Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1919-09-10

Skelvende lGnede hun sig til Klaudias Arm
og bad hende bliye hos sig i Templet, indtil Mo-
deern og Gesterne hayde fjernet sig. Hun vidste
like, at der Narheden stod endnu ct Menneske,
der betragtede hende med den NEST spendte Inte-
reese, nemlig Linus.
%, Klaudia, . raabte hun, ,,hvor kan jeg tra-
de min Moder under 0ine9 Jeg kan like negte,
at jeg har gjort denne Corning, som hun vii kalde
for Gudsbespottelse. Hun vii aldrig kunne tilgive
mig. Og hvis jeg bekender for hende, at jeg tror
paa de Kristnes Gud, saa vii hun aldrig mere kali
de mig for sit Barn. Og Klaudia, " fortsatte hun, idet
hun br6d nd Hulken, der er noget, som err ver-
re endnu = noget, som jeg aldrig har sagt dig,
men som jeg maa sige dig denne Stund hyad
VII Linus tenke ON mig Han vii foragte mig =
han vii afsky mig
,Nej, han vii hojagte dig han vii elske dig
hojere end nogen Sinde, > lod en- dyb, mandig
|Stemme tact we'd hendes Ore. Overrasket vendte
hun sig om.. Der stod han, hvis Navn hun lige
havde nevnet.
Err Diet virkelig sandt?" sagde han, idet han
greb hendes Hand. vii du virkelig tro paa den
samme Frelser som jeg?"
,,Jeg like blot vii, men jeg gor det, syare-
de Flayia. MAR ale andre troede, jeg gik ned
NIT Tempel for at tilbede Gudinden, sad jeg II
me efter Time og leste Diet. gudommelige Ord
som ell t~6rstende, der drikker af en- Kilde. Hyad
jeg har gennemgaaet, we'd ingen. Jeg er jo ct I'M.
derligt Menneske, der tidt lever for mig selv. Men
reg we'd nu, at Jesus Kristus er sand Gud og Yer
dens Frelser, ia m n Gud og min Frelser."
,,Herren vere lovet, " lod Diet paa Ell Gang fra
de to andre.
En- stund fulgtes de adj omkring Parker og
talte ON det, der nu fyldte dem allie ire med Ju-
bel. Og Flavia folte sig magtig styrket overfor det
kommende Opgor, efter at hun havde aabnet sit
Hjerte for Klaudia og Linus.
| sin Glade over, hyad Flavia hayde %fortalt,
hayde Klaudia CLIENT Diet, der fyldte hende selv
med Bekymring. M, da hun saa Diet unge Par
gaa der sa straalende lykkeligt, vendte Skyerne
tilbage. Hun t@nkte paa sin Ven Diet fjerne. Hyor
var han nu, og hyorledes havde han det? Var han
syg monq Eller saaret2 Var han levende, eller -
der for ct Gys igennem hendes Hjerte - skulde
hun mulig aldrig mere faa ham at Sc her paa Jor-
den --
Om Aftenen var ale Gesterne forsamled i
de blandende oplyste Verelser. I er af de pregtig-
ste sad Nero t%inigemed Erastus, Aulus Plautius,
S%enatoren SAINT nogle officerer. Samtalen dreie-
de sig ON noglc Efterretninger, der lige var an
kommet fra Armeen Asien.
Tilf@ldig gik Klaudia forbi Korridoren. Igen-
mem Forhenget kunde hun tydelig hore, hvad Sam
talen dreiede sig ON, og uvilkaarlig standsede hun
og lyttede.
,,Er Diet mu ogsaa sandt, at hee kohorten er
Nugget ned % horte hun Aulus Plautius sige. ,,Hvis
Diet err Tilfe1et, saa er min tapre, unge Ven Pn-
dens faldet, og Diet vii v@re ct haardt Stag for
mig og flere andre
Klaudias Hjerte syntes at hore op med at
slaa, men hun tog sig san1men og lyttede videre,
idet hun horte Keiserens Rost. Den lpd hendes
Oren saa iskold og hard.
,,Ingen SER kan vinAes uden Tab, og dette
Tilfalde err Sejren saa vigtig, at Vi like har Lov
I'll at beklage nogle unge Soldaters bod. Desnden
har vi her i Rom tapre, unge M@nd nok I'll at
fylde deres Plads I'D"
,Pudens' Plads kan v~anskelig ~udfyldes,' >
svarede Plautius med dyb Alvor, Hmm var ingen
sedvanlig ung Mand. Han knnde vsre naaet op
til de hoieste Eresposter, hvis Guderne havde la
Diet ham beholde Livet. For os, som kendte ham,
syntes han at have f%ortjen4 en- bedre Sk@bne, og
Tabet af ham vii b~egrades af mango"
Med disse Ord rejste han sig, forstemt over
den foleslose Tone, hvori Nero havde talt, og dybt
bevmget over den Ulykke, der var sket, og som
man desverre like langer kunde tvvle ON. Han
langtes efter Ensomhed for at grunde over, hyorle-
des han bedst og NEST skaansomt kunde brlnge
sin Hustru og Klaudia denne sorgelige Efterret-
lining. Da han naaede Korridoren, trak han For
med stirrende Dine lanet OPP til en- Pile. Uyil-
kaarlig slyngede han sine Arme ON hende. | Diet
samme udstodte hun ct Jammerskrig og faldt !
Afmagt.
Linus sprang til, og han og Plautius bar hen