Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1940-03-08
Napsal BEDRICH

sc ted ma neho uplralO jake
nejakou nemou otazkou nebC
c1msi podobnym. Cely innate
ny t1mto pohledem, pozdravi
d1vku mlcky a chtel prejlti ko.
lem nj
"Krasna vyhlfdka. Vidte
pane inzenyre?" oslovila he
divka dekujlc "a jeho nemoU
1klonu kyvnutim hlavinky. A
Ease sc ma neho tax milounce
usmala.
Jindrich sc z~astavil. Byl je-
Jim osloven1m jeste vice zma-
ten. Odkud no INA.
Pozorovala jeho rozpaky a
Tekla vesele: "Vzdyt my sc
zname, pane inzenyre. Jsem
Helena Seidlerova. Ovsem Sc
znamili jsme Sc tehdy ma lede
jen krate."
"Prominte, slecno," Jindfich
Sc rychle uklonil. Memoir
jsem 81 vas oblicej tenkrat
vtisknouti v pamet. Bylo uz
sero a pax pochop1te mole ten
dejsf rozcilen1. A cd tie DOLBY
nemel jsem %poteSen1 setkati sc
s vami. Ale S panem bratrem
mel jsem w cest Sc seznamiti
Setkavame Sc v "Sokole" a ia
Ike v zpevackem spolku.'
Helena prisvedcila hlavin-
kou: "V1m = bratr O vas cas-
to donna mluvf. Nechcete sc
posaditi, pane inzenyre?"
Ukazala mt ma mfsto vedle
sebe a JindTich usednuv, fekl
"JeSte jsem yam, slecno, dlu-
zen d1ky "a ty krasne hyacin-
thy ktere jste mi poslala."
Pod1vala Sc mu do obliceje
trochu rozpacite a zeptala sc
"A je tim darem splacen MIL
dluh?"
"Uplne, prosfm," pospisil 81
odpovedeti.
"a CO jste S mimi udelal?"
"Kdyz odkvetly, uschoval
jsem cibule, abych je pf1stlm
jarem opet zasadil.
Zakyvala spokojene a rekla
"Krasn6 kvetiny, jen skoda, re
kvet jejich netrva dlouho.
Nadherne rozkvetou, libe vo-
nj, ale vsechno jen kratce, a
clovek must zas cekati rok,
chce-li Sc S mimi opet potesiti.
A nekdy Sc to ami nepovede,
verte mi. Hyacinth je nevdec-
ma kvetina. Vzdycky 81 mysl1m,
re je obrazem nestalosti lid
skeho Stest1."
Pov1dala to hlasem obestre-
nym jakymsi smutkem.
JindTich bezdeky Sc usmal.
Tento ton docela nesouhlasil s
tvaT1 Heleninou, ba kontrasto-
val primo S mlad1m dfvky.
"Divky We vaSem veku ne
mohou pfece jeste mluviti O ne
stalosti stest1," rekl. "Div1m
Sc, slecno, re vas hyacinthy pTi
vadej1 ma takove neobycejne
mysl6nky."
Helena ma neho pohledla, a
uz Sc zas usm1vala.
"Snad je toho pT1cinou toto
ticho hTbitova a ten posvatny
zde panujicl kid. "Byvate tn
casto?"
"Ja?" zadivil Sc JindTich.
"Jsem tn dnes poprve. CO bych
zde pohledaval?"
ga tn byvam casto," hovo-
fila. "Je to me zamilovane
m1stecko. Jsem tn vzdycky tax
spokojena, protoze sem nikdo
nepfichazi. IDA Sc mi, re zde
mezi temi hroby duse cloveka
je jaksi povznesenejs1, jak
bych yam to rekla? Clovek je
zde v pravde zboznejsim nez
mezi zivymi lidmi, kteTf Sc "a
mestnavaj1 jen svymi vsednl-
mi starostmi o vezdejsf 1.-Two
byt1."
JindTich pohledl ma Helenu
udivene, ale ona Sc usmivala,
Potion zakyvav hlavou fekl:
"Uz YAM, slecno, rozumim.
Zamilovala jste 81 itchy hfbi-
TOW a stala jste Sc samotarkou
a osamocenost sama o sobe We
de k takovym vaznym myslen-
kan, kter6 vsak mladf neslusl.
ia Size pohlfzim ma zivot take
trochu jinak, nez vetsina lidl.
ale jsem clovek prakticky, jak
uz to mil obor nese sam Sc
bou, a hled1m proto ma zivot
tax, jakym je skutecne. V tom
ovsem muslin S vami souhlasiti
re stestf je nestale, ale clovek
ma tom zmeniti nemGze mic, q
proto je marno o tom hloubati
Ostatne myslfm, re jsou tie ne