Auttaja. [volume] (Ironwood, Mich.) 1906-19??, 1915-02-04
Tuollahan Sc 10 nakyykin,

paikka vain vasyneita, matkansa
paattaneita varten. Olette nuo-
ria, mutta cite tieda vaikka 10
: ennen kuhn huominen aurinko
: lanteen laskee, voitaisiin teidat-
kin vasyneiksi tehda ia taalla
ruumiillenne lepopaikka valmis-
taa. ct tieda ihminen elamasi
maaraa". Main haastoivat neil
lie kukkapeitteisten hautakum-
pujen p~atsaat, niita sivuuttais-
samme.
Saavumme hautausmaan kul-
maukseen. Toverini vie minut
kauniin valkean marmoripatsaan
luo ia viitaten siihen, purskah-
taa katkeraan itkuun. En- nae
mita patsaaseen on kirjoitettu,
silla silmani peittaa kuhn sunni,
mutta tiedan, eta siina, kylman
kiven ALA lepaa han, joka oil mi
MULE kerran kalliimpi kaikkea.
Istahdan kummulle, NOLAN
paani kylmaa marmoria vastaan.
Tahtoisin minakin itkea, mutta
en- vol, Olen jo kylliksi itkenyt.
T~overini, tytt0 raukka, han itkee
ikaankuin tahtoisi kyyneliin hau-
data kaiken karsityn katkeruu-
den. Miksi eli itkisikin, sta vel
lea jota min rajattomasti rakas-
ii ia jonka siita huolimatta me-
netti.
Toverini istahtaa viereeni ia
kietoo katensa ymparilleni, ku-
ten hanen tapansa oil ennenkin,
iloisimpina, onnellisimpina aikoi-
ma, silloin kuhn "kolmilehti api-
lamme" viela oil ehea, silloin
kuhn eli myrskyt viela olleet raas-
lancet sta rikki.
Ajatukseni kiertavat hanessa,
.jonka hautakummulla nyt istum-
me. Ajattelen miten ennen rak-
kaassa Hameessa, usein kesail-
toina keinuimme pienessa We
neessa Pyhajarven kirlkailla
aalloilla. Muistan, miten silloin
iloisena rakenneltiin tuulentupia,
kauniita ilmalinnoja, uneksittiin
rauvenneet. Muistan miten oil
nellie kolmelle katkeran ikavia
ne hetket, kuhn sina jatit Suo-
men rannat, lahtien etsimaan
tiedonjanollesi tyydytysta Euro
pan suurissa opinahjoissa. Silloin
eron katkeruutta itkin, silloin
viela = voin itkea.
Saalimait0in, julma on kohta-
lon kova lak.i Plan kaikki kau-
nit toiveemme muuttuivat. VI
pean, itsekkaan rahavallan palk-
kaamat kurjat kielet alkoivat
kutoa v~erkkojaan valillemme
onnistuenkin siina maarin, eta
saivat kummankin meista vaipu-
maan epatoivoon.
Kun jatit l~oistavan, rikkaan
kotisi, ajattelit: "Parempi on
luopua kodista ia isanmaasta,
kuhn ihanteistaan". Sielusi ja-
loutta en- viela silloin kasittanyt,
mutta nyt, vaikka liian my0haan,
sen kasitan. En- ymmartanyt ST.
nua, olin liian alhaalla, vaan U.S.
koin maailmaa enemman kuhn 81
nua ia siina, siina oil onneni lop-
pu. Sarjin sydamesi, murskasin
odotetun onnesi, kaikki kurjan
mailman takia. Sina ct kesta-
nyt, sorruit elamasi kevaalla,
sorruit julmain ihmisten ylpey-
den ia omanvoitonpyynnin uhri-
ma.
Nyt on vuosi kulunut. Glen
rypenyt hyvin syvalla mailman
likakaivoissa, mutta vihdoinkin
Glen tullut huomaamaan, miten
vaarin tein kuullessani mailman
juttuja, syostessani hanet, ysta-
vani kurjien pyyteiden uhriksi.
Nyt vasta hanen ihanteensa ia
juan, nyt vasta tiedan miten
korkealle han tahtasi.
Kaikissa toimissaan han an
tautui taivaalliseh Isan johdet-
tavaksi ia vastoinkaymisien het-
killakin han usko,i eta kaikki
Jumalan avulla parhaaksi kahn
tyy. Ehka kaikki kaantyikin ha-
nellie parhaaksi, ehka olisikin han
ollut liian hyva viipymaan tassa
pahassa maailmassa. Hanen
: henkensa kaihosi korkealle, ehka
saavuttikin kaihojensa paamaa-