Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1920-04-07

sande Gud, hyis Tilverelse Remeses forst CAV mig
Anelse ON, og som Hebreerkvinden har bragt mig
til at tro paa uden at tr@nge til ct BiHede at.
Men frygt like, kere Moder, at jeg skal vende
tilbage til Tyrus som en- Omstyrter af Gudebile-
derne; der er endnu langt til, at jeg er paa det
Rene med den nye 1de, jeg f6er vel Rigtigheder
af denne Tro nit Hjerte, men, ligesom Remeses
maa jeg have en- urokkelig Grundvold at bygge
paa, for jeg rgrer we'd de eksisterende Forestil
linger.
Paa dette Punkt af vor Samtale saa jeg Fyr-
stem af Uz, en- herlig gammel Mand, hvis Bekendt-
skab ieg havde igjort allerede we'd Diet f9rste Sci
skab, ieg var hos Dronningen, komme hen ad
Gangen med en- az Modtagelsesverelsets Pager
foran sig. Da han saa mig, standsede han og sag
de h9fligt:
Min Fyrstel bet gleder mig overordent-
ligt at traffe Dem her. Jeg er nu Ferd med at
reise fra Egypten til Damascus og h6rer af hen
des Majestet, den ophGjede Drowning, at De har
en- Galej, som ON faa Dage seller fra Potassium til
Tyrus. Jeg er kommen hid, da jeg yidste, at De
var Cast hos min Ven Ypperstepresten, for at be-
de Dem, ON jeg maa sejle med den til Tyrus. Jeg
har kun ct lille Fplge, da min Karavane allerede
er draget til Syrien over Diet ode Arabien. Jeg har
kun med mig Sekreter, Mundskenk, Vaabendra-
ger, Kurer og ii Tjenere."
Jeg forsikrede den erv@rdige Fyrste, at jeg
med stgrste Glade Wide overlade ham Kahytten
den omtalte Galej. Han vii ligeledes faa ct An
befalingsbrev fra mig til dig. Han er en- klog, god
og dygtig Fyrste, a~lmindelig eret like alene for
sin Wisdom, men for den nesten guddomnellge
Taalmodighed, hvormed han har udholdt de utaa~
leligste Lidelser. Paa samme It'd mistede han sine
S9nner, DGtre, SLAYER, Horde, Huse, Skate og sin
Sundhed, men dog yiste han ingen Trods mod Gu
derne, ej heller s6gte han fejgt Befrielse OGDEN
Til Belonning for hans Taalmod CAV de himmelsk
Magter ham alt tibage, og hans Navn er nu kun
en- anden Betegnese paa helig Ydmyghed over
for den guddommelige Willie.
Efter en- hjertelig TAX til mig for I%ndr6mmeL
sen az hans Bon, b~etragtede han den hebraiske
Kvinde nGjere og sagde da:
Err Diet sandt, at dit Folk tilbeder Ell eneste
Gud?'
bet er sandt, min Fyrste, svarede hun be-
skedent.
bet er den sande Livsvisdom at kende den
Almegtige og at blive indviet den eneste He'll
ges Hemmeligheder. Visselig er Diet Menneske lyk-
keligt, der naar en- saadan Kundskab! Verden
fpler sig for ON Middagen, som var Diet Nat og
ser like Vejen til Gud. Velsignet er du, o Datter
af den wise Abraham, den fyrstelige Isaak, den
code Jakob, at du kender, du og dit Folk, Forfa-
drenes Traditionerl Kan ct Menneske we'd at So
&c finde Gud? Kan Presterne deres Wisdom fin
de den A~Imegtige til -FuldkommenhedY Deres
Lys og M9rkel Men SGnnerne af Israel Ben Abrat
ham har Kundskab ON den H9jeste og er visere
end Egypten."
Miriam b~etragtede den majestetiske Gliding
med Forundring og Glade. Hendes DINE syntes
at spqrge: 1.-Two er dur Han forstod hendes Blk
og sagde:
,,Datter af Abraham, ogsaa jeg tilbeder Gudl
Jeg er af den Kong Melchisedeks Slagt, som kend-
tie Abraham, din Stamfader. De var begge delay
tige den store Hemmelighed ON Guds Embed. De
var Venner og tilbad Gud den Almegtige, da de-
res Samtid fornagtede ham. Vor Gud taller gen
mem Verden, men Slegten marker Diet Ell og herer
ej hans Stemme. Og hvo kan fate hans Vejeg Yer
den mangler Wisdom og er hildet Daarskab, saa
den boJer sig for sine egne Henders Verk og ser
like ham, der grundfestede Jorden, som har sat
dens Maal og udstrakt Snoren over den, og for
hvem MOrgenstjernerne sang tillige og allie Gudf
Born raabte for Glade, ola han skabte den 7"
Den a%ry@rdige Syrer ytrede disse Ord en-
begejstret Tone. Hans Ojne var fastede sporgen-
de paa NIT Ansigt, som talte han kun til mig.
pJeg Wide 0nske, jg kendte den Gud, SOM
De og Hebr@erne tilbeder,' sagde jeg bevaget.
,,Jeg anerkender like lengere Guder af Tre eller
Metal, ej heller ser jg Gud Apis eller Osiris ell
Ter Solen, som kun er en- Tjener bestemt til at
oplyse Verden."
Da jeg havde sagt dette, straalede Mirjams
Ojne af Gl@de, og Fyrsten af Uz, hvis Navn err
RaJub eller Job, tog min Hand sin og sagde
med ct velvilligt Smil
n q. ILL 1--4 " - ~