St. Paul tidende. [volume] (St. Paul, Minn.) 1902-1928, 1920-04-23
Dages Mellemrum var den - fra at
vrre en- slengende karakterl9s Skrift

VHre en- Sl9ngende karakterl0S Skrlft
- som we'd ct Trylleslag blevet for
andret til den sirlige, bagoverlenede,
taste Skjqnskrift, som vi allie kjender.
Hvad var der skct? Hvilken Viii
liesakt var Diet, som havde bevirket,
at hans Personlighed var gaaet i St9-
beskeen?
Sikkert er Diet, at da Ibsen i 1875
kom hjem til Kristiania, var han ct
|nyt Menneske. | ct Brew til Bj9rn-
son fra denne It'd skriver Jonas Lie
ON ham: "lbsen er i Byen og ude i
Selskaber. Jeg har talt med ham nog-
lie Gange. Han er blevet en- noget
eldre HERE med Meninger og Per-
son i sikre Former og helt igjennem,
synes mig, yndende de Bismarck ske
Samfunds- observation-disclosures, hvil-
ket han 10 maa have Low til, saa me-
get han lyster. Der err Konsekvens
deri som i hans Digtning.
bet "a denne tilknappede Ibsen,
som hin Aften modtog os i Munchen.
Men han tGcde hurtigt .op, og ser-
lig erindrer jeg hans r9rende Omsorg
for min yngre S3ster, Elisabeth, som
dengang a en- lille Pige; der cfter
den lange REESE smart O ind paa
Sofaen i Dagligstuen. Ibsen var
utrnttelig i at brede wei hende og
passe paa, at hun i allie Maader havde
det bekvemt og godt.
Jonas Lie bragte i Samtalens Lob
Spqrgsmaalet ON ct "Digtermpde"
paa Bane, og Ibsen svarede:
- Sig Bjornson, at jeg selvsagt
med Glade Wide traffe ham, naar
Anledning gives. Men den Dannel-
Sc, som nu aabenbarer sig i Norge og
i en- Del at den norske Digtning,
STAIR mig fjern og er mig fremmed.
Bj@rnson har i sine senere V2rker an
slaaet en- rem Skolemestertone. Han
kunde for den Says Skyld gjerne vere
Missioner hos Zu1ukafferne. Jeg an
tager, at ogsaa du - akkurat som
jeg = har f9lt Gleden we'd at eje ct
st9rre Fedreland.
Senere paa Aftenen = efter Diet
udspgte Maaltid, som Fru lbsen i al
Hast havde sGrget for - erindrer
jeg, at Ibsen CAV Jonas Lie Diet Rad,
at han altid burde passe paa at af-
Suite sit D%agsarbejde paa ct Punkt,
en- Lpsning og en- F%ortsettelse
kunde Dimes. Da havde man Lyst til
at skrive videre. "Det er forunder-
ligt, hvor ivrig man da paany ner-
mer sig Blekhuset," %tilfpjede han.
'Hvorfor giver du dig forester like
j Kast med ct dramatisk Arbejde?"
sagde han. "De fleste at dine Boyer
indeholder en- dramatisk Kjerne."
Det var sent paa Natten, da vi
brqd op. Ibsen fulgte os ned for at
laase Gadedqren op. Lange blew han
staaende udenfor paa Fortovet og hill
ste og vinkede.
Noget "Digtermqde" kom adrig
island. Men den f0lgende Sommer
besqgte Ibsen os Berchtesgaden, hvor
'"En Folkefjende" blew til.
Kladt som Tyroler med lang, val
ende Hanefjer paa den spidspuldede
Straahat, gjorde Digteren hver Dag
lange Spadserture. Mar han paa
T~ilbagevejen skraaede over Lands
byens ganle Tory, stansede han gjer-
ne foran Apoteket, hvor der var op-
en- Tavle med Angivelse at de
Bjergf6rere, som i Dagens Lob var
engageret af de forskjellige Fremme-
de, som skulde paaTur op i Fjeldene.
Der var aabenbart her noget, som
interesserede ham. Og Diet, som saa-
ledes interesserede, var denHdjfjelds-
blomst = "D@dens Blomst", Edel-
weiss = som Fjeldbestigerne ofte med
Fare for sit eget Liv bragte med sig
hjem fra de lange H3jfjeldsture. =
Blomsten vokser bare paa de h6jeste
og de NEST udsatte Skranter.
10 flere at disse Observation-Disclosures
man bringer med sig hjem, desto stqr-
re err Hren.
Foran Apotekets Tavle samlede
disse Sportsfolk sig, men s#rlig,syntes
Ibsen at have bidt sig fast i den gamle
BjergfGrer Stanzerer, som i mere end
40 Aar havde ledsaget fremmede
Fjeldbestigere rundt ON i Egnen.
Digteren spakkede like til ham, men
han vendte' sig altid og betragtede
Bjergfqrerens gamle, grGnne Filthat,