Svenska monitoren., 1906-06-01

den vdldiga lindkronan, som skuggade Of
yer huset. Hon tog EFT bref ur fickan och
laste. bet var skrifvet med en- manlig still:
"Min dyraste Elsel Jag alskar dig. Win
du lofva, trots ALT motstand, att blifva
min hustru? VIII du saga mig Diet med
din egen nun?
Din in OGDEN trofaste Max"
Huru eldigt blixtrade icke hennes 6gon,
MIR hon Alter och ~aterigen Taste ON de kor-
ia. enkla raderna. Till sist iryckte hon
brefvet mot sina r6da lappar.
ia, jag alskar honom! Jag skall blif-
va hans hustru. talade hon for sig sjelf.
Och vld lampligt tillfalle viii jag saga no.
non Diet. Men far, far!
Eft bekymmerfullt uttryck b~eskuggade
hennes nyss So eldigt upprorda drag; men
blot for EFT 6gonblick, derpa tog hennes
CODA hum6r ater 6fverhanden.
- Enleveringar arc annars icke min
smak - fortfor hon att tala for sig sjelf,
under Diet hon annu stod och stirrade pa
brefvet | handen: men om far verkligen
jr obeveklig och star fast vid att icke villa
veta nagot af var f6rening, da will jag lem
ma min hemort och ga ut i verlGen hand |
hand med Max.
Just som denna revolutiondra tanke fog
henne genom hufvudet, rasslade d0rrvre-
Diet, d6rren 6ppnade sig knarrande och
tunga, valbekanta steg lj6do pa tr6skeln.
- o himmel, Diet ar far - hyiskade Ell
sa ingsligt.
/ sin b~est0rtning kunde den stackars
fickan icke hitta RAFT pa fickan de talri-
ka vecken af kladningen, och stoppade -
for att undga den hotande faran af upp-
tackt Diet upproriska dokumentet ha-
stigt ned / den 6ppna pase, som hangde pa
en- hake k~6ksfonstret, till halften fylId
med morotsfro.
Nasta 6gonblick var hr Philips koket.
Else, a han, ga upp mitt rum
och hemta at mig en- rem nasduk.
Och Else gick, sedan hon INIT en- gang
f6rstulet kastat en- angslig blick pa pasen.
Mar hon kom ned, holl hr Philips pa att
stiga upp / sin vagn, som holl for dorren.
Rack mig nasduken! ropade han till
henne. Jag skall Oliver till fr6ken Else
Kallenbach och hemta fatet, / hvilket jag
skickat henne dppelvin. Hon hade gerna
sjelf kunnat tanka pa att skicka det till
baka.
Han stoppade in nasduken och fattade
just tag i t6mmarna, mar Else rusade ut mr.
k6ket, dit hon skyndat, och ropade eldro
/ ansigtet:
Far, har du tagit pasen ned fr0nap
- ia, mitt barn, jag har den. Jag har
for lange sen lofvat froken K~allenbach en-
smula from af vara sk6na, tjocka mor6t-
ter, och hon kan val ia nog af den hart pa
sen.
Men, far, frampressade den stackars
Else med m6da, skall jag icke annu en-
gang - l0sa upp den och Sc efter - on
Diet ar rata sorten?
- Dumheter! brummade han.
Hastarne satte sig i gang, och i EFT nu
till koket for att latta slit hjerta med en-
tareflod.
Froken Else Kallenbach, en- mycket
TORI, men alltid mycket u~ngdomligt kladd
mo af mycket obestamd alder och stadse
mycket foralskad natur, 6ppnade pasen
med morotsfrona, mar Philips alter lemna-
de garden, der hon sk6tte hushallet for
sina siagtingar.
- Den gamle narren, smatratte hon for
sig sjelf. Att nu f6rst skicka fr0et. Jag
foraktar sadana menniskor, som alltid
uppskjuta ALT. Men Gud hjelpe mig!
Hvad dr delta?
Hon drog fran ur pasen Elses bref.
- S~annerligen ar Diet icke EFT karleks-
BRET. Och till mig, till mig! min dyra-
ste Else!' och und~ertecknadt "Max''.
Max Wilhelm Philips ar hans ~fullstandiga
namn. M ar mig ALT klart. ''Trots ALT
motstand." Sannolikt menar han Else
och nina slagtingar, som AFRO fangna i den
daraktiga villfarelsen, att en- ung ficka pa
80 ar icke Dor gifta sig! Men jag skall
dock Sc - hon log f0raktfullt ON Diet
kan lyckas dem att omstamma mig till
deras osmakliga asigter ON aktenskapet.
"Vill du saga mig Diet med din egen mun?'
o, ia, Diet will Jag VISIT! Icke EFT 0gonblick
will jag t6fya dermed. Jag hatar uppskof.
Och ON han verkligen har sd bradtom -.
Elses fingrar darrade, mar hon vecklade
ut sina sma lockar ur papiljotterna och
satte en- ny hvit krage jennie EFT blatt band
ON sin magrs halls. Derpa satte hon pa
sig en- kokett barrett, f0rs0kte annu en-
gang med sina stella 0gon EN- smaktande
blick framf6r spegeln och begaf sig med
snabba steg j vaG.
Herr Philips satt vid qvallsvarden med
sin dotter, mar fr0ken K~allenbach famtan-
de skyndade in i ~matrummet. 4
Ack, du kare, kare Max, tankte fro
ken Kallenbach, han skickar bort Else, for
att vi iva skola bli ensamma!
Och So fort hennes ti~llkommande stjuf-
dotter gait ut, steg hon beslutsamt upp
fran stolen och strackte ut bada armarna
som en- drunknande.
- Max, ropade hon, jag Dir din.
- Hvad for nagot? fragade herr Philips