Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-01-28

staar nok uden os ale til Hobel Men set dig her
hen hos mig jeg har noget at sige dig. Rack mig
Poten, hvis du kan finde MINI
Anton havde grebet hans Hand Mgrket; den
var iskold. ,,Men skulde De like i Seng2" sagde
han ~beangstet otrenger De like til noget7 Maa
jeg like ringe ON Lys?'
Hold Mund, ON du %behagerl og set Dig siger
jeg. H6r fSrst, hvad der ligger mig paa Hjertet og
kruger den gamle K9dklump Stykkerl Jeg har varet
ond imod dig, Anton Jeg har lapset mig og gjort dig
Uret. Der er meget godt dit nye Lirumlarum =
der er Fantasi : der er Lv og Patos der er Geni
deri = men Diet er noget Helvedes Kram for Resten.
Dog, jeg er gammel og ensidig. Jeg har mineN ykker.
Der kan vere meget fortreffeligt, jeg ingen Sans
har for. Jeg har gjort dig Uret jeg har veret
lapset og ond imod dig = vii du tilgive mig Diet r
20 ON De saa pinte mig til D9de, Wide jeg elske
og velsigne Dem, kere, kere Professor ' sagde
Anton med hulkende Stemme og badede hans kolde
Hand med sine Taarer. - For Guds Skyld, lad
mig nu ringeP'
,NejP' svarede han ,det er hverken Telle-
lys eller varme Seryietter, jeg trenger til. Tag din
Flgjte og bles Diet gamle Kempevisevers for mig, du
we'd nokl eller syng Diet syngl Diet er endnu bedreP p
AK hvor kan jeg nu synge?' sagde Anton,
men sang dog med dybt beveget Stemme mildt og
dempet:
,Jeg gk mig I'D en- Sommerdag at h9re
Fuglesang, som Hjertet MATTE r9re,
l de dybe Dale,
Blandt de Nattergale,
Blandt de andre Fugle smaa, som tale -
Neppe havde han dog sunget Verset til Ende, f6r
Dgren for op, og den gamle Pige kom med Lys, led
saget af Legen og den unge HERE, der havde hentet
ham.
,Om ForladelseF p = sagde L9gen ,,jeg hSrer
til de smaa Fugle, der nok maa tale med, medens du
sidder med din Nattergal M6rke" :
,Nu jail Diet var 10 ogsaa altfor rerendes' = sagde
Professoren og Wide REESE sig, men sank mat tilbage
i Sofaen. ,Kom da, Hsculapr ' - vedblev han - ,,og
tel hvor mango Dages Livsdraaber jeg har tilbage i
min Pulsaare! Den er nok bleven ked af Diet evil *
frem og tilbage- og hvem kan like blive detP'
Lagen undersggte hans Pulls og nikkede rolig ,Naar
du kommer din Seng, min Ven og faar noget vcrmt
i Livet, kommer den Ting nok i sin Orlen' sagde
han = linen nu VII vi to vare en,!'
Legen hjalp ham op og fulgte ham hen mod hans
S~ovekammerd9r her vendte den ganle sig cg nAkede
mildt til Anton. Tag din Fl9jte med, naar du kom-
mer igen /" sagde han nog faar du noget nyt t@r-
digit, saa Wis mig detl Jeg skal hverken vsre Butto
eller Bussemand. TAX, Baron for du skaffede mig
den Plageaand paa HalsenF ' sagde han til den unge
HERE, der var kommen med Legen. Hi mine an
Dire kere Grinebiderel jg lenges efter dem. Jeg
har nok saa mango Dage tilbage, som Verden har haft
Aartusinder til at gore sig til Mar j. Rigtig maalt, er
hver Dag 10 som tusind Aar. Jeg har It'd nok at
lapse mig - vi kan nok faa en- lystig Aften endnu"
,Komr' afbrgd Legen ham - ,,Du har like
godt af"
Lad mig skille mig af med den Aandrighed, der
slider mig i Halsenr ' vedblev han og stpttede sig
til Legen. - ,H9rer l., at jeg med denne brave Mands
Hielp har fyldt min Balon og vii til Vejrs, saa kan l
nok komme og synge min Paaskehymne for mig men
ingen Bommerter, siger jeg jerl og ingen Bededags-An-
sigterl | kan alt Fald gore de pligtskyldige, hSjti-
delipe Grimasser den anden Stuef' Han gjorde ct
Forsgg paa at hilse med sine ~overgivne Abebevegelser J;
men Diet Wide like lykkes ham.
Anton gk med den h~eftigste Bedrpvelse I'D SPise-
stuen 90 blev der den hele Nat, medens den gamle Pige
kun gk ind til den syge, naar Lagen ringede. Hen
ad Morgenstunden gik Legen bort og lovede at komme
ieen Cd ad Dagen. Den syge SOW nu, sagde han, og der
var ingen overhangende Fare. Han npdte Anton til
oosaa at hvile noglc Timer for siden at kunne vsre
frisk og livlig, naar den kere, gamle Professor Wide Sc
ham.
Aldrig havde Anton med saa tunge Skridt gaaet oP
paa sit kare Loftkammer. Han ~frygtede, at han we'd
sin ldenskabelige Adfard havde fremskyndet dette far
lice svgdomstilfalde, og han besluttede nu fuldt og
fast at blive hos den gamle, sare Mester og kerIlg
finde sig lie hans Luner, hvis vor HERE kun Wide
lade ham leve.