Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-05-27

Sundby sa pa Underskrltten med ct glad og
roligt Blk. Han meddelte sine nysgerrige unge Venner
Billettens Indhold og sin Beslutning at f9lge ~Indbydel-
sen, hvorpaa han gfk I'D med dem for senere, efter en-
nys ankommen indstendig Opfordring, at tilbringe
Middagen, og hvad de af den Dag og Aften havde TIL
overs, hos spontanis.
Noget for Ave Maria, linden solen endnu var
gaaet ned, gk Sundby alene gennem den smukke Low
treskov we'd Camaldolensernes Munkekloster. Han kend-
te den herlige, skoybegroede Fjeldvej. Han var ofte
kommen forbi Klosteret paa de hyppige Lystture, men
havde endnu like set den ber9mte Udsigt paa Kloster-
terassen. Bet var f6rste Gang lang It'd, han havde
veret enc Diet frie. Han havde forladt de unge Gre
yer hos Anton og Spontanis, hvor de, mod Sedvane,
Wide h6re Musk den hele Aften.
Sundby indaandede nu med fuldt Bryst Friheden og
Ensomhedens vederkvegende Luft stille Selskab med
sine kereste Tanker. Eft Par hundrede Skridt bag we'd
ham gk der tire mandlige Skikelser guile Nankins-
Regnkapper, uagtet Diet slet like truede med Regn, og
med hvide, bredskyggede Straahatte ned over Ojnene
Sundby vendte sig ct Par Gange for at betragte I'd
sigten. Hver Gang Diet skete, vendte ogsaa de guile
Kappemend sig. Han ~betragtede Diet som noget aldeles
tilfeldigt og gk rolig videre. Da han naaede Klosteret,
fandt han den store TerraSseplads udenfor Diet aIdeles
ode. Han h6rte Munkenes Ave Maria-Sang fra Kloste-
ret, og Diet stemte ham h%9jtideligt. Han vidste, disse
Munke h9rte til den strenge Trappist-Orden, og som
stumme Genferd MATTE gaa til den Grav, som deres
Ligkiste- Senge liver Nat mindede dem ON, uden at
turde udgyde Diet dammede Livsvald deres Sind og
Sjel for noget Menneske. Han troede nu at Sc en- af
disse stumme Eneboere en- munkekledt S~kikkelse, der
med Hatten over Diet ~nedbGjede Hoved dvelede ct
0jeblik we'd enStenbenk, for at Sc I'D overHave og den
herlige Egn, men straks gk tilbage og forsvandt en-
m9rk Buegang we'd Klosteret.
Sundby var standset Skyggen af en- Sten-Eg. Han
- = =
Havet. Han gfk som ~fastnaglet af Henrykkelse over
Diet magel6se Panorama, her laa udstrakt for ham.
Solen gk just ned og kastede sin Glorie- Clans over
Land og Hav. Her saa han den ~pregtigste Belysning
hele den m~erkelige Egn og ale de verdensber6mte
Steder, han de sidste to Maaneder havde tumlet ON
hmellem. Han saa hen, hvor han havde sejlet forbi
Media og Nicidetta til Diet ~bjergh6je, fjeldomkranse-
de Tschia. Han saa St. Nikolos Fjeldpynt, hvor han
havde staaet, og hvorfra han over den STEELE Fjeldvegs
Trapper var stegen ned til de kogende Kilder i Blom-
sterparadiset over den udbrendte Vulcan. Han saa over
til Bauli, til den elyseiske Mark og Diet dpde Hav -
til Diet yppige Baje og Diet romantisk gaadefulde Cuma-
Her havde han set Sibyllas Grotte og gennemvandret de
gamles redselsfulde Tatarus-Vej. Han havde staaet
yedAcheronsBred mellem de brusendeVande den belg-
m9rke Afgrund og f6lt .D6dens Redsler gennemrisle
hans inderste, for siden dobbelt at fryde sig we'd Lyset
og Livet og den paradisiske lord. Han havde under
tiden tungsindige Ojeblkke 9nsket sig hensat ct
Klosterlivs Ensomhed og Stilhed, kun med Evigheden
ogGuds storeNatur for0je som detSted, han nu stod paa;
men Synet af hin stumme Camaldolenser havde givet
ham ct Indblik Tomheden og den Ode Selvforterelse
ct saadant Liv. ,Nejr' sagde han nu we'd sig sely
og CAV Tanker Lyd, ligesom af Cru for hin evige
Tavshed = ,,det var en- m9rk, en- ~uhyggelig Dr6ml =
Livet vii Virksomhed = Tankevekslen : frejdig Kamp
for de store, evige Guddomstanker. Eremitter er VI
dog allie wore dybeste, wore hemmeligste Tankers En-
somhed - Klosterbr9dre kan vi vere midi Menneske-
vrimlen uden Klostermure. Ak Camilla ' I'D
brod han med enSmerte, han matte give Luft - ,saa-
ledes sidder du nu med Ryggen til Verden we'd hin
S~lotsborg- Ruin = du ser tilbage paa ct ~forfejlet Liv
uden Maal og frem paa en- Evighed uden Karlig-
he'd = dog mel, mel den store Kerlighed = den,
der overgaar al Forstand den har du dog i Grun-
den levet = den har du med dig din Ensomhed'
Han blew nu afbrudt sine v~emodige Tanker we'd
Lyden af Fodtrin Sandet bag we'd ham. Han vendte
sig ON og saa den samme Camaldolenser, som han for
havde set, nerme sig ham. Munken slog Hetten fra
Hovedet, og Sundby kendte den sterke Aftenr9des
Lys Diet blege, sygelige Ynglngsansigt med Diet kul-
sorte Haar og de lidenskabelige flammende Ojne, som
han f6rste Gang havde set sit Fengsel Venedig
,,Speranzar' udbred han = ,Signor Ludovicol Jeg
har veret precs. Jeg saa Dem for, da man sang Ave.
men kendte Dem like denne Dragt."
,Jeg barer den kun som Novizio" svarede tia
lieneren m6rk, med ct bistert Udtryk sin smukke,
~klangfulde Stemme. ,,Jeg har endnu like frasvoret
mig Mennesker6sten. Jeg vii endnu tire Gange Sc vor
| Cornpoarpo1 Co ar M 1aJ a,aw Jo44o JdJo