Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1938-06-03

ktefi dokonce tvrdili, re "a tri.
Pravdu nemel nikdo. Costa do
vlasti trvala pres tyden, ale
den pc pr1chodu do Czech byli
stars1 voj1ni propusteni a roz-
b6hli Sc do svych domovG, ja-
ko kdyz do vrabcG hod1 cepicl.
Uplynulo dvacet let. Vseli-
jak sc mnou osud zahraval,
ZTfdka kdy ukazal mi pT1v6ti-
YOU tvaT, nekdy pc mne bla-
tenn hodil, nekdy i kamenem,
ma st6st1 vsak vsechny ty jeho
rany nebyly tezk6 a brzy Sc
zahojily.
Ma okupaci Hercegoviny
jsem .vzpomfnal caste, caste
jsem O nj take vypravoval sve
zene a detem, pozdeji upomin-
ky trochu vybledly. Ale vyro-
jily Sc zas nahle, kdyz ma mne
padla padesatka a bradu i hla-
WI najednou pokryl mi sn1h.
A tn me zena pTekvapila po-
divnym navrhem.
"Poslechni, muz1cku, coz a.
bychom 81 udelali do Hercego-
why vylet?"
"To je napad!" rekl jsem
prekvapen. "Takovou dalku.
Snad bys ami tie cesty nevydr-
zela."
"Jdi, blahovy," rekla mi.
"PoTadajf ted z Prahy vyletni
cesty az do CaTihradu a do A
lexandrie, elm je prot tomu
costa do Hercegoviny? Jsou
tam ted spoTadan6 pomery,
komunikacnfch prostTedk1 hoj
most, pohodln6 hotely We vSech
v6tsich mestech, mohli bychom
tam V let6 zajeti. Spatrila
bych rada ia mista, kde isl pro
I'll sva jinosska leta."
PROT takovemu argumentu
zenine nedalo sc ovsem mic ma
mitati, ale prece jsem jeste u
cinil slaby pokus.
"To bychom vsak museli Ma
pred jeti do Prahy, abychom
Sc zeptali chlapcG."
Nell jsme totiz V Praze tTi
studentiky.
"Tak tedy pojedeme jeste
tenhle tyden do Prahy," rOZ-
hodla Sc zena kratce.
A jeli jsme tedy do Prahy.
Chlapci NELL z naSeho pficho-
du naramnou radost a hned
povfdali, echo ktery nutn6 po-
tTebuje a co mu jiste musfme
koupiti, a bylo toho tolik, re
jsem 81 to ami vsechno nepama-
toval.
Kdyz Sc hoSi O vsech svych
potfebach do syta vypovidali,
vytasila Sc zena Sc svym pla-
mem, re chce jeti do Hercego-
why a hned vSichni tTi hoSi by
Ii pfi tom. A Ease jim matka
vylozila, pojedou-li S sebou,
re Dude costa mnohem vice sta
tt, a re bychom jim tedy tech
rGznych potTebnych vecf gao
patfiti nemohli a tn hoSi hned
obratili a svorne tvrdili, re pra
We ted niceho nepotrebuj1, re
uz Sc vs1m do konce roku w.
drzf, jen abychom jeti mohli S
sebou. No, k Will tomu jsme
vlastne do Prahy jeli, tax jsme
tedy slfbili a chlapci mohli Sc
radost1 stropu chytit.
OdpOledne byla maticn1 slav-
most ma Zof1n6 a n~ejstarsf m16j
hoch hledel mne S ~neobycei-
nou vymluvnost1 pTesvedcti, re
je jen moj1 narodni povinnos-
tt, kdyz jsem v Praze, abych
slavnOst navst1vil.
Kdyz jest to narodnf povin-
nostl, tax Sc prot tomu nedalo
mic nam1tati, odlozili jsme te-
dy odjezd z Prahy ma zitrek q
eli jsme ma zof1n.
Lidu tn bylo jakoby nazdil.
ia Sc svou rodinou ovSem pc
zpusobu venkoVanG tlacil jsem
Sc do kouta a vyhledal still
hodne odlehly. tn vec znam
re zkusenosti. Posluha u tako-
vych odlehlych stold je slice
spatna, protoze sem c1snik ma
10 kdy zabehne, ale clovek jest
tn volnejs1, nez mezi temi hus-
te obsazenymi stoly a my Tide
zijlc1 ma venkove jsme zvykli
mlti kolem sebe hojne volne
prOstory.
U stolu, u nehoz jsme Sc u
sadili sedel uz n6jaky pan s
p6knym kastanovym vousem
pc spanelsku do spicky pristri-
hnutym, Sc skTipcem ma nose,
49, 1NI