Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1909-09-10
Sanos6p6ornene
AT B. 5 Ingemann
NYTlDS-ROMAN | FIRE DELE.
Forste Del.
F0RSTE KAPITEL.

helllge Handing hayde- DeVg6get Gem. NOSle SID mdH
dog, som syntes kun at tanke paa deres Pynt og paa Diet
nye, forbavsende Liv, de nu skulde fore blandt de yoksne.
Nasten allie var de ~ledsagede af Frrnder og Venner, som
med Inderlighed omfavnede dem under Diet store Hyde
tre we'd KiEkedsren. Kun en- lille, brunlokket Dreng, med
ct noget blegt og magert Ansgt, gk enc I'D af Kirked9-
rem og satts sig afsides pa den saakaldteFa ttigkirkegaard
mellem to sorte Trakors.
Eft Par lange, kjolekledte Labaner blandt Kon-
frmanderne stak Hovederne sammen og fnisede, medens
de holdt de hvide Lommet6rklnder for Munden for at
skjule Diet.
,sel dot er Prestens Kjole, der dasker / Helene p
hviskede den enc.
,Og de straalende Hjorteleders Bukser har Skoyri-
deren slidt paa ii Aar" : tilf6jede den anden. ,Ieg
har bdt nit nye Lomnet6rklede rent Stykker for like
at CRIME"
Den fattige Dreng, hvis sammenbetlede Dragt havde
f~orstyrret deres Andagt, var ~unagtelig noget afstikkende
kladt. Han bar en- sort Fipkjole, der nasten slabte efter
ham,, guile, lappede Skindbenkleder og en- ildr9, noget
slidt Plysses Vest, med store gammeldags SkSder. Han
syntes saa hastigt som muligt at s6ge Diet Fristed, han
havde valgt mellem Gravene we'd de afsides Kors, der be-
tegnede hans fattige Foreldres Gravsted.
Ingen lagde mer Merke til ham. Landesorgsklokken
stemte ham vemodigt. Han mumlede halv sagte, medens
han af og til terrede sine wade DINE med Bagen af sin
Hand. bet var hans ,Fadervor", han laste og altid be-
gyndte forfra, naar Diet uvilkaarlig afbr9des we'd Erin
dringssuk til Foreldrene og lidt modfaldne Betragtninger
over hans Forladthed i Verden.
Klokkeringningen oph9rte, og der var Dedsstilhed
mellem Gravene. Endelig rejste han sig for at gaa; da
hsrte han nogle velbekendte Kempevisetoner fra en-
Flejte, og Diet var, som allie Stene ~pludseig faldt fra hans
Hjerte. Han saa nu to kere Ansigter we'd Kirkegaardsd9-
rem, og udenfor holdt en- lille Fjelevogn med cen Hest
for og med Fjerkra LANCE Bure over Fjelene. Den gam
l. 7 ae+ do,e+aJa ~, fL IN Uiely Hd af andenc
faderlige Ven og Mostermand, Iergen Hsnsekremmer,
hvis Kone og lille syvaarige Datte nu kom ham Mode.
,Kere Moster lille, rare Lisei" raabte Drengen
sjaleglad og ilede Armene paa den eHusmandskone,
med Diet milde, forstandige Ansigt, og den lille nydelige
Bondepige, med de krellede, guile Haar under den rode
Hue.
Barnet tog en- Hyldeflejte fra Munden og kyssede
hans blege Kinder rode. ,Moder l"-r aabte hun AN
ton har gredt Salt; men Sucker skal han grade del
ligt sedt Sucker, like sandt?"
,Paa en- Made maaske Diet er like umuligt for
vor HERE, nit Barn I" - svarede Moderen og ~klappede
den lille paa Kinden. = MEN, Gud forbarme sig, An
toni vedblev hun forskrekket og msnstrede Dren-
gems Kladning, medens hun dog ~uvilkaarlig brast Lat
ter ,,hvorledes er Diet, du ser ud2 har du saaledes
staaet paa Kirkegulvetl"
Ia, Sc, SCI Fatter Anton er 10 bleven ct g%ammelt,
torment Menneske !" raabte ~Pigebarnet ag ~klappede i
Henderne. ,Bliver man altid saadan, naar man har
gaaet til Lesning?"
,,Du kom 10 like Gaar med de nye Kleder, kere
Mosterl - sagde Anton = Jog saa var jeg nsdt til at
trakke dem paa, der skulde syes ON; for de gamle var
saa meget ~lappede."
DE var forskrakkeligt = vedblev Mosteren og To-,
medens hun slog Armene over Kors. - ,,Men Diet var
like min Skyld, Anton Kladerne har vi med, og vi hav-
de varet her Gaar, var like Bills bleven syg. Vi var
endda komne tidsnok Morges, var der like faldet en-
Pind af Diet enc Bur og fjorten Hons fl9jet I'D for os. Du
har da staaet her til Mar for allie Folk de Fugleskrem-
meklader. Men Lykke og V~elsignelse %alligeyel, SSnl
vor HERE har like set paa Klederne. M kan du straks
folge med Din Kasse har vi taget paa Fattighuset. Du
har vel sagt Farvel til Prestens og SognefogdensP"
ia, Moster og der var de allie saa code imod mig
Kun Forpagterens lange Dreng fniste lidt af mig paa
Kirkegulvet. Derfor blew jg forknyt. Jg saa ingen,
der bred sig ON mig; men allie saa kun f%orundrede
paa mine Kleder - og jeg skjulte mig we'd Faders og
Moders Grave"
Diet maa vere sidste Gang, du lader dig forknyt-
ter" sagde Mosteren. ,Nu maa du lere at gaa rask
OF. frejdigt gennem verdeni bet kommer kun an paa,
at vi gaar paa de rette Veje, @a har vi altid ham med o,
der kan l@re os at kue Slanger og at slaa Wand af Kip
per-"
Anton saa paa sin Mosters aabne, lyse Ansigt og
nikkede med fuld Fortrsstning.
,Du skai have min FlSjtei" - sagde Lise - unaar
man spiler paa den, oliver man altid glad, siger Gud-
moder - og her: jeg kan nu spile Visen ON den lille