Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-11-01
Den lille Sgster med de bIaa Ojne,
oG PIGEN, sol HAVDE CLIENT AT GREDE.
AT George Barton ,Ungdommens Ven".
Bet var Midnat paa Hospitalet.

ILuSC PAD Odu6A " SIIdh6 lpu l1cSbeuS OdlOI
paa den stenlagte KjSreyej.
Den hyidkledte unge Doktor sprang ned fir
sit Sede hos Kusken, og linden tire Minutter laa e.
bevidstl6s Kyinde paa Diet heldende Bord i Opera
.tionsYerelset.
oForgiftning," var den u%f6lsomme Doktor
korte Kendelse.
Efter en- haly Times haardt Arbejde var hui
after kommen til Bevidsthed, Bestyrerinden, son
stod nar we'd, saa paa Doktoren spSrgende.
,,Skal jeg bringe hende Seng2"
Han rystede paa Hoyedet. Hun maa holde
vaagen til Klokkens SEEKS. Dersom hun falder
.S6vn for den It'd, vii hun vaagne en- anden Yer
den.o
Bestyrerinden stod og g%rundede. nAlle syge
.plejersker er optaget. Vi kan lade Dem faa Mi
kael, D9rvogteren."
Doktoren var skeptisk. Han Wide falde
S6yn ON en- Time, og hun Wide do linden Morgen
men,"
De var begge tavse for ct Djeblik. Saa ble'
Tauyheden brudt af en- Stemme fra Sygeverelset
,Jeg skal tage ware paa hende, Sgster.''
De vendte sig den Refining, hvorfra Stemmel
kom. Den kom fra en- lille S6ster, som havde h9r
deres Samtale. Hun dannede ct sk9nt Billede son
hun stod der i Dgraabningen. Der laa ct Smi
paa de rode, halvt aabne Leber. De m6rke bIa;
0jne saa nd som ON de var plukket I'D af selv,
Himlen. Nesen var fin og aristokratisk. Hun va
.saa fin og skar som var hun netop dalet ned PAL
Jorden.
Bestyrerinden talte fgrst. MEN nit Barn, dl
har jo fri Nat. Du har allerede holdt paa for
lenge.'
Hun smilte lidt s9rgmodigt. ,,Nogen maa j
tage ware paa den stakkels Pige."
Doktoren stirrede paa den unge S9ster paa Sill
rolige Made. Saa vendte han sig til Bestyrerin
den ,,Hvorlange har hun arbejdet i Dag?'' spurg
tie han.
,Siden hun stod OPP, Klokken fire Morges.
Han talte paa sin bestemte afg6rende Made
,,Det er like at tale ON. Hun kunde like nd
holde det."
Bestyrerinden trak paa Skuldrene: wi kal
like lade denne ulykkelige Pige d."
Den lille S9ster talte med B~estemhed, hende
Kinder og Pande var dekket af en- fin Rpdme
uJeg vii like lade hende do. Jeg skal tage var
paa hende.o
Og saaledes gik Diet til, at hun ~begyndte del
LANCE Nat. Hospitalet dakkede nesten ct hel
Kvartal, og de to LANCE Gange, der dannede e
Kors i Midten, saa nd til at we're nasten endel9se
Den eneste Made hvorpaa Patienten kunde holde
vaagen var at holde hende gaaende uafladelig o.
w hiooC oohSC' DCh oNhSt hlC 0pobCI oyhJC
~pludselig at vere kommet Besiddelse af overmen
neskelig Styrke. Hun greb Pigens Arm uden vi
dere og begyndte den trpttende March.
Der var en- slaaende Ulighed mellem disse to
den stille, selvsikre ~religigse S9ster og den svage
~haabl6se, verdslige Kvinde. Den enc den simple
uanselige Dragt, den anden sine pragtfulde OF
dog smaglgse Klpder. Den ferste Tur var udf6r
under stort Besvar. Patienten syntes at vnre kul
- L. III. U:Il..I H.. - r i
enc Siden til den anden, og Kneerne b5jede 81
under Vegten af hendes Legeme. Men hende
Ledsagerinde var ~besjelet af en- B~estemthed, de
gjorde hende stark som en- Mand. Lidt efter lid
fix ogsaa Patienten en- rankere Holdning. Engan
rundt Gangen, to, fire, og saa fremdeles til de Xxx
%lengere kunde holde paa at telle.
Men Tiden mellem Midnat og Klokken ee
synes lang som en- Dag og en- Nat. Minutterne snei
af Sted med Blyvegt paa F9dderne, og den ill
SSster var tract og sowing. Da Klokken var ee
bragte Bestyrerinden dem sort Katie. Den ill
.S6ster drak sin Kop med acknowledged, Pa
.tienten drak sin modvilligt.
Bestyrerinden holdt sig ner dem en- Stund
sympathetic. ,Jeg beklager, at jeg lod dig paata
ge dig dette, y sagde hun.
Som Svar fix hun hSre en- ~hjertelig Latter
,,Dersom du taller til mig paa den Made, komme
du til at gore mig doven og selyisk."
Den anden saa alvorlig nd. ,,Dersom du On
skier at kalde mig, saa tryk paa Knappen we'd del
anden Ende af Gangen."
,,Godt og vel", var Diet ~erbsdige Svar.
Bestyrerinden gk sin Vel, og den trettend
Marsch begyndte after.
Da de havde gaaet rundt tire Gange, %begyndt
Patienten at blive utaalmodig. ,Jeg er tract, lat
mig hvile,'' klynkede hun.