Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1910-07-29

trekkende. Selv hendes Heftighed og Egensindighed,
hendes gjeblikkelige Ubillighed mod dem, hun blew vred
paa, for9gede hans Deltagelse. l dsse hendes Sksde-
synder havde han endog fundet noget ret elskverdigt,
ligesom i den friske Natur, hyoraf de ~udsprang, og den
gamle Proystinde hayde ofte paa sin lunefulde Made
irettesat ham paa anden Hand, naar hun syntes kun at
rette paa Lse. Til Modvegt mod den overspendte
Refining, LisesFantasi undertiden kunde tage, havde han
meddelt hende, hvad han selv med NEST Interesse havde
tilegnet sig MISUNDERSTANDING Hun kendte for
lenge siden hvert Tre og liver Blomst paa Mark og
i Skov, hver Fugl, der fl9j, hende forbi, og hvert Stjer-
%nebil1ede, hun saa tindre paa den nordiske Himmel
Han havde last Rejsebeskrivelse og Skildringer at
fremmede Lande med hende. Han tog Del med hende j
at dyrke hendes lille Blomsterhave og at passe hendes
Duer. Han havde ogsaa hjulpet med at indrette den
Duepost, som hun endnu saa barnlig ~fornSjede sig we'd
Med Forbavsese havde han set den Forandring, der
var ~foregaaet med hende under hendes Sygdom. Bet
Ideale hendes Natur var ~pludselig fremtraadt med en-
beundringsvardig Sk9nhed, men med en- nesten eng
stende OverVagt. Udtrykket deraf hendes Aasyn, og
Skikkelse var bleven uforandret, uagtet den oprindelige
Ynde, der r9bede hendes h9jere Udvikling. Den heftige
Lidenskabelighed hun havde troet bekempet, kunde nu
ogsaa undertiden komme tnbage, og hun havde ydmyg
maattet opgive hin svarmeriske, men for hende saa lyk-
sahge Forestilling, at hun, som ,,f6dt af Gud i en- ny
Daab, like syndede og aldrig mere kunde synde". Hun
dr9mte vel endnu ofte med den klareste Bevidsthed ON
Livet og Herlgheden i h9jere Verdner men Diet var
med Begejstring, uden al sekterisk Svermeri, uden syge-
lig Liysforagt eller Splid melem Tilyerelsen her og
hisset. Bet var igesom hun nu var bleven bange for Diet
skeve hendes egen Fromhed, men derfor ogsaa mindre
betenkte sig paa at lade sin o~prindelig kekke Natur
komme til Orde. bet var nogenlunde lykkedes Kyng al
berolige hendes Sind over den Bekymring, hun havde
forvoldt sin gamle, kare Sjeles6rger men da we'd hans
D9dsleje hendes Samvittighedsnag after var udbrudt
med saa lidenskabelig Voldsomhed, var der hans Del
tagelse for hende kommet en- Bl9dhed, som han selv for
kastede og med Stronghold tilbageholdt.
bet var nu den treble Dag efter Begravelsen. bet
var Lprdag Eftermiddag, og den sedvanlige Hellig
aftens-Stilhed Prastegaarden var endnu mere merke-
lg, end nogen Sinde. Magister Ster var gaaet til sit
Studerekammer, Vilhelmine sysselsatte B9rnene Dag
hgstuen. Lise sad med sin faderlige Ven den gamle
Provsts forladte Studereverelse. l de fredelige Om-
givelser var der after kommet Ro hendes Sind. Hun
var smukkere, end nogen Sinde. Hendes Kinder var
noget blege men der var lid og Kraft hendes m9rke-
blaa pine. Hun heldede sig med fortrolig Inderlighed
til den trofaste Ven og lyttede til hvert Ord fra hans
Leber, medens hendes Hand undertiden legede med de
graa Locker we'd hans Kind. Gennem Vinduet havde de
Udsgt til Haven. Gresset skinnede endnu grsnt og
friskt Sollyset. De rode Hyben blussede paa de fra
Skoven indplantede Rosenstokke. Novemberblesten hay
de vel %bortfejet Treernes Blade, men Musvitten kvid-
rede paa de npgne Creme, og Duerne kurrede ~hyggelig1
l deres smaa Gassestuer under Straataget.
ia, du har Ret, min anden v~elsiguede Fader I" -
sagde Lise og t6rrede sine dejige Dine, for ret at Sc
ham ind Diet kloge, kraftige Ansigt. = ,Maa leg like
nok kalde dig saa, og blive we'd at sige du? = De kere
gamle har Diet godt. De er faret glade herfra til deres
Paradis. De har fuldendt ct langt og sk6nt Liv. De har
t1lgiyet mig ale mine Urimeligheder. De har velsignef
mig og os allesammen og den hele Verden. De bar
straks fact udviklet sig nye, herlige Legemer af Diet
utorgangelige Stof dertil deres Sjele, og de har be-
gyndt ct evigt og uendelig herligere Lv sammen = j
hvnken af de saliges Verdner Diet saa er. Teg vii like
Surge merl Jeg vii altid vere glad herefter. leg vii vare
ykKehg, som de Men saa maa du like reise bort rI
foraaret Du maa like s6ge Diet Embede Vestindienl
lntet Menneske kan 10 begribe, hvad der har bragt dig
oerpaai Men rejser du virkelig derover, saa reissr
Jg ogSaa hertra! ~tilf6jede hun med rolig Alvor
,,det har jeg fuldt og fast bestemtr '
Hun tav og han sa paa hende med Forundring 90
uro' ,,Hvorledes? :" = spurgte han ,hvad tenker du
paa, Lise hvorhen vii du da rejse?"
oJeg we'd Diet like selv endnu" svarede bun
linen Verden er 'jo stor og herligl Der maa vel opsas
v@re ct Sted, hvor jeg kan udrette noget, og bvor lie,
er Mennesker, der vii holde af mig og like forbade
mig"
MEN Vilhelmine og hendes Mand og de deilio.
Born - ~
Fortsattes.