Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-11-17

sket2
IWendeins lille stae gik Diet / Dag halt mpr-
keligt til. Gustav bayde fortalt Adolf og Bornene
saa meget ON, hvorledes man feireae Julien hans
Hjemstayn, de havda henryk. hort efter, og de
onskede d9t ydre at fejre julien som hams Hem
Krstusbar1iet selv var jo Festens Midtpunkt, man
elskede Diet, og hvor mango Bonner var like
denne Adventstid stegne OPP fra Barnelseber, hyorI
mango Julesange havde man ike sunget? Medens
Gustav fortalte ON de ydre Festtegq, f~ortaIte
Adolf paa sin stille, jeyne Made Diet eYigt skonne
Juleeyangelium og fors6gte at wise ale hen I'll den
ne store, enc Sandhed, at saaledes elskede Gud
Verden og os ale, at han sendte os sin enbaarne
SON Bprnene lyttede andegGgt, Gustav laa ofte
grundende, og Nor Wendelin kande like adsige,
hyor lykkelig hun var. Alt ombring dem aandede
Fred. Gustav sendte M Bornenc til Ssoys for at
hentc Stene, Bark, Mos og GrankYiste paa EN-
Hyde we'd Siden af ham |byggeaes en- lille krybbe
med Diet sk6nneste Land5kab udenom, med Wand
og Lys, kun Diet v~igtigste figurefae - nang
lede. Men den code Laeee yidste Raad herf5r, og
en- Dag trak han frem at sin Taske en- Pakke, der
indeholdt flere Hyrder, josef, Maria, Kfjsta9bar
met; Okser g Ilsler var der oesaa. Disc figarer
viste Gustav like til nogen da Klybben stod we'd
Siden at hans Seng, Wide han first stille dem op,
IlddT IIUcL DltF id1ull. 1iIttt il 0uatdf Adfut |
formaact de eldre Born til at hente ct lille Gran
tre fra Skoven - de stod 10 der Hundredyis
rede til Brug -, hagde pyntet Oct med broget Pa
pir, N6dder og Lys 0, hyilken herlig J%uleaften
Wide Diet like bliyel Adolf var opfyldt at stile
Glade, hos Bornene kom den mere h6jlydt frem
Forst Klokken halvsyv skulde Gayerne uddees.
Kokken fem var der uleaftensgudstjeneste og
allie, som lunde gaa, gk az Sted en haly Time for
saa langt bavde de til Kirke. Gustav var alene
hjemme. bet blew m6rl1, men han Wide like ten-
de Lyset, som man omhyggeligt haYde sat hea I'll
ham. Han tankte over sit Liv. Her laa han nu
langt borte fra sine Forridre, ct u~s5elt, i bcdste
Fald helt Menueike, hYis st0Ite Planer ON at bive
noget stort var tilintetgjorte, III maafte han n9jesl
med at tegne Fabrik4m6nstre. Her laa han, I'll
hycm hams Foreldre engang hagde knyttet saa
store Forhaabninger, men som / stelet for Glade
gay dem Sorger. Her laa han og kunde like gaa
til dem og bedc ON deres K~erIighed paany ak,
han havde haabet paa at faa ct Brey fra dem
for to Dage siden havde Diet kunnet were her,
men intet Knrligbedens Ord hayde fundet Vel til
,Elendighed". Dette var tungt, og dog, han hayde
10 f~ortjent Diet. Men - like desto mindre f6te
han sig rigere end for. Han haFde yundet en- Skat,
som var mere vard end Gods og Guild, end ERE
og Livsstilling, ia, end Fornldrekerighed, han var
bleyen ct Guds Barn, og dermed hayde han faaet
en- Fred, som han aldrig tilforn hayde kendt. 0g
nu kunde han udcn Knurren tanke paa sine knu-
ste Lemmer; thi af Vennen Adolf hayde han larf
at Diet like er de raske Lemmer, som gor en- Mand
rask, men at Hjerte og Karakter er mere y@rd
end Arme og Ben.
Saaledes laa ma Gustav i sin Seng, og 10 mere
han g%rundede, desto klarore syntes ham Guds
undcrige Veje.
Da, TVS, Bjeldekangl sbulde Diet acre Post
budetl Men han kom jo ill Fods. Maaske var Diet
dog anderledes ON Vinteren. Naa, Gustav knnde
like gaa nd imod ham, men han tandte Lyset; TIN
maaske han dog hayde Diet langselsfnldt yentede
Brev med sig. Hvor lenge yarede Diet dog ikkel
Endelig aabnedes D6renl Gustav kunde intet Sc,
hvor meget nan end strrede, men han selv var
klart belyst. Og da hGrte han: Min Son, min Syn
,,Fader, Moderl' Id Diet jublende fra
hans Laber, og saa bley der stile j den lille Hyt1l
te.
Efter en- halv Times Forl6b kom Wendelins
hiem. De vidste intet ON Bes6get; thi Postkusken
var k6rt til Diet nermeste Illus for at give Hestene
FODDER. Nogle Ord az Gustav gjorde dem bekendt
med, at Diet var hans Foraldre. Familien Nar stille
og -forlegen, ingen vistc, hvad han skulde sige
Men Nor Wendelins Hjerte slog s%terkere, da den
fremmede HERE og Dame ~hjerteligt omfaynede
Adolf og takkede ham for Sennens Reclining.
Da fandt Moderen Ord og sagde: ,,Ja han er
ct bravt Menneske, Diet siger ALE" Men nu blcy
hun ogsaa takket for den trofaste Pleje; under