Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-11-01
r Roxy
Fortelling fra Indiana at
EDWARD E~GGLEsToN
Oversat. af E. g.

de RODE HyDen skinner ud lmellem k0SentfHernes
grsnne L6y. Man kan ale Vegne h9re R6dkalkens
Stemme og Svalernes Kvidren. Druerne er endnu
like modne, men man kan af og til h9re de modne
Sommerebler, naar de bumper ned. Ingen bestil-
Ter noget. Drengene finder det alt for varmt at
lege. De er oppe Hbletreerne og fylder deres
HATTIE og Skjortebryster med den overf6dige
Frugt, eller de suser omkring we'd en- eller anden
Have, for at Sc paa Lejlighed til at ,hugge" en-
stor modem Vandmelon. De kender ct godt Sted
i en- forgroet Hblehaye eller bagved en- Tgmmer-
stabel nede we'd Flodbredden, hvorhen de kunde
bare deres Byte og udfinde, hvor godt stjaalne
Meloner smager. Lidt lengere hen paa Eftermid-
dagen, naar Solstraalerne like brender saa sterkt
mere, swimmer hele Drengeflokken ude Floden
r~aabende, dykkende, p~laskende Vandet OPP over
hyerandre i Timer i Track.
bet er ct sk9nt Klima we'd denne sk9nne Flod.
Vinteren er aldrig streng og den varme Sommer
behSyer man like at bekymres for noget. Intet
Steds er Diet odejligt at gore Ingenting" ~dejligere
end her. Lig ned under ct kirseb@rtre og lRsl
Set Dem we'd Indgangsd9ren og les, mems DE lyt-
ter til Lyden af de fjerne Koklokker og H6nsenes
Kaglen og Kragernes Skrig langt borte og Sine
dens langsomme taktfaste Hammerslag og Diet hele
flyder sammen Deres Sjel som Stilhed og Fred.
Leg Bogen til Sidel Verden er alt for ~hyggelig
til, at man skulde anstrenge sig. Luften og Diet
sagte Vindpust er altfor dejligt. bet err Lykke
nok at vere til.
bet er ige meget, ON De ogsaa er udsprungen
fra en- energisk Slegt og opdraget i Ny Englands
Klipper og HSjlande. Denne Luft tager Magten
fra Dem. Hvorfor skal man vere ergerrig. Den
fattigste Mand er rig nok her. Set Dem ned, be-
drsvende Sjel, eler leg Dem ned og sovl
Selv en- samvittighedsfuld, e%nergisk studerende
Nand som Whitaker, kan like modstaa Diet sydlige
Indianas enerverende Luft. Floden er saa sk9n.
Den blaa Himmel og de hvide Skybanker spejler
sig den, og Luften er saa forfriskende, at Wit
taker like studerer meget. ALE hans Leksikon-
nr ligger uaabnede. Han trenger til Hvile, siger
han, og han hviler. Hele den varme ~Eftermiddag
sidder han paa den OVERSIZE Veranda og taller med
Twonnet. Der err noget saa opmuntrende we'd hen
des livlige Snak, at han g%lemmer at studere. Han
err Ferd med at forberede hende til at blive Pre-
stekone. Men af og til faar han en- Mistanke ON,
at hun har mere Taxi og sund Forstand, end han
har. | Acknowledged smigrer han sig med, at han
underyiser hende, og hun forngjer sig, som hun al
It'd har gjort, med at gore L9jer med sin Lgrer.
Efter Aftensmadstid husker Whitaker paa, at Roxy
err ~bekymret, og da Diet altid er bedre at gaa Be
seg, naar man er to, saa henter han Twonnets Sol
hat og setter den paa hendes Hoved, og de vandrer
sammen langs med Flodbredden. Whitaker er en-
Observation-Disclosures. Livet er blevet ham interes-
SAINT og ~gledeligt.
Den stakkels Bobo, som nu Dor hos Roxy, err
nede we'd Laagen, og han er altid glad, naar de
kommer. Han gaar liver Aften hen til Laagen.
Roxy har lert ham at bede Morgen og Aften
% Gud, send Mark hjem igen til Roxy. Hun tror
af hele sin Sjel, at B9rnenes og de uskyldiges Bon
har EN- sardeles Kraft. Og Bobo gaar sin sikre
Tro hver Aften ned til Laagen og bliver helt for
knyt we'd Aften efter Aften at vente der forge-
yes.
NJ hopper han i Forvejen for Whitaker og
Twonnet. Han we'd, at deres Komme vii bringe
Smilet frem paa hans kere Roxys engstelige An
sigt.
Og virkelig syntes den Forvisning, hvormed
Whitaker talte ON Marks Tilbagekomst, at opmun-
tire Roxy i Aften. Luften var saa mild og ~velg9ren-
de, at man umulig kunde tro paa noget Ulykkestil-
felde, og Wittakers og Twonnets Glade var ogsaa
smitsom. Da Diet ~begyndte at mSrkne, og Post
dampskibet med sine to hgje Skorstene, der udsend-
te Skyer af flyvende Gnister, kom Sigte, rejste
Roxy sig OPP og stirrede nd imod Skibet, mems Diet
gled forbi. Skovlhjulenes hvislende Plasken Van
Diet og Lyset fra nden i Kedelrummet, der spejle-.
de sig den stille Flod, fix hendes Hjerte til at
bange voldsomt. like ct SIKH var kommen forbi
i den sidste Manned, som hun like lige saa iyrigt
havde stirret nd efter. For endsk6nt Diet faldt let
at handle, var Diet hende svert at vente. Skibet
svingede ind til Skibsbroen,o g hun satte sig after
ned med Haab mod Haab ON, at dette matte blive
den Aften, da han Wide komme hjem.
Og virkelig stod Mark lige foran Hjulkassen
paa Diet nederste Dek og stirrede OPP mod Diet
smukke Hus og undrede sig. Nogle Dage for,