Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1912-08-23

de og gattede, men kunde like udfinde GrundeI
til, at han skulde skjule sin Forlegenhed for hende
Hvis han hayde Spillegeld, Wide han maaske holdt
Diet skjult, men han syntes like at mangle Penge
Hans poltiske Udsigter var code, og selv on
dette like havde veret Tilfaldet, saa yidste hun
at Udsigten til ct Nederlag like saaledes knndf
forstyre hans l~igeglade Natnr. AT og til opsteg
Skyggen af den m9rke Kirtleydatter hendes Tan.
ker. Men hun havde aldrig hort noget ON Sagen
siden den Dag, da hendes SYigerfader hayde drill
let Mark dermed og Diet var gledet tilbage hen.
des Sind som noget, der var usandt og u~vigtigt.
Langt ON lange var der noget Marks Ye-
sen, som fix hende til at tpnke, at hun selv maaske
var Aarsag til hans B%ekymring. bet var tydeligt
at hun ingen synlig Fremgang giorde imod sit
Maal. bet syntes snarere, som ON Marks Yaner
like blew bedre men verre. Endelig besluttede
hun at vove ct dristigt Angreb.
En- Aften, da Mark kom hiem, sad hun alene
we'd llden og ventede paa ham. Hun hayde alt
Orden til hans ~Bekvemmelighed. Bonamy bley
vred, fordi han yidste, at hun Wide bliye skuffet
i sit Haab ON at faa ham godt Hnm6r.
Han hayde netop talt med Lathers angaaende
Kirtleysagen, og skont Lathers havde vundet I'd
%settelse, CAV han like Mark synderligt Haab ON
andet end at trekke Tiden nd.
Hgtemanden satte sig gnavent ned Gynge-
stolen, der var sat frem for ham, og stirrede ind
i Ilden. Han svarede paa sin Hustrus Sp9rgs-
maal, at han var tract, at han like holdt af at tale
ON Forretninger hjemme og 9nskede, at hun like
skulde Urge EN- Teere. Dette sidste blew sagt
lidt a~ffejende.
Men Mark, sagde Roxy kerligt. vi kan
like bliye we'd at leve paa denne Made. M har
du to eller ire Maaneder vpret forknyt over no
get. Jeg har gaaet og yentet paa, at du selv skull
de sige mig Diet. NJ synes jeg like, ieg kan I'D
holde Diet ~langere, vii du like sige mig Diet nu -
Der kom en- p~ludselig Indskydelse / Marks
Sjel. Skulde han like gribe Leiligheden og be-
gynde fra den rette Ende, hvad Diet saa skulde
koste. Men at ydmyge sig, at krybe tilbage gen
mem hele Diet tornede Buskads af Synd og Slethed,
Diet syntes saa besvarligt. Hele den Svaghed, der
var opelsket gennem ct helt Liys 0verberenhed
med sig selv og Banen til at undgaa alt, hvad
der var ubehageligt, holdt ham tilbage. Han
bildte sig selv ind, at han like kunde. bet kun
de maaske drebe hende at here Diet ,,Hvad kunde
Diet ogsaa nyttel"
Hele denne Tankerakke kom og gik ct 0je-
blk. Han svarede kun Mel.
For at forhindre flere Sp6rgsmaal, gik han
straks Seng, og Tract af Sindsbevagelse og nd
mattel af %tidligere s6vnl6se Netter faldt han
ISovn.
NddRutuc Neu DdgPIy bR sdd, u hOAY
like havde yeret j seng. Han kledte sig paa oe
vendte tilbage til Dagligstuen, hvor han traf hende
siddende den samme Stol, hvor han havde for
ladt hende.
Der var noget denne hans Hustrus urokkelige
Bestemthed, som gjorde Bonamy bange. Hvis hun
saaledes kunde tilbringe Natten med at vente paa
at han skulde komme og besvare hendes Sporgs
maal - hvad Wide hun da like kunde gore, hvis
hun havde vidst, hvor slet han havde varet2 Hans
Synd syntes ham like saa tung og sort efter der
forfriskende S9yn, og han oyertalte sig let til al
meme, at Diet var n9dvendigt, at skjule sin Synd
for Roxys egen Skyld. Desuden vakte Roxys h9j
tidelige og alyorlige Beslutning al hans gamle
Trodsighed. Han Wide nok sige hende Diet, mer
Diet skulde vere lidt efter lidt, hun skulde like ta
&c ham med Storm.
Der blev intet sagt imellem dem we'd Froko
stem. Men saa fremforte Roxy after sin Begprine
saa b9nligt, at kun Marks blinde Modstand Ell
Sag, hvor hans Trods var vakt, holdt ham tilbage
fra at fortplle hende hele Historien. Denne stygge
Madstank bragte ham til at tpnke paa hans Mishae
med Roxys private Samtale med Whitaker. Til
sidst rejste han sig for at gaa.
Sig mig en- eneste Ting, Mark, sagde Roxy
,har jeg giort noget, som du er ked af2" Hun stod
mellem ham og DSren. Mark saa pludselig Ell
Udvej til at slippe bort fra hendes SporgsmaaI
ON ham selv. En- Udvei 0jeblikket var altid
Diet, hans ~ligeglade Natur forlangte.
,,Ja', sagde han.
,,Saa maa du sige mig, hvad Diet err. Jeg vi
n9dig gore noget galt", sagde Roxy.
,,Jeg holder like af, at du g9r noget, som faal