Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-08-12
TOLVTE KAPITEL.

Julemorgen skinnede Solen allerede paa den sst-
lige Gavl af H9gholms h9je Sideflgj, og der var
munter Larm af Heste og Hunde Garden, da en-
Vogns Rullen vakte Anton af den sildige Morgen-
blund, hvori han endelig havde CLIENT den markeligste
~Jueaften hans Liv. Dens Toner og Billeder havde
dog blandte sig hans Julemorg gems Dr9mme. Han hav-
de hort ct Ve1komstkor ligesom af allie de kareste
Roster fra sin Barndom og sin Lerlingstid han havde
deri kendt sine dode Foreldres og den gamle Profess
sors Stemme og allie de Sjeler6ster, han havde haft
virkelig ker = undtagen Lises men Diet var dog
hendes barnlige Sangstemme, der til sidst, forvandlet til
en- himmelsk Serafs, after havde sunget Engle Toner,
der fra hans tidligste Barndom hayde slumret hans
eget indre og nu f9rst var komne hSrlige nd i Verden
til ham selv og til andre.
Han for nu op, halv sevnsvimmel og besindede
sig paa, hvad han nylig og virkelig havde oplevet.
Han havde genset allie de kere Ansigter, der h9rte til
Bi[edet af Hjemliv og Fedreland hans Sjel. Ogsaa
den lille Lises" Ansigt havde han genset, men for
vandlet til en- h6jere Natur, der like syntes at tilh6re
denne Planet. De forunder1ig dejlige Barne6jne havde
han %genkendt men Aasyn og Skikkelse havde udviklet
sig til ct fuldendt Billede af kvindelig Hgjhed og
Ynde, som ingen Kunstner endnu havde fremstillet Diet,
men som, med al sin Idealitet, dog var ham saa sandt
og fedrelandsk, som en- af wore Middelalderssanges
alleryndigste Kvindeskikkelser. bet Clint, han havde
ocl "a ntnue, var kun IOTDIdrenQe, OF nan SVntes
snarere at have gjort ct frast9dende, end ct fordelag-
tigt Indtryk paa hende men Diet Blk, hun festede paa
ham, da hun sank ti1bage sine Veninders Arme,
havde dog ligesom tilbagekaldt ham ct Stjerneglimt
fra hans Barndom. bet var som naar han havde for
skr@kket den lille, lunefulde Legesester, og hun ct
0jeblik kunde vredes paa ham, for naste 0jeblik at
klappe Henderne af Glade over ct nyt, smukt Even
tyr, han fortalte hende. bet var ham nu som de tidlige
! Indtrvk af kviuda1io Ckdnhed Vi1ha1po;po oo e;Jan
Komtesse Kamilla havde gjort paa ham, smeltede
sammen med hvad der Fioribellas forkunstlede Natur
dog var yndigt og edelt, for endelig den forward
lede Leges6sters fra hans Barndom at blive til en-
eneste virkelig Skikkelse. Han fslte like, we'd at tanke
paa hendes 0jne, den lidenskabelige Rus, som havde
henrevet og pint ham we'd Flammerne hine genfedte
,,Faustine Dine. Leges6sterens klare Barneoine havde
kastet ct romantisk Stjernelys over hans fsrste Jule-
nat Hjemmet = uden at han var sig bevidst at hige
efter nogen stGrre Lykke. Den sidste bitre Erfarinr
ON Fioribellas Falskhed var nu FIRST forsvunden. Han
tllgav hende at Hjertet, hvad han nu betragtede som
en- ulyksahg Arv fra hendes Moder. Han f6lte sig
glad som den befriede Sommerfugl, der after f1yver
ON Soliyset. Hvad der ogsaa nu bidrog til at give
ham ct nyt og kraftigt Livsnod paa denne Tulemorgen.
var Diet dybe lndtryk, hans Julenats- Maleri havde giort
like alene paa ham selv, men paa de simpleste, som de
NEST udviklede Naturer~ Han fslte nu fsrst, at han var
mer end en- udtjent Virtues med visne Kranse. og han
sa en- ny og rig Virksomhed i Mode.
Alt dette for gennem hans Sjel nogle faa Ole
blikke, medens han sad halv oprejst paa sit Leie OF
hSrte en- Vogn rule frem Garden. Han spranO mn
belt op og kastede sig sine Kleder. Han traadte hen
til Vinduet og saa ned paa den store Gaardsplads. For.
an den hsje Stentrappe holdt der en- lukket Herskabs.
vogn med Hsgernes Vaabenskjold paa de lakerede Side
dSre. To muntre Heste sprang utaalmodig i skaglerne
og syntes ~overmodige af de blinkende Stjernetopper /
deres Hovedtej, medens den smukke Kusk sin store.
russiske Vinterpels, som dog Diet milde Weir Qiorde
o~verflsdig, og med Danebrogskokarden paa den uden-
landske Hue, syntes at fsle sin aristokratiske v~rdia-
he'd og ~beroligede Hestene we'd at klappe dem gunstia
med Piskeskaftet.