Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-12-06
Adelheid og Bazaren i Beatrice.
AT Christiane Petersen.
(Fortsat.)

pc. hhc a TIL Shtb eli bIO
dring. ALE Borde var bleyen flyttede over i Ba
zaren og Steden for stod den enc Bank eller Stol
we'd siden af den anden / Halykredse saaledes, at
der var Passage fra Indgangen helt til den andep
Ende at Teltet, hvor der var aaben Plads. Der
blew Siddeplasser til ale endsk9nt der med store
og smaa var over tusinde Mennesker til Stede.
l forreste Rekke, altsaa langst fra Indgangen,
sad Fru Dahl med sine tire yngste D6tre. Matilda
og Elizabeth saa noget s6vnige nd og gabede af og
til, men Adelheid var lysvaagen, uagtet Diet havde
veret en- hard Dag for hende. Hun havde vasket
OPP Diet meste af Tiden, og naar hun like var hur-
tig, fix hun Skgnd at Eleonore, medens de andre
Piger 10 ad hende; da havde hun veret ner we'd at
grede, men saa tenkte hun paa Brevet, der havde
gjort hende saa lykkelig den foregaaende Dag, og
saa var hun after glad.
| samme Rekke, men paa den anden Side af
Gangen, der gik midi gennem Teltet, sad ogsaa
Pastor Holmstrup og Hustru, og lidt fra dem Ma
thias Lund, kneben OPP til Teltets Side Og skjulende
sig halvt bag ct stort Oleandertre, som Wide han
helst we're ubem9rket. Den gamle Pengepuger
havde virkelig villet unde sig nogle Timers Fritid
og var midi ON Eftermiddagen gaaet til Festep.
,,Han Vide" tenkte han, idet han havde forladt
sit skumle Kontor, ,se hyorledes hans A~rbejdere
bumlede deres PENCE bort, de Marie! havde det
like vnret helt anderledes for dem, om de Steden
Tor ndV0e arDeJOeJ / fdDflkkeD, Sdd ndVue ue lkhe
alene sparet de mango PENCE, de nu 9sede bort,
men tjent deres Daglsn. Nej, saa havde han rig
tignok anderledes ~forstaaet at spare sine Dage,
han, der en- Gang havde v@ret en- fattig Husbands
dreng og kendt mere til Suit og Nod end den rim
geste blandt sine Arbeidere han var nu den rigeste
blandt de rige j Byen og den m~egtigste tilige, thi
var Diet like altid hans Mening, hans Willie, der
blew taget Hensyn til Byraadet2 10 visit, og alt
Diet havde han 'naaet we'd egen Flid, Udholdenhed
og Sparsommelighed". We'd disse Tanker hayde
han forsSgt at rette Ryggen, men det havde like
rigtig lykkedes ham, for den var bleven saa krum
we'd de mango Aars Hengen over Skrivepulten og
ACKNOWLEDGEMENTS. Saa havde han naaet Broen we'd
Festpladsen, havde lest Hilsenen, der var anbragt
over Eresporten. ,Velkommenl 10 pytl" tenkte
han, ,,Velkommen til wore Pengepunge, Diet er,
hvad de mener. Naa, jeg skal da hvert Fald nok
passe paa min"
Saa var han gaaet ind paa Festpladsen, men
her havde m9dt ham ct Syn, han mindst hayde
ventet. Rundt omkring og over sig, hvordan han
end vendte 0jet, saa han f~lagrende Danebrogs-
flag, han, som like havde set en- dansk Fame over
halyhundrede Aar. Da var der gaaet en- underlig
Fglelse gennem hans Bryst, og han havde sukket,
han vidste like selv hvorfor.
Men Folket var stimlet sammen den anden
Ende af Festpladsen, og saa havde han da ogsaa
skullet hen at sc, hvad der gk for sig. Want, som
han var, til at gaa lige paa Maalet, havde han ar
bejdet sig frem gennem Folkemengden lige hen til
P%latformen, hvor BGrnene stod og sang. Han var
kommen lige tidlig nok Til at h9re deres sidste
Sang. og hvor salsomtl bet var netop en- lille Sal
me, han selv en- Gang hayde sunget som preng, den
allerferste. hans Moder havde l@rt ham. De bl9de
Barnestemmer tonede like alene hans Orcn, men
lige ind hans Hjerte og han, den kolde, kloge be-
regnende Forretningsmand, der en- hel Menneske-
alder like havde haft Tanke for andet, end hvor-
saa besynderlig til Mode. En- Strsm af Tanker og
Felelser, som han like havde kendt j Aar og Dag
vnltede sig ind over ham med ustandselig Magt,
akkurat som Vandmasserne bryder frem, naar Flod-
ledet tages fra en- lenge %opdammet Str9m.
bet var bleven ham umuligt at staa rohg l
Folkehoben, og saa smart Sanger var endt, var han
ilet bort uden at h9re eller bryde sig ON de Hams
ord. der hist og her l9d ON ham Folkemengden
han var 10 ilde ldt af allie og isar at sine Fabrlks-
i, arbeidere, som han hundsede til enhver It'd.
Han havde opsegt en- enig B@nk og her gan
ske overgivet sig til sine Felelser, og da var hans
hele Liv kommen til at staa saa forunderllg Kart
for ham. Hans Barndom havde til Trods for SAW
yaret lykkelig, anderledes lykkelig end hans Mand-
dom og Alderdom. En- Gang greb han SIG l at
enske at han igen var Dreng og if9rt sine gamle
Lnrredsbenkl@der med de store Lapper for kne-
erne og med de bare Ben de tunge Tresko, igen
himlpende Faderen ude Mergelgraven thu hVor
.-la.Jo5o, ,oI +;lfado bavda han like Vpref den