Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-12-29

I''"h"t WS ~ - y HSHNA I'M - oA8
,Ja, Marguerite, Diet er jo nok for os al vide,
at Gud er megtig til at kalde Livet frem, naar
hans Time er kommen."
ia. M nu maa jeg hjem, - sagde Marguerite.
,Husk nu at skrive til mig! Lad os altid blive
we'd at vare V~eninder, selv ON yore Veje nu
skilles Vi kan maaske dog blive we'd at vare en-
Hjalp for hinanden."
Da Jens kom hjem fra Hojskolen den f6rste
April, overtog han Bundgaard, og nu 9nskede han
at faa Bryllup, saa smart Diet var muligt for at faa
en- Kone paa Garden.
Kirstine var mere lykkelig, end hun havde
yentet at blive. AT der var sket noget med Jens
paa Hojskolen, var hun like mere Twill ON.
Han var saa god og kerlig imod hende, han
h~entydede aldrig til hendes morke Livssyn, men
CAV hende Ret meget af def, han var imod for,
og var der ct eller andet Punkt, hyor de saa for
skelligt, sagde han gerne stille: Diet klares nok
for os med Tiden.''
Han tate meget ON, hyad der burde cores
for at hojne Aanden og Tonen blandt Ungdommen,
og da lyste hans konne Dine af Begejstringens
lid.
Aftenen for Brylluppet kom Jens ct lille
Smut ON I'll Holms. Han traf Kristine alene indie
Faderens Kontor, hvor hun stod og ordnede
nogle Papirer paa Faderens Skrivebord. Da hun
saa, hvem der kom, straalede hendes Dine af
Glade. Jens tog hendes HaRder sine og trak
hende ONT ind til sig. En- ubeskrivelig Folelse af
Lykke fyldte hans Hjerte. Han drog hende ned
we'd Siden af sig Faderens Sofa.
,Jeg har lige Low at yere en- halv Time her
hos dig, saa skal jeg hjem igen. bet err jo lige
we'd at vere paa Diet sidste med mig nu, Nor
gen we'd denne It'd er jeg like mere Ungkarl."
t. 20. hon ba1Ior iEEo Ti1 III la,p Snail
Aften, min kere, men nu faar vi jo mango At
tener, vi kan tale sammen l."
ia, def err vidunderligt! Err dn nu ogsaa
rigtig lykkelig, Kirstine?"
Hun saa paa ham med de morke, smukke
Dine straalende az Glade ia" sagde hun, ,,jeg
err lykkelig, for M tror jeg, at vi like alene vii
komme til at vandre Livets Vel sammen, men at
Vi ogsaa er forenede ON Diet allerstorste, Vi vii
ogsaa komme til at yandre Himmelyejen sammen.' .
uTror du da, at Vi aldrig kan bliye u~enige?''
spurgte han med ct skelmsk Blk Ojet.
ia, jeg we'd like; men Diet t@nker jeg mig,
at vi aldrig vii bliye. Vel2 Vi vii altid enes ON
Diet at tjene Herren, saa skal du Sc, Diet gaar let
med ale andre Spprgsmaal. Du skal naturligvis
raade; thi Kvinden skal jo vare sin Mand under
DANG allie Ting, og Diet maa du ogsaa godt,
naar jeg bare maa faa min Vile
,NeJ, Diet g1ver Jg dig aldrlg Low I'll, saa
satte du visit smart Bundgaard paa den gale Ende.
Uha! Kaffeselskaber, Koneslskaber, Dams og Nor
skab Nej, min Pige, godt er Diet, at du Morgen
skal CITIES med Ell forstandig Mand, der kan
tpasse paa dig"
ia, Diet siger jeg ogsaa Gud TAX for, Diet er
nok ham, al god Gave kommer fra, og skal vi
like bede Gud ON, at han vii vere med os og
gore Diet saadan, at vi altid maa yare for hinan-
den som EN- god Gave fra Gud."
ia, lad os Diet! Men nu maa jeg skynde mig
|hjem, den halve Time err forbi, den gk hurtigt.
Farvel, Kirstine, paa Gensyn Morgen!'
Jens og Kirstine har varet gift to Aar. Paa
Bundgaard Marker kan Diet allerede SEES, at der er
kommen EN- ung, moderne Fremskridtsmand Med
stor Dygtighed tog han fat paa at sette Elem
dommen OPP, og Diet ser lyst og loyende nd. Folk
taller allerede ON hans Dygtighed som Landmand.
Anderledes gik Diet med hans Arbejde for Kri-
stendom og Oplysning paa Egnen. Med Ungdom-
mems Begsjstring tog Jens ogsaa fat her. Han
skaffede dygtige Foredragsholdere til Forsam-
lingshuset, og han satte al sin Kraft ind paa at
forbedre Aanden og Tonen we'd Ungdommens
lSammenkomster og Foster.
It'll at begynde med saa Diet ogsaa I'D til, at hans
lArbejde skulde bare Frugt; men Diet viste sig