Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-07-01

h8eIe bfeVe med en- Rlgdom at POesl og lanke-
fylde, som de sjelden udstr6mmer fra nogen Digters
Sjel. Der svever Billeder for hendes Ole, som de her
ligste, nogen Malerfantasi har fremkaldt bet er som
Skikkelserne Dantes Parads foresveyer hende med
Projectors og Apostlers, med forklarede MARINERS og de
salige Menneskers Sjele. Blandt dem ser hun nu altid
sin Barndoms Ven og Legebroder, Anton, med den lille
Hyldeflejte, hun en- Gang har givet ham; hun harer
ham spille paa den, saa Guds Engle flyer ned og lyt-
ter dertil, og ale de salige jubler. sely er hun bestan-
dig kun den lille hvide Due, der flyer fraGren tilGren
de saiges Paradis og gleder sig med dem over deres
Fred og Herlighed og over den lille Fl9jtespiller fra
den anden Side af Jorden, der nu ogsaa er kommen der
hen, hvor de rette lyksalige Ger ligger."
Camilla greb ct sildigere Brew fra Vilhelmine og
leste
,,Selv naar hun like fantaserer, naar der ingen Fe-
ber-Bevegelse er / hendes Pulsslag, er der nu en- Hgjtid
hendes Blk og en- lyksalighed hendes Aasyn, som nae
stem angster os. bet er, som hun skulde forklares for
wore 0jne og forbade os. Kilden til denne Opl6ftelse og
Lyksalighed er dog alene den Forestilling ON Befrie1se
for al Synd og Umuligheden mere at kunne synde,
som hun har ~medbragt fra disse vistnok forvildede Sex
tereres Lerdomme. Skade, at Vi nu maa modsige hende
og uddrage hende af denne lyksalige Skuffelsel = Jeg
kan godt begribe" sluttede Vilhelmine dette Brew :
,at en- saadan Lerdom, saa lenge den virkelig kan troes,
maa kunne aabne Himmelen for enhver dybere Meme
skenatur. Saaledes forekommer Diet endnu Lise underti-
den, som hun egentligst Forstand har neddukket sit
Hoyed def dybe Uendeligheds-H av, hvori den h9jeste
Himmel ~afspejler sig, og som er Livets og Tilblivelsens,
Sandhedens og Kerlighedens evige Kilde"
,Nu er Lise, Gud ske Low uden al Fare = skrev
Vilhelmine ct af sine sidste Breve, som for ct Par Da-
&c siden var komnet fra Prestegaarden linen nu er
en- stor Del af hendes dr6nte Lyksalighed forbi. Hun er
like mer den hvide Due hint salige Paradis hun ser
og h6rer like mer sin forrige Legebroder spille for Guds
Engle. Hun tror heller like mer, at den kristelige For
l6snings- og Forsoningslere ophever Muligheden for
hende at synde. Hun er aldeles %aandelig helbredet.
Der er Fred hendes Sjal hun f6ler sig / Klarhed
med sig selv, med sit Forhold til Gud og Verden; men
hin o-verstr6mmende Glade er forsvunden. Hun er mild
og stille. Hun synes at have overvundet Diet Stivsind og
den pirrelige Heftighed, der h6rte til hendes smaa Sk6-
d~esynder hun kan dog like vere saa banrlig, som for
Diet er, som Diet h6jere Menneske hende, we'd sin Alvor
og Dybde, har bortskrammet den Rest af den naive Bon
depige-Natur og den nesten ~enfoldige Barnagtighed,
der dog kladte hende saa nydeligt. = Hun sladrer nu
like mer saa hjerteglad ON sine Blomster og Duer. -
Hun svermer like mer, som for, for allie Eventyr og
Fehistorier. Kun de Eventyr og den Poesi i Diet hele,
hvorigennem der gaar en- dybere, hest religi6s Tanke,
synes nu at tilfredsstille hende. Sligt laser hun nu tidt
for vor Gamle. bet har veret ham en- usigelig Glade
at Sc hende helbredet for Sekter-S varmeriet og fast
Besiddelse af, hvad han altid f6rst har villet meddele
hende - Diet Allerh6jeste Diet enc fornedne."
,,Vor Gamles Tilstand oliver mig betenkelig' =
Skrev Vilhelmine Diet sidste Brew, som sAmme Dag var
kommet. = Han er like lengere syg men hans Livs-
krefter er udt6mte. Han ser saa snuk, saa inderlig lyk-
salig I'D. Han ser kerlig, dog undertiden med ct Anstr6g
af Vemod sit nesten forklarede Blk, paa os allie og
trykker ofte wore Hander. Men han ligger stnle og taller
like meget. Han holder for Diet meste sin tro, frsnds-
tyveaarige elskede - sin stille, hvidhaarede Guldbrud,
Haanden. - bet bliver til Sommer sex Aar, siden de
holdt deres Guldbryllup. - bet eI, som han dog nu
like ret glad kunde ga bort, uden at tage hende med
sig. Hun er ogsaa udlevet - hendes Liv synes kun at
henge sammen med Verden we'd en- eneste Trad -
hendes Karlighed til ham. Paa hendes stille Smil kan
jeg Sc, at hun neppe mango Dage vii kunne overleve
ham. Hun er, som han, fluid Besiddelse af allie sine
Aandsevner. Hun laser ofte for ham / Bibelen. l Gaar
havde hun last nogle gamle Breve for ham, da de var
enc. Jeg kunde Sc paa Udskriften, at de var fra deres
Fredericksburg. Da vi kom ind til dem, sa vi dem i
hinandens Arme og med Gledestaarer i de. herlige Dine,
hvoraf en- evig Ungdom og ct hsjere Livs Salighed I'd
s~tr6mmede."
OPP tilf6jede vilhelmine udsse ~elskelige
Gamles eneste Sgn har arvet denne Kerlighed. Han
faldt mig ON Halsen, da han saa deresGlede, og sagde +;
v%ilhelminei saaledes vii Gud visit en- Gang lade os min
DIES Diet Samliv, vi alt her kan fore hans Riger'
,Kareste Camilla p - sluttede Brevskriverinden
= ,hvi skal De staa saa afsondret og enc Diet Guds
Rige her paa Jorden, hvori De dog ogsaa har fundet
Fred og himmelsk Glede7"