Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1909-11-12
TOLVTE KAPITEL.

Antons Uphold Byfoged Kyngs Illus fra hans fem
tende til hans syttende Aar udviklede ham paa en- egen
Made. Man havde straks fundet ham for voksen og for
meget tlbage alting til at sette ham i en- Skole blandt
Smaadrenge, der Vide have overset ham. Han 9nskede
selv kun ret hastigt at lere saa meget af bvad Freken
Mine havde lert, at han kunde forstaa, hvad hun, hendes
Fader og Hr. Ster talte om, naar de var samlede, og
rigtig glade sig over de Boyer, hun helst leste. Dertil
strebte han ogsaa. we'd hendes og Magisterens Yelled
ming med stor liver. Han betragtedes smart som en-
Plejessn af Justitsraad Kyng og behandledes af andre
som de nesten fuldvoksne Skoledisciple, paa hvis Dannel-
sestrin han ogsaa paa sin Wis opsvang sig. Han kendte
vel intet grask eller latnsk Ord, men vidste smart ret
god Besked ON Indholdet af de gamles Skrifter, for sa
vidt Diet tiltalte ham og var ham tilgangeigt paa Dansk /
FrSken Mines Boghylde. Hendes rigtig danske Boyer
var ham dog kerest, og den kunde han tilsidst nesten
udenad. Man overlod ham meget til sig selv, og derived
trivedes han fortreffeligt baade den indre og ydre
Vekst. AT Fattighusdrengen og ,,det stribede Postbud'
var her, efter det f9rste Aars Forleb, intet af Diet kejtede
og klodsede tilbage, men kun noget ~barnagtigt, som man
ofte matte smile ad, ~tilligemed en- Wis Jevnhed og Lige-
fremhed, der behagede de fleste. Han kunde den enc
Dag vere paa Bal Diet fine Selskab uden Anstgd, og
naste Dag kunde man m9de ham paa Gaden med Hans
Litsenbroder eller Morten Kusk under Armen uforstyr-
ret Fortrolighed. bet eneste, der forstyrrede hans Lyk-
Ike, var de vedvarende Smaaplager og Drillerier af den
lille Byes Kraftgeni, Kontorist Qvist, som han vel til
sidst kunde maale sig med Krefter. og heller like len-
ger pudsede Stevler for, men som bestandig saa dybt ned
paa den forvandlede Fattighusdreng og daglig evede
sit Vd paa ham.
Anton havde vennet sig til at tie og lade, som han
var DIV, mar Hr. Qvist kaldte ham Frekenens ,,Degge-
LAM, ,,Paddehatten fra kindergarten, ,Eventyrprin-
sem, ,,Tosse- Peer, der leder ON Prinsessen og Diet halve
Rige". Men naar Skriveren med ct Slags Gggler-Ta-
lent efterlignede Bonde- Dialekten eller vrangede efter
Magister Star og efterabede hans forlegne Adfard, hav-
de Anton stor Mole med at holde den Forbittrelse til
bage, der kogte ham og drew Hjerteblodet op hans
Kinder. Han kunde ola undertiden, naar han blev enc,
gribe Lises Gudmoders Gave, den sejge Hesselkap, og
svinge den Luften, saa Diet hvinede, medens han drSmte
ON hint Barne-E ventyr, der knyttede sig til denne kap.
Eventyr- M arie var nu vel ded men hendes Eventyr
Ievede hans Fantasi og dukkede op hans Erindring.
Mar han tankte paa den rige Eventyr-Verden, der l hans
Barndom havde veret ham sa sand og virkelig og endnu
I~bestandig a~fspejlede sig allie hans Forestillinger, greb
han dog som oftest sin FlSjte og bleste sig glad. Nogen
Underwriting Musk, sk6nt meget tarvelig, havde han l
Diet sidste Halvaar faaet af Stadsmusikant Skade, der var
en- godmodig, lidt forfalden og temmelig naragtig Sym
per.
De forste Elementer i Musikken kunde Hr. Skade til
NOD lare fra sig men hvad han SEW frembragte baade
paa Fiolin, Flejte og Klarinet, var like til at udholde
for noget musikalsk Ore, medens Diet var til stor For
npielse for den lattermilde Ungdom at Sc paa de for
skrakkelige Grimacer hans ildrsde Ansigt, der altid
ledsagede hans Musk. Anton var ham dog hejlig tax
nemmelig for, hvad han l@rte af ham, og var smart kom-
men til at holde af den lille underlige Mand, han kunde
heller like Tide, at nogen spottede ham.
nogen It'd havde A ton LIANT Hr. Shades made
lige Flejte men en- Dag havde Freken Mine overrasket
ham med en- stor, smuk Ibenholts- Fl9jte med Sslvklap-
per, som var gaaet j Arv Familien og laa ~ubenyttet paa
en- Hyde. Fra den Dag af ~tlbragte han sine fleste Nor
pentimer hos Stadsmusikanten