Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-03-18
oSanos6p60rnene
AT B. 5 Ingemann
NYTlDS-ROMAN FIRE DELE.
(Fortsat.)
SJETTE KAPITEL.

af II iertenslyst med den LANCE Pisk.
Anton strakte ofte sit Hoved I'D af Vinduet for
at Sc tilbage paa Stephanstaarnet, der nu forsvandt i
Taagen over den store Kejserstad. Underholdningen
var meget levende paa Bukken, men indie Vognen
var de allie tire tavse. Grey Ferdinand SOW, og sundby
lukkede sine Dine uden at sove. For en- Time siden
havde han set Grevinde Camilla, sandsynligvis for sid
ste Gang sit Lfy. Hun havde hjerteig omfavnet sine
Brgdre. Sundby og Anton havde hun rakt Haanden
med ct tilsyneladende muntert Smil og med en- umis-
kendelig tvungenSpeg ON den oFurore', de nu hyer paa
sin Wis Wide gore bella Italia som den sharpe
Pens og den milde Fl9jtes Virtuoser. Det var aaben-
bart, at hun paa ingen Made Wide synes beveget
eller ~h9jtideligt stemt.
MAR jeg ser Dem igen, Hr. Knudsen' havde
hun sagt til Anton = ,,saa maa De hedde il celeberri-
mo maestro Signor professore Antonio Canuti og vere
Medlem Diet mindste af SO m~uskalske Akademier.
Hjertesiden paa Deres Gallakjole maa heller like
sayne sit beherige Firmament. Og De, Sundbyl' -
havde hun tilf9jet, idet hun drog Vejret dybt ia
De maa have Kransen af den ~eviggrsne Eg over Deres
dybsindige Pande = og' havde hun sluttet med
lavere og usikker Stemme 1" cen af os maa ksnt have
vor gamle, kare Professor under Armen."
l denne ligesom s~p9gende henkastede wiring havde
Sundby troet at h6re hendes Farvel for denne Verden.
MAR vi seller over Diet adriatiske Hav, Anton p
= sagde nu Sundby og aabnede sine mSrke Dine -
"saa slider Grevinde Camilla we'd hin enlige %slotsbjerg
Ruin og lytter til Valfartssangene mellem Bjergene.
Bravour- Arierne / de gIimrende Saloner har hun faat
nok af."
bet er dog s%srgeligtl' svarede Anton med ct
let Suk. Hun var lutter Aand og Lv og nu
allerede livstret' =
,Liv og Lfv er to- sagde sundby: ,,herer
hun til de virkelig ~aandrige, vii hum we'd like kalde
stilheden Dsd og Freden Tomhed'
.verden er dog dejligl" udbrsd Anton og saa
nd af Vognvinduet paa Diet sksnne, solbelyste Land
skab. Hver Gang der kom en- Rejsevogn forbi, nikkede
han til de fremmede Ansigter, og naar han sa en- smuk
Dame, fiji uvilkaarlig Rejsehuen at hans bruntlokkede
Hoved.
De fortsatteReise til langt I'D paaNatten for at naa
Diet Herberg, der var dem anbefaet. linden de naaede
Diet, bemarkede Anton en- let Rejsevogn med fire raske
Muller, der havde indhentet dem og bestandig holdt
Skridt med dem, dog uden at kere dem forbi. Da de
steg I'D we'd Herberget, rullede denne Vogn ogsaa ind
i den rummelige Gard. IRE Mend steg I'D, og den
enc syntes med sardeles opmerksomme Blk at be-
tragic dem a~llesammen, men fornemmelig Sundby. De
tire Herrer Wide overnatte samme Sted og have straks
forlangt sarskilte Varelser. Hverken Sundby eller de
unge Grever havde givet Agt paa dem; men den
enc Heres sharpe Blk havde gjort ct ~uhyggeligt Ind
tryk paa Anton. De to andre syntes ham mere at Sc nd
som ct Par fornemme Tjenere end som hans Lge
mand. Anton spurgte en- Opvarter, ON han kendte den
HERE, men fix intet Svar, hvorimod Tjeneren satte ct
vigtigt og hemmelighedsfuld Ansigt OPP og mumlede
nogle Aar om Tiderne og de urolige Hoveder.
Da de naste Morgen forlod Herberget, holdt den
samme Vogn med de fire Muller %forspendt, og den
fulgte dem b%estandig paa samme Made i flere Dage,
nden at k6re dem forbi.
Paa den sidste Station we'd Triest raabte Stamher-
rem paa Bukken: ,,Beriderel Beridere og MarekatteP r
OF de saa EN- lurvet Kunstberidertrup fare dem forbi.
Ia1.aoa. &c an ,,ndarIfo q K are bvorfra OF hpl Del
Abekatte stak Hovederne nd og grinte med de pudser-
ligste Ansigter og Geberder. Paa Abekattevognen sad
en- lang Karl we'd Siden af Kusken, svsbt en- graa,
forever Kappe og med ct guilt Ansigt under den
smudsige Hue. bet var ct af Diet Slags Ansigter, man
plejer at Sc bag de italienske Fengselsgitre eller blandt
de lenkede Galeslayer Genuas og Venedigs Havne.
Den lurvede Kappemand gjorde en- studsende Mine, idet
han yendte sit a~fskyelige Ansigt mod Anton og sa ind
/ Vognen. Hvem han stirrede paa med de sterkt
skelende Dine, var Diet v~anskeigt at sige.
Fly for S. ] hvilket Fj9sF' raabte STAN
herren fra Bukken.
Sundby havde like lagt Merke til Abekattevognen
men Grey Ferdinand saa til Anton og hviskede thu,
hal den Karl saa hesligt paa mig. Det var like sa
gait, ieg fix mig en- Kaardcstok p r tilf9jede han -
,det kan nok beheves, naar vi nu kommer over I'll alt
Diet Rover og Banditpak Diet ~forgudede Italien."
bet er dog nok Fordom og Overdriyelse af frygt-
somme reisende p = bemarkede Sundby. - ,Du g9r
alt Fald uklogt at gaa med skjulte Vaaben. bet
er sartens lovstridigt, hvorhen vi kommer, ligesom hos
os. Reverne har desuden altid bedre Vaaben og skal