Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-03-23

u JliCihC OpotCi' 1 II OulibDJ oiAhSd iiuh o6 ANN A
under hele Overfarten, og de unge Grever SOW saa fast
at de fgrst vaagnede, da det var h9jlys Dag, og man
allerede Diet fjerne saa Venedigs Kupler og Taarne
duke op af Havet som ct Fata-M organa-Syn / Nor
genglansen.
Anton stod henreven af Diet herlige Syn, da han
fglte en- Hand paa sin Arm og h6rte Sundays Stemme
uEr dp vred paa mig, Anton? p : l9d den dybe.
yenlige Rsst. ,Tilgiv mig kont, hvad jeg vistnoE
like endnu hayde tilstrekkelig Grund til at ytrel :
men husk paa Faustinas Dine og vogt dig efter hvad
jeg har set og kan Suite mig til = er de her bleven
levende for dig"
oGanske rigtig, kere %Sundbyf' svarede Anton.
= ,Nu we'd jeg det men Diet forskrekker mig like =
Diet skulde like heller gjort dig ubillig Low mig kun, at
du vii Sc og h6re, uden Fordom, hvad der ~unegtelig
har grebet mig som ct vidunderligt Trylleril Denne
unge Piges Blk og stemme, hendes skikkelse og hele
Vesen har for mig en- Magt, som jeg aldrig har troet
var til uden i Feverdenen eller den sydlige Naturs
Digterdr6mme. Har hendes Moder blot veret halvt saa
i~ndtagende = kan jeg nu begribe, hvorledes vor kere,
gamle Professor
,Hvorledes han kunde fortvivle over S~kuffelsen
al den Dejlighed, mener du vel, og tabe Troen paa al
Sandhed Kerligheden'' afbred Sundby sin begej-
strede Ven. = Gid Diet like maa gaa dig ligeledes,
kere Anton Jeg vii gerne tro saa meget fortreffeligt,
som muligt, ON hin Hebeskikkelse; lad os nu dog
begge Sc hende we'd lys Dag, linden du g6r hende til
Feen Morgana og jeg reducerer hende til ct skuf
fende Luftsyn fra Diet ,sk9nne iceland, vi nu mariner
os tll'
Med disse Ord trykkede han trofast Antons Hand,
og deres Opmerksomhed ~herdroges nu paa, hvad der
foregik omkring dem. Der var blevet muntert paa Dek-
ket. Fler og fler Hoveder dukkede op af Kahytterne og
Rummet. Smart surrede Diet som hundrede Bisverme
rundt ON dem. Man nermede sig Venedigs Havn, hvor
de sorte Gondoler med de smaa, blinkende Staal-Gal-
lioner snoede sig frem og tilbage. Enhver greb til
Bylter og Parker. | ct 0jeblik laa Dampskibet we'd
Skibsbroen, og Trengselen paa Dekket blew nu betyde-
lg, medens enhver ilede med at komme Land.
M steg ogsaa Signor Spontani, med sin SSster
under Armen, OPP fra Kahyttrappen. Anton skyndte sig
at ~erkyndige sig ON hendes Velbefindcnde. Hun havde
ct 0jeblik draget sit Slgr til Side og tilsmilede ham
Diet yndigste god Morgen, med ct Ansigt, der straalede
af Frskhed, Livslyst og en- ganske e~jendommelig Sken-
he'd, der dog mere bestod Diet fine Udtryk af en- pi-
kant aandelig Livlighed og ct visit indtagende Skelmeri,
end noget a~andeligt storartet eller fuldendt harmo-
niske Former. Hendes Skikkelse og Bevegelse svarede
derimod til Forestilngen ON den fuldendte Hebefigur.
Sundby havde nu ogsaa set hendes Ansigt og fundet
Diet meget smukt men han saa like Diet Blk, der fra de
uimodstaaelige sorte Dine after havde sat Anton /
febrilsk Tilstand. Hun 1od straks Slgret falde ned igen
og modtog Antons Arm, medens hun bad sin Broder
hente nogle Smaating.
Sundby fix kun Lejlighed til at hilse hende femme
Zig flygtigt og med ct Par Ord iornyBekendtskabe med
hendes Broder fra Grevinde Hogs Koncertsal Han
skyndte sig at ops9ge sine unge Grever for like at
blive skilt fra dem Trangselen.
We'd Udskibningen MATTE enhver felge den frem-
%trengende Menneskestr6m, og Anton stod paa Skibs-
broen med sin Dame under Armen, uden at vide hvor-
ledes han var kommen der. Han havde kun Ole og Ore
FL hende.
Min Broder siger, De tager ind samme Hotel,
som Vi" = sagde Fioribe11a-"og maaske vii ~forskgnne
vor Koncert med Deres magelSse Fl6jte og den gud-
%dommelige Tenor, De skal vere begavet med. Jg
brander af Lengsel efter at here den = og mira
kul9se Menneske De er 10 SEW en- stor Komponist
Min Broder er henrykt over den Bravour-Aria, De i
Deres Fedreland har sat til hans Stemme. Han g9r allie
Vegne Furore med den. Men hvor oliver han af med
nit ShalP' -
,Pladsl Pladsf' = l9d Diet nu bag we'd dem i
og der rullede en- Vogn ind paa SIX BIS
broen. bet var Abekattekarren Idet dens Fgrer den
graz Kappe trengte sig igennem Folkemassen og strog
sig tact forbi dem, fslte Anton ct Silk og en- pludselig
Smerte den venstre Arm, som han uvilkaarlig samme
0jeblik havde indsvSbt sin Kappe og trykket ind
Hjertekulen.
ct dempet Udbrud af Smerte flsj fra hans Leber.
Min Gud hvad fattes Dem 2'-spurgte Fioribella
og saa ham blegne.
,Ingen Ting, Signora p svarede han og saa den
graa Kappemand hastig forsvinde Folkestimlen.
Saavel Spontani som Sundby og Greverne Hog hav-
de nu indhentet dem de gk allie efter Spontanis An