Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1909-09-10

tfAdT Aooa 9Hot - AG5( 49, %@~ 1'GN o.
ders HSneeg gard ?" = spurgte hun.
MAR jeg like lenger er den lille Pjalteper, men
er bleyen til den store, smukke Prins" svarede Anton
= ,,saa kommer jeg med den rode Karet med de fire rode
Heste og henter dig, og saa skal baade du og Fader og
Moder DO hos mig paa def store rSde Slot med de rSde
lTaarre."
aDe vii blive pregtigtl" raabte Lise og klap-
pede de smaa Herder = srigtigt rddt %altsammen, som
de dsjlge Skyer deroppe, naar Solen gaar ned = og
aa skal vi begge to og Fader og Moder bGve saa glade,
saa glade, saa vi grader Sukkerl"
I'll stille med den Barnesnak !" sagde nu Moste-
rem alvorlig. oDet var 10 dine Foreldres Grave, du sad
we'd, Anton dem skulde jeg dog Sc. Ak, Dag var Diet,
vi skulde tage jer ale tire I'D af Fattighuset fsr Wide vi
like komne, vi Wide f6rst Sc jer paa den t6rre Gren,
naar vi kunde bringe Jx til den grSnne. Bet har jeg for
trutlt saa mango Gange."
Anton tav og gik tilbage med sin Moster til de to
sorte Graykors, hvorunder hans fattige Foreldre for tire
Maaneder siden var begravede, og hvor han nylig havde1
siddet saa m~odfalden. Her MATTE han nu fortelle Lise,
hyorledes hans Fader og Moder havde set I'D. Dem hay
de hun aldrig fact at Sc men hun havde faaet udklippe-
de Dukker af Guldpapir fra dem liver HGjtid, naar An
ton kom og legede med hende HSnsegaarden.
Anton besvarede nu, saa godt han kunde, allie Bar
nets Sporgsmaal, selv ON hvad Moderen dog havde for
klaret hende. Hvorfor de d6de skulde puttes ned den
sorte lord, kumde hun like begribe, og Diet kunde hun set
like udstaa. Det var ogsaa urimeligt, paastod hun ivrig
= de skrAde 10 lige straks vare med vor Here Para
diset, ligesom den rara, fromme Rover, Moder havde
last ON, han, der dede we'd vor Heres h9jre Side paa
Trekorset.
Dette ~dogmadske Sp6rgsmaal havde han megen Be
svar med at besvare Lise tilfredsstillcnde.
Imidlertid b9jede hans Moster sig over Gravkmse-
ne og var meget beveget. Kun stille, Svoger Knudl" -
hviekede hun no hendes Rlik l6ftede sio nd over Kirke-
gaardsmuren mod den lyse Foraarshimmel kun rolig
din Gud, kere Sester Vor HERE vii nok Surge for jer
Drengl Han ligner dig Sind og Skind, Grethel og Diet
vii nok gaa ham godt Verden. Ak havde l oplevet den
ne Sgndag, skulde I faaet bedre Dage med os = saa var
nu like elders St9v kastet her hen Krogen blandt Stod-
dernes. = Dog, salige ere de f~attigel" vedblev hun.
: I'm rig har 10 trangt we'd at komme Hmmerig. La
zarus kom 10 straks Abrahams Sk9d; men den rige
Mand ak, ia Gud fri osi Elders Ben ligger kanske
nok saa godt her i Krogen som de Fornemmes hist we'd
Kirkederen. Ak, ia hvor forkrenkelige Legener sa lig-
ger, finder vor HERE nok den uforkrenkelige Kladning,
han vii give os, naar den Stund kommer." Derpaa rejste
hun sig med ct frejdigt Blk t6rerede sine Djne med sit
Forbade, kyssede Anton hjertelig og gk med raske
Skridt I'D af Kirkegaarden med ham og Lise we'd Hen-
derne.
,Saa kommer l da ende1igl" brummede Igrgen
Hsnsekremmers barske Stemme dem i Mode fra Vognen.
: ,Jeg troede, sa Skam, du var bleven ked af mig, lille
Karen, og nu Wide blive med Lise hos de salig Stalker
deroppe Krogen. Kunde vi like for komme efter dem
med Bis, syntes mig nu, Diet var lovig bag efter. Men
hvad Poker |" = vedblev han og 10 ,,hvad er Diet for
ct FastelavnsskremseI 5 bringer med jer2 = Anton din
Skarns Drengl" brummede Ian og satte ct barsk An
sigt op, medens han havde Meje med at dampe sin Lat
ter = ,ger du Fastelavnslgjer din Konfirmationsdag og
ger dig til Mar for Folk2 Lystighed holder jeg nok af;
men Diet gaar, min Sandten, over Skrevet. Gjorde jeg
dig din Ret, Slubbertl skulde jeg smgre dine LANCE
Rygstykker til Gratulats, i Stedet for nu at kere til Gil
de med Narren.
Anton tav og lod sin Moster godtg6re hans Uskyl-
dighed. ,,Hvorfor kgrte du like %hjemmefra sa tidlig,
som jeg bad dig ON, lille %J9rgenP' sagde hun osaa
var vi kommen betids = og saa havde Drengen set
menneskelig I'D Dag og like gjort os den Skam. Men
,Hml sid nu OPP, B9rnl og lad Diet vere godtF' =
afbred J9rgen hende. = MAR noget er gait, er Diet al
It'd min Skyld = Diet we'd jeg nok /" munlede han halvt
sagte en- gnaven Tone, medens han dog omhyggelig
hjalp Konen og Barnet OPP paa Sedet. Han sa nu efter,
ON Anton sad lige midi paa H6nseburet. Hold dig fast,
Drengl naar Diet helder" = brummede han Jog lad
mig ingen Vr6vl h9re, ON ogsaa H9nsene skulde hakke
dig lidt dine Hanekyllingelegge"
,Hvor skal vi til Glide, Moster ?" - spurgte An
ton nu livlig og jog H9nsenabbene fra sine Haser.
bet er vel hos de gamle, code MSllerfolk3 Skal jeg Ger
have mine nye Kleder paa2"
ia, Diet forstaar sig, der kommer ingen uden vi;
men de gamle maa like Sc dig, for du ser menneskehg nd.
Spring kun af uden for Haven og list dig md Diet nu-
rada T ys,buc saa skaI leo nok brinpe dig T9iet."