Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-07-29
%Sanos6p60rnene
AT B. S. Ingemann
NYTIDS-ROMAN | FIRE DELE.
(Fortsat.)
AT B. S. Ingemann

nJeg mener, Vi ejer for lenge siden en- eiendomme-
Zig foIkelig Musk i wore Kampevisetoner men yor ma.
tionale Musk maa gaa videre med Poesien. Hvad den
folkelige Del af vor nyere Kunstpoesi har grebet nd at
Folkets lnderste, maa der visit ogsaa vare eiendomme-
hge Toner til Folkesjelen. Dem begynde nu ogsaa
wore Tonedigtere at oplede og befrie de ligge. som bun.
dne Ranger, i vor Natur de ere Folkenaturens lon
donsfulde klangruner, som Tonernes Runemestere kan
raade og lose. Dybden og Letheden skal forenes uden skri-
gendeKontras st. d jervheden ogFreidigheden,s som vorHol-
%germythe, maa kunne gaa Hand Hand med Inder-
ligheden og BlSdheden Diet danske Folkehierte. Den
store tragiske Dissonans fra Hedenoldet maa fnde sin
harmoniske Opl0sning en- Orgeltone, som Folket greb
den kingos Kirkesang; men den fra Romerkirken
laante %oplpftende Koral maa like blive slebende =
oilers draber den Livet og Flugten i Begeistringen. Fol
kenaturen maa ogsaa her hayde sin Frihed. Sangfuglen
! os maa baade vere Larke og Nattergal, baade Dros-
sci og Steri du forstaar mig 10 nok du maa for
staa mig hvad jeg her kun antyder, har du allerede
begyndt at udfsre.n
Gid Diet var saa velP' syarede Anton med ct
vedmodigt Smil. = ,Havde jeg kun, som du, oplevet
her hjemme den Folkeopvekkelse, jeg nu fgrst h6rer OF
laser ON Bet forekommer mig, som Sagnene ON Uffo
og Begivenhederne fra vor Middelalder ware oplevede
her paa ny, og selv med ct stsrre, k~raftigere Liv."
Til wise" udbr6d Sundby ,det var de tire
markeligste Bedrift-Aar vor Historic, og de ere rule
de dig forbi, som fjerne Luftsyn paa den Himmel. du
like saa, men dog kerlig har stirret efter. leg kunde
kun virke we'd Ord og Diet smaa hver Enkeltmand
hengav ligesom sin Personlighed Diet store Fellesliv
men der er en- Opl6ftelse deri, som langt overgaar allie
Personlighedens Triumfer. Stsrstedelen af wore Helte
er gaaede tilbage til deres Plov, deres Bog, deresHa and-
verk eller sunkne de nye, storeK ampegrave. Kun
H9vdingerne navnes, og dc enkelte hedrede der gaar
iblandt os, agte sig like for stgrre, end de be-
grayede og ubekendteste. Du har tabt, hvad ieg like vii
de have undveret, ON Diet havde kostet mig Halvdelen
af min Levetid. Den Aand, jeg de narmest ~foregaaen-
de tyve Aar havde kendt her, CAV mig kun ringe Haab
ON en- saadan ny Daabstd og Heltetid Danmark -
og dog er den kommen ON ct Aartusinde vii Diet err
indres med TAX og Begejstring, hvorledes saa de Frug-
ter nu oliver, som vor egen Samtid skal h6ste deraf. -
Der gk en- Skygge over Antons endnu noget BILE
ge Ansigt. uJeg har anet Betydningen af Diet Liv, der
flsj fra mig" - sagde han; ,det gk mig, paa en-
Made, som hin ssterlandske Tronarving Eventyret,
der af en- Genius havde faaet tire hundrede Aars Lv
den Bedrift, han t@rstede efter, men han kunde borten-
ske de tire hundrede Aar i ire Aar hyad han havde
grebet, som sine hejeste 0nsker, var Blendverk han
stod, fattig paa Liv og Bedrift, we'd sin tidlige Grav med
en- uendelig Sorg. Han havde skimtet Diet herligste og
Diet sande Bedriftfliy flyve ham forbi som Dr9mmebil
leder."
De tav begge en- Stund. Antons Hoved var sunket
ned paa hans Bryst. - ,,Du gSr dog den nermeste For
It'd Uretp' vedblev han og ~opl9ftede sit Hoved kek,
J nasten stolt ulaa dog like Spiren den til disse tire
Aars Lv og Bedrift7 Har like enhver af os baaret den
i sit Inderste2"
Den laa i Folket p - svarede Sundby = ,det
er visit og sandti men den laa dybt skjult under en- jam
merlig Overflade. Hvad saa og hsrte vi vel den fine
Verden den gamle Professors sidste Dage, der val
verd at rejse sig op for af en- S~ofakrog" vedbley
Sundby med nesten msrk Alyor ,,undtagen mar mar
af og til forgeves fors9gte at name den dSde Aand
op af Graven2 - dertil skulde ct Dommedagsslag og
en- Ramp paa Liv og Dsd, som den vi har oplevet. =
vi SOY og 10 S6vne af alting, enten Diet var stort eller
smaat, enten Diet var Kdelt eller slet. Enhver dybert
Felelse nedkuede man og skammede sig we'd man kald-
tie den Sygelighed, Affectation eller SentimentaBtet. fo'
at blive den kvit. Hvad jubede vor Lapsetids Heroer
over uden over Tidens og deres egen Tomhed' =
-avad udloe de NEST uden hyad der var Aand og Alvor ii
Det var en- selvmorderisk Latter Diet var en- nasteu
dsdelig Slaphedstilstand en- udhnlet Blaserthed, nar-
NEST Fslge af den fortviylede Ssnderrevethed, der var
paaet forud. den hele Byronske og Heineske Gudfor-
ladthed, den hule Pantheisme og Atheisme den mo-
derne Filosofi. Hvor Geniusdyrkelsen skal udfylde
Tomheden en- gudles Verden, maa den evige Aand I'D
slukkes og de st6rste Verdensaander selv bliver I'll GJsg-
lere. Tyskernes Forgudelse af deres poetiske Zeus, med
hans Naturdyrkelse og gresk-hedenske Livsanskuelse
havde ogsaa smittet os. Selv den adle Cchillers I'd
saen ingen Religion og - af Religion var mig ct For
"a ma he1a den uhvre Tomhed OF Forvildelse, vi allie