Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-09-09

og nu mener du sagtens, jeg skal sige Ia og Amen til,
hvad du og ct andet Barn maaske kan hitte paa men
derom tanker jeg som saa dog kom nu f6rst ind un-
der Tag, Krabatl og De med, Hr. Byfoged leg we'd
nok, De vii hode med den Landstryger, hvor klog og
forstandig enMandDe dog ellers er = men kom nu kun
ind begge to, siger jeg, saa kanKaren nok sige os, hvad
Diet egentlig er, jeg tanker ON de Dele, og hvad jeg
~forklarede hende Attest"
Hans Litsenbroder havde set Vognen komme. An
ton havde nikket til ham og hans Kone. og neppe var
de andre komne ind Stuen, for Hans stod midi iblandt
dem og knugede Antons Handler. Han havde Kone og
begge B6rnene med. Anton matte a~llerfgrst kysse
,Knoldene, = sagde han = og saa Sidse med, for
gammelt Venskabs og SmSrrebrgds skyldl' Hun
havde nemlig sgrget for hans Frokost, da han var Post
dreng.
l den alvorlige Kyngs Ansigt var der denne Dag
en- usedvanlig Beyegelse. Det var som der Wide frem-
trede noget vaadt hans altid tprre Dine, og som der
var noget, der hindrede ham at faa de klare, b~esindigr
Ord frem, der svevede pa hans Leber. Der var en- Bian
ding af Fglelse hans juridisk E~mbedsmine, SON
han syntes at vare upassende. Han rommede sig nogle
Gange og lagde nogle Papirer paa Bordet. Endelig I'D
bad han sig ct 0jebliks Opmerksonhed paa noget, har
paa Embedsvegne havde at sige = og ale tav.
linden vi hSre dine og din code Homes Tanker,
%Jgrgenr' tog han nu Ordet = vii jeg, som vr
Ven, Anton Knudsen forrige Verge og tillige som her
steds Notarius ~publicus, f~orelagge jer nogle Dokumen-
ter, som vedkommer allie Parter, ogsaa dig, Hans Lit
~senbroder, SAINT din egteviede Hustru og dine Born. Du
kom som du var kaldetP' Han overrakte nu JSrgen og
Hans liver ct Document, med flere Underskrifter og
Segl, og Diet varede noget, linden han kunde gore dem
b~egribeligt, at Diet var ct Par tingleste og lovlig affat-
tede Gavebreve, der gjorde dem begge til meget holdne
Mend og satte dem Stand til ~betydeligt at udvide
deres Neringsdrift.
De giorde begge store Dine, og deres Ansigter blew
straalende; men de stirrede paa Dokumenterne, som de
havde Mgje med at stave, og kunde kun like forstaa,
hvor denne pludselige Lykke kom fra.
Den kommer narmets fra vor HERE og dernest
fra en- gammel Ven af os allie, som for Resten kun Ell
Dc Aar gammel' vedblev Kyng = log som I har
taget ier af og varet code imod, da han var en- fattig
Dreng. M har han en- Del Aar tumlet sig ON VerdeD
med de Gaver, vor Here hr givet ham, og er kommen
her hjem, som en- rig Mand, efter hvad vi her kalder
saaledes. Han har desuden g~odtgjort, hvad der Ell
bedre, end al anden verdslig Lykke, at han er ct dyg-
tigt Menneske. Han forstaar en- Kunst, som agtes og
eres hSjt af allie dem, der kan fatte den, og som kan
glade og opl9fte utallige Sjale, som ingen Dom ele1
Begreb har derom. Han har allerede lenge veret detg
man kalder en- ber6mt Virtues; men den Slags Bersm-
melse, der dog altid er flygtig og som oftest forleder til
Diet S~elvbehag, vi allie har vor Del af den BerSm-
melse, siger jeg, har han nu givet Afkald paa = I'd
Dels at Acknowledged = hvad 10 altid er Grund nok
= men dog f%ornemmelig for hvad der hans Fag har
en- fastere og dybere Rod og varigere M~indesmarker l.
anser han sig dog endnu og maaske altid for en-
Lerling !. D n Kunst, som er hans rette Kald af vf
Here, vii han nu fremdeles uddanne sig !, we'd en- ny,
lang Kunstreise til fremmede Lande, men dertil behs
yer han ferst og fremmest en- tro og kerlig Ledsagez-
indie, der deler hans Begejstring, og som fra hans Barn
dom har varet ham inderlig kar, og hende gleder han
sig we'd at have genfundet vor kere Lise. - Hvor er
HUMP d STAIR Manden, jeg taller omr'
,Hvad er dette? = spurgte Jergen forbavset -
,er Anton den rige Fugl FSnix, Hr. Byfogden snakka
saa pent ON, og som nu er f9jen hjem og ligesom over
drysser os med Guldkorn fra sine Vinger og er da
ham, B~yfogden nu vii belle for til vor Datter" -
,Det kan jeg nok selvf' udbred nu Anton -
der kommer hun jeg we'd vel like, ON hun kenda
mig nok endnu vi har varet saa lenge fra hinan-
den men / Gaar" -
Lse traadte nu ind og blew staaende, blussende
rod, we'd Dgrtarskelen, da hun saa Anton.
,Det er den bersmte Fugl Fsnix, min Batter som
kommer susende og brusende med Polhiet, for at for
gylde os og fri til digf" = sagde Jsrgen. - ,,Hvad
siger du- ger Som jeg og tenk lenge, for du svarerI
ellef lad din Moder - dog mel detgaar ike AM - da
maa selv baade tenke os svarei Diet er kun ct lille Ord:
jai eller mel men der hanger ct helt Liv derived, sa
at sige - like sandt, lille MorY
Karen nikkede alvorlig.
Sig jal kereste Lise betank dig ikkef p - nd
bred Anton heftig og greb hendes Hand vii du