Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1943-02-26
ROMAN.

va, Jen ST pOspeSte. Chteli jsme
j1t rano," pravil dale, obraceje
Sc k Tarchalovi, "ale m6li jsme
nutnou praci, S n1z jsme 81 mu-
sill posp1siti. NJ, dobfe Sc sta
10, aspon jsme sc te dockali."
Tarchala nev6del jeste, oc Sc
jedna, echo ii Tide cd neho chte
il, O Gem mluv1. Zdalo Sc, re
vytTest6n6 jeho oci cekaj1 ma
vysv6tlenf.
"Josefina udelala venec,"
pravil znovu objeven1m Sc Tar
chaly oziveny hrbacek, "nenf-
liz pravda, re je hezky? Chte-
Ii jsme dat slouziti "a nebozku
msi svatou, ale k cemu kneze
past, lepe dati to chudym, tot
Bohu milejs1 obet - nen1-liz
pravda? A otec pTichaz1."
Slova ia tykala Sc stareho
klemp1Te, ktery sc prave We
dveTfch objevil.
"Jak sc mate, otce? CO Wy
tomu Tfkate? Take jste tvrdil,
re Marek zapomene ma vyroc-
nj den smrti sve Tekly. Odpro-
ste no nynf, otce, "a tn kfiv-
du."
Nynf teprve sc Tarchala do
v6deI, oc Sc jednalo, a zacerve-
nal Sc az k Ocim SUDDEN, re pO-
ctivy Hynek %pripomenul mu to,
nae ami nepomyslil. Kdyby byl
vedel, proc pTijel! Tarchala
neodvazil Sc k%lemp1rovi do oc1
pohl6dnout, kdyz mt tento ma
znamenl, ably mu odpustil; ru-
ku podal, neb byl jist, re neza-
sluhuje toho stisknut1.
"Myslil jsem, re privezes nam
take syna," pravil dale hovor-
ny Hynek, "ale pravda, nyn1 je
lima, takove d1tko by Sc mohlo
nastudit. Je zdravo? Hodne?"
"Dfky Bohu, hodn6." odpo-
v6d6l Tarchala.
"Josefina pTipravila mu va
zaneho maly darek. Ukaz to-"
"Hynku, jsou jiz tri hodiny a
ma hrbitov je daleko."
"Pravda. Pojdme, pozdeji
ii to ukazu, dnes prece neodJe-
des?"
"Chci jeti jeste dnes."
eco t9 napada? V noel, tolik
mil. Zdstanes u mas = pres
noe - nepust1me to-"
"Jsem jiz pTipravena," pra-
villa Josefina, vzavsi do ruky
v6nec.
"Tedy pGjdeme!"
Odesii tedy vsichni; rozumi
sc, re sci s mimi Tarchala. Vie
ri sem jake PLAT do Creda;
pfiSel koupiti strev1cky pro mi
lenku a musil jit oslavit vyroc-
nj den 1mrti nebozky zeny.
Kdyz prisli ma hTbitov, schy-
loval Sc jiz den ku konci. "a
padai1c1 slunce cinilo ma stene
tmavych smrkd takovy DOZEN,
iakoby sto lampicek horelo ma
stromech a krvave paprsky
zbarvily r6zovym svetlem snlh
ma hrobech, ma nichz nohy pta-
XII z6stavily trojite stopy. Cd
hrnuli snfh S kamenne desky a
Josefininy sestry zapalily tri
lampicky, ktere S sebou prime
sly.
Hynek pax postavil Sc ma
hrob a vystoupil ma spicky, ably
snail s krfze suchy venec sne-
hem posypany a ma jeho misto
zavesil novy.
"Snad jej zavesite wy" ia.
zala sc Josefina re slusnostl
Tarchaly.
"Pravda, at jej sam zaves1.
Jemu to pravem pf1slus1, neb
jest jejfm muzem."
Josefina podala mu venec-
Tarchala sc no chopil. Byl po-
divine vzrusen, bledy jake cd
souzenec, neb mucila no hroz-
ne ia vfra tech poctivych lidl v
ieho naklonnost k zene. Kdy-
by Sc mu byli chteIi vysmfvat.
nemohlo Sc jim to l6pe zdafiti
nez nyni, mimovolne trapili no
svou dobrotou. S vencem v ru-
ce vystoupil ma stupen pomni-
ku, vsak v tom okamziku, kdyz
chtel v6nec ma kT1z zavesiti,
sklouzl a padl do snehu. To nc
jeste vice vzrusilo, neb byl po-
vercivym a povazoval pfihodu
tn "a znamenf, re duch zenin
odehnal no cd hrobu a nepreje
81, ably vykonal tn sluzbicku
Neodvazil Sc jiz pfibliziti sc
podruhe. Hynek no zastal 9
zavesil venec ma kr1z. PAX vsi.
chni poklekli a zacali Sc zs
zemrelou modliti. Nastalo slav'