Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-12-22

saa kom ind og spurgte mig saa lige til, var
min f9rste Tanke den ,Aah, nu har Gud hort min
Bon, han har da like CLIENT migl" - Marguerite
sad stille med Kirstines Hand /. sin, og hele he'll
des rige, varme Hjertes Kerlighed lyste nd al
hendes Djne. Saa sagde hun: sHvor vi har en-
underlig Gud! Her paa disse dode Egne gaar
vor Frelser og sdger efter sine table Faar, og saa
finder han her ct lille Lam, som er yilligt til at
lade sig bare af den code Hyrdes Arme. Aah,
Kirstine. matte Guds Ord dog blive forkyndt
her paa de Egne, thi der er nok mango, der ven
ter efter at blive fundet af ham" Saa spurgte
hun, ON de like skulde bede sammen, og for
fgrste Gang sit Liv knelede Kirstine ned Bon
sammen med ct andet Menneske, og hun kom og-
saa til at erfare, at Fellesb6nnen err en- at Naa-
dekilderne Guds Menighed. Enfoldig og inder-
lig bad Marguerite for Kirstine og hendes Kereste.
og hun takkede Gud, at han havde fundet hen
de her denne dgde By. Hun sluttede med at be-
de: ,Kere HERE, fuldf6r du selv den code Ger
ming, du har begyndt Kirstines Hiertel Lad hen
de komme til at erfare, at legger du en- Byrde paa,
giver du os ogsaa Kraft til at bere den, og der
som Vi mister noget for dit Navns Skyld, giver
du hundrede Gange igenl'
Da de rcjste sig fra Bonner, var der en- stille
Fred udbredt ,ver Kirstines Ansigt. B6lgerne hav-
de lagt sig, Stormen var faret forbi, men Herren
var like Stormen, men den stille, sagte Su-
sen. Kirstine f6lte Herrens Married, hun havde
drukket af Bgnnens Naadekilde.
,Jeg tror like, - sagde Marguerite, lat du skal
give Slip paa din Kereste we'd at bryde med
ham, lige saa lidt som du paa den Made skal
skiles fra din Far og Soskende. bet er like Diet,
Jesus mener med at s1ippe alt; men din Kereste
maa like mere staa imellem dig og din Frelser,
hverken din Karlighed eller dit Villiesliv, ieg
mener, Guds Willie skal fgrst og fremmest vere
din, bag efter kommer din Kerestes. Skriv saa
kun til ham og fortel ham Diet aabent og lige
I'd; men hyis han saa vii bryde med dig, fordi du
vii vere ct Guds Barn, da maa du b6je dig ind
under Herrens Willie. bet kan godt gore ondt
lige Tiden, men siden vii Diet give dig Retfar-
dighedens saige Frugt: Freden, Gleden, Hvilen
i Guds Arme. | al deres Trgngsel var der ingen
Trengsel; thi Herrens sterke Arm bar dem gen
mem ale Fortidens DGge.'
Kirstine var dybt beveget, og dog var der
noget, der jublide indie Hjertet. M bestemte
Marguerite sig til at drage hjemad, og Kirstine
fulgte hende paa Vel, stille gik de we'd hinandens
Side gennem den smukke Landsby. Tr3eerne Ha-
ven stod pudrede med ct tykt Lag Rim paa Gre
ne og kyiste, og den nedgaaende Sol kastede 81
ne sidste Straaler I'D over den snedakte Jord,
de funklede de Tusinder af Iskrystaller og GID
dede som lid vinduerne.
,,Hvor er Diet herligt hernede paa den gamle
Jord, . sagde Marguerite, ,,naar Gud saadan med
den hvide Kledning har dGkket alt til. Jeg tan-
ker saa tit paa, at der altid er noget kpnt at
finde Naturen, hvad enten Diet er ON Vinteren,
eller Diet er ON Foraaret, naar Livet paa ny bry-
der frem, og diets Pulsslag banker hyert lille
Gresstraa og de bristende Knopper paa Buske
og TrRer, eller Diet er ON Sommeren med sin
Fuglesang og Blomsterduft eller Efteraaret med
sin .sterke, skiftende Farvepragt og den vidunder-
lige, rene, blaa Himmel." -
,Ja, jeg synes nu, at Sommeren er den smuk-
keste. Jeg holder saa meget af de mango kpnne
slime.
ia, Diet kan vere dejligt ON Sommeren, y
sagde Marguerite, idet hun standsede, linen Sc nu
engang nd over Markerne, Sc hvor blendende
hvidt Sheen ligger og sc, hvor Solen funkler og
straaler Tusinder af smaa lskrystaller! Minder
Diet os like ON den store, hvide Flok, der engang
skal staa for Lammets Trone de lange, hvide
Kleder2"
Kirstine stod stille. bet var, som en- Verden at
Rigdom oplod sig for hendes indre Ole.
Marguerite fortsatte ,Jeg kan en- kGn lille
Sang, som blev sunget saa tat Vekkelsesugen,
hvor jeg var sidste Winter, og idet de unge -Piger
%langsomt gik videre, sang Marguerite med dempet
Stemme:
,,sglvsnoren brister dog en- Gang,
da bli'r der tyst denne Dial,
men o. en- Moroen fuld af Sang