Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-07-19

bedre, med Patlenten. ! ale Illf9lde Wide han
maaske komme til at tale med Mark ON hans
Planer, og han kunde maaske treffe Amanda eller
Jane eller - jo, men Diet var like Diet, han on
skede. Han kunde maaske we'd en- eller anden
Hpndelse Sc Roxy selv. Han Wide like indr9m-
me for sig selv, at den smertelige Uro, der hayde
holdt ham vaagen hele Natten, Wide beroliges
lidt, hvis han saa Roxys Ansigt og h9rte hendes
Stemme.
Men Diet var Roxy, som han mqdte i D9ren og
som forundres over Diet tratte Udtryk hans An
sigt. Hun bad ham sette sig ned under Yinran-
kerne paa Verandaen og fortalte ham, som Svar
paa hans Spprgsmaal, at Oberst Bonamy laa og SOW
roligt sit Verelse, og at han hayde faaet ct Stag
tilfelde af Apopleksi. Hans h9jre Side var gan
ske magteslos, men de haabede, at han Wide komme
sig.
Hun var kledt en- ny Bomuldskjole, og hen
des Omhu for den Syge havde bragt Hdt af Diet
gamle fredfyldte, velyillige og haabefulde Udtryk
tilbage hendes Ansigt.
Naar hun kunde handle j Overensstemmelse
med sin Natur, var hun lykkelig. Naar hendes
~energiske Aand blev tvungen tilbage, blew den til
ct heftigt Sind, og SammenstSdet mellem hendes
Heftighed og hendes Samvittighed frembragte en-
nerves Uro. Men nu kunde han after vandre
den lige Vel.
DE vii like REESE til Texas nu9" spurgte Hr.
Whitaker.
wi we'd intet ON Fremtiden. vor Pligt err
meget hgefrem for 0ieblikket''. Roxy lagde
Trykket paa Diet sidste Ord og Diet udtrykte hen
des Tlfredshed we'd sin nuvarende Befrielse for de
Vanskeligheder, hun havde m9dt siden sit Gift
termaal.
God Morgen, Hr. Whitaker, sagde Jane.
,Fader er vaagen nu, og Vi kan like %forstaa,
hvad Diet er, han vii. Roxy, du vii nok gaa ind.
Han siger, han mangler Roly, eller hvad DIET nu err,
han mener''.
Med en- hurtig Undskyldning og Farvel, for
svandt Roxy igennem Forhallen ind den syges
Verelse.
o~Stakkels lille Fader', sagde Jane. Han kan
set like tale redt og han glemmer, hyad Tingene
hedder. Men Roxy kan gatte, hyad han Snsker,
og han vii ingen andre have ON sig end hende.
Mig kalder han jim. Men Doktoren mener, at
han kommer sig. Hvis han ger det, saa er Diet
fordi Roxy passer ham saa godt''.
Hr. Whitaker rejste sig for at gaa, men da
kom Mark just nd og de gik sammen ned mellem
Poplerne. bet var to Modsetninger. Wittakers
slanke Figur, lyse Hudfarve og tankefulde Udtryk
og Marks velnerede Skikkelse, krsllede sorte Haar
og Ansigt, der viste Tegn paa en- farefuld Kar-
lighed til Velvere og Magelighed. Han fortalte
Ni1edhel, at MANS rduerS oyBuOm mddSKe Vide
gore ham Diet umuligt at REESE til Texas, da han
var n6dt til at passe sin Faders Forretninger,
indtil han kom sig.
ySaa vii De maaske sege pm Presteembede
her Indiana % sagde Whitaker
,.Jeg we'd slet like, hvad jeg skal gSreY' sva-
rede Mark.
Whitaker syntes, at han kunde Sc, at Marks
Planer allerede var eorandrede. Mark fglte, at
han nu var lost fra enhver Forpligtelse baade til
Offentligheden og i'll Roxy med Hensyn til Mis-
sionsarbejde. Og nu Wide han hellere kaste sig
ind den fristende Virksomhed, der nu aabnede
over hans Hender.
Synet af Roxy havde varet Whitaker en- Glp-
de. Men fem Minutter i Solskinnet gor blot Kul-
minen endnu sortere. Han gik hjem og tenkte paa,
at Legemets Stivhed, som Obersten led af, var be
Dire end hans aandelige Stivhed. Men Diet var van
skeligt at ryste denne Dorskhed af sig. Hans Me
nighed var lille og optog like hans It'd. Hans For
s6g paa at stndere var u~regelmessige og ~forgmves.
Han havde haft Lyst til Sprogstudier, men hans
Kerlighed til Sprogene laa Odd indie ham. Han
vendte Bladene sine Ordbgger og tankte paa
Roxy og dr6mte ON ,kunde have varet, err, uden
Tai.
Samme Eftermiddag sad han med Hovedet le-
net nd af Vinduet. Der laa ct Eksemplar af Bos-
suets S6rgesange we'd Siden at ham, men like en-
Gang denne ~s6rgelige Lesning kunde han samle
Tankerne til. Han havde altfor levende en- Felel-
sc af, at Livet var ~gladelSst, til at bryde sig ON
Bossets h6jtravende Ord derom.