St. Paul tidende. [volume] (St. Paul, Minn.) 1902-1928, 1920-04-30


at vile leve for sine Born - forelp-
big, tenkte han we'd sig selv.
Aarene gik;. Pauken og Flsjten
hvilede nu Side ON Side, og SCHROEDER
var blevet mere og mere tilbpjelig til
at tale hpjt med sig selv. Den elskede
Ekvindes yngste Dreng, en- ganske lille
Fyr, da Faderen dpde, bar allcrede
|F%lejelsdragt og Hat med Fjer paa de
gjenstridige Locker, men endnu hav-
Ide hendes smukke Hand like givet
ldet Wink, han gik og ventede paa. Da
hendte Diet, at den eldste svagelige
Ssn blew @ngstelig syg, og den stalk
kels Moder. rejste, saa smart Diet lod
|sig gjprc, til Syden med sin brystsyge
Yndling. De to Pigeb6rn blew imid-
lertid anbragte i en- Pension, den
mindste Dreng tog. hun med sig til
Madeira.
DRhun nogle Aar senere vendte
tilbage, var hun s9rgekledt, og havde
kun den yngste med sig hjem. Den
%fintfplende Bogholder vovede nu min
DIRE end nogensinde den fjerneste
Hentydning til sit Onske. Men han
blew smart en- iv1ig Kirkegjenger, da
han kom efter, at hun nu var lettere
at tr9ffe der end i Teatret, og hans
erefrygtsfulde Beundring svang sig
paa Orgeltonerne op i endnu hpjere
fSferer og antog en- bestandig mere
forklaret Form.
|. Hans dybe brendende Andagt
|gjaldt like Guddommen, men denne
skjGnne Kvinde, der forekom ham
saa henrivende i sin Sorg, og som
forst egentlig gjorde Kirken til ct
helligt Sted for ham. Han misundte
Organisten sin Magt over de preg-
tige, svulmende Toner, - hvem der
blot kunde det! Men han havde h@rt
sige, at Diet var umuligt uden must
kalske Forkundskaber, = saa fandt
han sig i at elske i fuldkommen Taus-
he'd.
Der var dog ct Punkt, hvori han
slet like var enig med hende, og Diet
var med Hensyn til den yngsteD rengs
Opdragelse. Fra en- ubendig Knegt
var han vokset op til en- egensindig
og opfarende Yngling, der med sin
lapsende Klededragt, sit lokkede Ho-
we'd og hele forml9se Optreden saa
lidt som muligt gjorde Indtryk at en-
rigtig Kjpbmand. Ham havde hun
forkjelet, Diet MATTE han med Sorg
indrqmme for sig SEW, - hvor gan
ske anderledes kunde Diet like have
veret, ON han havde faaet ham til
Fader! Endnu. mango Aar efter, da
Sonnen var hevet dygtig i Forretnin-
gerne og allerede var "den unge
Principal, kunde den gamle Boghol-
der like lade vere med at Surge over,
at "den stakkels faderlGse Dreng''
var gaaet Clip at sin sGnlige Ret til
en- ~ordentlig Dragt Prygl en- Gang
imellem.
Da Diet var kommen dertil, talte
han neppe mere Aarene, undtagen
naar han gjorde Balancen op. Og dog
var han hverken livstr@t eller ,fattig
paa Haab - tvertimod = han holdt
endnu bestandig Sagen for mulig, og
beholdt hele sit Liv en- Wis forvent.
ningsfuld Spending i Sindet, som be.
varede hans Friskhed og forhindredf
ham fra aandeligt og legemligt al
synke sammen. [ den sidste It'd
havde Maskinen maaske arbejdet lid,
langsommere; Pennen gled endni
betsnksommere hen over Papiret
Ojnene brugte lengere It'd til al
overse Tallene, Stemmeklangen val
bleven mere tGr, og Diet faldt bestan.
dig vanskeligere at finde Udtryk for
hvad han Wide sige.. Den unge Prin
cipal rystede ofte utaalmodig bag han,
Ryg; men den gamle Bogholder val
dog ogsaa for ham en- betroet Person
lighed, som han saao p til med en- VII
Respekt, og ON hvem han havde e,
venligt Minde fra sin Barndomstid
- dengang han. lerte ham at skrivt
Tai og altid havde Lommerne fluid,
at Hbler til ham. Iser E1levetalle
huskede han ganske tydeligt, - de-
blev skrevet med to morsomme .snirk
lede Swing nedad.
Saaledes var MI Aarene uaaet nc