Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-08-30

F111 49, - 49, -
over Marks Hoved og bererte ham nesten med
deres svirrende Yinger. Men hele Dagens Glede
var som ct Spot for Bonamy. Han var doy og
blind. Hans Hustrus s%tille, blege, b6nfaldende
Ansigt forfulgte ham. Radslen for Vanere blan-
dede sig i hans Anger.
Nil efter Nil red han over Hole og gennem
Dale, gennem Klgfter, kledt med Egg og Ahorn,
kantet med Blomster og med Rgdtj6rn. Mileyidt
red han over flade Landstrakninger med Bgge-
skoye, forbi Flodarme, hvis brusende Vande
leskede Sykamorenes R6dder. Han red OPP igen-
mem den skotske Nybygd langs med Veje, over
skygget af blomstrende Hekketreer med Grofte-
yolde / Guild og Gr9nt af Gres og Loyetand
'og med dejige m6rkegr6nne Hvedemarker Men
han saa kun den RoXys Ansigt, hvis Hjerte han
havde knust. Han hadede den gr6nne Jord og
den blaa Himmel. Han hadede NEST af ale sig
selv.
Endelig standsede han fem Mil borte fra sit
HEN. Tract og forpint af sine Tanker steg han
af og satte sig paa en- Tr@stamme, mems hans
Hest gressede we'd Vejen. Hvorfor skulde han
ride videre. Hvad brGd han sig ON at raadslaa
med allie Smaapolitikerne j VersaillesY Hvad
gjorde Diet, ON han blew valgt til Kongressen
eller like. Elendigheden ham havde drebt
Ergerrigheden. Hvorledes kan Haab og Fortviv-
lese DO sammen Sjelen.
Trodsigheden hans Karakter havde altid
drevet ham til at trodse legemlig Fare og aldrig
til at flygte fra den. En- ~pludselig Indskydelse,
som af ct driftigt fysisk Mod, greb ham. At ride
tilbage til Luzerne, at tilstaa Roxy alt, at opgive
allie Tanker ON Kongressen, at ordne Sagen med
Nancy saa godt Diet lod sig gore, og saa tage
F6lgerne. Denne modige og fortvivlede Tanke
var ligesom naar en- Mand griber til S%elvmord,
for at undgaa D6dsangsten.
Han slap Hestens Bidsel og gik nogle Gange
frem og tilbage paa Vejen. Men han kunde like
tenke. Han vendte sig ON, greb T%9mmen, syang
sig Sadlen og red hurtigt tilbage ad den Vel,
han var kommen.
Endelig dreiede den LANCE Bane. Og be
standig, mems han sporede sin Hest op over Hole
og Dale og igennem klippefulde Kl6fter, saa pin
tie Samvittigheden ham, fordi han vendte ON saa
sent.
Bad han, mems han red tilbage for at be-
gynde paa noget bedre9 Neji han bandede. Han
bandede sig selv. Han forbandede den Synd, der
havde Sdelagt hans Liv. Han bandede Nancy.
Han bandede Verden. Han kunde have bandet
den ~almegtige Gud. Og dog var han med ale
sine Forbandelser en- bedre Mand, end han nogen-
Sinde havde varet. Har Vi like lest, at Diayelen
naar han forlader ct Menneske, slider ham saareY
Og Forbandelser er tidt Sjalens Skrig under Sam
vittighedens Sv6beslag.
Midi paa Eftermiddagen var der endnu 5
Fjerdingvej for Bonamy at ride. Kunde han naa
HEN tidlig nok til at vere den f6rste til at for
telle Roxy Historien. Tanker ON, at hun kunde
h9re den af nogen anden, og at hans Bekendelse
skulde vere forgreben, gjorde ham nesten van
vfttig. Han bandede og dreV sin trette Hest frem
ad Vejen OPP ad Bakken O. ned igen, indtil han
endelig red ind Byen, mems Hesten skummede
af Sved. bet forekom ham, at Folk saa saa
underlig paa ham. Saa huskede han paa, at hans
Fantasi var ophidset. Men hvorfor stod Folk
Dsrene, og hvorfor lob de til Vinduerne9 Hvor-
for syntes de at genhende ham med Overraskelse2
Maaske kun ford Hesten drew af Sved.
Da han red forbi Lathers Kontor, raabte den
ne efter ham Mark, Mark"
Men Marx bandede kun og vinkede utaal-
modig til ham, idet han red lige forbi OPP imod
de blomstrende Ebletreer og de italenske Popler
we'd sit eget HEM.
Oe Lathers, hvis Uheld var blevet i~agttaget
af Folkestimlen we'd Gadehjernet, gik tilbage til
sit Kontor og lukkede D9ren, idet han mumlede,
at Djevelen og al den Slags lob lose ON Dag
,Hvis han gerne vii skydes, saa rider han
den lige Vel, ~tilf9jede han.