Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1919-11-26

kun kort, med ct Spring stod han midi blandt de
forferdede Fedre. Bispen strakte sin Krumstav
over den knelende, Forfolgeren skubbede den til
Side, st9dte sin Kniv den saaredes Ryg, en- Gang,
to Gange, bukkede sig som for rigtig at hyde sit
Offers Klageskrig og flygtede som Ell r~yggesl9s,
medens den d9ende hvilede we'd Bispens Bryst.
De to var de eneste, som s9gte ind Kirken.
Efter denne Udaad blew den lukket.
Da Joseph naaede OPP foran den, standsede han
med rynkede Bryn. Der stod ct Fugleskremsel
udenfor den stengede Port; Diet var fort %sorte,
Iflagrende Laser, ct menneskeligt Dgdningehoved
med to Tandrader lyste i Solskinnet, nd mellem
hang en- lang, h9jr6d, kl9ftet Klud, og
paa Snur paa Kraninet havde man med forsoren
Galgenhumor sat en- violet Erkebispekalot.
,Forvildede himmelske frafaldne,'' udbrgd Jo-
lseph, mems Taarerne %str9mmede over hans Kinder,
Il kere Stalker" 3
Han gik hen og tog Sk~remmebilledet bort.
Den dode Landsby laa hen Solbadet; uden
at den vidste Diet, var en- frisk Luftning brudt ind
over den EN- Salmetone, bid, stille, uden Orkes-
tertromlne laa sitrende i Luften.
Enken turde like f9lge Joseph langer end
hertil, hun Wide heller like. Joseph gik alene ned i
den mennesketomme By. ALE Skodder var lukkede,
i Sprnkkerne blinkede B9ssel9b.
M begyndte Joseph sin Vandring fra Hus til
Illus. EfteI nogen Overyejelse begav han sig ned
til de fA1Aste Udbyggerhuse, hvor Modem var
st9rst og Hadet mindst personligt. Forgeves. Ha-
Diet var gaaet Fagforening, men der var ingen
Arbejdsgiver, der gjorde Lockout, og her var in
gen Arbejdere, som strejkede. Overall m9dte han
morke, ligegyldige Miner, hoist lidt Mistro og Diet
samme Udraab:
,,Dersom du blot vidstel''
,,Vidste hvad?"
ia, dersom du blot vidste," Diet var det hele.
Efterhaanden gestede Joseph hvert Hus den
dode By, og Diet viste sig, at den med Rette bar
sit Navn bag mango af de lukkede Skodder fand-
ties like mere Indvaanere, de fleste var dragne an
den steds hen, nogle for BY og Staal, andre var
~flygtede.
Den oprindelige Aarsag til denne Elendighed
syntes forlangst CLIENT. Hver Uge, ia ofte daglig
hendte nye Redselsgerninger og Forhaanelser,
som bragte de foregaaende Dages i Glemme.
Joseph indsaa, at skulde noget opnaas, maat-
te han tr@yle hele denne 0gleknude OPP fra Bunden.
Han ~forskede, ~frittede, overall Diet samme Svar
efter Ell opramset Rekke af Anklager.
,Dersom du blot vidste!''
Eft Sted sad EN- sortkledt, barnlos Enke we'd
sin TONNE Arne, kun en- Stride Sollys faldt ind
lgennem de stengede Skodder. Konens Blk lyste
Joseph Mode som en- syg Cribs, og Henderne laa
krogede hendes Sk9d som magre Rovfugleklor.
Han havde endelig u%dfundet, at denne barn og taa-
lrel9se Moder var en- af de f6rste, der CAV Anled-
ming til Striden, og at hun endnu kun levede for
sit Had som ct forstenet Monument, hvis Hierte
fprst tog til at banke, naar Vendettaens D9dsklok-
Ike dumpe Stag lod over Byen, Morgen og Aften,
Aften og Morgen.
Da Joseph fix Adgang til denne Kvinde, fac
stede hun sit langsomme, blinkende Blk paa den
den lille Pater uden at sporge, alene en- haanlig
Dirren Mundvigerne rpbede hendes Tanke.
,,Hvorfor slog din Son Colonnas to smaa Born
ihjel?' spurgte Joseph blidt.
Enken rejste sig, de kaldte hende Kejserin-
den hendes Velmagtsdage. Med ct gurglende
Gledesudbrud traadte hun fast Gulvet paa en-
lille, small, nerves Fod, der alene havde overlevet
og baaret denne menneskelige Ruin.
,,Velsignet vere min SON, han hviler som Sejr-
here sine Fedres GRAY, wore sidste Slmgtninge
er nu ude for at hevne ham, ia, dersom Gud vid-
ste :" ndbrpd hun og saa mod den smalle Lyssprek-
Ike med sit d9dssyge Glenteblik.
Joseph var allie Dage want til at Sc Morke,
han saa en- uredt Majsseng, en- kold Arne, paa Bor-
Diet laa Enkens Skindpung henslengt, gabende
tom.
,,Vidste hvad9'
,,Har du like hort den Smadevise de synger
ON mig9
,,Fru noble-mere har Suppe kogt,