Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1937-06-18

re jsou zivi a zdravi a re ted
obsazuj1 krajiny o~pustene Ra-
kusany. Ale Jen1k nepsal. Nj
ma vychazela denne listonosi
vstf1c, ale pokazde vracela Sc
zklamana a smutna. W Sc il
V srdci pl1zila desiva predtu-
cha, re snoubence jej1 nenl
mezi zivymi, nebo re lei ne
kde S tezkou ranou. Alespon,
kdyby nekdo postal zpravu,
kde Sc naleza, letela by k ne
mu, a kdyby rama byla sebe tez
81, Jeji laska a pece jiste by no
zachranily. Vzdyt Sc il to po-
vedlo uz jednou. Ted vedela,
proc sc S takovou neznost1 uja-
la bledeho legionarskeho po-
ruc1ka, kdyz no do Bassana pfi
nesli V bezvedom1 a proc il ma
plnovalo takovym strachem, re
Sc dlouho nechtel probuditi k
zivotu = byla to laska, ktera
pfi prvn1m pohledu ma mlade-
no Cecha vzklfcila v jejfm srd-
ci, jake Sc nahle rozvije zavre-
ne dosud poupe kvetiny, kdyz
ma ne padne teply paprsek jas
neho slunecka.
Tyto myslenky tally hlavin-
kou Nininou, kdyz sedela pred
vecerem pred mlynem roze-
smutnela tim, re opet jeden
den cekan1 uplynul bez vysled-
ku.
Chasnfk jdouc1 z~astavit sta
vidlo jednoho slozeni, oslovil il
poJednou: "Signorina, nekdo k
nam jeste prichaz1. Myslfm, re
je to vojak."
Nina vstala a pohledla ma
cestu vedouci cd m6stecka Ike
mlynu. Skutecne, nekdo sem
chvatal cd mestecka. Vojak to
byl; vyletel chvflemi blesk Cd
jeho savle, kdyz pc nj sjel pa
prsek zapadajiciho slunce.
Mama, jde k nam nejaky
voJak,' zavolala Nina otevfe-
nym oknem do pokoje a popo-
sla ma mustek vedouc1 pres po-
tok ma cestu. Cizinec byl je-
Ste tax daleko, re no nemohla
poznati. Mohl to byti nektery
bratr, ale mohl to byti take on,
pc nemz srdce JEFF prahlo. Nj
ma pfesla pres mGstek, a pojed.
nou Sc il srdce radostne zachve
10. Bratr zadny nenl d1stojn1-
KEN a nema tedy dlouhe savle
i must to tedy byti Giovanni
w Sc chtela prot nemu roz.
behnouti, kdyz nahle, jakoby
j chladna ruka mrtvoly .sahla
ma srdce. Coz jestli jen nekte.
ry legionarsky d1stojn1k prina.
81 sem zpravu O smrti jejfhe
milacka a jeho posledni pc.
zdrav? O Ninu pokousela sc
mdloba. V tom, patrne il spa.
tTiv, pr1choz1 rozbehl Sc klu.
sem. A uz no Nina poznala.
"Giovani!" vykrikla, ably j
We mlyne slyseli. A rozbehla Sc
mu vstrfc.
Jen1k, ~zastaviv Sc, rozevTe
naruc a Nina mu do nj primo
vletela. Plakala a smala Sc "a
roven, slova re sebe vypravit
nemohla, l1bala no skoro zufi
We a kousala no do tvar1 a on j
tiskl sobe a opetoval JEFF polib
ky. PTichvatal Pelora. Take
nemohl pohnutfm %promluviti
jenom Jen1ka objal a polibil NJ
ODE lice. A pax vedli Jen1ks
kazdy "a jednu ruku Ike mlynu
"Tati, Giovanni je ziv!" byls
prvn1 radostna slova, ma nez 81
Nina zmohla.
"To je ma mem videti," mutt
Sc Pelora do zertu, ale kn1r 81
mu dosud chvel rozcilen1m.
Ocekavala je signora Anet
ia; plakala radost1, az vzlyka
la. A pax uvadeli Jen1ka d.
domu jake We v1tezoslave .Kdy;
Sc rozcilen1 trochu utisilo, ma
stale vypravovan1.
Hovofil Pelora, nebot Min;
sedic vedle Jen1ka, jenom Sc u
smlvala a k nemu Sc tulila.
"A jak, zes prisel tax nahl'
a mic isl nepsal?" ptal Sc Pelo
ra.
"Nebylo mono psati," odve
til Jen1k.
Gale nase hosi psali stale
tyhle dni," namftal opet Pelor;
"Jsou nejspfse nekde u "a
loh," rekl Jenik. Gale u ma
nebylo ma psanf ami chvilky ca
su, byli jsme stale v horke laz
nj. Utocili jsme ma Piavu, F;
kdyz nam ceske pluky otevfel,
frontu, hnali jsme Rakusany
Madary pred sebou bez odde