Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-12-08
Jer1s og KirStiae.
AT Missioner 5 %rensen, 1kast. Danmark.
fkast, Danmark

terajenesten. Hyor Krstine ha8de gledet 81 gtil den
Dag, hun after slulde Sc og tale med sin Kereste.
Hun forsegle ct iaga ale de msrse Tanker paa
Fiugt Mar Jens kam, y"de hun we're l1kkelig
og glad; han skul4e Ike marke, at hun gik med
tunge, marke Tanker. Bet lYkkedes heude ogsaa
til Dcls at glemme Uroen or T0mheden, opfyldt,
som hun var, al Dengsel cfter sin Ven.
Men for klrstine blev det noget al en- Skuf-
felse, mere end hun egentlig Wide ttlstaa for sig
sely. JenS var like, som da han rejste. Hun kunde
like rigtig %forstaa, hyad der var Vejen. Der var
en- %underIig Uro over hans 0jne disse code
Djne, der oilers altid var saa rolige de hayde
faaet noget flakkende og ct ligeSom lidt for
skrBmt Udtryk. o. hans Kprlighed til hende.
ia, han forsikrede after og after, at han eskede
hende, men det var heller like, som for han
rejste, da haydc det lydt saa tilforladeligt, saa
ganske til at stole paa, naar han efter at have
draget hende ind til sig kaldte hende we'd de
pmmeste Navne.
Hun var glad we'd, at ban smart skulde REESE
paa %H6jskole, Diet var cndda godt, at Diet var
bleyet bestemt. Hyor enskede hun, at det MATTE
faa en- gaynlig lndflydelse paa ham.
Da Jens var REST paa H~6jskole, gik krstine
og bebreJdede sig, at hun ike hayde veret mod
ham, som hun burde. Hun hayde yeret kold og
tlbageholdende mod ham, endog naar han var
rarest. Hyor havde hun dog ogsaa kunnet be
handle ham saadan; nu f6lte hun rigtig, at Skyl-
den var hendes. Hun MATTE %rlgtignok bede ham
ON Tilgiyelse.
ct langt Brev i'll ham ~fortalte hun ham alt
og bad ham barre over med hende. Hun yidste, at
hun havde behandlet ham slet, vrret kold og
trist imod ham, nu foHe hun ret, at hun like var
bans Kerlighed vHrd. Bare hun kunde gore HEM
met saa lySt o. lykkeligt for nam, som han for
tjentc. Men Diet Svar, hun fix, forsikrede han
hende, at hun var den cneste, der kunde gore
ham lykkelig og oyerhovedct gore hans Bolig til
ct HEM. Han hayde heller like yeret, some han
burde oyerfor hende, da han var hiemme, Diet
fete han nu, han yidste like, hvordan Diet kunde
yare, men den sidste It'd havde han merket,
at seIv ON han havde NEST Lyst til Diet code,
saa gjorde nan dog lit noget, som vakte hans
Afsky ~bagefter; men nan trestede sig med, at
naar de mn smart bley gifte, saa skulde Kerlighe-
den nok bringe Harmoni hans Vesen og Sind.
Han sluttede Brevet med at sige ,Du kan tro,
kere Kirstinc, at der err Forskel paa at were Sol
dat og saa ware paa Hojskole. | Soldatertiden
kommer der saa meget ondt og grimt OPP en-, og
der er intet til at holde igen. For man rigtig we'd
af Diet, glider man med S%tr6mmen, og saa kan
Diet undertiden gaa lahgere ned, end man egentlig
vii. Anderiedes her paa Hojskolen. Du kan tro,
Diet er magelos dejIigt; man faar bgst til at blive
ct bedre Menneske we'd at ware her.
Kristine var paa Vel hjcm fra Kirke. Hun
hayde den sidste It'd oaact Kirke hyer Son
dag. Hun mente, at Diet da MATTE were paa Diet
Sted, hun bedst kunde finde Fred for sin SjHl
men endnu havde hun intet opnaaet. Mere tom
og fredlos end nogen Sinde for gik hun den Son
dag Ajem. bet var f9rste S6ndag Advent. Prn-
stem havde talt ON Foryentninger. I'd fra Hen
rik Ibsens: EFT Dukkehjem", skildrede han allie
de Forventninger, der ligger naturlige, snnde
Menneskesirle. Han skildrede de unges lyse For
ventninger til Mvet Kerlighedens Lykke. Ser-
lg dvnlede han we'd de sk6nne, s9de Foryent-
ninger, som den unge Kvindc, naar hun yenter
at blive Moder, og han netnede, at Tiden for Jul
ret var Foryentningens It'd. ia, meget sagde han,
og smukt var Diet meste; men der var intet ON den
Frelser, der lod sig fode for at komme til fredl9se
Menneskers Sjels med sin Made og Fred. Han
kunde like wise andre den rette Vel; thi han
kendte den like sely. - Men Jesus har sagt, at
han err den code Hyrde, der gaar Drkenen og
sgger efter sit table Faar, og naar han finder det,
tager han det paa sine Skuldre med Glade. 49,
Da Kristine gk hjem 90 ~forg@ves i Prestens
Prediken sogte/efter Diet, der kunde hj@lpe hende,
kom hun til at tnnke paa den sidste Saline, der
blev sunget:
Min Jesus lad nit Hjerte faa
en- saadan Smag paa dig,
at Nat og Dag du yare maa
min Sjel u%mistelig.
Hun kendte Safmen godt og kunde huske den
udenad men aldrig havde de jeyne Ord grebet
hende som Dag. bet var serlig For sa mig
arme Synder hjem med din Archaeological der
ligesom blev liggende hendes Tanker og vedblev
at lyde som en- levende Rost hendes Sjel Da hun
var kommet hjem og af Overtpiet, gik hun ind !
sit lille Hammer; her faldt hun paa kn@ og bad: