Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-12-13

de Ygret en- uafbrudt Ramp for at holde den
stolte Uafhengighed vedlige; hun, som hayde slidt
og slpbt tidig og sent for Underholdet til sig og
sine, som havde kendt til SAW nesten under hver
Form, hun vidste sandelig nok, hyad Tusinde Dol
lars var vgrd. Og sk9nt Adelheid like kendte saa
meget til Moderens Lidelseshistorie, thi dennes
6konomiske Forhold havde jo forbedret sig de
Aaringer, hun var yokset til, og var nu rigtig
code, saa vidste hun dog godt, hvorledes Moderen
satte Pris paa PENCE. Sk6nt hun var saa ung og
%uerfaren og like havde stort Menneskekendskab
hayde hun dog det Instinkt at kunne saa temmelig
nar bedpmme Karakteren af de Mennesker, hun
kom i Ber9ring med, og leste derfor ofte dybere i
andresII jerter,e end v~edkommende anede. Hun vidste
derfor godt forud, hvordan Moderen Wide stille
Isig i dette Tilfelde, og Diet fyldte hende med Sorg
TIN hun havde lengtes saa inderlig efter at give
sin Gave, like af Hovmod for at glimre for andre.
Nej, der var like Spor af Egoisme i hendes Offer
v%illighed, men Diet var af rem Kerlighed til den
Sag, som interesserede hende saa meget, og som
hun var saa b~egejstret for, maaske mere end nogen
af de andre unge, endsk9nt hun gik saa stille og
beholdt Diet hos sig selv. M sad hun og tnnkte
paa, at al hendes Mgje de LANCE Vinternetter
hayde yeret forgeves, og Gladen over den Lykke,
hendes Fortalling havde gjort, var SON bortblest.
Hun syarede intet paa Prestens sidste Ord, men
DpJCdG IlONCuNt, OB dC ucuC III lilt u u
gere og ~hurtigere ned ad hendes Kinder.
Pastor Holmstrup saa Diet godt, og Diet sved
ham langt ind Hjertet. Han forstod nu den lille
bedre end fGr og yidste godt, hvilke F6lelser der
r6rte sig i hendes Bryst; men hyad skulde han
gore? Havde Adelheid lovet Gud at give allie Pen
gene og Diet kunde han like betvile da var
|hendes Handlemaade ret, og han gjorde stor Synd
i at fors9ge at forhindre Diet. Men paa den anden
Side. hvic han to0 haodec Parti on ed0ta at oVar-
tale Moderen til at give sit S~amtykke til, at Pen
gene blev anvendt paa den Made, Adelheid On
skede, da Wide han sikkert like alene faa Fru
Dahl imod sig men sandsynligvis ogsaa en- stor Del
af Nabolaget, I'm like den hele BY. Man Wide
beskylde ham for at have overtalt Pigen til at give
ham Pengene, da man kendte, med hvilken liver
han talte og virkede for Kirken. Fru Dahl Wide
da uden Twill tage Pengene, og Adelheid og han
selv like faa andet end Skam og Skade. Han saa
derfor ingen anden Udvej end at legge alt Guds
Hand og f~orel6big Sc Tiden an.
Grad nu like saadant, lille Adelheid, - sagde
han yenlig og omsluttede hendes lille Hand sin.
,Tror du like, at Gud, som har giyet dig Lykke
til at erhverve disse PENCE, like ogsaa vii hjelpe
dig at anveDde dem paa den rette MaadeY Set
'du kun din Lid til ham, som du har gjort hidindtil
.og gaa saa kun tr9stig hjem. Fortel din Moder
ON den Lykke, din Forteling har gjort, men sig
intet ON den Made, hvorpaa du har t9nkt at an
yende Pengene. Jeg skal bes9ge eder ON muligt
.endnu Dag. Saa forteller din Moder mig san
~synligvis Nyheden, og jg gratulerer, men siger
heller intet ON, at du 6nsker at give Pengene til
Kirken. Derimod skal jeg nok give ct godt Raad
med Hensyn til, hvor Diet vii vere bedst at sette
|Pengene paa Rente. Saa ser vi Tiden an nogle
Maaneder. Har du ~forstaaet mig, hvad du Lille?"
Adelheid saa eftertenksomt OPP paa ham, saa
|~begyndte hun at sette sig ind hans Tankegang,
'og hun smilte gennem Taarerne.
Noget senere befandt Adelheid sig paa Hem
vejen fulgt af Carlo, der troligt havde ventet paa
'hende ude paa Prestens Trappe, og venligt logren-
de med Halen nu luntede bag efter sin Hersker-
indie.
Fglte Adelheid sig end like saa glad, som du
hun ON Morgenen var gaaet hjemmefra, saa var
hun dog heller like modl6s. Hun fulgte Prestens
Ord og stolede paa, at Gud nok skulde hjelpe
|hende.
bet havde veret Prestens Hensigt at aflagge
|Fru Dahl ct Bes9g endnu samme Eftermiddag; men
just som han stod ferdig til at gaa, kom Matthias
|Lund og 9nskede at tale med ham.
bet blew en- lang Samtale, de to havde; Diet
var langt nd paa Aften, for Lund forlod Preste-
boligen. Hvad de talte ON, eler hvad der foregik
Il def stille Studereverelse, kom aldrig for en- ire
die Mands 0ren. Men Ell m~erkelig Forandring
.saas fra den Dag, af paa den rige Fabriksejer, saa
at han efterhaanden blew lige Diet silk modsatte at
den menneskefjendske Gnierpind, han havde v@ret
for.
To Drnofan don paata naUo MorOpn bpQ0Otp