Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-01-14

Blk dvalede ofte med en- stille, m0rk lid paa Komtesse
Camilla, hvis Sk6nhed og Ynde h9j Grad havde feng-
set Anton. ALE Selskabets Merkeligheder flokkedes
iser ON hende og kappedes ON at sige hende de NEST
smigrende Artigheder, som hun altid paa en- let og yndig
Made yidste at aflede. Blandt den store Mengde yn-
gre og eldre Herrer, der vekselvis s9gte Lejlighed til at
sige Datteren af Huset noget smukt, bemerkede Anton
en- sterkt dekoreret Here, en- fremmed diplomatisk
Uniform, der saa temmelig aflevet I'D, uagtet han neppe
kunde we're over tredive Aar. Han bar en- Lorgnet Diet
enc Ole, som bestandig s~pejdende var vendt mod den
unge Komtesse. Den ~citrongule Hud og Diet kulsorte
Haar r6bede Sydboen, og hans magre, udt9rrede Skik-
kelse vidnede ON en- tidlig tabt Ungdomskraft. Han ner-
mede sig ofte Komtessen og afbr9d hendes livlige Under
holdning med en- h9j, smuk Mand. der talte Italensk.
,Hendes tilkommende Genial, den dsterrigske Grew
Won Strahl' hviskede Sundby = ,Italieneren er hen
des Syngelerer, vor code Professors Kontrapart' :
Han er uovertalelig = han er rent ubendig AT
ten. De maa temme ham, Komtesse han vii tage Flug-
, ten l' I'D nu en- R9st tact we'd dem. Sundby og Anton saw
nede nu f9rst Professoren. De skyndte sig begge I'D
Forsalen, hvor de traf ham med Happen paa og ivrigt
ledende ON sine Galoscher. linden de havde faaet Over
frakkerne paa og fundet den utaalmodige Professors Ga
loscher, kom Komtesse Camilla I'D til dem. Hun nikkede
med ct artigt, koket Smil til den egensindige, gamle
Husven og trak uden videre Happen af ham. ,,De spiler
ganske bestemt min Favorit- Senate af Rossinil = saa
synger ieg den store Bravour-Arie af Tancredo" sagde
hun med den sk6nneste, NEST indsmigrende Stemme. Hun
tg ham under Armen, og hvor meget han vred og vaan-
| dede sig, matte han ind Salen igen. Hun slap ham
like, for han sad for Pianoet og havde Henderne paa
Tangenterne.
Eel her like en- Flgjte? De maa h6re min ElevP'
sagde han og saa sig ON. Anton, der med Sundby var
fulgt tilbage med ham Salen, havde allerede paa hans
Wink hentet sin Flgjte. Professoren b~egyndte. Anton
faldt ind rette It'd og kom meget godt fra sit lille
Part. Professoren r%ejste sig og %klappede. ,Det er for
Fl9jten! sagde han = Thar De nogen Sinde hort
Rossini smukkere og ~yndigere bliVe udpeben"
Man 10 og %klappede. Man vidste, at Rossini just like
hSrte til hans Yndlings- Komponister. Anton r6dmede og
trak sig tilbage. Han vidste like, ON Diet Bifald, der
ydedes ham, var Alvor eller Spot, og han var slet like
tilfreds med sin kere Professors Lune. Han glemte dog
smart alt andet for den Sangstemme, der nu, med Pro-
fessorens L~,edsagelse, lod sig hare. Det var den unge
Komtesse, der sang. Saavel hendes Sk6nhed og lige-
fremme Ynde som en- flygtig Lighted, hun havde med
hans Ideal, forrige Frgken Mine, havde straks gjort ct
sterkt Indtryk paa Anton. Hendes Sang henrev ham
nu fuldkommen, og han stod som den syvende Himmel.
Professoren var nu ogsaa kommen bedre Lune. Han
giorde vel nogle slemme Miner til Rulladerne Komtes-
sens Bravour-Aria, men han hilsede hende med be-
undrende Hyldest, da hun holdt op. Salem genl9d at:
herligtl charmant, magel9st = Han rejste sig for at
overlade hende Pladsen. Diplomaten med Lorgnetten l
Diet stod we'd hendes Side ag bad hende splle ouver-
turen til ,,Prinsen af Kina", som just laa opslagen.
Mango istemmede samme Bon, og Komtessen udf9rte den
med stor Ferdighed og Smag.
Under Spillet holdt Professoren af og til begge Tom
melfingrene Vejret og lod dem hoppe we'd sine 0ren,
medens han rokkede med Hovedet som en- kinesisk Duke.
,Klingelingp pr = hviskede han til dem, der stod ham n9r-
NEST, og mango trak paa Smilebaandet. Hans parodle-
rende Mink gjaldt dog kun den meget yndede Musk,
der var ham for megen Klingklang, men ingenlunde
Komtessens Udforelse, som han fandt fortrinlig. Da den
unge Dame forlod Instrumental, takkede han hende med
virkeligt Bifald. Han CAV derpaa uopfordret nogle al
sine egne fortreffeligste Sager til Bedste og blew over
valdet med Beundring og Komplimenter. Da han kort
efter for Alvor forlod Selskabet, ledsaget at Anton og
Sundby, saa Anton, at han, uden at hilse nogen anden,
med ct Slags Heftighed ~trykkede den unge Komtesses
Hand til sine Leber. Anton bemerkede tillige en- usad-
vanlig lid hans som oftest noget matte 0jne, idet han
Frastand kastede ct Blk til hendes Moder, der stod
omringet af de fremmede Ministre.
,,Godnat, guddommelige MandP sagde den skgn-
ne Komtesse halvh9jt og fulgte ham til D9ren. DE
bar %rigtignok lapset Dem felt Aften jeg saa Diet
nok, da jeg spillede Kinessk men der er like Mage
til Dem i allie Venrdensdele Sydhavs9erne ib~eregnet'.
,,Og Deres Mage, Komtessel' : svarede han med
Haanden paa Hjertet og vendte 0jnene med p%aroderen-
de Pathos mod Loftet ,ja ham vii tg ops9ge i
Stjernerne og knekke Halsen paa fordi Diet like er