Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-05-10
r Y.
Fortalling fra Indiana af
EDWARD EGGLESToN.
0versat. af E. G.

oversat. af E. G.

Han var saa ophVet, at han like kunde holde
acknowledgement hos sig sely. IIan var komlnen l
Vane med at tale temmelig frt med Twonnet. Hen
des g~emytlige Humer var opliyende for hans adru-
elige Tenkemaade, og han havde lagt Merke til,
at hendes Agtelse for ham var. venlig og %uinteres-
seret. Han CAV sig altsaa til med Brevet Haanden
at %spadsere frem og tilbage paa verandaen og ven
tie paa, at ,liden" Twonnet skulde komme nd. Hun
var kommen hjem og gk og redte Senge, medens
hun sang og sludrede med sine yngre Sestre, halvt
paa Fransk og halyt paa Engelsk. Under sligo
Omstandigheder maa man tale med en- eller anden.
Han standsede en- Gang, medens han gk frem
og tilbage og saa' nd til de gr9nne Hole paa Ken
tuckysiden. Eft let, ~lyseblaat Slor laa over dem.
Han saa igennem Vinrankerne, som kr9b over Sta
kittet, nd mod den store, fredelige 0hioflod, som
rullede sine B9lger majestatisk Taushed. Han lyt-
tede til RSdkelken Kirsebertreet, medens den
sang en- jublende Kerlighedssang til sin Mage og
lystig f9j fra Gren til Gren. Og han, den alvor-
hge, strenge unge Prest, gledede sig over H9jene,
over Himmelen, over Floden og de syngende Fugle,
medens han halvvejs bebrejdede sig selv, at han
var saa lykkelig og fSlte sig som en- god Dreng,
der har faaet en- uimodstaaelig Lyst til at slaa
Gekken los.
Twonnet blew lenge borte, og Hr. Whitaker
CAV sig after til at gaa frem og tilbage. M og da
saa han after nd over Bakkerne og Floden og lyt-
tede %dremmende Henrykkelse til Redkelkens If
lge Toner og til en- Turteldues bl9de Kurren. Den
hayde sin Rede i ct Elletre we'd Havehegnet.
Til sidst kom Twonnet nd paa Verandaen eller
KSvalen, som de kalder den Indiana, og Whitaker
fortalte hende, saa alvorlig som han kunde, ON
den gamle Diakons D9d og ON sin egen Lykke.
,Jeg er saa glad, sagde Twonnet, som be-
gyndte at forstaa, hvad der havde holdt Whitaker
fra at bes9ge Roxy.
Glad fordi Diakonen err ded2' spurgte Wit
taker smilende.
,,Jeg kender like Deres Ven og kan like vere
bedr9vet over ham. Men jeg kender Dem og er
glad for, at han, da han skulde de eftergav Dem
Deres Geld. bet wiser, at han har veret beredt
paa at gaa bort ser De, saa min Glade err meget
~kristelig og rigtig", og hun 10 igen. ,Desuden
synes De heller like at Vile serge Dem ihjel og''
= men her standsede hun pludselig, da hun saa,
at hun havde berert ham pinligt.
,Jeg er bange for, jeg har veret egenkerlig',,
sagde Whitaker. Hele hans Glade var forsvunden.
,Men De we'd like, hvilken Mare den Geld har ve-
ret for mig. Jeg undrer mig slet like over, at
Geld gGr Folk til Keltringer, den ger Hjerterne
haarde.'
,,Ja, Hr. Whitaker, hvis han havde onsket, at
De skulde we're bedrevet we'd hans DSd, saa skulde
han have givet Dem Pengene, medens han levede,"
sagde Twonnet lystigt. Saa lob hun bort, men kig-
gede tilbage over Skulderen og sagde drillende:
,Nu vedder jeg paa, at De skal hen at besege
\ nogen Eftermiddag'.
,Twonnetl' kaldte han efter hende. Hun
standsede, og han spurgte:
,Er der nogen Grund til, at jeg like skulde be-
ssge nogen Eftermiddag7"
,Nej, paa ingen Made, sagde Twonnet, der
er al mulig Grund til at gaa lge derhen. bet err
like for sent, men Diet kan blive Diet, hvis De ven
ter
DE sidste Ord blev sagt den gamle, ~spegende
Tone. Whitaker saa efter hende, indtil hun for
svandt og sagde til sig selv:
En- pregtig Pige, Skade kun, at hun er saa
l ~fjantet."
Efter en- modem Overvejelse paa ct helt Kvar.
s,er besluttede han at bes6ge Roxy Adams den sam
be Eftermiddag. Han havde like forstaaet Twon-
It's Advarsel, men en- underlig Forudf6lelse at EN-
luende Fare for hans nyf9dte Haab og en- alvor-
ag Mands Nerv9sitet we'd mod Sedvane at finde,
at PHgt og Lyst faldt sammen; alt Diet fix ham til
at skynde sig for at f~orebygge mulige Ulykker.
Han spiste kun lidt til midday og brsd sig like en-
Gang ON sin Yndlingsret: Levetandsblade kogt paa
god Schweitzermaner. Her. Lefaure betragtede
ham e~ngsteligt og spurgte endelig alvorligt:
,Har De Diet like godt, min HerreY'
Men Whitaker smilte og forsikrede sin Vert,
at han var rask, men blot ingen Appetit havde.
Endelig ~fortalte Twonnet meget hejtideig sin
Fader, at Hr. Whitaker samme Morgen havde mod
taget ct Brew, som meddelte ham en- gammel Veins
-.