Telegraf. [volume] (Baltimore, Md.) 1909-1951, 1936-02-21
napsal Wilkie Collins.

panu Franklinovi, re slecna
Louisa preje 81 S MIN mluviti.
Ash "a pGl hodiny ubfral jsem
Sc nahodou pc chodbe, z nlz
do panskych pokojd Sc vcha-
zelo a tn zaslechl jsem nahle
kirk. Zastavil jsem Sc a ma
slouchal. K nejakemu znepo-
kojen1 nebylo vsak priciny;
poznalt jsem HAS slecen Adle-
vitovych. Ale pres to vessel
isem do pokoje, kde s%polecnost
byla shromazdena, abych Sc
pfesvedcil, CO sc vlastne dele.
Svoji zvedavost zakryl jsem
zaminkou, re 81 chci vyprositi
nejakych rozkazu v pficine no
stiny.
V pokoji stala u stolu slecna
Louisa, jake by nejakym kou-
elem obestfena a drzela v ru-
ce neblahy demant plukovnika
Hornima. Pc prave a leve je-
il strane staly slecny Adlevito-
Wy a kdykoli demant zatrpytil
Sc novou barvou, pocaly hlasi-
tie kriceti, projevujice tax svdj
obdiv. Ma strane u stolu stall
pan Bohumil a tleskal rukama
jake velike dfte, pri cemz sta
lie opetoval slova: "Krasny =
prekrasny!"
Stranou u skf1ne s knihami
sedel ma zidli pan Franklin.
Byl patrne rozcilen a pohl1zel
k oknu. Predmetem jeho po-
zornosti byla milostiva PAM,
jez zady jsouc Ike spolecnosti
obracena, celia u okna vyna-
tex re zaveti plukovnikovy.
Kdyz mne spatrila, zachmu-
fila Sc jejf tvaf, tax re jsem Sc
az ulekl.
"Prijdte "a pnl hodiny Ike
mne do pokoje," pravila.
"Chci VAN neci r1ci."
Pc tech slovech vysla z po-
koje, majfc opis plukovnfkovy
zaveti v ruce.
Bylo zrejmo, re nebyla v
dobre nalade.
Chtel jsem rovnez odej1ti,
kdyz tom slecna Louisa mne
zavolala.
"Podfvejte Sc, Gabrieli!"
pravila drz1c mi drahokam
pred ocima.
Nynf teprve spatTil jsem Flu
ty d6mant ma vlastn1 oci.
Byl veliky asi jake slepici
vejce a zafil podivnym zluta-
wynn svetlem. Kdyz slecna v
ruce Jim pohnula, tn jake by
srsely z neho blesky. Zahle-
del jsem Sc ma demant. jehoz
zvlaStnl svetlo primo okouzlo-
valo.
Pc n6kolika bezvyznamnych
poznamkach byl .isem propus-
ten a mohl jsem jfti svoji ces-
tou.
Nesel isem jiz dol1 k celad-
ce, nybrz poseckal jsem ma
chodbe do uplynuti dolby, kdy
bylo mi j1ti k me velitelce.
Tusenl mne neklamalo. Mi
lostiva PAM byla velice znepo-
kojena odkazem plukovnika
Hornima a to tim vice, kdy Sc
il byl zm1nil pan Franklin ia
Ike O indickych kejklirich.
Kratce pred tim, nez melo
Sc zasednouti k tabuli, prisla
Ike mne mole dcera, ktera dnes
pc cely den konala sluzbu u
slecny, a pravila Ike mne d.
verne:
"Mam pro tebe za.jimave
zpravy, otce. = Slecna jiz Cd
militia jeho navrh.'
"Jaky a cf navrh?"
Gnu, navrh pane Bohumi-
l1v," dokladala dale mole dee
ra. "Nenavidim toho cloveka.
Je pfflis lichotivy a neuprfm-
ny. Pan Franklin jest zcela
jiny clov6k!"
"Odkud mas tyto zpravy?"
vyzvidal jsem.
"Videla jsem," pokracovala
mole dcera, "jak slecna ubfra-
la Sc S panem Bohumilem do
zahrady. Oba byli veseli a Ter
tovali spolu. Kdyz vsak Sc vra-
cell, byli jake vymeneni a
zvlaste tvar pane Bohumila
byla zakabon6na. Patrne uci-
nil slecne zahrade sve W.
znanl a byl odmitnut. Kdyz
NELL vyj1ti re zahrady, zasta-
vii Sc pan Bohumil a pravil:
"Pfejete 81, abych zde znstal
a pfece pochopujete asi, re to
nemozno pc tom, co sc stalo."
Slecne spesne k nemu Sc o.
bratila rkouc:
"Prijal jste pozvanf me mat
XIV a iSte Zde neien L vii; mpG