Danskeren. [volume] (Neenah, Wis.) 1892-1920, 1909-11-12

lresnits- P%ortretter af Konger og Dronninger. MEN
stillel Civ nu Agtl nu ~begynder jeg MI kommer
jg fgrst = g6r min compliment for de h9je Herskaber
og f~oredrager dem min store Favorit- Marsch. Men
Mod, Mod skal der til Bet er dog kun Mennesker, skal
man altid tenke."
Den lille Mand tog sig nu after en- god Slurk af Kru-
set, lob saa med Fiolinen under Amen til Dgren -
traadte frem med tire dybe Buk for Dukkerne pa de
lasede Stole, stillede sig lige for dem og spillede med de
forferdeligste Grimacer den Marsch af Herman Voc
Unna, han plejede at blese paa Clarinet Spidsen for
Borgerne, naar de drog til Fugleskydning Procession
gennem den lille K9bstad.
Da han havde gjort Diet sidste Str6g, bukkede han
after dybt og s~vinglende tire Gange. Civ AgtW -
hyiskede han til Anton ,,jeg gaar herfra som Ridder
af Soen eller Maanen eller en- af Fiksstjernernet Han
LIB til Chatonet og festede ct Par Sukkerdeyiser, der
forestnlede Ridder- Dekorationer, paa sin lasede Frakks
'og gk nu med knejsende Hoved hen mod D6ren. rev
.Sukker- Dekorationerne af sit Bryst og smed Dukkerne og
Daaserne ind Chatollet. : ,Nu er vi hjemmel M er
den Herlighed forbi! Lad os nu faa os ct o~rdentligl
Glas sammen i Fortrolighed! Den megen Are tager
paa Krefterne. Du kan 10 nok drikke Punsch at Te
hopper p : ,Samlet her en- fortrolig Klyngel' be
gyndte han nu at synge, medens han satte Stolene hen til
Bordet og hentede to hankelgse Over Tekopper fra If
Skab we'd Sengen.
Anton havde under hele dette Optrin staaet som
himmsltalden og like ret vidst, hvad han skulde tro ON
Hr. Skade. Han merkede nok, Punchen MATTE vere
l9bet ham lidt i Hovedet, men antog dog nu del hele
for en- Leg, som han syntes selv en- Gang at have dr9mt
ON som Barn, da han havde set Linedanserne. Han un-
drede sig kun over, at en- saadan halvgammel Mand kunde
forn9je sig dermed. Han tog Plads paa den enc Lader-
stol, hvor Kejserinden af Brasilien havde siddet, og over
lod Kejserstolen til sin underlige Lerer.
DE h9je Herskaber skal levef' udbr9d Hr.
Skade nu lystig og st9dte sin Tekop mod Antons
,,Kunstens oph9jede Beskyttere mine allernaadigste
~Velyndere skal, min Sjel, leve, trods allie Konstitutions-
Magere og rode Republikanere! Sc, lille Ven! her kan
jeg vere saa loyal, jeg vii, uden at fornerme TidsaandeTl
Min Kunstnerlykke kan jeg hyde her Fred - den er
stil1e og beskeden bet kommer like i Bladene. Men
siden jeg nu har indviet dig nit Livs Mysterier, skal
du like alene Sc mig min Clans = du skal ogsaa Sc mig
i min Smertel /" - han satte ct ynkeligt Ansigt op ydu.
skal Sc den Sgnderrevethed, som du nok kan merke, jeg
like er fri for. Det er nu engang Geniets Lod Verden-
den p = vedblev han og grad ,,Maalet, lille Veni
Maalet er altid fjernt og uopnaaeligt. Tag R~ullegardi-
net lidt til Side, lille Ven, og sig mig, hvad du SCRIP
,Jeg ser ingenting, Hr. Skade uden Lyset fra Ma
dam Madsens Traadbutik."
,Rigtig, lille Venl du ser Diet enlige Lys Kloster-
cellen, hvor den stille Nome slider og vinder TRAD
Saaledes hr hun siddet der ii Aar, medens hun var
git Rdulc llkk I'M Id A1k
siddet der syv Aar til, som den stille Enke, og har giva
Afkald paa Verden sin Kloster- Butik, og endnu we'd
hun like, hvad jeg tyve Aar har fglt for hende. Hun
ser like sin tro, uforanderlige Skade, der sidder lge
over for hende hele Dage og stirrer paa den grusommr
Gade, der adskiller os. Hgrp vedblev han og greb
Fiolinen. Under de besynderligste Grimacer spillede
han nu Melodien til, ZACH du lieber Augustint p og Taa-
rerne trillede ned ad hans Kinder. AK, ia, lille Vent
Alt er vak, vek, vekl - Diet er sgrgeligt, men sandt. -
U%ngdommen er veki de store, de dristige Planer er vsA
= Ogden err vek for Diet meste = og Geniet Genfe1
er kun tilbage med den uudslukkelige, forterende Elskov.
Ak, ia, lille Knudsen! Diet er Kunstnerens h9jeste Lykke3
= Ulykkelige er vi allie sammen, vi, som niger mod ct
stort Maal. vi har Diet lige for Ole, men skal dog al
Orig komme Diet nermere denne Verden, end jeg I
kommen Madam Madsen."
Men kare Hr. Skade r' = sagde Anton d~eltagends
= ,,holder De saa meget af Madam Madsen, kunde De
10 sagtens gaa Diet Par Skridt over Gaden og sige hende
Diet Hun tog Dem maaske nok til Mand, hvorvel De
er lidt ~graahaaret. Hun er 10 nasten ogsaa en- gamnes
Kone."
Diet gsr intet til Sagen, lille Venl Guderne er
evig unge, og Diet egte Geni eldes aldrig men Kun
stem ssger ON Br9d, og jg maa vente. En- ~ulykkelig
Kerlighed er ogsaa nsdvendig for Geniet. - Dog, Diet er
noget, du like forstaar endnu. Kunde hendes Trad Oe
min Fiol ogsaa skaffe os Smgr til Brgdet = Gaden mel
lem os er dog ct Ocean, en- uendelig Verden = hun elskr
mig ikkeP'
,Aaf' sagde Anton med inderlig Medlidenhed
= ,det maa ret vere s~Srgeligtl Bryder hun sig set ike
ON Dem, Hr. Skade7"