Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1946-10-18

Doktor rychle sahl pc klo-
bouku. eco pax Sc stale? Po-
die echo tax soud1s?"
"Krvac1 hrozne z list, nesly-
81 a nezna mas" hoTekovalo d.
t6, ale pojednou Sc utisilo a u
slzene modre oci S nevysovnou
d1Gv6rou obratilo k doktorovi.
"V1m jiste, az pTijdete, re Sc
Ease v~zpamatuje, re il pomd-
zete!"
JindTe vystoupila rosa V o.
ci. Vyjev ten zdal Sc il podob-
ny tomu, O nemz Sc mluv1 V BIZ
bli, kde sestra Lazarova pTi-
chazi ku Kristu a S neomeze-
nou dGv6rou prav1 k nemu:
"Pane, kdybys u mas byl byval,
iist6 by bratr mas nezemfel!"
o, jak zdal Sc il ten doktor vel
kym a dobrym! Ia to PAM re-
ditelOvou nedOjal ten pr1beh a
nj "a max. Obrat1c Sc k sve-
mu choti, Tekla mu:
"Nesnesitelnl Tide! Nemajl
mic iineho ma starosti, nez ma
Seho doktora obtezovati," a k
doktorovi della, krcic rameny:
"Obdivuji vas, mily pT1teli, re
stale Sc tolik obetujete pro tn
zenu, O n1z pfece v1te, re il ne
nj pomoci!"
"Milostpanl, povinnost je po-
vinnost!" del doktor klidn6 a S
dklonou vySel z bes1dky, pro-
vazen Anezkou. - Jindra d.
vala sc "a MIN, dokud nezmi-
Eel mezi kerr, obklopuj1cfmi
dviTka zahrady. Srdce chve-
10 Sc il V prsou. o, jak no mi
lovala, toho, ktery pomahal tr-
pfcfm, ktery vSecky lecil, vsem
Sc obetoval, kdyz pomoci jeho
potTebovali - jen j nepoma-
hal, jen jejf dust neuzdravo-
val a ia Sc trasla touhou pc
mem, a nebylo il pomoci --
DruhY den vypravila Sc ma
vStiviti Marjanku, O nlz vede-
la, re Sc Ease "a mdloby vzpa-
matovala, cd Anezky, kterou
potkaIa We dveT1ch kostela,
kan sla Sc Ease pc dlouhem
case pomodlit. Nosilat sve no
re S mista ma misto a nevedouc,
kde by je odlozila, zasla do
kostela. Ba, bylo tam ticho a
klidno. Barevnym sklem oxen
MIN vnikal tam proud svetla,
a ma chud6m oltaTi hofely jen
dive rotate svice. Varhany
dnes nehraly, jen kosteln1k
ipdnotvarn6 odT1kaval ruze-
nee.
Jindra sedela V poslednf la
vici, divala Sc ma oltaT, a kid
pomalu kanul do jeji duse pfi
pohledu ma zmuceneho Krista
ma postrann1m oltari, jehoz ztr
mule ruce pnuly Sc vzhuru.
Kdyz pax venku hlasila Sc k nj
Anezka, pTedsevzala 81 navSt1-
viii ubohou Dolezalku.
SkuteCn6 take odpoledne
setkavame sc s nj ma poln1 ces-
tx cd jarni rozpouste jeste Wy
mlet6 a rozblacene, vedouc1
do Chvalkova. sla zvolna,
chvflemi sc zastavujlc a z hlu-
boka ~vdechujlc svez1 jarni
vzduch, V nemz sveholil skfi-
van oku nezvestny, pouze stu
chu S ~ohlasuj1ci svymi trilky.
Zpfval O lasce ci marne touze?
Nebo to jen Boha chvalil, jak
Sc pfse? Kdoz vi, IDA toto
male ptacf srdecko t1sn1 neja-
Ike hofe. Zabyvajic Sc takovy-
mi myslenkami, dosla pomalu
az k chvalkovskym chatam.
Vsecky byly nakloneny, ia v
bravo, ona v levo, dOskove sire
civ potrhane, mala okna papi-
rem zaIepena, kde schazelo
sklo, a re vsech dfvala Sc nou-
re a nedostatek.
I ia Dolezalcina chaloupka,
chudak, nejak utrpela letosnl
zimou. Zdivo vydrobeno a
dTevo ztrouchnivele; schazela
iako jejf majitelka, kterou jim
dra stezf poznavala.
Jak spicata byla jejf brada;
lax zluta lie! Jak dlouhe JeJl
prsty, a jak vpadla prsa. Vsak
nohasle jej1 oci Sc rozj asnlly
kdyz ~spatfily Jindru zdravou
2 iarnim vzduchem zruzove.
lou.
"Bud pochvaIeno nebe, ze
iste Ease zdrava, ma dobra be.
rusko!" tiskla slabe jejl ruce
"M6la jsem starost o vas a mo
dlila Sc "a vas i Ia pana dok
tora!"
81 jakou pax starost." usma
10 co dfvka smutne, "kdybycI