St. Paul tidende. [volume] (St. Paul, Minn.) 1902-1928, 1920-04-30
|Brn gamlf Bnghnlnfr

Han var som ct Ur for den halv
BY og Diet timed ct, som aldrig behp
vede nogen Reparation. Tvertimod
der a endogsaa dem, der paastod
at han med hvert Aar, der .gik, bic,
endnu nojagtigere Minutviser, Of
Diet kan man just like sige ON andr,
lure.
;! Hver Morgen, naar Klokken mang'
|lede 10 Minuter i 8A, vandrede den
ne paafaldende Skikkelse med bpje,
lRyg, ct aandsfravarende Udtryk
.,Ansigtet> og en- gren Paraply under
Armen ned ad Neustadter Neustrasse
log saa sagde man oppe j Husen:;
'Naa, skynd jer nu at komme i Sko.
lie, Born, gamle SCHROEDER er allerede
gaaet forbi." XII. halvni gjentog de,
samme sig paa Heuberg. Ii MIMI.
ter over halvni raabte ,BGrnene i Ness
forskrekkede: Der er gamle Schrp-
der allerede, saa har vi skam drevet
for lenge." Paa Slaget 3 Kvarter til
nj traadte han ind i Diet gamle Illus +;
Reichensstrasse og umiddelbart DEE
efter i Kontoret, hvor han regelmes-
siq var den forste. Som den 9ldste
Boghoder %betragtede han dette SOM
sin helligste Pligt. Npglen til Kon-
toret laa hver Nat under hans Hoved-
pude. Saa smart han havde sat Hat
og Paraply fra sig, steg han op paa
sin hole Kontorstol, lukkede Pulten
op og fordybede sig saa i de lange
Talrskker, der for ham var Diet in
t~eressanteste paa Jorden. Kontordq-
rem gik uafbrudt for at indlade den
enc Kontorist efter den anden; mum
ter Tale lod rundt omkring ham, men
han saa aldrig op. ALE disse unge
Mennesker kom og gik i Diet store
Handelshus med en- Nonchalance, der
var ham ganske fremmed. En- lie
nestetid paa 10 Aar horte allerede
dengang til Sjaldenhederne, og han
ansaa Diet. derfor like for Umagen
verd at lagge Merke til deres Nav
ne eller .deres Udseende.
De fleste var letsindige GrGnskol-
linger, som tillod sig at tale holt i
Principalens Fraverelse, lie ad de taa-
beligste Ting og lobe fra den enc
Plads til den anden. Tidligere for
styrrede Diet ham, men nu havde han
%vennet sig til Diet, og hans Ansigt
beholdt altid sit ligegyldige Udtryk
overfor alt, hvad der like netop an
gik hans Boyer. Selv Principalen,
"den unge', som han nu allerede'i 20
Aar havde benevnet ham, var like
i hans Djne den verdige Chef, som
han burde vere. Der var noget frisk.
fyragtigt. opfarcndc ! hans, Vesen
der slet like behagede den gamle
Naar den unge Principal saalede:
med ct Par Spring styrtede lps paa
sin Bogholders Putt, rev Pennen tc
tire Gange bort fra Oret og satte der
|tilbage igjen, uden at have skrevet er
Tpddel med den, og nervpst knugedt
Henderne sammen i lutter Utaalmo'
dighed over like at faa hurtigt nok
|Svar paa sine Spqrgsmaal, saa be-
gyndte den gamle Mands Hender al
ryste; resigneret vendte han Hovede'
bort, hostede svagt bag sit Lomme
torklade. og tqrrede sin Pande mec
det, til Fredsforstyrrene havde fjer
net sig. Gamle SCHROEDER lukkede nae
stem aldrig sin Mund op i Kontoret
men hjemme i sin lille Ungkarlestu'
CAV han sin Misfornojelse Luft ii
stor Opbyggelse for sin Vertinde
! 'Aa, Dreng! Dreng! Dreng!" suk
kede han, "du skulde blot vere mir
!. Sqn! Der er ingen Alvor, ingen Sta
dighed i nogen Ting; men hvor skull
: de den ogsaa komme fra? Saadan e
J faderl@st Barn!
Havde hun dog bare taget. mig!!'
Efter saadanne Udbrud begyndt,
han en- storartet Vask, som, foruder
!; sine pvrige velgjprende Virkninger
havde den, at give ham hans fuld'
f Ligevagt tilbage
Han sukkede og pjaskede saa len
&c, til Sorgen raj svdmmet bort Of
!. hans glatte, rGdmussede Ansigt, de:
neppe havde en- Rynke trods de L
Aar, after skinnede ret veltilfred
I ovenover Diet stive, snehvide Halls
} tqrklede.
Han var Diet ~beskedneste Mennesk,
!. under Solen, og Afstanden mellem Ri
, og fattig forekom ham ligesaa natur
; lig som Forskiellen paa tykt oq tvnd