Proletarec. [volume] (Chicago, Ill.) 1906-19??, 1946-12-04
ae PR|POV EDNI DEL ass
svojo pesem "Zakaj nazai?".

vas: IA1JuO VoG1lIu!
Da, nazaj V planinski raj!
TO pesem sem incl rad, ko
sem bill mlad. Potem sem poza-
bill manic, nasel sem mnogo dru-
9Th, pomembnejSih, sodobnejSih
pesmi. Zdaj SO mi 10 odkrili
Rihembercani.
Bila je mesecna noe. Dehte-
10 je pc pomladi. Pred globeli,
kjer so Sc ma pobocjih videle
cvetoce c~esnje, vsaka kakor en-
sam velik cvet, je stala visoka
CORA samo kot straSna, mrka,
~ocarljiva stena, in "a to goro
je Rihemberk in tia 81 je nekoc
zelelo Gregorcicevo utrujeno
srce. Takrat vas nj bila pozgana
in G%regorcica so vlekle gore.
Ampak &c bi bila vas pozgana,
hi pei o gorah in o pozgani vasi.
Rihembercani SO peli O gorah in
SO mislili tudi ma svojo pozgano
vas, kamor jih tako neodoljivo
Vlece vlece ...
"Mladostnih dni spomin. -"
Mladostnih dni spomin ma
vas, XII je zdaj pozgana, spomin
ma planine, XII Sc stole, spomin
ma tvojo rodno grudo, ma cveto-
&c breskve in cesnje in tega
spomina nj mogoce ubiti.
Rad imam petite. Toda &c po-
jo ljudje, XII SO V vojni zgubili
svojo vas in 81 zele nazai, po-
tenn je tezko izraziti visa trpka
in vendar vzviSena custva, XII te
prevzamejo. In &c jo zapojo Pri-
morci z vsem svojim vrocim Gu
stvom, potem je to Sc mnogo
lepSe. Lahko, da .kje ma svetu
ljudje lepSe POLO, toda tako IL
srca, kakor SO zapeli Rihember-
CAM to pesem, Sc nisem sliSal
peti. Hvala jim "a to lepotol
Zdaj VEN, dezela pesmi je to.
Zdi Sc mi, da tam nj v~praSanje
o tenn, ali Una kdo peti ali ne,
marVec samo, kakSen glas pole.
Mislim, da POLO vsi brez izjeme,
samo V glasovih Sc ~razlikujejo,
v lepoti ne. Lepo vsi POLO, Sc
boil S custvom. NaSi Prekmurci
POLO zateglo, utrujeno, z nizki-
mi, tezkimi glasovi. Ma Pri-
morskem, Sc mi zdi, POLO dekle-
ia vsaj "a oktavo wise, ampak
obcutek imam, da bi lahko pele
Sc wise. Mexico je nekdo dejal,
da POLO kakor slavci. Ne, POLO
kakor ljudje, ljudje S prepolnim
srcem, cisto, opojno. Rekel sem,
da Sc mi zdi, da ljudje POLO, ka-
dar g~oVorijo. Sc vec: zdi sc mi,
da govorijo cato, ker Sc govori-
ca sproti spreminja V pesme, in
smeh nj vec smeh, ampak prav
tako pesem OdpreS usta in &c
poles, vse je pesem.
{ Kjer je sonce, kjer je vecna
pesem, mora biti tudi duSevno
zdravje, mora biti vedrina. "a
hoce Sc ii, da bi srkal vase to
vedrino in to pesem, da bi Sc
opajal Z MO. Tu nam lie precesto
vsega tega manjka. Ne VEN,
zdi pa Sc mi, da Sc vcasih re
kar namenoma naduto drzimo.
ola Sc re ne znamo zasmejati, ne
cato, ker bi nam bilo neznosno
ma svetu, marvec ker smo Sc V
Starih cash tako navadili, ko
smo Sc bali, da ne bi bill dovoli
dostojanstveni pred preprostimi
ljudmi. Bog sam vedi, zakai
Sc danes Vcasih nosimo S seboi
tie sVoje mrke, hudo zamiSliene
obraze, neredko re kar ohole,
kakor bi bill z~aljubljeni V to
SvoJo nepotrebno resnost. Mini
Je vendar cas-, ko je bio treba S
taklmi obrazi plaSili preproste
ljudl. 1mamo "a sabo mnogo
trpljenja, OBJ naSi poti Stiri leta
nazaj SO sami grobovi. Toda bo-
docnost pred nami je vendar
svetla, lepa. Nj treba lahkoIni-
selnega smeha, toda V veri V
svojo bodocnost Sc vendar lahko
tudi nasmejemo, in V sproSceno-
sti, XII smo jo dosegli, smemo il
srca zapeti. Rihembercani so
brez strehe in vendar niihovo
srce Sc vedno pozna pesem. Clio
vek, XII nj okrnel, Sc mora vcasih
zasmejati, mora vcasih zapeti.
Tudi il svoje knjizevnosti ne
smemo pregnant vedrine in sme-
ha, nasprotno, poiskati 10 mo-