Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1918-07-17
Fra Vingaarder.
I. Def Table oG GENFUNDNE FAAR.

En- al mine forste Arbejdsmarker - saaledes
fortaller en- engelsk Prast var ct Sogn den
vildeste Del af Diet smukke Grevskale Kerry i
Ireland. Min Menighed bestod af fattige Folk. b.
ligerne Diet store, tyndt bfeolkede Distrikt laa
spredte og var ofte we'd deres Beliggenhed oppe
paa hoje Bjergskraaninger, nede / dybe klofter ell
Ter we'd Sumpe saa yanskelige at naa til, at Diet TX
Ike var nogen let Sag for mig at lere de mig be-
troede Sjele personligt at kende. De var hidtil
.bleven fors6mte h9j Grad; af Skoledannelse var
der like meget at opdage hos dem. De ferreste
knnde lase eller skriye, og af Guds Ord havde
havde de saa godt som intet hort. En- lille Kar-
toffelager eller en- Havremark udgjorde som oftest
deres eneste Ejendom, og den daglige, haarde
Ramp for Tilverelsen syntes-at have gjort dem
saa slove og uimodtagelig for alt hejere, at Diet
forekom mig at vere Ell ~s6rgelig, ia nesten haab-
los Opgaye, som var stillet til mig, at vere deres
Prest. Men netop som Modet rent Wide forbade
mig, tidrog der sig noget, der ligesom en- Solstraa-
lie paa Ell mork Regnvejrsdag CAV mig Frimodig
heden og Haabet tilbage igen,
Paa en- kold Februardag sad jeg en- Aften
foran Kaminilden min lille Dagligstue, hvor jeg,
hyilende efter Dagens Arbejde, havde fordybet
mig EN- af mine k9re Boyer. Da bankede Diet paa
Doren, og min HuSholderske meldte mig, at der
udenfor Doren stod Ell hende u%bekendt, fattig
Mand, der onSkede at tale med mig. Jeg lod ham
trade ind. bet var en- Mand af ct meget elendigt
der ydmygt bad mig ON Tilgivelse, for
di han forstyrrede mig saa sent paa Aftenen. AK,
ieg beder Dem, Hr. Pastor, - sagde han, ,,kom dog
straks med Jeg har en- stakkels Son derhjemme,
som ligger og skal do, og jeg Wide dog saa gerne,
at De bes9gte ham, = Jeg rejste mig straks, og
uagtet def var meget slide gjorde jeg mig rede
til at folge den fattige Mand. Medens jeg hyllede
mig ind min varme kappe, gjorde min Samvit-
tighed mig Bebrejdelser, fordi jeg hidtil endnp
like havde besogt denne fattige Familie.
Undervejs s6gte jeg at komme i Samtale med
min Ledsager, men han syntes like t~ilbojelig til
at tale, og vi tilbagelagde St9rstedelen al den
LANCE Vel - Ell Times Gang uden at sige noget.
bet var en- besverlig Vel, som forte os smart
OPP over STEELE Hole, smart gennem sumpede Eng
strrkninger. Endelig gjorde min Forer Holdt we'd
en- Bjergskraaning, foran D9ren til Ell Hytte, der
som EN- sand Robinsonshule var bygget ind Kip
pen og fuldstendig afsondret fra den ovrige Yer
den. Da vi traadte ind, lagde jeg forst kun
Mnrke til en- gammel Kone, som yarmede sine
Hnnder we'd en- hendoende Kulfld, men we'd min
Indtreden rejste hun sig for at tilbyde mig Sin
Skammel. Jeg afslog takkende hendes Tilbud thi
i Ell Krog af Stuen havde jeg opdaget den syge,
som jeg Wide bes9ge, ~liggende paa EN- Bunke
Hahn og drkket af nogle faa, elendige Platter.
bet var ct ungt Menneske paa II ener Is Aar,
hvis Udseende tydeKgt ~fortalte, at hans Dage her
paa Jorden var smart talte. Han laa med lukkede
Dine en- Tilstand af den yderste Udmattelse. M
aabnede han Ojnene og saa sky og forundret paa
mig. Jeg %tiltalte ham roligt, sagde ham, hvem jeg
y En- Samling af mindre kristeIige Fortel-
.linger, som siden- agtes udgivet Bogform for dem,
som maatte onske AT onbevare dom