Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-05-13

at de havde forladt den eneste Sti, der syntes at fore ii
Ruinen, og han haabede visit at finde dem der oppe
Ly af de megtige Mure.
Vejen var imidlertid meget lenger, end han havd
forestillet sig. Stien snoede sig de forskelligste Ret
ringer og syntes mere at tjene Gedehyrderne til Gres
ningssti, end yere anlagt for n~ysgerrige rejsende, de
Wide bese Borgruinerne. Den forte dog bestandig ner
mere op mod Bergen, som man nesten bestandig havd
for Ole. Endelig havde Sundby kun nogle Hundred
Skridt tilbage og var nu kommen ON til den venstr
Side, nermere Havet, hvorfra han ogsaa kunde Sc lid
lyset den store Hvalving. Tordenvejret var nu af
taget. Lynene forsvandt fra den m9rke Himmel, de
stedse blew sortere. Tordenbulderet table sig en- fjerl
Drummer. Han kunde nu nappe zine Sten, men maat
te fgle sig frem med sin Knippel, for like at trede III
de dybe Kl6fter. Uden Lysningen fra Runen Wild
han like have fundet Vel. Omsider stod han under Ell
uhyre Levning af en- hvelvet, med Fjeldstykker opmure
Port. Gennem den kom han til Resterne af en- Bue
gang, der forte ham hen til den af Ballet u~oplyste Bag
grund af den store Hvelving. Her skimtede han t.
k~vindelige S~kikkelser, der laa henstrakte paa ct Leje al
Mos og Stillinger, der r9bede en- aldeles beruset Til
stand. De soy haardt, og han skred dem forbi. De
var, som Natten selv bluedes we'd den nedverdiged,
Kvindeh9jhcd og drog sit slSr over disse ~ulykkelig'
Skabninger, som ct mat Reflekslys fra den sorte, lid
belyste Muir kun gjorde kendelige.
Sundby hgrte nu Sang og Guitarspil. Han traadt
hen under en- fremspringende Pille-Ruin, hvor han, uder
sely at bemerkes, kunde overse st9rste Delen af Hve1
vingen og hSre Sanger. Bet var en- ung, smuk Mand
der sang. Han havde ct kekt, n6ddebrunt Ansigt, meC
tungsindige, men noget slappe og forvildede Track
Hans kulsorte Locker ringlede sig ned under en- hGj
s%pidspullet Hat, der var prydet med rode Silkebaand
Han sad ~sk6desl9s paa en- veltet S9jlekapitel, med de
enc Ben over Kneet og med sin Guitar pa Sk9det. Har
~ledsagede med enkelte Accorder ct Slags Romance, son
han dels syntes at hente fra den gamle italienske Folke
poesi, dels at udsmykke med nye, gjeblikkelig digtedt
Tileg. Lige for ham sad eller laa en- Grippe af fire
omtrent paa samme Made prydede, unge Mend, mec
~Sandaler, korte, vide Benkleder og lange Kamasker
store, ~spraglede Silkebelter, med Pistoler og Sabler, Of
korte Manchesters- Tr6jer, hvorover den bruno Kappc
hang dem ~sk6deslgst henkastet over den enc Skulder
En- sad med begge Albuer paa Knaerne og Hoyede
st6ttet til begge Hender. Et Par andre hvilede paa hin
andens Skuldre, medens de ligesom ubevidst legede mec
deres Dolke. De stirrede ale med spendt Opmerksom
he'd pa den begejstrede Sanger. Magnus og Ferdinand
saavel som de andre to Fanger laa paa %Sangerens h9jrt
Side og sled deres Band men ingen af dem kundc
Sundby Sc; de skjultes af den samme Murkant, de-
kastede sin Skygge over hans Ansigt og skjulte ham fo
deres nu romantisk stemte Beherskere.
Saavel af Forsigtighed, som af Nysgerrighed Of
stigende Deltagelse for den smukke, ~gribende Romance
var Sundby bleven staaende stille som en- Statue. Har
havde kastet den wade Kappe af sig og lyttede OPP
merksomt til Sanger, hvis Indhold han omtrent for
stod. Det var en- Heltesang ON Kong Theodorik oe
hans store, magel9se Bedrifter men efterhaanden gil
Diet over til en- S~kildring at hans beronte Ven, den store
Lerde og Digter, Anicius, Manlius, Severinus, Boethius
som smart henevnedes med Diet enc, smart med Diet an
Diet af dsse Navne. Han beskreves som en- h9j alvorlil
Mand, med ct stolt og roligt Aasyn, og som en- Ind
Wet allie magiske og hemmelige Videnskaber. Sanger
beskrev den Magt, han ud9vede over Konger og Fyr
ster, som over Italiens Folkeslag, we'd sin Wisdom ol
Retfardighed, we'd sine Kundskaber til de gamle Grakel
og we'd sit magelgse Herredgmme over Diet herlige Dig
tersprog, hvori han kunde ,,treste enhver ~ulykkelig meC
himmelske Tanker og selv fremkalde de dybeste og ed
leste Fglelser den forherdede Morders Sjel". San
geren var synlig beveget. Han skildrede nu dennt
store Vismands Kerlighed til Folk og Konge, og hvor
ledes Kong Theodorik hedrede ham og satte ham veC
sin h6jre Side. Men nu faldt Sangeren ind en- m6rk
tungsindig Tone. Han skildrede den gamle Kong Theo
doriks Tungsind og Mistenkelighed, der bragte ham ii
at tvivle paa al Sandhed og Troskab og Kerlighed
Verden = hvorledes han lyttede til den store Vismand
Fjender og lod ham fengsle, som OprSrer, i Padua
der staar endnu Diet morke Taarn" = sang han -
,,hvor vr store Boethio sang sin g~uddommelige Svane
sang, da Kongens Bodler for ind til ham, hin merke Ok
tober Nat, og stedte deres Dolke i hans Bryst, paa der
forblindede Konges Befaling. Men fra hin Nat hav
de den store Konge ingen Ro" - vedblev han - III e
sad han, gammel og graa her, hyor jeg nu slider
og der randi store, blodige Taarer paa hans Kind. Sc
verino Boethiol raabte han, min sidste, min eneste Ven
dit ~uskyldige Blod brander LuestrSmne over init Ho