Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1919-12-10
CART ETLAR
FANG FOLK
SOMANDSF0RTELLING
I. Karestens Blomst.

Naar man forlader NOrdby ad LandeveJen,
der l9ber mod sgd gennem Fan9, kommer man
|lidt efter lidt ind ct Stykke agte Hedenatur,
lhvor Lyngen endnu BREEDER sig, hvor Hjejlens Pi-
ben blander sig med Vestvindens Suk og den
|hule og s9rgmodige Lyd, der udefra trenger ind
over Klitbankerne, som taarner sig hojere og
|h6jere mod Sydvest. Der er Hayet udenfor, som
|%dr9mmer, og som selv S9vne, maa true og klage.
|Se henover de langstrakte Sandbanker, tekkede
med Marehalm, der stride Totter rasler Vim
den, Sc remover disse flade Enge, gennemfurede af
Revner, der ligner Ar, som Sollyset kleder i
violet Fl9jl og blaaner ude we'd Himmelranden.
En- lille Strimmel Jord er hist og her m9jsomme-
Zig fremarbejdet til Agerland, skermet bag h9je
digger at L~yngtprv. Disse fattige Agerstykker bill
yer ~sj@ldnere og sjeldnere, 10 lengere man fjer-
ner sig fra Nordby; til sidst oph9rer de ganske.
Hvad der ses af Gr9nt er nu kun en- enlig Gyvel.
Dusk, under hvilken Urfuglen ruger sine Kyllin-
ger, dernest Revlingbusken, hvis sorte Bar Brok-
ken bespger Aften. Ensomheden, Freden, 0det
griber EN- herude, Kempestedernes Smaakevl for
|svinder, Naturens Almagt paatrykker os wort
Ringhedsstempel, og med Diet ksrer vi videre mod
|Senderho. Vejen er trels, Hjulsporene Diet dy-
be Sand udbedres kun sjeldent med Marehalm
og Lyngris.
Der har vi Fuglekpjerne, - siger Kusken og
|peger med Psken ind mellem Klitbankerne.
,,Fuglekpjerne?"
,,Ja, der fanger de Vildender Hundredvis
med Lokke@nder. Har De Lyst at Sc de Ksjer7"
Lidt efter wiser SSnderho Kirke sig, en- Law,
acknowledgements Bygning, som dukker sig
ned mellem Bankerne, medens Sydyestyinden taar-
ner Flyvesandskltterne vernende op ON den, ct
|Gudshus, der maner til Andagt, hvor Vragstyk-
ker af forlist jordisk Herlighed pryder Kirkegaar-
den med de rode, guile og baa Blomster, hvor So
mends Gaver taller h9jt fra Diet lave Bjelkelofts-
SIKH ON Taknemmelighed for vidunderlig Frelse
lderude paa Havet, Fan9boerens st9rste Ven og
~sterkeste Fjende. Pr@stegaarden bigger her lunt
under Bankerne, en- fredet Plet, hvis gr9nne
Tracer, en- Sjaldenhed denne Sanderk, spreder
|Skygge for den brendende Sommersol. Herfra
lbugter Vejen sig ind til Klitbyen S~9nderbo. Hist
lstaar en- mandig Gallionsfigur plantet i Sandet
log ser med ridderlig Anstand tilbage paa svund-
me Tiders Storhed der i~ndhegner brogetfarvede
lVragstykker en- Stump Kaalhave, her danner de
lb9jede Spanter en- Spidsbue som Indgang til ct
Stykke Kartoffelland de levendes Kirkegaard,
de dedes Virkekreds tr@der en- overall Mode.
: bet er Spnderho, vi befinder os i. I'd fra de
lave, gronmalede Dore og blaa Vinduesrammer
thinker Fanpkvinder den fremmede eft trohjertet
Velkommen. Gamle, rynkede Koner rokker frem
fra deres Kroge, stirrer efter os og Tanker no.
get merkeligt ON den store, besynderlige Verden,
de like kender; thi Senderhos gamle Genera
ton lever endnu firsindstyveaarige Koner, der
aldrig har forladt deres F@drenehjem eller gestet
Diet n@rliggende Nordby, 0rkenen skiller dem
derfra.
AT Mend ses kun en- enkelt v@rkbruden So
mand og Oldinge; enhver sodygtig Mandsperson
er ude paa de LANCE Togt, hvorfra de oftest aldrig
vender tilbage. Der findes mango sergekladte En-
ker paa Fanp, endnu flere unge Festemper, der
ON Aftenen spger OPP Klitterne og stirrer leng-
selsfulld I'D over Havet, som like giver sit Byte
ltilbage.
Pludselig kan der blive levende herude o.
Diet, naar Vejret err dertil.
We'd De, hvad Fam err
Nej.
Molbechs Dialektleksikon forklarer Diet som
en- Damp eller Disethed, der ~aflagrer bestemte
Lag Luften, og som er Stand til at gengive de
lforunderligste Landskaber, vekslende og bolgende
Ii Form og Indhold: Skove rejser sig over Jord-
strekninger, der ellers kun berer Lying og Diet
golde Sand til Skue, dukker frem under Himmel-
randen og forsvinder igen. Skoven oliver til en-
lsmilende Indse, der som en- blaa Dug bredes over
lfrodige Enge. Err Diet Faar, Skibe, Svaner, dis
lse hvide Punkter, som Sollyset Hammer ned over?
+ vandringsmanden fremskynder sin Gang, men
lmedens han iler mod Maalet, dukker ~pludselig
len o frem over Diet skuffende Vandspejl, cen