St. Paul tidende. [volume] (St. Paul, Minn.) 1902-1928, 1920-04-23
$nttttpHuttttrtt.
AT u2rf rllpr tkkf uRrf.
Fortelling at
MARIE SOPHIE SCHWARTZ.
(Fortsat).

Efter Njemkomsten fra Udlandet blew Arthur Ag-
mes Afgud.
Faderen og Moderen blew behandlede som under
ordnede Prisoner; men Arthur var Diet bedste, Diet
NEST fuldkomne at allie Mennesker. Der var Liden-
,skab S1sterens 0mhed for ham. Hun var skinsyg
paa allie, som han viste lnteresse for.
At han saa ofte toy over til Margaretha, kostede
Agnes mango Taarer og ~opaggede hendes Misundelse
mod Kusinen den Grad, at man let kunde %befrygte,
at den Wide folge hende gjennem hele Livet.
Saaledes var Agnes i Djeblikket.
Hvorledes ~Skjebnens Lod skulde falde, overlader
vi imidlertid til Fremtiden og skal istedet gjGre Rede
for, hvad der tildrog sig, da Florence var ferdig med
Frokosten.
agnes skal vsre fri for Undervisning idag," sagde
Florence, da de traadte ind den lille Salon; 'jeg be-
hover hendes Selskab, naar jeg kjprer I'D"
"Men jeg vii like I'D at kjGre med Mama" bemar-
kede Agnes og greb Froken Demons Haand, "kom,"
%tilfpjede hun, ''jeg har lovet Arthur aldrig at for
somme Undervisningen, naar jeg er rask. Mama maa
kj6re I'D alene."
Guvernanten var tvivlraadig ON, hvem hun skulde
adlyde. Fruen, som udtalte Ell bestemt Befaling, eller
Pigebarnet, som opponerede i1nod denne.
Til Lykke for Frpken Demon traadte Arthur
dette Djebik ind og befrede hende fra at fort6rne
nogen af sine Herskerinder. Florences Tankegang
fix we'd Sonnens Optreden en- anden Refining, og hun
udbrqd:
min Gud, Arthur, hvor har du varet? Jeg har la
'det sporge efter dig"
Hun var saa optaget at at faa Rede paa, hvorfor
Sennen havde veret pa Kvarndammen under Bran
den, at hun like merkede, hvor bleg han var. Agnes
=saa Diet derimod og ilede hen til ham, idet hun udbr3d:
Eel du syg, Arthur"
Hun greb hans Arm, men han skjpd hende let fra
sig, sigende:
"]Jeg er like syg, jeg er opr6rt. Gaa, Agnes, jeg har
noget at tale med Moder ON"
"Kommer du siden op til mig?' spurgte Agnes.
"Jeg kommer og siger dig Farvel, linden jeg rejser."
"Rejser du ~ udbrqd Moder og Batter pa en-
Gang.
ION ct Par Timer. Gaa, Agnes" gjentog Arthur
i en- utaalmodig Tone; "jeg har ingen It'd at spilde."
Agnes gik, og Arthur aflaasede Dqren efter hende.
Florence, hvis Hensigt Diet havde veret at give sin
Misforn0je]se Luft over, at S9nnen havde hjulpet til
we'd Branden, fplte nu like Lyst til at gjqre nogen
Bebrejdelse Han saa saa streng og alvorlig nd, at
hun blew ilde tilmode og fandt Diet hoist ubehageligt,
at han aflaasede D9ren. Dette kunde hun heller like
skjule.
"Hvorfor lukker du os indie? ?" udbrod hun.
Ford jeg har nogle alvorlige Ord at sige," svarede
Arthur og vendte sig ON mod hende; "jeg skal fate
mig saa kort som muligt. Du nerer jo'en overordent-
lg Uvillie mod Richardson's og qnsker, at Fader og jeg
skal dele denne. Jeg kjender den egentlige Aarsag
til dette Had og skal like tale derom, men indskr9nke
mig til at forlang,e at du afstaar fra allie Fors6g paa
at ophidse Papa mod den unge Richardson. Glen, at
han lever, tai aldrig mere ON ham og tsnk like paa
ham. .Jg fordrer Diet, saafrent du @nsker, at jeg
skal blive hjemnfe og like gaa tilsGs ligesom Tom"
"Du hader atsaa like dsse Mennesker," udbr6d
Florence. "Du taa]er, at Magdalenes Sqnnesqn med
Tiden oliver en- ligesaa formuende Mand som dug"
wi taller like om mig, men ON Dig afbrqd Arthur.
"Ved Diet f6rste Ord, du siger til Papa den Hensigt
at skade Richardson, saa gaar jeg I'D som simpel Ma
tros paa ct Koffardiskib. Det kan vere nok med det
onde, vi har tilfqjet Richardson. NJ maa Diet vsre
forbi. bet er lykkedes os at bringe Diet saa vidt, at
der mat er stukket lid paa Fabriken, og kun we'd ct
rent Tilf@lde lykkedes det mig at f%orhindre, at en-
Kvinde blew indebrendt. Vii Richardson foretage en-
streng Undersagelse angaaende Ildens Opkomst, maa
MISTAKEN uvilkaarligt falde paa de afskedigede Ar
bejdere, og saa kommer Diet for Dagen, at Familien
Grattmann har veret det egentlige Ophav til de Be-
givenheder, der har havt Mordbranden til Resultat.
Du kan altsaa indse, at vi rnaa trakke os tilbage. Gud
.er r~etfardig, han tillader like, at vi vedblivende for-
fplger den, Diet if@lge allie menneskelige Retsbegreber
er vor Pligt at ~beskytte."
Florence forte LommetGrkledet til Ojnene. Hvad
andet kunde hun gj9re end grade? Harmon var ner
we'd at kvele hende.
"Ingen saadanne Scener." udbrdd Arthur, de nyt-
ter like. Jeg forlader straks Nygaarde for at begive
mig til Hovedstaden og beder dig forskaane mig for
dine Nerveanfald. Lyt istedet{or til nit Rad, refs
hurtgst muligt herfra. Vent like, at Papa skal hente
dig; han kommer like, saafremt jeg har noget at sige."
Arthur forlod Salonen uden at tilfqje mere.
Da han var gaaet, %begyndte Florence at hulke lief
tigt. Hendes Forf@ngelighed og Hovnod var bleven
saaret.
Florence var like at de Mennesker, der indrqmmer
storslaaede Fplelser Plads deres Bryst, hverken Kjer-