Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-07-29
#TIENDE KAPITEL.

-
Der var stille Lundeby Prestegaard. De gamle
Bedsteforeldres Tordedragt var bragt til den felles
GRAY under den store Kirkegaardshyld. Fire Some
s6nner, fra otte til fem Aar, havde med Faderen staaet
we'd den aabne GRAY. To Smaapiger havde med Mode
rem bragt Krandse af Eviggrsnt og hvide oJueroser"
til Craven. Den mindste lille Dreng legede Vuggen
med Sglvranglen, hvorpaa Bedsteforeldrene Navne
stod sammenflettede. M gk de st6rre Born sagte ON
kring Huset fra Faders til Moders Arme og tilhvi-
skede dem kerlige Ord. De mindre slebte deres Lege-
tgj omkring med sig, men kunde dog like ret tage fat
paa Diet som sadyanlig. De Wide allie helst sidde we'd
Moderens Fodder og hgre hende fortelle dem ON Para
disets Have, hvor der b~estandig var Sommer, og hvor
Bedstefader nu gik ON med Bedstemoder we'd Haanden
og frydede sig mellem Blomsterne og de smaa, nydelige
Guds Engle, der sang ON vor Here.
vi vii ogsaa synge for Fader og Moder ON vr
Herrer' sagde Femaarsdrengen, og de sang smukt allie
sammen den lille Julesang, de nylig havde lert. Mo-
deren kyssede dem, og der fl9j en- Lysstraae over Fa-
derens stille, alyorlige Ansigt.
Valentines Fader forlod nesten like Prestegaar-
den disse Dage. Hans Neryerelse var dem allie til
stor frost men han st6rste Omhu var henvendt paa at
berolige Lise, hvis Sorg der var saa megen smerte og
lidenskabelig Heftighed. Han besad hele hendes For
%trolighed, og hendes Eengivenhed for ham var endnu
bleven inderligere, siden han havde udrevet hende af
hine Bedrageres Void og we'd sin Klogskab s6rget for, at
hun like var bleven til Spot. Han var den, som aller-
skaansomst havde bed9mt hendes Forvildelse. Han hav-
de selv med st6rste liver taget hendes Forsvar mod den
gamle Provst, som ct 0jeblik havde betragtet hende med
Cru, som en- ~frafalden, der havde foragtet og vanhelli-
get sin kristne Daab. I meget havde Kyng tilforn givet
Lise Medhold, naar hun havde betroet ham sine afvi-
gende Meninger. M var han paa en- Made bleven
hendes Sjalelag men hun hayde fra sit niende Aar,
uden at vide Diet, haft en- ~betydelig Indflydelse paa hele
Diet Omsving hans Livsanskuelse, han nu lenge fSlte
sig tilfreds we'd. Der var imidlertid paa den sidste It'd
kommet en- Uro hans eget Sind, som Lise ogsaa, uden
at vide Diet, var Aarsag til, men som han omhyggelig
havde fordulgt man vidste kun, at han nu ivrig 6nskede
Forflyttelse.
Hos Barnet og de gamle i den Sti1le, idylliske Pra-
stegaard var den skjulte Dybte i denne r~etsindige Mands
Natur fprst kommen frem. I deres Omgang var den
Isskorpe smeltet, der tilforn havde kuet Hjertelivet i
hans inderste. Her var han fgrst reven I'D af den pan
teistiske Tomhed, hvori han, med sin Ungdoms sterke
Aander, havde bortkastet alt Haab ON en- h9jere Til
verelse, end den, han med streng Pligtf6lelse ~arbejdede
sig igennem. Her var fSrst Diet forstandige Konve-
MEMS Menneske blevet opluet af den poetiske Aand, der
hans Ungdom var fl9jet ham forbi. l den gamle
Provsts Bogstue havde han fundet en- Skat af Livsfylde
de saakaldte ,,Morskabsb9ger", den gamle vel selv
havde sat til Side for sin Teologi, men dog est den fri
ske Ungdom af, der fulgte ham til Craven. Fra sin
Datters lille Bogskab havde Kyng hentet hele den nyere
Romantik, der skent og stille udfyldte hendes Sind, men
som han hidtil kun med kold Kritik havde o~verfaret.
Med Lse havde han gledet sig over den Kyentyrets
Fantasiyerden, han ofte tilforn med ct torment Smil
havde ringeagtet. Gennem Poesien var han kommen ind
i den Aandens Verden, hvor den hejeste Aand kunde
gribe ham, og Landsbykirken havde han nu lenge.
uden F~orargelse og lenlig Modsigelse, kunnet h6re sin
~Svigers6ns og den gamles Taller og finde dem opbygge-
lige. Uagtet han opfattede meget, af hvad han her
lJrte. blot s%ymbolsk, var dog Inderligheden Diet Liv
her u~dstrsmmede, bleven ham mer og mer v~elgerende.
de sidste Aar hayde Kyng ferst lert at kende sin
egen Datter, og nu kunde de tale sammen ON, hvad han
Aid tilforn havde undgaaet. som foruroligende eller
endog upassende | Diet daglige Liv. Den Sikkerhed,
hyormed han tilforn havde bygget paa sin moralske
Stronghold og Ulasteligheden hans eget Levnet, var
siden hint Mode med den vanvittige Kone we'd Galge-
bakken vegen for en- dybere Beyidsthed. Med den saa-
kaldte Aand Naturen og dens nsdvendige Love kunde
han heller like lenger nsjes, og ON en- anden hsjere
Natur var han bleven enig med sin '~Svigerssn.
Lises Unwilling havde Kyng med den stsrste Del
tagelse fulgt Skridt for skridt. Det E~jendommelige |