Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1939-04-21
GsuseNc

1OAAAACO1d DC AC1lhd, AOo-11 JIG
tn jeste misto, kde by smrze
molly rdsti. Spatfila, re z pro
tejs1ho vysokeho lesa vystoupil
Janovsky, rucnici ma ramene a
v ruce hill. SpatTil il hned a
zamaval perenym kloboukem
ma pozdrav a potion hned "a
meril sve kroky k nj.
Zarazila Sc a byla jeho OBJ
jeven1m sc nepTfjemne dotknu-
ia. Naposledy 81 Dude mysliti,
re pTisla do lesa k Will nemu.
Proto nez k nj dosel, nachazela
sc v stavu mrzute podrazdeno-
sti, zamracila Sc a oci j swiftly
Uneven.
"Dobry den, slecno Lenko,"
pozdravil, kdyz k nj dosel a pc
daval il ruku. "Jake stastne
nahode dekuji, re Sc S vami
setkavam v lese?"
Ruky mu nepodala, ma jeho
pozdrav odpovedela jen leh-
kym kyvnut1m a Tekla: "Pfisla
jsem nasbirat nekolik smrz1
ma macku." A nastavila mu
kosfcek, ably Sc pod1val, co ma
sla. A potion hned Sc otocila
k odchodu. Jak vykrocila, ia
novsky Sc k nj pTipojil:
"Doprovodfm vas k pokraji
lesa."
Nepohledla ma neho a Tekla
tvrde: "Nemusel byste k Will
mne pr~erusovati svoji sluzebnl
obhIidku. Treffm z teto pase-
ky ma silnici; byla jsem tn pred
tydnem S PAM spravcovou."
"Slecno Lenko, snad YAM
mdj pr1vod nenf nepr1jemny."
z hlasu Janovsk6ho vyzn1val
jake itchy boil.
"Je jenom zbytecny," odve-
tia Ease tax tvrde.
Janovsky zbledl a kracel NIL
cky vedle nj. Sli ted zelenym
prusekem smerem k silnici.
PrGsek byl pc obou stranach
lemovan smrkovym mlaz1m, V
n6mz p6ly cervenky a popiso-
valy sykory; kukacka v dalce
stale jeste kukala a "a pasekou
We vysokem lese vabil divoky
holub houkanfm svou holubici.
Vsude plno radosti, lasky a tou
by. Oba pc prdseku kracej1c1
NELL take srdce pine touhy, ale
jejich touzen1 rozchazelo Sc
rGznymi smery a nebylo Gle, u
n6hoz by jejich touhy dosly
spolecneho vyplnenf.
Janovsky pojednou pfedesel
Lenku, zastavil Sc pred nj, do
nutiv il tax, re musela stanouti
prot menu.
"Slecno Lenko," rekl neoby-
cejne vzrusene, "skutecne ne
date mi nejmens1 nad6je, re
byste Sc mi kdy naklonila ales-
pom trochu? Slecno Lenko, a.
lespon trochu - tTeba jen ia
kovym pTatelstv1m, ktere umoz
nuje souzit1 dvou lidf. Memoir
la byste sc mi nakloniti alespon
tax, v1te, jake name radi do
breho kamarada?"
Lenka pohledla Janovskemu
do o~bliceje, oci JEFF byly ma ne
no upfeny pevne, ale vyrazu
pr1zniveho nemely.
"Vypustte to vsechno z mysl-
Ii, pane adjunkte," fekla S le-
DOWN klidem. "Mezi Mani ne
dojde nikdy k zadnemu sbli-
zenf. Opakuji YAM to stale a
divlm Sc, proc mi nechcete We
Titi."
"Slecno Lenko, nesmilujete
Sc made mnou ami tehdy, kdyz
vas ma sve spasenf ~ujistuji, re
bych nemohl dele snaseti sva
dusevnf muka, kdybyste mi ne
ponechala .alespon nadeji, re
pozdeji -"
"Nemozno, pane adjunkte.
Bud Sc mi vratf, koho miluji,
nebo sc vdbec nevdam. Pro
jinou lasku uz nikdy v mem
srdci mfsta nebude. Jedine,
co yam mohu rfci je, re lituji,
re jste Sc zamiloval prave do
mne, ktera vasf lasky nikdy O.
D6tOVati nomi1Zo a nphude"
"Je to vase posledn1 slovo?"
"Poslednf, pane adjunkte. A
take nezmenitelne."
Gale berete-li mi veskerou
nadeji, mohla byste to uciniti
alespon jemnejsfm zpdsobem."
"Nedivte sc mil" rekla
trochu popuzene. "Vase ope-
tovanf navrhu pTipravuje mne
o dusevnf kid a mutt mne pre-
mysleti o vecech, ma ktere bych
rada z~apomnela."
Janovsky trhl sebou pre-
-~<1 -uX1o11 -.NsI-o