Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-10-25

lleue meu DeHene uQ over htbLngen nge Veu hDK-
kenet, og at han like yidste mere, for han laa i
Sandet, fluid at Skrammer og Saar. lntet v~elVilligt
kunde holde sig til den n6gne Sandhed
under saadanne Omstendigheder. Fristelsen var
for sterk for Bobs elskvardige Natur, og han blew
we'd at komme Tanker ON mere. bet vGre langt
fra mig at bebrejde hans saa edelmodige Prem
gangsmaadel Bob Olcott h6rte til mine Folk. Han
var Romanforfatter paa sin Made, og hans For
tellinger gjorde stor Lykke. Mutter Tartrum talte
med ham liver Dag. Hun var Nyhedskompagniet,
og hun bes6rgede hans Historier I'D Stykke for
Stykke til allie de smaa Nyhedshandlende, som dis
kuterede dem paa allie Gadehj6rner og over allie
Havehegn. Der var rigtignok enkelte Skeptikere,
som sad paa Saltt6nderne og Melkasserne ude
Murskyggen og rystede paa Hovedet, naar de hGr-
tie disse Historier. De vidste bedre. Tingene hang
slet like saadan sammen. Men dem vii jeg nu
like give Ret. For de er Kritikere. De var for
Bob Olcott hyad de unge Eyre, der skriver Bog
kritiker, er for os andre, Ned med de Mennesker,
son plukker en- Fortelling i Stumper og Stykker,
som EN- BOtaniker g6r med en- Blomst. Lenge leve
de yelyillige Lasere der tager en- Fort@lling, som
den er, og gleder sig over den. Forsikrede like
Washington Irving, at han aldrig tvivlede ON no.
get, som han fandt behageligt at tro paa.
En- Dag kom Olcott Tanker ON, at hans For
telling, som var vokset Lengde og Bredde og
Tykkelse, alt efter som han kOm til Krefter, treng-
tie til at bliye stivet af. Den begyndte at synes
mindre interessant, og Folk ~begyndte after at
dr9fte Henry Clays og James Folks Bedrifter og
Mark Bonamys Sag. Man talte after ON, hvor
l%atterligt Diet var, at Bonamys Hustru havde tilgi-
vet sin Mand og ~adopteret hans Barn. Han h9rte
med Nysgerrighed, men tillige med noget at den
Misundelse, en- Romanforfatter plejer at f9le, naar
hans Rivals Bog er allies Hender, Gisningerne ON
Bonamys Hjemkost, FortaIlingen ON hans Flugt
og Formodningen ON, at han havde taget Arbej-
de ON Bord paa ct Dampskib.
,,Hvordan saa denne hersens Bonamy I'D
spurgte han en- Dag.
Mark blew beskrevet.
Han kommer aldrig igen", sagde Robert med
en- s6rgmodig Mine og orakelmassig Hemmelig-
hedsfuldhed.
,,Hvorfor', spurgtes der.
,,Jo, han var paa Den rode Klippe", da hun
sprang Luften. Han ~fortalte mig hele Historien.
Han var paa Vel hjem for at Sc til sine Sager.
Han havde Deksplads for like at blive kendt af
sine gamle Venner."
Denne Fortelling, som blew g~enfortalt og la
vet on paa af de forskellige Tilhorere, blew mere
og mere ~n6jagtig og o~mstendelig. Hans Beskri-
velse var like til at tage Fell af.
Historien kom Lathers for Ore. Og med sin
~medf9dte Lyst til at gore Fortred, gik han op til
Barlow. Der var en- Ejendom at bjerge, og Bar
low havde intet imod at faa den. Der var intet
efter Mark, og hverken Roxy eller
hendes adOpterede Barn kunde arve mere af Elem
dommen, end der var Roxys ,Medgiftsret'. Sagen
~fortjente nok at tages under Overvejelse.
Roxy blew meget forskrekket over Historien.
Hun gik ned for at tale med Bob, og samme Bob,
som var en- v%elvilig Lggnehals, ~indr9mmede, at
han havde forskelige Twill, og at Diet maaske hav-
de veret en- anden Mand. Whitaker gik saa ned
og talte med ham og tog ham saaledes Krydsfor-
h9r, at den opfindsomme Fyr blew adskillig for
virret i sin Hukommelse og lavede a~dskillige Ret
telser og Forbedringer we'd Historien. Men til
Trods for Wittakers Vantro og Roxys egen Tvivl,
f6lte hun sig mere og mere %gngstelig, alt som I'll
den gik, og hun aldrig h9rte fra ham.
Lathers hayde adskillige private Samtaler med
Olcott og under Landsfogdens Fredericksburg blew
han mere f~orsigtig og hans Fortelling mindre
selymodsigende. Lathers betalte hans Logi en- Uge
for at holde ham tilbage j Luzerne, og Bob syntes,
at Diet var den gemytligste Tur, han havde haft
j sit Liv.
En- Aften havde Lathers en- lang Forhandling
med sioveren. Da han bag efter CAV Olcott en-
,Genstand" henne we'd S~kenken, sagde han til
Verten: Barlow vii legge Sag an paa dette, og
vinde den.'
,,Det tror jeg nu like, sagde Peter Raymond,
som netop kom ind ad D6ren. Raymond var en-
|lSjerlig Fyr. Fremmede mente gerne, at han var
enfoldig, men de, som kendte ham bedre, vidste
|nok. hvor vittig han kunde vere.
Hvorfop vii han ikke vinda don 20 cnnrn+o