Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-05-20

der r9rte sig ham kun kunde faa Luft, naar han, som
Bjerget, han stod paa, kunde lade sin forterende Ii
denskab udbryde vulkanisk.
nogen Frastand fra Diet enlige Par stod nogle af
F6rerne we'd Ildstrgmmen. De kastede ~gl6dende Lava
op af den med deres Pigstave og stalk Kobbermynter
deri til en- lille Handel med de rejsende. De 10 vildt og
raat. ,,Saadan Macaroni faar man H..-.P' sagde en-
af dem.
,Det lenges han nok efter, vor nye Fra Dtavo-
l0t"*) = sagde en- anden. : ,Se, der gaar han og
ligtf' udbr6d Fioribella og ~blegnede. : Vii Vi da
snrser ON Krateret, som han Wide ned til sin Papa =
len lede S"".. og smage hans Macaronip'
De 10 ale ad dette Indfald.
Diet er dog en- besynderlig Lyst, de raa Mennesker
altid finder Diet Redselfuldel p bemerkede Fiori-
bella med ct engsteligt Blk til Farerne. uOs fine
Folk gaar Diet for Resten like stort bedre' tilfgjede
hun = ,hvad Wide vi ellers vove os her op for?'
,,Naturens Redsler opl9fter os' svarede Anton
= ,naar vi f6ler vor ~aandelige Overmagt over de
blinde Naturmagter' :
,Altsaa ct slags Hovmodl M jal hos Mendene
maaskel hos os er Diet kun en- ~barnagtig Lyst til at
lege med lid = og Diet er 10 meget uskyldigtr'
,,Lege med IldP : gentog Anton med ct dempet
Suk. Den Leg, kere Fioribella! kan dog nok spren.
ge Mennesker Luften ="
De h9rte nu dybe Brag under deres Fodder, som
af Torden. Eft lille Udbrud fra Krateret kastede
Stene holt op Luften, og man kunde h9re dem fall
de ned.
Men,, min Gud og allie helligel Diet er 10 grue-
endelig sette Livet til her? For Himlens Skyld,
lad os komme bort! hvor blew min Broder afY
der kommer han tilbager' sagde Anton. -
,Kereste Fioribella ver kun like angestl her er 10
set ingen Farer'
AK! de tappre Herrer! de har Diet godtF'
sagde hun med ct skjelmsk Smil, idet hun tillod ham
at st9tte hende med sin Arm = de har aldrig stSrre
F~orngjelse, end naar vi d@r af Angest deres Helte-
arme r'
De andre kom nu tilbage. Ferdinand saa hende
beve og sprang til for at st6tte hende.
AK, jar = sagde hun og greb hans Arm ,her
kan nok behgves to edle Ridderes Bistand."
,Det behgves like, GREY FerdinandP' sagde
Anton og var bleven blussende r6d: njeg skal nok
fore Frgkenen sikkertf'
Ferdinand fornam ct lille Tryk paa sin Arm.
TAX tusinde TAX, Signor Grever' = sagde Fioribella
med ct Blk, som gk ham lige til Hjertet ,nu
kan jeg nok nSjes med cen Skytsengel?'
Man ops6gte ct taaleligt Sted paa Diet kulsorte
Bjerg, hvor man kunde spise til Middag. Man var
henvist til den sodede, rygende Naturskorsten = til den
stgrste og hasligste af allie Grandmother; men Udsgten
var magel6s.
Her er %pregtigt, efter Omstendighederne p -
sagde Fioribella her er vi r~igtignok kommen op i
Vulkans fale Smedevarksted men vi ser 10 lige ned !
Hesperidernes Have!'
De medbragte Kurve blev her u~dpakkede. Selska-
bet lejrede sig paa deres Kapper Grupper. De andre
rejsende sluttede sig til dem. Medens Syracuseren
blinkede Glassene, blew allie nu opr6mte. Under
Sang og livlig Skemt saa man Solen rule ned imod den
gl9dende Havbugt og Maanen l0ftede sit blege Ansigt
mod Flammebjerget. Man lod Diet blive sa msrkt,
som muligt, linden man tendte de nesten o~verflSdige
Fakler, og man sang nu ct h~9jtideligt 0SaacIsSim0"
til Asked for Bjergets megtige Aand.
,Er han en- Djevel, den Wide B~jergaand, maa han
nu vel blive from og lade os komme levende herfraP'
- sagde Fioribella til Anton, da de havde endt denns
sidste o~pl6ftende Sang og beredte sig til Nedvandringen
gennem den h9je Aske. Damerne gk lidt til Side bag
ct Fieldstykke, for at ordne deres Klededragt til denne
Nedstigen, hvorved man Wide synke Aske til holt over
Kneet.
Anton var synlig forstemt. Fioribella havde we'd
sit Lune og sine Blk tendt Flammer mango Hjerter.
De fremmede Franskmend og Englendere, der havde
sluttet sig til dem, havde nesten ~forglemt deres egne
vakre Damer over hende. GREY Ferdinand havde be-
standig veret hende ner og grebet enhver Lejlighed til
at wise hende Opmerksomhed. Selv Magnus og Sund-
by var like bleven uber9rte af Diet Trylleri, hyormed
hun hendrog allie Mand til sig.
Anton havde vendt sit Blk mod LavastrSmmen og
Diet flammende Krater, som man nu forst i M9rknngen
saa hele diets demoniske Majestet. Han havde after
nermet sig den stille, gl6dende Lavaflod og stirrede
tankefuld ned dens langsomt rullende ~IldbSlger. Han
troede sig like her bemerket af nogen men gennem
iC.n-IIo.-oo ---o-o -l -oA-ot .--oI To- Jk