Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-09-02

Mand sluttede Toget. Kun med J6rgen og Hans Lit
senbroder var heri sket en- Afvigelse fra Skikken.
Anton, som sidste Nat havde varet Sundays Gast,
havde med ham taget Plads we'd Kirked6ren og lod
hele Brudeskaren drage forbi, efer at han, som Fest
Kapelmester, havde givet Tegn til de muskalske Ven
ner, der udf6rte en- glad, h~Sjtidelig Bryllupsmarsch.
Anton havde hilset paa Brudeparret og allie de vel
bekendte Ansigter, han her m6dte. Han havde set og
hilset Lise med en- Bevegelse, som han havde M6je med
at skjule. Den Genhilsen, han havde modtaget, var
ham ~inderlig ker, men de syntes ham dog tilsendt fra
ct Aasyn og ct Par 0jne, der halvt fremmed drog ham
forbi fra en- fjern, forsvunden Verden, som kun tilhgrte
Dr6mmene underfulde Rige. Den ranke, yndige Skik-
kelse syntes ham neppe at bersre Jorden hun skred let,
men stnle, frem we'd den glade Bruds Side. Hendes
Kinder var sk6nne, men blege. Hendes d~eltagende
Brudepige-Ansigt var langt finere udviklet, end Bru-
dens, men hayde kun ct altfor h~9jtideligt, nesten We
modigt Udtryk til Dagens F~estlighed. Anton havde
gerne villet lase liver Tanke og Fglelse hendes Siel
I'D af Diet Blk, hvormed hun gengaldte hans Hilsen
men Diet var og blew ham gaadefuldt. We'd hans Side
stod en- hSj, alvorlig Mand, med graat Haar, i By
foged- Uniform. bet var hans faderlige Ven, Kyng,
der Diet 0jeblik, de begge hilsede Lise, lige saa n9je
havde givet Agt paa hans som paa hendes Ansigt.
,Jeg tror like, du har talt med Lise endnuP' =
sagde han og tog Anton under Armen. = ,,Gud ske
Low, vi dog kan Sc hende her Dag Hun maa vere
f~orsigtig efter sin S%ygdom."
De tav begge.
,Det var en- walker Hilsen, du sendte hende med
Duen p : vedblev Kyng efter ct Uphold. = ,Jeg var
just til Stede, da den kom" =
,Saa kom den virkelig? ' spurgte Anton.
ia, og ct ~merkeligt 0jeblik. Hvorledes Diet gk
til, kan jeg nu omtrent forstaae. bet var en- af de
smaa Begivenheder, jeg kalder Tilfeldets Lune- Poesi'
Ill y L. 14.I ii IL :;
Livet endnu, som Sagn og Myther"
% JAZZ = svarede Anton = ,,hvor saa flygtig en-
Lyd, som en- Fuglevinges, finder Genklang Sind og
Stemning saaledes gik Diet mig, da en- Rovfugl jog
den saarede Fugl ind til mig. = Jeg troede, der after
var m9dt den ct Uheld. Den fl9j kun svagt.'
De gk nu ind med Brudgomsf6lget Kirken, hyor
allie med Musken istemte den sedvanlige Bryllupssal-
me.
Paa Kirkegaarden stod der en- stor Mengde Men
nesker, som havde set paa Brudetoget og nu spgte at
trange sig ind den lille, nesten ~overfyldte Kirke.
Nogle havde fors6gt derpaa, men opgivet Diet, og slo-
ge sig nu til Ro we'd Kirkesten, for at oppebie Brude-
skarens Tilbagekomst.
Paa en- Ligsten we'd Kirkegaardsstien sad en- gam
mel, kebstadskledt Mand, med ct hesligt forsviret An
sigt og ct bittert, hadefuldt Blk. Han var lurvet kledt
og saa I'D som ct Slags fornem Better, skSndt den Mi
ne, hvormed han betragtede de forbigaaende, r9bede
ct Hovmod, der like syntes i Stand til at bede ON
noget. Han sad paa Ligstenen med begge Albuer paa
sine Kne Diet graahaarede Hoved, med den afsidte
Filtehat over ct guilt, blussende Ansigt, hvilede / hans
hule Hender, medens han stirrede m9rk og nesten vildt
hen for sig. Hans Blk gjorde ct u~hyggeligt Indtryk
paa enhver, der bemerkede ham, og de fleste vege Twill
kaarlig til Side for ham. En- anden k9bstadskledtMand,
med en- lille, trivelig Skikkelse, der saa velhavende og
serdeles vel tilfreds nd, blew ~pludselig opmarksom paa
Ligstenmanden og Wide ligeledes undvige ham men
den gamle rejste sig og greb ham we'd Ermet, idet han
skSdeslsst lettede paa sin Hat. = DE behever like at
rende for mig, Redacteur !" sagde han Pest har
jeg like endnu. De har dog fgr taget til Take med
NIT ringe Selskab, den Gang min Pung stod Dem aa-
ben, da jeg CAV de fede Smause og he'd Manden paa
de ire Tender = Hep
,Hvad staar til Tjeneste, Hr. Agent :" = spurgte
den lille Bogtrykker Olsen eller Redacteuren, som han
endnu kaldtes, synlig forlegen ,,jeg har kun KNAPP
It'd Dag"
DE sSger sagtens Stof til en- pen Spalte ON den
edle Greve og hans ~folkelige Bryllup" = mumlede
den forarmede Rigmand. ,,Bi lidt, saa vii De kunne
tilf9je, hvordan de ringeste Folk har fulgt ham fra
Kirken og velsignet ham og hans Brud med Skrig og
s,sraall De saa vel Diet rsrende Syn, da Hans Hsjvel-
baarenhed selv sad paa Bukken og svingede Firheste-
%piskenT'
.Nu jai Diet har jeg intet imod, naar Diet nu en-
Gang morer Greven, og han i::e vii betro sin Brud
til en- mindre ~paalidelig Kusk. Fire saadanne Hingste
skal der en- dygtig Hand til at styre."
Def er da ogsaa Diet eneste han har 1Rrt 4" -