Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-10-06
G.. A. OLSEN
El1 @kotte.
C. A. OLSEN

Knox: ia, saa f~ortsptter ieg, da jeg ser, at
ellie er enige ON, at Diet Wide yere grusomt at for
felge en- saadan Mengde som den, der dette Rige
bekender Jesus Kristus, hyilket de har forsogt mere
end to eller tire Gange med Magt. Men efter at de
ved Gud og hans Forsyn er bleven hindret frem-
deles at BRUCE Magt, har de opfundet andre listige
eg farige Forholdsregler, nemlig at gore Drons
ningen til deres Verkt9j under Loyens Kappe, og
saaledes skal det, som de like formaaede we'd Magt,
lykkes we'd listigt Bedrageri. Thi hvem tror, mine
Herrer, at Papisternes Grusomhed, (det er
dette Rige, jeg taller ON vii have nok Mordet
paa disse to Br9dre, som nu ureferdigt er stiIlet
for Retten for at blive endnu mere uretferdig
dGmte9 -Og derfor, Madame, Sc efter Parla-
mentsakterne, hvis De har Lyst. Jeg har aldeles
like fejet oyerfor Dem, thi jeg anklager like i
min Skrivelse Deres Made for Grusomhed, men
5g paastaar kun, at de skendige Papister, som
sor Tiden har opflammet Deres Made mod disse
Folk, er Djevelens Born og derfor g6r deres Faders
Begering, thi han var en- Manddraber og L9gner
fra Begyndelsenl'
Lexington (spydigt:) DE glemmer, hvor De
err De er like paa Predikestolen."
Knox Der, hvor jeg er, befaler min Sam
v~ittighed mig at sige Sandheden, og derfor siger
jeg Sandheden. Bekemp den, hvem der har Lystl"
Derpaa vendte Knox sig til Dronningen og
sagde, at Folk af redelig, menneskevenlig og bid
Tenkemaade ofte forderves af slette Raadgiyere,
som Neros Eksempel wiser, og at Papisterne, som
hun lyttede til, var meget farlige Raadgivere. Hun
skulde blot huske paa sin Moder.
Da Dronningen nu saa, at Knox var Stand
hi at forsyare sig, foreholdt hun ham, at han nylig
havde behandlet hende saa u~prb6dig og like en-
gang lod sig r6re af hendes Taarer.
Denne Bebreidelse afyiste Knox ogsaa, idet
han lige I'D %fortalte, hvad der havde tildraget sig,
og hyad han havde sagt.
Dronningen blev floy og hviskede noget til
Lexington. Derpaa fix den anklagede Low til at
gaa hjem.
"Jeg takker Gud og Deres Majestet, - sagde
Knox, Jog jeg beder Herren ON at rense Deres
Hierte for alt Papisteri og beware Dem for Smi-
greres Raad, thi ON de end MATTE behage Deres
Dren og forkerte Tilb9jeigheder en- lid lang,
lerer Erfaringen os %alligevel, at den Slags har
bragt de bedste Fyrster i Elendighed."
Dronningen forlod derpaa Salem, og Lorderne
skred til Afstemning. Knox bley enstemmig fri
kendt.
Dette vakte en- stor Storm fra Hoffolkenes
og iser fra Lethingtons Side. Dronningen viste
sig igen salen og forlangte, at Lorderne skulde
skulde stemme Ell Gang endnu hendes Paah6r.
Men Diet vide de ike: pokaI LelllHlOu
ware vor Formynder,' spurgte de, teller skal en-
Kyindes Neryerelse faa os til at gore Gud imod
Og %fordGmme en- ~uskyldig mod yor Samyittighed
sf Fgjelighed overfor Mennesker2'
De var desuden allie enige ON at rose Knox
Dor hans Ro og hans aabne forstandige Syar.
Ogsaa Biskoppen af Ross en- afgJort
Papist havde afgiyet ct frikendende Votum.
Dronningens vrede yendte sig derfor imod
ham.
Dronningen (haanende) ,Aa, g9r like Diet
lille Barn bange. bet err lige vaagnet OPP at S9vne
(arrig) Hyorfor skulde den gamle Mar like ogsaa
gaa bag efter dem, der gik foranl'
Ross: ,Deres Made bedes %betenke, at Diet
I; al Fald like er Forkerlighed for Manden eller
hans Tro, der har faaet mig til at frikende ham.
Men den ligefremme, slaaende Sandhed i hans
Forsvar fix mig dertil, skgnt jeg nok we'd, at
andre 9nskede at %ford6mme ham!o
Il den Nat" siger Knox, ,bley der hverken
danset eller kyinkeleret we'd Hoffet, thi Madame
havde like opnaaet at faa sit 0nske %opfyldt."