Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-07-22
S~anos6p6ornene
AT B. S. Ingemann
NYTIDS-ROMAN | FIRE DELE.
AT B. S. I~ngernann
(Fortsat.)

kIOitoobJ
Sundby havde after grebet Antons Hand og tryk
tie den med trofast Deltagelse. Han fste, hvor den va
mayer, og saa nu fsrst, hvorledes ogsaa hans skgnne An
sigt bar Preget at dyb Gremmelse.
,Siden jeg her aander dansk Luft, er jeg fgrst BILE
ven Menneske igen' = vedblev Anton. = ,Nu, da jee
after kan arbejde, begynder der at komme nogen Ro
min Sjal men jg har lidt Skade paa den, for hvad
jeg vandt at Verden. = Kun af dig vii jeg ses og ken.
des. Kunde jeg gore mig usynlig for allie andre, Wilde
jeg kun endnu en- Gang Sc" tilfsede han, men stand
sede og slog de store, mSrke 0jne ned, idet en- let Rod
me for over hans blege Kinder.
,,Hvem?' spurgte Sundby og b~etragtede ker
lig Diet tlbagevendende Lv hans Aasyn.
sDem, der endnu kan huske mig og har beholdt mie
ykar" svarede Anton og lgftede after Diet tungsindigt
Blk : ,,min kerlige Moster og hendes Mand - Of
de andre JAYNE, brave Mennesker, der holdt af mig =
ogsaa Vilhelmine Ster og hendes Mand og hendes Fa
der - han var mig altid en- faderlig Ven = ogsaaGrey
indie Camilla Wide jeg gerne Sc, og vor gamle Profes
sors GRAY - og" tilf9jede han endelig lille Lii
Sc dog hun maa nu vel vere stor. Err hun endnr
hos de gamle Provstefolk ogVilhelmine2 = er hun maa
ske allerede gift"
Hun lever endnu, som en- ker Datter, hos de still
l Gamle Prestegaarden' - sagde Sundby - ,,hende
Liv har dog ogsaa veret sterkt indad beveget' = Of
han fortalte nu Anton hendes ~aandelige Sygdomshisto
RE, og hvorledes den var endt med en- farlig legemlil
6ygdom, som nu dog ~lykkelig var overstaaet.
Anton havde hort derpaa med spendt Aansyn OF
dyb Bevegelse. ,~Stakkels lille Liser' udbred han =
,skulde hun her sit stille Idylliv dog ogsaa have er
Ramp at g%ennemgaa7 Mon hun kan huske mig endnu
mon hun nu kunde kende mig igen2 o naar hun og d.
allie kun vidste, hvad du nu we'd, kere Sundbyl og Wilde
Sc Diet med dine kerlige 0jne saa Wide jeg inderlif
gerne Sc dem igen men for like Dersom de betrag
ter mig som den forlorne Syn, der har edt med Swine
ne og nu kommer ynkelig og ydmyget tilbage sas
rejser jeg bort igen og ser dem aldrig'
,Saaledes maa vi paa en- Made dog allie komme til
bage' sagde Sundby - ION like til Slagt og Ven
per, sa til den store, evige Fader, som vi allie mel ellel
fmindre har forladt for Livets Skuffelser p Han tate nj
slvorlige, ret indtrengende Ord til Antons let bevege
lige Sind, hvori Bevidstheden ON hans Forvildelser dos
endnu kun havde ydmyget hans Stolthed, uden at betvin
&c den.
Anton tay lenge. Han havde sat sig we'd Borde
med nedb9jet Hoved og skjult de glsdende Kinder med
sine Hender. ,Nejr'- udbred han heftig og fol
OPP ngsr mig like til ct Hengehoved, Sundbyl Fol
vor HERE har jeg bsjet mig som den forlorne Ssn =
for am kun vii jeg ydmyge mig men like for no
wet Menneske Verdenf'
,Mer forlanger jeg 10 heller like, kere venr =
svarede Sundby sagtmodig. De udtalte sig M ret fol
hinanden. We'd Afskeden var Anton stile, men m8rk
han Wide endnu ingen andre ses og kendes at, men BAG
sin prestelige Ven nu blive hans aandelige Lege OF
rette Sjeleserger.
Paa Hjemvejen til sin Prestegaard bessgte Sund
by sine syge og fattige. Han fandt mango af disse aan
delig friskere og h9jest B~etydning rigere, end sr
kere, hjemkomne Eventyrhelt, som havde vundet Rig
dom og forfengeig Are nok i verden, men hvac
han selv erkendte med Tab for hans evige og hejert
Natur.
bet var blevet Aften. Sundby sad, hensunken still
lie, dybe Tanker, paa sin Hest og lod Dyret selv find
den vel bekendte Vel. Han merkede ferst, at han va
| Nerheden af sin Kirke og sin stille, enlige Praste
ssard, da han herte den starke Brusen af en- mer enc
sedvanlig stor Vandmasse, der drew ct Mellehiul vec
Siden af en- ~skrebelig Trebro. Under denne Bro havd
Aaen, der we'd Demninger dannede ct Slags Vandfald
sit Udleb gennem en- stor Dam. Her standsede han,
Hest, som sedyanlig, ct 0jeblik ~forsigtigt den gk der
paa langtsomt over den ~knagende Bro, medens Skummet
fra Vandmsllehjulet oyersprejtede Hest og Rytter. I'd
sigten var malerisk smuk paa deite lidt Wide Sted, di
M pregtig oplystes af Diet rolige Maanelys.