St. Paul tidende. [volume] (St. Paul, Minn.) 1902-1928, 1920-04-23

som af Deltagerne vii blive bevaret
som ct af de kjere ,Minder, de har
verct med til at opleve. vi n1indes
like nogen dansk Fest Minneapolis,
hvortil der har veret en- saa megtig
Tilslutning, like alene fra selye Min
neapolis, St. Paul og n1rliggende
danske Kolonier, men fra Byer spredt
I'D over Nordvesten kom Danskerne
for at vsre med til at fejre Sender
jydernes Hjemkomst til deres ganle
F;edreland.
Festdagen oprandt med Solskin,
der stemte til Fest, til Hojtid, og da
Takkegudstjenesten begyndte K. ii
Immanuels dansk-lutherske Kirke,
var Kirkerummet fyfdt til sidste
Plads, ia, selv hver Staaplads i Kori-
dorerne var optaget; det anslaas, at
omkring 400 Mennesker bivaanede
den gribende, hojstemte Gudstjeneste.
Takkegudstjenesten.
Pastor A. J. Tarpgaard betjente
we'd Alteret, og Pastor Adam Dan
holdt Predikenen. Immanuels Kor
sang en- engelsk Saline.
Pastor Dams Prediken var over
ordentlig hjertegribende og holdt ct
poesifyldt og smukt Sprog. Han lag
de Kirkegjengere paa Sinde, at de
MATTE like glemme at takke Gud tor
al hans Godhed. Det var ct Guds
Mirakel, som var sket, at S0nderjy-
derne var kommen tilbage til deres
gamle Fedreland, at RetfHrdighed
var sket Fyldest, uden at en- eneste
Draabe dansk Blod var bleven spildt
paa Kamppladsen. Det, som vi gik
og ventede paa gjennem de lange,
TRANCE Aar, ia, saa l9nge, at selv den,
der var lnngst i Haabet, var we'd at
opgive: at de af Menneskehander
satte sorte Gransepele we'd konge-
aaen skulde rykkes op, saa der like
lengere skulde vere en- haandtrukket
Grense mellem os og wore Brpdre og
Spstre paa den anden Side Konge-
aaen. Tyskerne havde sagt, at hyad
den tyske Sabel havde vundet, det CAV
den aldrig tlibage. Der var dog en-
Flok, og det var de undertvungne
selv, som like Wide opgive Tanken
paa, at de skulde faa Low til at h0re
sammen med dem, med hven de gjer-
ne sammen Wide vare at dc lgjen
kunde synge deres gamleSange deres
~Hjertesprog, at de igjen paa deres
Modersmaal kunde tale sam1nen ON
det, hvad Hjertet fGler, - Sc det er
sket, OF dctte er Dagen, som Herren
har gjort; derfor Wide det v@re stort,
ON vi rigtig af Hjertet kunde takke.
Pastor Dan talte dernast ON vor
gamle Nor, Danmark, som vi like
matte glemme, ON det fredelige, det
rolige, som prayer os Danske ude om-
kring Verden, hvor vi ferdes. Og
det skj9nne Billede, han tegnede i sit
pregtige Sprog, fix mangt ct Ole til
at dugges af Mindernes, af Langse-
lens Taare. Han dnskede, at Lykke
og Velsignelse altid maatte raade over
Danmark. Der er dem, som nylig
har fors9gt at plante Ulydighedens
og Oprqrets sorte Fame det danske
Folks AIidte; men det gamle Kors-
banner, Diet r@de og hvide, er for gam
melt og kjert til at kunne rives I'D at
Folkets Hand. Naar de i Sender
jylland jubler Glade, burde allie
Danmark vare besjelet af det samme
Sind.
Pastor Dam sluttede sin Tale med
en- inderlig Formaning til sine Tilh9-
rere ON at holde fast we'd Troen og
like lade Taken forstumme Her
tet, Hjemmet og Kirken. Han
frembar en- Hilsen til sin gamle Me
nighed, St. Peders, og udtalte sin
Medfplelse over, at den nylig havde
mistet sin Kirke, den Kirke, som han
og hans afdqde Hustru hayde v9ret
med til at bygge. Det var ct vemo-
digit Budskab, som havde gjort ham
inderlig Sorg, sagde han. Han takke-
de Immanuels Menighed for Venlig-
heden, den havde visit we'd at slaa sine
Dsre op paa vid Cab og budt dem
Velkommen, og han .tilfqjede, at maa-
ske nogen af den Skillemur, somMen.