Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-05-06

mig at give mig en- rigtig Drenge-Lussing, som den,
du var saa god at give mig for ire Aar siden, da jeg var
kommen for Skade at sige noget, der lgjaldt for en-
stor Vittighed jeg tror, Diet var ON vor gamle Pro
fessors Abekatlgjer, som Moder grad over
u er dog to y~elsignede, pregtige Mennesker =
udbrgd Sundby, inderlig beveget, og trykkede begge de
unge Menneskers Hender. Smart sang de nu begge
lystig. De fire muntre Heste sprang i T9jet, og Mag
nus smeldede over dem med sin Pisk.
Man ksrte nu gennem den store, ode Landstrek-
ming omkring Rom, som kaldes ,,Campagna Romano,
forbi Ascanius's GRAY og Diet yndige Albano, forbi
P~ompeiuss GRAY eller, efter ct andet Sagn, Horatiernes
og Curiatiernes Gravmele. Sundby fortalte sine unge
Venner nogle af de store historiske Bedrifter og Sagn,
hvorom ethvert m~arkeligt Sted mindede ham. We'd
Ariccia havde han fortalt dem Diet rystende Sagn ON
Fyrsten af Savelli, som we'd en- ringe Hyrdes Bryllup
forelskede sig Bruden og dansede, naadig nedladende,
med hende, medens han smilende tilhviskede hende en-
nederdragtig Trusel mod hendes Brudgoms Liv, hvis
hun like Wide love ham ct Stavnem9de til Midnat i
Lunden. Brudgommen m9dte, efter Sagnet hendes
Dragt, og da Fyrsten l6ftede Brudesl9ret og troede at
favne den unge, smukke Brud, faldt han for Dolken i
den forkledte B~rudgoms Hand og blev den sidste af
sin Stamme medens Brudeparret lykkelig undkom.
Sundby havde fordervet Diet romantiske i Sagnet, we'd
den haandgribelige moralske Tendents Fortellemaa-
den.
den Historic mener du nok, ct Par unge, adelige
LSmler kan have godt af at hereI' sagde Magnus
og nikkede. ,,Det var til Pas til ham, den fornemme
Slyngel! Den Hyrde var min Tro baade rask og
snid."
Men lumsk er Diet dog altid at st9de Dolken i
Livet paa Den, man lader som man vii omfavne" =
bemerkede Ferdinand = ,og fejg har han dog veret,
siden han forkladte sig"
,Enhver Forkledning, der forveksler K6nnene, er
der noget misigt ved' sagde Sundby med en- lun
Hentydning til Ferdinands lille Carnevalsscene men
Ferdinands Rgdme og bedende Blk bragte ham straks
til at afbryde denne Betragtning.
We'd Veletri fortalte Sundby hen ad Aften ON de
gamle Volscers Tapperhed og blodige Kampe, og Da-
gen gik hastig for dem allie.
Den ~f9lgende Days Morgen rulede de hen ad
Stenvejen we'd de ~berygtede pontinske Sumpe, hvor de
smaa, Wide, stikkelhaarede B9fler ofte m6dte dem og
stirrede glubsk paa dem med de fele, ildr6de Dine, me-
dens de dog veg sky tilbage for de raske Heste. We'd
Vejen sad en- enlig Hyrde med sin spidspullede Hat,
sit ~bleggule Ansigt og sin Gedeskinds Kledning, paa
en- stor Stem, blandt sine Geder, og dete sit tarvelige
Maaltid med sin Humid.
DE to har Diet godt sammenl Men her er stygt r'
: sagde Magnus og smaldede. Lad os komme
herfra"
lie var KOIlIneH I'll Il olykkS dl ueH game AP-
piske Vel og MATTE standse we'd en- Sten-Cisterne, hvor
den smalle Vel var sperret af en- stor, besynderlig Rust
vogn, som der var gaaet noget Stykker paa. Kusken
matte stige ned, for at faa Rustvognen skubbet til
Side. Grew Magnus greb T9mmen og temmede de
urolige Heste. Kusken havde Vanskelighed we'd at
skaffe Plads og blew s~kammelig o~verfuset af en- lang,
mayer Mand en- graa, lurvet Kappe, der stod we'd ST
den af Rustvognen. Da Magnus endelig kunde lade
Hestene gaa frem, og han kom tact forbi Rustvognen,
kendte han den. Han saa, den var fuld af Abekatte,
som snerrede og strakte KlSerne I'D efter ham. NJ
fix han Die paa Manden den graa Kappe og kendte
ham fra Dampskibet fra Triest. ,,Ha, SCI Abekatman-
den = Banditten p raabte han og lSftede sin Pisk
= ham, der stak Antonf
Baade Sundby og GREY Ferdinand kendte ogsaa
den guile, skelende Karl den lasede Kappe, som de
vidste havde bibragt Anton hint Dolkestik. Ferdinand
greb uvilkaarlig til sin Sabel.
Civ Ter like af med ham, = advarede Sundby
Magnus kunde dog like lade vere at true ham med
Pisken. Din lumske ST. p raabte han ,Du
skulde rigtignok have Stryg! Diet var bedre, du sad
Abeburet og dine stakkels Marekatte var friel Fly
Bandit hvor du skeler faltW
Vognen skulde tact forbi Abekatfgreren. Ordet
B n t syntes han at have forstaaet. Hans Hyene-
we'd hans Bryst, og han syntes Ferd med ct Spring OF
paa Vogntrinet, Diet 0jeblik den brede Rejsevogr
langsomt rullede ham forbi. Men han betenkte sig
hastig, greb en- Flintesten fra Vejen og udkylede der
med voldsom Kraft lige efter Hovedet paa Magnus
Den str9ifede dog kun hans Kasket. Kusken var after
kommen Old we'd hans Side og havde grebet TGmmen