Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1909-09-17
udbrsd Karen og den gamle
.Gud fabarme sig p

Spidsen bcgav de sig med to Lys, saa hsstigt som muligt,
til Diet lille saakaldte Peretre- K amxner we'd siden at Mol
lerfolkenes Sovestue.
Civ dig til Fange, Krabatl vi hM sect digf' =
.raabte J9rgen og styrtede f6rst ind Hammered, uden
Lys. Han syntes at have h6rt en- puslende Lyd. Anton
havde fulgt ham med Diet enc Lys, men Diet var gaaet nd
for ham i Trakvinden fra Diet aabne Vindue. Da M@lle-
rem og de andre nu traadte derind med Diet andet Lys, saa
de forlndrede paa hverandre og brast / Latter, idet de saa
JSrgen staa med oploftet Stok foran ct Rokhehoved med
en- stor Tot Her, nedens en- Kat sprang I'D af vinduet i
Diet aldeles TONNE Varelse.
Diet var altsaa Tyven eller dit Konfirmand- Cen
fard, lille AntonP y udbrSd Mglleren og holdt paa sin
Nave af Latter. ,,Det var godt, du like log Hovedet
ftu paa vor Noers ~uskyldige S~pinderok, tapre J6rgenl
bet vidste jeg nok p vedblev han og puseda ,,her
kommer aldrfg Tyve, og Sp6gelser like heller, saa vfdt vi
har market de nj og tredive Aar, vi har boet her. Kom
nu, Born og lad like den code Ribberssteg bliye kold
for Diet spsgerip'
LAD os dog f6rst luke vindust og see os lidt ON p
= sagde Karen. Hun undersSgte MI med Jergen og NIL
Arkonen baade Kamneret og den t~ilstSdende Sovestue
paa Diet ngjagtigste men der var intet mistenkeligt at be-
merke. Alt befandtes i sanme Orden som sRdvanligt.
den dumme Dreng med hans syner p = brunmede
Jorgen.
,,Jeg vi dog gaa ned / L~ysthuse" sagde Karen =
Jog see, ON den sorte Kjole, den rode Vest og de guile" =
,Det faar blive, til vi har spist, Konel oilers oliver
vor gamle wedP' sagde J9rgen linen Lise naa vi
Sc at faa fat paa. Hvor kan Barnet vare3'
,Hende skal leg lede OPP raabte Anton og
sprang I'D. ,De maa sge, hvad de viii Hvad jeg saa,
Diet saa jeg dog mumlede han we'd sig selv, medens
han dog nu NEST tenkte paa Lise. Han lob hele Haven
igennem og raabte paa ffende; han lob til Garden og
Baggaarden, til Stalden og Bryggerset, til Vognskuret og
Han lob OPP paa M9llen og tilbage til Haven
igen. Endelig fix han i Sinde at gaa ind ~Lysthuset end
nu en- Gang; ogsaa der raabte han paa hendes Navn i
M9rket og syntes nu at h9re en- Lyd som af en- sagte Klyn-
ken. ,Lise var Diet dg2" raabte han ,~fattes dig
noget? Hvor er du?"
M h6rte han after den ~klagende Lyd. Den kom fra
Diet lille Lukaf, hvcr der stod River og Spader. Han for
derind og kom smart nd med den lille Pige ( sine Arme.
Han klappede og kyssede hende, men kunde like Sc hen
des Bleghed og den store, med Blod underlGbne Bule, hun
havde Panden. Hun kunde dog stStte paa Benene, men
var saa fortumlet, at hun intet sammenhengende kunde
forklare af, hvad der var hendt hende.
Baade hendes Fader og Moder havde imidlertid sid
Diet urolige we'd Bordet. Det var altid gaaet i Staa med
Underholdningen naar den gamle kun ct 0jeblik tav. De
havde set idelig til Deren. uHvor kan de dog blive afr
hvor kan Barnet dog vare saailange p afbrGd de ofte den
snaksomme gamle M9ller, som, naar han sad med ct Glas
Vim blandt code Venner, gerne Wide fornoje sig selv og
sine Caster med Lyspunkterne sit Liv og Levnet. Ingen
horte paa disse Historier med saa megen Glade som hans
gamleKone, der b~estandig sagde: ,ja, Fa'erp' og nikkede,
naar han tahe ON sig selv og sine Ungdomsbedrifter som
Dreng og Molersvend, og hvorledes han en- Gang var
gaaet rundt paa en- Mallevinge. Men naar han saa kom
til sin Frierhistorie, saa blew den gamle Kone ganske rpd
i de fyldige, men dog sterkt rynkede Kinder, og hun af-
br6d ham ola gerne med at bede ham skenke Glassene ell
Ter ngde ham til at spise mer.
Melleren var netop kommen til den Del af sin Histo-
RE, som interesserede ham alermest, og som han aldrig
kunde blive fardig med. Han beskrev sin Bryllupsdag,
og hvor dejlig Bruden havde set I'D med den sorte Silke-
kjole og Diet egte Guldbaand ON Livet og Diet saakaldte
Loketsj af stukne Perler over Diet o~pstrSgne Haar for
hun var ~bondefedt og gk endnu bestandig bondekladt- -
da flej D6ren OPP, og Anton kom med den lille Lise, som
han mere bar end fulgte ind Stuen.
Moderen for op med ct Skrig over Barnets ~ynkeige
Tilstand. Faderen brummede din Taskei hvor har du
nu veret paa Spill og rendt Panden / ~Stykkerr' medens
Taarerne kom ham i 0jnene. De gamle Mellerfolk var
ogsaa kommen i Bevagelse. MGlleren kom med Vim og
Wide helde ct helt Glas Munden paa den lille. M6ller-
konen hentede Eddike og Plaster og en- halv Snes fulde
Medicinflasker, som hun de sidste fem og tyve Aar hav-
de ladet hente paa Apoteket uden at BRUCE dem.
Anton var som ude af sig selv af Fortvivelse. Han
var nRr we'd at kvele Barnet med sine K9rtegn.
Lise selv var den roligste we'd Diet hele. " Sengl i
Seng, kare Moderp p - bad hun kun, og Moderen bar
hende bort fra allie de besverrende Omhyggeligheder til
den lille Seng, der stod beredt til hende i Foreldrenes
sedvanlige Gestekammer. Her faldt Barnet smart en-