Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1939-04-14

rySy. nluDOkOu q SCCJ-
ne hlubokou lasku. Dive proti-
Wy, ktere Sc nedaly vyrovnati,
ami vzajemne We svych 1cin-
cfch otupiti, ale ktere tn byly
jake dive samostatne pevne ska
ly, z nichz jedna je z cerne a
dive skaly nesejdou, nikdy nell
re z jejich kamene vytvofiti
balvan belocerny, kazda je-
itch soucastka ma veky podrz1
svou barvu pGGvodn1.
A prece objevilo Sc dnes v
srdci Lencine neco, echo tn
jindy nebyvalo, co prislo nah
lie, aniz tomu Lenka chtela.
Lenka. Janovskeho litovala!
Ale jen tax, jake litujeme ne
koho, komu nemGzeme nebo
nechceme pomoci.
Zvolna zdvihla hlavu. Obi
cej jejf byl vazny, ale mol
vyraz nezlomneho rozhodnuti
a krasne jej1 oci hledely ted
sc studenym klidem do tvaTe
Janovskeho.
"Byl jste upfimny, pane ad-
junkte," hovorila, ale uz ne
tax ustepacne a tvrde, jake S
MIN mluvivala drive, "proto bu
du i ia uprfmnou. Ones VAN
tedy veTfm, re mne mate rad,
ale muslin vas proto prositi, "a
byste ma mne zapomnel. Zenou
vasi nemohu Sc staff nikdy, &C
koliv navrh vas mne velice te-
ST."
"Tedy mate milence?" zvo-
lal zdesene.
"Chcete vedeti pravdu?"
"Slecno Lenko, proslm vas,
reknete mi rpavdu!"
"Budiz! Byl jste uprfmny,
budu i ia. Miluji hocha S KITE
rym jsem vyrostla, ale ma nase
spojenf neni ma dlouhou radu
let nadeje. Nevfm take zdali
nenf ma dlouhou radu let made
je. Nev1m take zdali jeho las
ka Ike mne neuhasne behem let
a zdali Sc jeho srdce nepriklo-
nj k jine d1vce. Ale to vim il
ste, re ia mu svou vernon las
ku dochovam nezmenenou do
poslednfho sveho vydechnut1.
Nahlednete tedy jiste, pane
adjunkte, re byste nemohl uci-
nit svou zenou dfvku, ktera
kdyby jeff vsecky nadeje byly
zklamany, prece jen do smrti
mela v srdci obraz jnieho mu-
re nez sveho skutecneho man
zela." = Zraky Lenciny zabo-
dly Sc ted do obliceje Janov-
skeho zpytavym pohledem By
la jista, re tam spatT1 trpke
Zklaman1, tupou resignaci.
Jmena techto zevnich znakG
pocitd neznala, ale pocity sa-
me znala dobre re sve vlastni
zkusenosti. Ale byla pTekva-
pena, ~spatrivsi, re Sc Janov-
sky nepatrne usmal.
"Slecno Lenko, dekuji YAM, re
.iste mi odhodlala tajemstv1 sve
a nemus1m vas snad ubezpeco-
vati, re co jste mi ted fekla,
z1stane mne jake pod sedmi
pecetemi. Ale veskere nadeje
Sc nevzdavam. Pov1dala jste
re byste toho, ktereho ted mu-
lujete, milovala do smrti, j
kdyby VAN zIstal nevernym.
Slecno, tomu neverim. Nenf ma
svete dfvky, ktera by tohle do
kazala. Naopak jsem pTesved
cen, re by ovsem zklamana las
ka zpdsobila VAN veliky boil, a.
lie pax mole uprimna a nena-
rocna laska mela by Dol, ale
pax mole uprfmna laska mela
by "a 1kol tento vas Dol v!oji-
ii. Nevzdavam Sc na> ie.
Nemci mali velmi vtipne pxi-
slow = "Komt Zeit, komt
Rath'', Rozum1te tomu?"
USmala Sc JakS1 SebeVedO-
me.
"Mela jsem dobreho ucitele
= vlastne otcovskeho prftele,
ktery nejen re zivil mole telo,
ale snail Sc take zdokonaliti
moi dust. A z tech drobtd
nemciny, ktere znal a sym de-
tenn sdeloval, dostalo Sc mi
stejneho dllu jake jeho Vast
MIN detem. Nebylo mezi Mani
detmi vGbec bez rozdilu. Ri
kaval: "Kolik jazykI clovek
Una, tolikrat byl ziv". Rozu-
min tedy, co jste tim nemec-
kym pofekadlem mini, ale ma
mas prfpad to, veTte, neprileha
dosti pTesne."
l.. "Slecno Lenko, Wy mne pre-
kvapujete!" zvolal Janovsky s
nelicenym nadsenfm. "Poznal
1r@.. L.~ - W r<N/i