Auttaja. [volume] (Ironwood, Mich.) 1906-19??, 1915-01-14

VlhkelyyLenSa Cakla, petLyy SuO-
~rastaan valheen jalessa, kun on
vikkelajalkainen, sukkelasormi-
men; muta eli ole ajatuskyky nor
malikunncssa, eika jouda tark-
kaamaan ~joutuessaan tienris-
teykseen, vaan py0rahtaa harha-
tielle, juosten nakymatt6myyk-
sim. Min taytyy lahtea samalle
asialle. Eras vanhus, ollen kan
kea jalkainen, k0mpel0sorminen,
vaan terve ajatuksiltaan, tark-
kaa jokaisen askeleensa, viedcn
perille herransa tarkean asian.
Harhailevaa seka vaivaloista
on ihmisen elama, joka oni1n
paljasta taistelua, joka kestaa
kehdosta ,hautaan saakka. Mo-
nenkaltaista on elaman kilvoitlsr
ia ia monessa muodOssa, monta
tieta pyrkii vaara vastaan. Mil
loin Sc tulee liikanaisena iona,
MILLION ankarana suruna ia muir
heena. Siina on lankeemista,
nousemista, toivoa ia pettymys-
til. Tamm0ista On elaman tails
telu. Moni .sortuu auttamatto-
masti, ia onnellinen Sc, joka
naista vihureista eheana paasee
ia viela kykenee toivomaan, tom
tumaan ia yl6spain pyrkimaan.
Vallan vaikeaksi kay tama tais-
telu joutuen hapean ia pilkan a.
laiseksi jos huolehtien katselee
tuonne laajalle ulapalle; tuon
hy0kyaallo npauhinaan. Aluksia,
jotka tuolla suuressa kuohussa
hailyy, ilman mitaan perasinta,
joka joutuu jonnekin salakarille
TAI ajelehtii tuntemattomiin ram
tamiin, villipetojen surinan ia
raateiun alaiseksi, .iohon Ell ku-
kaa napuun ehdi. Mihin silloin
~turvataan? Lahteek0 silloin-
kaan suusta avun huuto? Hell
tyyk6 silloinkaan tue kivikova
sydan, joka min ankarasti on
paatunut koston haluun? Val
l6ytyyk0 silloinkin apu ia turva
taskusta, johon min mieluisasti
alma kasi pistetaan? Val joutuu-
ko silloinkaan mieleen, eta pc
rasin olisi tarpeen, joka LELAND
takana liehuu?
Kai jokaisella lienee aikansa
ia toiveensa, silla ihminen odot-
taa ia toivoo Josiah ilki0sta paa-
sevansa, vaan sen alan kohtalo
jota kulloinkin eletaan Ell kos
kaan tyydyta ihmista, vaan tab
tovat tehda tyhjaksi kansallisuu-
den, vielapa vetaa sc vaarallisek-
81 ihmiskunnan kokonaisuudelle
Puhdistellen itseaan, vaan tot
sen kieltaess ataytyy/k ieltaa tot
senkin. Mutta onko kansallisuu-
femme sitten havitettavissa? Ell
suinkaan. Kansallisuutemme on
vuosisatojen kuluessa juurtunut
kansan vereen, sen ovat ly0neet
ne olosuhteet, joissa esi-isamme
ovat kasvaneet ,Se ulOnto, jossa
elaneet ovat, on ly0nyt voimak-
kaan leimansa heidan koko ole
mukseensa. Yhteiset tavat, Omi-
naisuudet, omituisuudet, ia
m%uistot, yhdessa ovat muodosta-
massa sen mitA me sanomme
kansallisuudeksi. Tata on AVIAN
mahdoton itsestaan p~oistaa. Ju-
malan pelko on kaiken viisauden
alku. Jumalan pelko jalostaa ia
antaa oiken pohjan ia sisallyk-
sen kansallisuudelle. Ken on lu-
kenut esi-isiemme taisteluista vi
hollisia, nalkaa, kylmyytta vas
taan, taisteluista karua luontoa
vastaan italian aroilla seuduilla
asueSsaan. Mista saivat he keS-
tavyytta? Mika sal Saarijarven
Paavon rohkeasti odottamaan
onnellisempia aikoja? Jakamaan
puutteellisille naapureilleen puo-
let vahasta viljastaan. Eik0 sc
ollut todellista rauhan ia rak-
kauden ty0ta. Luottamus Juma-
malaan, rakkaus lahimmaiseen.
Ell han m~ajassaan istuskellut
ia tarkannut kenen juhlasaliin
han astui, ia tama luottamus on
kansamme vaikeinakin aikoina
y~llapitanyt. Esikuvana on NEIL
Ii JSraelin kansa Sen uSkOntO