Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-11-01
Fra hvad", udbrSd Mark.
Fra Deres Frue Hustru", svarede KSb-

O2o
Ter S%andhed, men Fruen er kommen sig og Snsker
meget at Sc DEM, sagde Chauvier.
Til Arbeide DER Ingen af Deres Narrestre-
gerl' raabte Baadsmanden til Mark.
,Jeg har Sinde like at arbejde mere, sagde
Mark og satte Hjulb6ren ned.
,,Naa, saa Diet vii du Xxx. B~aadsmanden for
los paa ham. bet eneste Middel til at opretholde
Disciplinen mellem Deksfolkene, var, at Baads-
manden slog dem med knyttet Nave, der var be-
vebnet med Metalknoer. Men da Mark, opirret
over alt, hvad han hayde d9jet, og al den Uretfer-
dighed, han havde set gaa nd over Folk med ferre
Krefter end han, satte sig Forsvarsstilling n9je-
DIES Baadsmanden, som lagde Merke til hans kraf-
tige Skikkelse og mente, at han let selv kunde faa
Diet fgrste Stag med at sige:
DE faar ingen Detailing for den It'd, De har
arbejdet over Deres Manned -
Bonamy syarede intet hertil, men fortsatte sine
forundrede Sp6rgsmaal. Vejledet af Chauvier,
fandt han flere Folk fra Luzerne, som bestyrkede
Transformations Efterretning.
Samme Aften reiste Bonamy hjem. Han tog
Daksplads for at undgaa at vekke Opmerksomhed.
For liver Fjerdingvej, den langsomtgaaende Dam
per sejlede, bley han mere utaalmodig. | Louisvil-
lie tog han Plads Postbaaden. Neppe havde ben
Franklin Mr.. 2" r9rt we'd Skibsbroen, for han
sprang Land we'd den nederste Ende af Demnin-
gen, hvor der ingen Mennesker var. Han m6dte
Peter Raymond we'd FlOdbrinken og skyndte sig
ad den ensomme Sti over den lave Flodafsats.
Da han kom til sin egen Laage sin Slower
dragt, blev han holdt tilbage we'd at h9re Stemmer
paa Syalegangen. Han kunde like gaa ind, mems
der var remmede. Og saaledes skete Diet, at da der
var gaaet saa lang It'd, som Mark Wide have be-
h6vet til at naa hjem og han like kom, opgav
Roxy Diet og sagde:
,Naa, Bobo, Mark kom nok like denne Gang,
gjorde han yel9"
Og Diet forekom hende, at Diet aldrig Wide ske.
Da Whitaker og Twonnet gik nd af Laagen,
kendte Mark dem, men han skjulte sig, til de var
borte. Saa nermede han sig Laagen, hvor Bobo var
bleven staaende, efter at han havde fulgt Whitaker
og Twonnet derned. Drengen stod og stirrede nd
mellem Tremmerne og undrede sig over, hvorfor
Gud like sendte Mark hjem.
Err Diet dig, Bobo2" sagde Mark sagte.
Da Bobo kendte S%temmen, CAV han ct stort
Skrig af Glade og styrtede ind.
Mark err kommen hjem til RoxyY" raabte
Mark gik ind under de gamle Popler skelven-
de af sindsbevegelse han var kommen halvvejs
OPP imod Huset, da han saa Roxy komme sig i
Mode.
Han standsede for fsrste Gang skamfuld over
sit Udseende og e~ngstelig over, hvilken Modtagel-
sc, han Wide faa.
Roxy kunde like kende ham M6rket. Hun
standsede og sagde spSrgende sMarkY"
ia, Roxy.
Mark beh6vede like lRnge at tvivle paa, hvor-
yidt han var velkommen. Hvad var pjaltede og
~smudsige Klader eller bittre Minder ON Synd2
Han var hjemme, t~ilgivet, omfaynet, kysset og
gredt over, elsket som gamle Dage. Da Roxy
after og after havde kysset og omfavnet ham og
grpdt med Hovedet ind til hans Bryst, forte hun
ham ind Huset Triumf. Hun havde endelig
sejret.
Neste S9ndag tog hun sin gamle Plads i
Methodistkirken. Mark blew hjemme, fordi Roxy
like Wide udsette ham for nogen Ydmygelse we'd
andre Menneskers Ord eller Blk. Men hun sad
after Amen-Hj9rnet mellem Kirkens virksomme
SGstre. bet gamle glade Udtryk var kommen igen
j hendes Ansigt. Men der var mere end den gam
var Kvartalsm6de, og da den ervmrdige gamle
Prgst med beveget Stemme opleste: ,Salige ere
de, som hungre og t9rste efter Meteorological, thi
de skulle m@ttes', saa stod Taarerne hendes Oh
ne og Guds Glade fyldte hendes Hjerte. Og da han
lnste: ,,Salige ere de Barmhjertige, thi dem skal
vederfares Barmhjertighed" saa vendte mango
DINE Menigheden sig ON imod hende. Men da den
gamle, hvidhaarede Mand leste: ,,Salige ere de
~Fredsommelige", saa skelvede hans Stemme, og
han saa uvilkaarlig hen paa Roxy og sagde lang
somt: ,,thi de skal kaldes Guds Born. Hvert af
Ordene faldt som en- Velsignelse ned hendes HER
tie. Hun b9jede sit Hoved mod Benken foran sig
og grad, og der var like ct tort Ole i Kirken. Og
az allie dem, som knelede we'd de simple Benke i
dom uamla Kipka don DpO for ot Yoodfaoa dot vol