Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-07-08

oprigtigt Bekendelsesbrev til fra London og bad mig ON
eft ret ensomt Fristed her, til han havde samlet sig og
kunde tale med noget Menneske sit Fadreland og
jeg valgte Diet Fristed, der nu skjuler ham. AT en- stor
Bedrift- It'd her er faret hen, medens han har ladet sig
slebe ON som en- aandelig Fange, i en- anden Verdens-
del - Diet er nu ogsaa noget, han skammer sig over,
som ct Landsforrederi. leg har vekslet flere Breve
med ham men f6rst Morgen skal jeg Sc ham, naar jg
kommer enc paa min Hjemvej hans Narhed. De skal
Sc mig eller hSre fra mig, naar jeg kan sige Dem mer
og maaske noget Tr6steligere ON vor kare Anton. Hans
Lv og Fremtid ligger mig h9j Grad paa Hjertet."
Sundby tog nu Asked med Camilla og gk til sit
taste Gestekammer paa H9gholm, den Fl9j, GREY
Magnus selv beboede, og hvor den altid velkomne Ca
steven nu ct Par Dage havde levet sammen med begge
Brsdrene, ligesom paa deres Rejser.
bet var sjeldent, Sundby var tire hele Dage borte
fra sit HEN. Hans Virksomhed Kirken og Menighe-
den udfyldte nesten ganske hans It'd. bet paatenkte
BesSg hos Anton og Forebyggelse af ethvert andet Be-
sgg var denne Gang en- Hovedgrund til Diet forlengede
Uphold paa HSgholm.
Neste Morgen tidlig red Sundby I'D gennem den
gamle, hvelvede Port. Han saa tilbage til Camillas
og de unge Growers Vinduer. Allevegne ware Rullegar-
dinerne endnu nedrullede. Han hayde taget Asked
med dem allie om Aftenen. Der var endnu ingen af
dem oppe.
Sundby havde like langt hjem. bet var hans Sogne-
kirke, man kunde Sc gennem Borgporten. Denne Dag
blew hans Hjemvej dog lang. Til Taarnet paa Klinten
havde han en- ~betydelig Omvej, og der var adskillige
fattige og syge hans Anneks, som han samme Dag vii
de bes9ge. Han red stille gennen den smukke Port
velving. De store Porthunde kendte ham godt de To-
grede ad ham og g6ede like. Han var en- javnlig Cast
paa H9gholm. - l den sidste It'd kom han dog Rege-
len kun cen Gang ON Ugen. Hans hyppige BesSg hav-
de givet Anledning til Diet Rygte, at han var hemmelig
forlovet med Grevinde Strahl og formodentlig smart
skulde egte den unge, smukke Enke. De havde kendt
hinanden n9je f6rend Grew Strahls bod mumledes
der ON - og nu kunde Grevinden maaske nok, trods
Adelskabet og den ~medfSdte Fornemhed, bekvemme sig
til at ombytte Diet forbade tydske Straalenavn med en-
lykkelig P~restemadams beskedne Titel. bet Ugrundede
i dette, for Camilla isar ubehagelige, Rygte troeda
Sundby kun we'd sine sjeldnere Bessg at kunne ~godtg6re.
- Han red paa en- h9j, sort Hest, som han hayde afret-
tet til at gaa saa stark en- Skridtgang, at den gk sin
Mil Timen, uden at han behevede at r9re den. Han
kunde hengive sig u%forstyrret til sine Tanker, selv med
en- Bog Haanden, under dette ensformige Ridt. Hvo
der saa den h9ie, anselige Skikkelse den tact ~knappede,
sorte Frakke, med den sorte Flojels Rejsehue, saaledes
ride hen ad Veien, standsede uvilkaarlig og b%etragtede
ham med mer end a~lmindelig Detagelse. Der var, iser
siden han var bleven Prest, kommen en- Mildhed hans
strenge. alvorlige Ansigt og ct Udtryk af Kerlighed i
hele hans Vasen, som sjelden forfejlede sin Virkning
paa nogen, der saa ham.
Vejen til Klinten forte ham ON ad en- enlig Skov-
s~trekning we'd Fjorden. Soen var nylig staaet op og
gennembrSd nu Taagesleret, som nylig havde skjult
baade Skov og Fjord. bet herlige Landskab viste sig
nu selv paa denne Aarstid en- sk6n Skikkelse. Sundby
beh9vede like her lenger at give Agt paa sin Hest, sa
smart den vidste, hvilken Vel den skulde fglge. Hans
Tanker fl9j smart tilbage til Hggholm og dens kere Be
boere, smart forud til Anton, som han tenkte meget og
lange paa men Tankerne vendte dog ofte tilbage til
de Venner, han nu mod Sedvane to Dage havde set.
Han gladede sig over de unge Growers b~roderlige Sam
lv og den JAYNE Godmodighed, der gjorde dem elsk-
vardige, med allie deres Mangler. Den Raskhed og Dyg-
tighed, de havde lagt for Dagen Krigsaarene, havde
sat dem Agtelse, og den Begejstring, de havde delt
med hele Folket, havde udviklet Diet bedste og edleste
i deres Natur. bet Fedrelandssind, de we'd allie Lejlig-
heder udviste, var a~lmindelig paaskSnnet. bet smukke
Forhold, de stod til deres Festebender, som de nylig
paa de allerbilligste Vilkaar havde givet Valget mellem
Arvefeste og Selvejendom, var en- gledelig Frugt at
deres neutrality-suspicious. og Frihedssind. Sundby nix
kede, naar han tenkte paa dem, og fandt like den It'd
spildt. hvori han havde veret deres Hovmester
Paa Camilla tankte han med en- Fslelse, som han
Anstr6g af Romantik, der gjorde ham de Timer, han saa
hende, til de sksnneste Lyspunkter hans Lv. Han
havde endnu like fyldt sit fyrretyvende Aar. bet kun
de vel af og til forekomme ham, som den Lidenskab,
der for ii Aar siden havde martret ham, og som han
nu troede dempet, dog we'd enkelte Lejligheder wilde
blusse op igen men saa tenkte han paa hvad han