mez nam je, Vojtese, vets1
prohluben nez mezi skalami
kolem Vltavy! = Vrat Sc ma
zpet, kan chce tvGj otec. Spolu
bychom byli nestastni, kdyby-
chom treba odesli az kraj sve-
ia! NASH jen jiskru lasky Ike
mne, poslechni Marusky!"
"Knezem nemohu byt, jake
ne bez tebe. Mohl jsem kdy ma
tebe, Marusko, zapomenout?
Dokazalas to ty?"
"Odpovez mi, Marusko! Do
kazalas to typ"
"Musila jsem."
'Opakuj mi jeste jednou ia
slova. IDA Sc mi, jake bych
byl nedobre slysel."
"Musila jsem Sc premahat.'
"Marusko, neveTlm ii! Cd
rekla bys mi take pred mym
otcem a pred svou matkou, kdy-
bych te zadal O ruku?"
"Take, Vojtese!"
A Marusce vyhrkly Shy
prudkymi proudly z hlubokych
sivych oci a rty jejimi Sc vydral
vzlykot, kteryz svedcil, jak hlu-
boke koreny laska zapustila v
dust jejf a jak tezko byva trhat
ty koreny, ably srdce zGstalo
~nedotceno. Mad hlavou jej1 sc
rozsum6la prudceji dvoustoleta
'jablon a Ease v tn pohadku Q
nestesti mad statkem Loucen-
skych. Ale dfvka uz neposlou-
chala; hnalo il cos v tichou ko-
mdrku, jake by il byl vichr u
chvatil a odnasel z toho mista,
kde by nebyla mohla opakovat
Vojtechovi osudnou odpoved.
"Marusko! Snad naposled
isme Sc videli v zivote a neroz-
loucis sc sc mnou? - Neshle-
dame sc snad nikdy!"
Maruska jiz neslysela, "a to
vsak sedlak Melichar, kteryz
Sc vratil pred nedavnem a wy
sci 81 ma zaprazi pod mesicek'
lSam das mu prekroutil table
slova, re sc mu zdalo, jake by
- --II EGVTSS-X w,X1~2xv GO