Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1946-05-03
MA CEJKOVE
NOVELA. Napsal BEDRICH MORAVEC.

NapsaI BEDRICH MORAVEC.

Vysokymi okny sv1tilo slunce
do sine seste tf1dy gymnasia a
ozafovalo hlavy student1 nut1c
je, ably Sc ohl1zeli k okndm a
d1vali Sc ven, do parku pred
skoln1 budovou, kde bylo leto
Sc vesmi svymi lahodami vab1c1
k prochazkam, kdezto v uza-
vfene tr1de pTednasel professor,
jehoz prednaska nedovedla pre-
konati vabivost toho venkovske
no slunecka. Tentkrat sc We
vyss1ch trfdach stTednfch skol
ucilo jeste nabozenstvf jake
predmetu povinnemu a d1lezi-
ty tento precinct We vyssich tTf-
dach zarazen ma hodinu prvn1,
kdy Ouch studentG je pc noe
MIN spanku jeSt6 svezf a scho-
pen naslouchati hlubokym a ne
pochopitelnym tajemstvim, ja-
kymi oplyva kazda v1ra.
Ia kathedrou stal katecheta,
hubeny, S prizloutlou pletf, roz-
hazuje rukama, mluvil nerves.
ne, stale Sc zlobe, re nemGze
doc1liti nalezite pozornosti, ac-
koliv mysterie, o nichz pov1dal,
byly prece nanejvys zajfmave.
V prvnf lavici tlusty nejaky
student pov1dal svemu souse-
du: "Je to, jake by clovek cho-
dill stale do kola. Vzdycky pTij-
de zas ma totez m1sto, ale ven z
kruhu Sc nedostane." Soused
Sc usmal a pod1val sc k oknu,
jfmz dopadaly ma skolni lavici
jasne paprsky slunecnf. Posled-
nj tito diva STUDENT, kteT1 dosud
byli vyklad katechetGv sledo-
vail S pozornost1, dali sc zlakati
letnim sluncem. Ostatni uz da-
vno nedavali pozor. Hubeny
katecheta mrzute zavTel knihu,
z n1z dosud vsecku tn ucenost
pTeleval do hlav jinochG a Tekl,
jake by tenn mladym lidem
chtel nasaditi n1z ma hrdlo
"Pfistf hodinu budu zkouseti,
co jsem dnes prednasel.'
Okamzite obratily Sc vsech-
ny kucerave hlavy s buclatymi
obliceji a prvn1m nadechem
muzneho vousu cd ozarenych
oxen a oci modre, cerne i sede
zahledely Sc udesene v perga-
mentovou tvaT katechety. Ia
diva dny budou Sc vsecky ty ne
pochopitelne veci zkouseti a nj
kdo dnes nedaval pozor ma
pTednasku. V tom oval sc ma
chodbe zvonec, naznacujfcf
skonceni prvn1 vyucovac1 hodi-
ny a STUDENT 81 oddechli, jake
by byli vysvobozeni z ocistce.
Druhou hodinu byla latina.
Prisel do tTfdy professor S bez-
vyznamnou tvaT1 a osklivou ko-
ri bradou neurcite barry. Po-
dobal sc sp1su mistru krejcov-
skemu nez ucenemu eloveku.
Kdyz vstoupil do tT1dy, byl tn
hluk, nekteT1 STUDENT d1vali sc
okny do parku a hledeli sc ted
dostati nepozorovane do lavic.
Professor Sc pod1val k oknGm a
usmal Sc. Ovsem, venku bylo
leto. to laka ven. Ale nejbliz
Sim okamziku nabyla profeso-
rova tvar vazneho vyrazu. Skol-
nj rok je ma sklonku, je treba
rychle doplniti vedomosti jino-
CHI. Prob1raje nektereho RIM
skeho klasika zacal professor
pTednaseti. Cinil to takovym
zp1sobem, re "a chvfli vsecky
oci byly ma neho upTeny S ne
vsednf zvedavost1 a nikdo re
student1 nevzpomnel, re venku
ie leto a teple slunko re sc VII
ra okny i do trfdy. Professor
mluvil a mluvil a usmlval Sc pr
tom. Hodina uplynula jake vo-
da a oval sc ma chodbe zvonec
naznacuj1cf skonceni druhe Wy
ucOVacl hOQlny.
Tento professor ,byl V seste tfi-
de tTfdn1m, jakmile tedy ma
chodbe skoln1k odzvonil, profe-
sor wal pero, ably do trfdni kni
by zanesl, kdo schaz1. Nescha-
Eel nikdo a tato 1rednf zalezi-
tost byla tedy odbyta v n6koli-
ka okamzic1ch, kolik jich pro
fesor potfeboval, ably do tffdn1-
ku napsal nicku. Pokynul po-
tom rukou a STUDENT hrnuli Sc
ven, ably des1timinutovou pre-
stavku ztravili ma chodbach.
"Elbete, pojdte semi" zavo-
lal professor do hluku povstav-
Sim odchodem studentG.
Vystoupil k nemu ma stupef
jinoch vysoke, stfhl6 postavy, s
hezkou hlavou, jej1z oblicej by
vsak trochu pohubly, ale "a tt
-IoI:Io IL ;;o1>~o% 4oo oIo 6