Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1950-01-27

jake te hrstky zrna, jez byla
ovsem toliko tis1ci dill zisku z
jejich mozolG.
Kdyz Sc sesli z okolnfch de-
din, vsude neco vedeli, ami no
why z ciz1ch zemf Jim nebyly
neznamy; ale zdejsf sedlaci DO
kazde jen mlceli. o jejich YES
CHI noha zavadila malokdy, le-
da tax nejaky ten pohadkar, a
to byvalo v zine, kdyz oupady
byly zavaty a cesty zaneseny.
Rfkalo-li Sc, re Sc mad zdejsf
vesnic1 ami vetry nezastavf V le-
tn SVEN, snad nelhali, a jeste
nekde pTidali, ale bezpochyby
vice z pomechu ci>ze zertu, re
by v te dedine i pc smrti bylo
cloveku nevolno.
V statku, jehoz zevnejsek S
tezkou, dubovou pavlaci, S okny
z poloprdhledneho skla a sire
chou ponekud prohnutou a sve-
Tim mechov1m prozelenalou, O.
pravdu Sc prsa nejak ouzila a
oko spocinulo ma este obilenych
stomach S divnym, nevypravi-
telnym pohledem, tax jake by
je cos vabilo a opet jakys pT1-
zrak odpuzoval. R1kali tam u
Loucenskych.
V statku tom bydlela vdova,
dobra, ustarala zena S dcerou
a synem. A platilo-li pc okoll
o cele vsi, re nj Tide zijou, ja-
ko by jich ami nebylo, mohlo Sc
f1ci O tomhle statku a tiche ro-
dine v mem, re pod doskovou
jeho stTechu pfival v1tr cd W.
chodu lupenek re ztraceneho
raie cd smrti neboztfkovy
zvlast.
Byl to dobrak; byl by S kaz-
dym srdce i S telem rozdelil; a.
lie to byla jeho chyba. Nez =
ia chyba uz S telem jeho zpra-
chnivela. Co mu zatlacila re-
ma oci a co no soused6 vynesli
a co odpoc1va, cd tech dob Sc
rozzelenal travnik ma zdejs1
navsi pod kosatou lipou, kolem
kr1ze a nakolneneho trance Sc
zvoncem az desetkrat.
Mad deti t6 selky vdovy V ce-
le dedine nebylo.
Kdyz Vasicek zacal chod;t
do skoly, Tfkaval pan pater, Ia
koveho hocha re v lavic1ch skol
mich jeste nevidel, takovy re
nebyval ami sam. A kdyz do
~rostla Ike skole Maruska, pro-
hodil leckdy uz jiny pan pa
ter. takove skolacky re snad ma
tehle osade AMI nebylo. Kdyz
pry jim tax n6kdy vykladal O
andelfch, leckdy sc zad1val do
tech ubledlych tvaricek, do hlu~
bokych Deck holubinnych a ma
pablo no, re 81 sem snad zaletel
nektery ten andel1cek, ably sam
poslechl, jake obrazy 81 tvof1
Tide o Mich We svych hlavach a
re jich pfece nikdy nepostih-
nOu.
Panu paterovi pry leckdy
svftfvaly oci podivnym jasem a
staremu sedivemu uciteli Willy
zraky, kdyz ia holka vstala a
zvonkovitym, jemnym hlaskem
vypravela, re andele jsou lidem
k sluzbe a jak smutny zivot bez
strazn1cka.
Ten vecer O staroboleslavske
pouti bylo v statku hnedle tax,
iako kdyz nemozt1k um1ral a
kdyz prosil dobrou, ustaralou
zenu hlasem kazdy okamzik
slabnouc1m, ably mu odpustila,
zda-li il ky ublizil.
"A mic re mi, Marusko, pou-
ii neneses?" otazala Sc matka
dcery sv6, jez prikvapila do1nu
blede jake smrt a S velikymi
krGpejemi potu ma cele.
I obvykle ''vzkazala vas Ma
Iticka StarObOleSlaVSka pOZdra-
Wit" zapomnela. A kdyz roze-
vrela mobility a hledala obraz-
ky, jak sedlak vyorava Panen-
ku Mari, nenalezla ami jedno-
no; lezely roztrouseny cestou
pc travniku.
Matka upTela starostlive IRA
ky sve ma dceru, jake by V nj
nepoznavala sve Marusky.
"A tax ses opozdila. Ostatni
jsou jiz donna dobre dive hodi-
NY"
"Klecela isem u oltaTe a kdyz
.jsem sc ohledla, nebylo uz DO
mich v Stare Boleslavi pohad-
ky!"
Maruska pronesla tato slova
hlasem sotva slysitelnym a S o.
blicejem Cd matky odvracenVm.
"VSak mi nov1S vSeckO. dit6.