Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-05-13
KAPITEL.

Medens Sundby med sikre, kraftige Skridt fulgte
F%jeldstien, der vel ofte forsvandt for hans DINE, men
dog altid igen oplystes af de hyppige Ign, havde Mag
nus og Ferdinand deres liver forvildet sig og var kom-
men til en- stejl Skraaning af Fjeldet, I'D mod Havet,
hvor der like var Spor af Menneskefod, og hvor kun
den Wide stenged syntes at kunne faa Fodfeste.
uDet er gait, Magnusl Diet er umuligtl du brek-
ker HalsenP ' raabte Ferdinand urolig ,,jeg siger
dig 10, vi skal til H9jre, hvis vi endelig vii der op;
men kunde vi nu kun finde ned igen, var Diet klo-
gestl'
Visit like r' syarede Magnus, der var ct godt
stykke foran ham. aJeg fix dig heron med Willie
den dumme Sti fix 10 aldrig Ende = fra denne
Kant kan vi 10 Sc Bergen over os hver Gang Diet
lynerr'
.Men vi kan like klatre, som Katel = Det er
like til at holde I'D jeg falder hvert 0jeblk over den
Ann. Sabel. Jeg tror, jeg smider denP'
,Komi jeg skal bare denf raabte Magnus og
blew staaende, til han havde modtaget Sablen. = ,Nu
ingen Kerlingerierl fslg mig kun lige i Helene' og
hold dig fast we'd mig, naar du glider = skulde Vi
nu give tabt og vende ON, som nogle Mare? bet
var en- evig Skami nu er vi 10 langt over Halvvejeni
vi skyder her fortreffelig Genvejr'
ia Per Gantes Genvejr' mumlede Ferdinand
fortredelig. der er dog ingen Udveje med dig,
Magnusl hvad du vii, Diet vii du, ON Diet aldrig er saa
pinende gait"
,Se nu DAP - raabte Magnus lystig og svang
sig op paa ct Klippestykke ,hvad siger du nu? =
koml lad mig faa dig we'd Haandenl rask tilr' Han
hjalp Ferdinand OPP paa Diet bredere Fjeldstykke, han
SEW stod paa, og her saa de nu de store ~Borgruiner saa
nar we'd dem, at de kun beh9vede at klayre ct Par
hundrede Skridt endnu, for at vare der. Men den Del
at Fjeldskrenten, de havde tilbage, var langt stejlere
end den, de havde besteget, og Uvejret tiltog en-
frygtelig Grad.
40, du har Ret, Magnusl nu kunde vi vere der i
en- Hast, naar vi bare kunde flyvei Du har dog aldrig
/ sinde at krybe derop2'
40, Diet har jeg ~rigtignokl og Diet skal nok gaal
Lad os Sc, hvad din Sire duer tlr' Dermed uak
Magnus sablen I'D og lod Skeden falde, De hdrte den
klirre mod Stenene dybt under dem en- uhyre AT
grund, som ct sterkt Ign nu f6rst viste dem lige we'd
deres Fodder, medens Diet sterkeste Tordenbrag, de
nogen Sinde havde hort, ligesom rystede hee Fjeldet.
no, her er rigtignok rart, MagnusP' = sagde
Ferdinand halv fortvivlet Lystighed. - oDet var ct
pregtigt Tndfald af digf'
Her kan vi like blive staaendef' - sagde Mag
nus = ,op maa VII nu drattede 10 hele den Vel, Vi
kom frar'
Ferdinand saa sig tilbage = ct stort Fjeldstykke
var styrtet ned, og der gabede ct dybt Svelg bag we'd
dem.
Magnus huggede hastig med Sablen nogle Eneber-
buske ON = han borede sig hist og her ct lille Fod-
taste, hvor der var en- bledere Masse mellem Stenene.
,,Skynd digl fslg mig Skridt for Skridti silk kun en-
Taa ind, hyor jeg har boretl = hold dig fast we'd
Buskenei - Diet maa gaal kan du like Sc, saa bi ct
0jeblik til Diet lyner igeni Sc nur'
Med stor Besver og Fare for at styrte baglends
ned Diet gabende Svalg, lykkedes virkelig denne sidste
halsbrekkende Signing. Yderst anstrengte, stod de
begge paa en- bred, flad Klippegrund. Lige over for
dem laa de megtige Borgruiner.
ia, nu er vi her p - sagde Ferdinand og drog
yejret dybt - ,,men hvad skal vi herr bet er 10 alt
sammen den taabeligste Narrestregl og hvordan kom-
mer vi ~tilbage"
,,var intet vrSvlehoved, Ferdinand Wide du like
varet med, kunde du blevet tilbage Her er vi 10 we'd
Maaletl vi STAIR 10 lige for den gamle Konges Borg
- og derind vii jeg nul - Jeg vii Sc, hvor han har
siddet, den gamle 0rn, der var tretten hundrede Aar