Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-06-02

,hYorledes kan jeg takke Dem! bet er min st@rste
frost al min Modgang at vide, at De like tager
Deres Venskab fra mig, at De endnu stedse agter
mig som Menneske. Sesostris, jeg takker Dem Jeg
vii modtage Deres Tilbud, dersom min dersom
Dronningen vii skifte Sind og tillade mig at sende
Bud til Morris we'd en- hurtig Kurer. [ dette vii jeg
korteligen sige ham, at jeg er bleyen underrettet
ON min sande Nedstamning, og at hyis han vii
roligt afvente Dronningens bod, underkaste sig
hende og trakke sin Arme tilbage, da skal jg
linden ire Dage, efter at jeg har modtaget hans
bekraftende Svar herpaa, forbade Egypten og
drage til ct fremmed Land. Dette vii ~sluttelig wise
sig at yare Diet bedste baade for ham og Egypten.
og jeg n9rer ingen Twill ON, at han 10 samtykker
deri. HYor a%rgerligt err Diet dog like, at denne slet.
te Mand saa lgnge har tiet med en- for ham saa
fordelagtig HemmelighedI'
Jeg bifaldt denne Beslutning. Remeses ok
kort efter til Dronningen, og fire Timer efter kom
han tilbage tract og bleg, men smilede dog, da han
sagde:
bet er sket! bet var en- hard Kamp, men
Dronningen har givet sit Samtykke! Desyerre, hun
syntes belt sammenfaldet og sonderknust. Denne
Opdagelse, mod hvilken hendes Siel saa lpnge
har kempet, har nedbrudt hende. For hendes
Skyld har jeg bestrebt mig for at skiule min
egen gransel9se Sorg. Hun har paa min Anmod-
ming samtykketi, at jeg skriver til Prins Morris og
%lndfletter en- Klausul ON at han skal tie med min
F6dsel, men hendes Kurer skal vere Overbringer
deraf og derived tilkendegive hendes Onske ON
Forsoning. Breyet blew skrevet hendes NervereI,
Sc, Bestemmelsen ON Tavshed indsat, og Kureren
er allerede paa Vejen med det."
Medens Remeses fortalte mig dette, kom en- Page
ind og underrettede ham ON at Dronningen onskede
at Sc ham. Han fandt hende syg, angreben af
Feber. Hun kaldte ham hen til sig og sagde:
Min SON. jeg f9ler, at jeg skal do. Dette
Stag er for tungt for mig at b@re; jeg vii aldrig
komme mig. bet var nit Onske at efterlade dig
I slkker Besiddelse af Tronen, men Guderne Wide
Diet anderledes. Sammenkald ct Rad af Prastesska-
bet. Jeg maa like v@re trolos o%verfor mine Foral-
DIRE og efterlade en- tomTrone. Du har raadet mig til
at adoptere Prins Morris. Jeg kan like gore andet.
For at dette kan blive fuldfort, maa du lade baade
Stats-og Presteraadet trede sammen.
,Jeg adl9d," sagde Remeses, da han senere
%fortalte mig Diet skete. Den neste Dag modte de
to Rad samlede, og Dronningen havde Forsadet
hggende paa sin Seng. | al Korthed forkyndte
hun SIN B~estemmelse at adoptere Morris Mento -
Diet var hans hele Navn som sin Son og Efter-
lfolger paa Tronen, saasnart deres Samtykke var
opnaaet. Derpaa fremkom naturligvis Sporgs-
maalet: Hyorfor Prins Remeses trak sig tilbage ?
Da jeg var tilstede, svarede jeg SEW, at Diet var min
Hensigt at tr@kke mig tilbage fra Hoffet, bes6ge
%fremmede Egne og overlade 41gyptens Bestyrelse
tai Morris. Efter Dronningens indstnndige Forlan-
gende gjorde jeg ingen Hentydning til Hemme.
%igheden. De forenede Rad CAV deres Samtykke,
og den ~kongelige Sekretar opsatte Papirerne, som
de skulde vere, hv~orefter Dronningen we'd min
Underst9ttelse undertegnede dem. En- Kurer blew
derpaa afsendt med en- Kopi af dem til Prinsen.
Raadsforsamlingen blew kort efter oplpst, og leg
befandt mig alene med Dronningen, som smart
blew meget syg."
Saa langt, k@re Moder, var jeg for fem Dage
siden kommet dette Brew, da Overkammerher
rem styrtede ind init V@relse stor Skrak og
l~fortalte, at Dronningen laa for OGDEN. Jeg skyndte
mig at f9lge ham til hendes Verelse. Lige siden
M9det al de to Rad havde fundet Sted, var hun
bleven mere og mere syg, og al Legernes Dygtig-
he'd forslog like mod Sygdommen, der var en-
udpr9get Hjernebet@ndelse. Hun var to Dage
aldeles Wild, raabte paa Remeses, at han like
MATTE forbade hende, og a%nklagede Guderne for
at Vile paatvinge hende en- Fremmed som Son.
Outsider tog Feberen og Vildelsen af, og hun sank
hurtigt sammen. Da jeg traadte ind, fandt jg
Remeses knelende we'd hendes Side med sit An
.gt bgjet over Sengen, medens Taarerne faldt paa
llendes kolde Hand, som han holdt sin. Hen
des Forstand var nu vendt tilbage, men Diet var
0jensynligt, at hun like havde langt tilbage.
Hendes hele Opmerksomhed var festet paa Rem
eses, til hvem hun vedblev at sige hviskende
og med ct syagt Smil paa de blege Leber:
Min Son, min Son! - raabte hun stark