Enakopravnost. [volume] (Cleveland, O.[Ohio]) 1918-1957, 1947-07-07
(Nadaljevamje)

Opravila Sc je, in ker je We
della, da ne SINE kazati niti SEN
cice razburjenja, je posedela ne
kaj minut cisto tho, in sc silila,
da bi bila mirna. Nato je sla
doll. Men MOI je bill pozajtrko-
val in odsel. Ma vse, kar je po-
celia, ma vsako besedo, XII jo je
izpregovorila, Sc je zdaj nekako
zacudena nasmihala, kot da gle
da, kako igra MEN prejsnji JAZZ,
XII ga je zavrgla kakor stare
obleka, komedijo njej v zabavo.
Tudi je nj prav mic vest pekla,
&c je pomislila, da Sc je odloci-
la "a nekaj, kar bo dobrega
polkovnika tako zabolelo. Sal
ga ina rada - pa to nina po-
mena. Ona je ze mimo tega. Mic
nina pomona - mic ma tenn sve-
tn ne! Zabavno Sc il je zdelo,
da 81 stric in teta napak razla-
gaia MEN sinocnji izprehod po
temnem vrtu, napak memo mir
most in vedrost. In oh prvi pri-
liki je izletela IL hise in sc iz-
muznila "a tisami proti reki. Ko
je prisla mimo mesta, kjer jo je
njen MOI potegnil k sebi, da je
morala poklekniti ma travo, jo
je obslo nekako presenecenje,
da Sc je dala tako zastrasiti.
Kaj pa je on? Preteklost! Mic!
In letela je dalje. Natanko 81
je zapomnila breg nasproti sta
rega topola. Tam bo prav lahko
stopiti v coin. Toda ostala ne
bosta tel temni zajezi. Ma ono
stran pojdeta, v tiste gozdove,
liza katerih je sinoci izsla luna,
v tiste gozdove, odkoder Sc il
smejo vsako jutro golobje, IT,
ste gozdove, tako polne poletja.
Kako bo nazaj grede pristala,
ne bo nihce videl, zakaj v zaje-
ri bo temno kakor v rogu. In
ko je hitela, sc eez ramo ozira-
la nazaj in pazila, dokod sega
pri pretoku v zajezo svetla vo-
da. Kacji pastir il je obrsnil Ii
ce; videla je, kako je izginil,
kjer nj bilo vec sonca. Kako ma
glo je njegov srecni let V tisti
senci ugasnil, kakor bi sveco
upihnil. Drevje je tam prena-
gosto raslo - cudni stori in gr-
&c so imeli neznanske oblike ka-
kor velikanske posasti, XII te
prebadajo z ocmi. Zdrznila Sc
je. Nekje je ze videla te nestvo-
re z izbuljenimi ocmi. All, v
Monte Carlu, ko Sc il je sanja-
10 O tisti bikovi glavi, XII je str
mela cd obeh bregov vanjo, MO
pa je gnalo mimo in nj mogla
zakricati. Ne, zajeza nj srecno
mesto - tam ne ostaneta niti
minute. In hitreje nego pref je
letela po stezi. Brzo je bila cez
most, oddala je svoje sporocilo
in sc vrnila. Toda do osmih je
bilo treba prebiti Sc deset ur,
in zdaj Sc j nj vec tako mudi-
10. Ia poletni dan je zelela sa-
mo Ease, hotela ga je presanja-
ii, dokler ne pride on: ia dan,
"a katerega jo je vse zivljenje
doslej oblikovalo - dan ljubez-
nj. Usoda je cudovita! Da je ke-
daj pref ljubila; da je poznala
radost v svojem zakonu ne
bi mogla nikdar cutiti, kar cuti
zdaj, in cesar - to dobro We -
ne bo nikdar vec cutila. Sla je
cez pravkar pokosen travnik in
ma obrovu sc je vrgla vznak
med Sc stojeco travo. Dalec ma
drugem koncu so bill kosci. Vse
je bio prekrasno - mehki obla-
XII so plavali mad MO, deteljna
debla so j silila v dian, travne
bike so sc il hladno dotikale
lie; majhni modri metulji; ne
WIDEN skrjanec; duh po zrelem
senu; in zlate, caroline soncne
strelice ma njenem obrazu in
njenih udih. Rasti je zoreti v
poletno uro - 20 mora vse! To
je snoter Mvljenja! Minili SO jo
S,r; ,IJ1yo,,o; 1xoc sfroh Nix xyoS