Svenska monitoren., 1906-02-09


., Vincent, mar jag nu tanker pa
henne, tycker jag mig nastan kunna
bora hennes rost, och den f0rsvunna
tiden kommer alter - jag blir Anyo
barn .
Min NOR var icke lycklig. Under
stundom kunde hon, blek och stilla,
sitta alldeles or6rlig flera timmar
efter hvarandra med de samman-
knappta handerna hvilande pa bro
stet. Ofta, mar jag hvilade i hennes
! armar, kande jag varma tarar pa
mitt ansigte. Jag insag att min NOR
var olycklig och jag iakttog henne
ofta, ehuru jag a endast EFT barn.
Endast ia winner besokte oss i
denna eleganta bostad, och ofta kande
jag mig nastan dystert stand i de
ode, praktfulla rummen.
AT och till - med langa mellanti-
der kom en- here till oss; jag hade
fatt tillsagelse att kalla honom far.
Han tog mig understundom upp pa
slit kna och smekte mig; hvarje
gang han kom till oss blef min NOR
iksom forvandlad. Hennes sorgsna
uppsyn forsvann och hon blef alter
glad och lycklig. Hon plagade da
att taga plats vid hans fotter och satt
med sina stralande ogon Wanda emot
honom. Ack, huru sk0n f0rekom
hon mig icke i sin dyrbara dragt
med armar och handler smyckade
med juvelerl
Den sjuka maste upphora att tala
EFT ogonblick, ty andedragten svek
henne. Hertigen tryckte varmt hen
e hand och bad henne skona sig.
Men hon vile Diet icke och sedan hon
med nagra djupa andedrag fylt sina
lungor med luft, f~ortsatte hon:
Da jag blef aldre, kom min far
mera sallan till oss och min mors
sorg stod med hvarje dag tydligare
att lasa j hennes ansigte. Derefter
egde en- plotslig forandring rum i
vart lif. Min far kom mycket ofta
till oss, men icke mera ensam; han
forde med sig en- ung engelsk adels-
mann, en- fafang, obetydlig MARI, med
EFT hjerta sa kallt som is.
Oaktadt jag endast var EFT barn,
genomskadade jag dock denne mans
laga och skandliga karakter. Men
min NOR bekymrade sig endast
foga ON hvilka CASTER hon mottog,
blot hon fick njuta af att Sc den
nan hon alskade.
Dag efter dag, vecka efter vecka
kom min far, men hans engelske van
var alltid med honom. Han skankte
min nor en- vagn och vi k0rde dagli-
gen ut tillsammans.
Pa delta satt f0rfl0to trenne ma
nader, da kom slutet pa denna korta
lycka.
Ack, Vincent, Diet tog en- anda
med f0rskrackelse!
bet var den gamla, gamla historien.
Obegransad karlek pa den ena sidan,
gransl0s egoism och hjertl0shet pa
den andra. Den engelske herrn,
hvars MANN jag for lange sedan
gl0mt, kom en- dag for att underratta
oss ON att huset, som a vart enda
hem, hade ombytt egare.
Han sjelf var den nye egaren.
Intel var dock till hinder for att
min MOI framdeles kunde f0rblifva
dess herskarinna.
Han forde sina kreditiver med sig
i form af EFT BRET fran min far. Delta
BRET har jag annu qvar, Vincent, och
jag har genomlast det och alter ge-
nomlast Diet, tills hvarje ord tycktes
vara liksom med eldskrift inbrandt j
mitt hjerta.
Delta forfarliga bref har haft EFT
0desdigert infiytande pa hela mitt
lif, ty Diet larde mig att i hvarje karl
81 en- skunk och en- hiding.
Jag mottog nina tillbedjares smic-
ker; jag lat dem f0rsl0sa sin rikedom
for att tillfredsstalla nina 0nsknin-
gar, men jag hyste icke f0rtroende
for nagon enda af dem, och Diet ar
forst nu, da jag star i begrepp med
att taga asked med verlden, som jag
b0rjar inse att Diet verkligen finnes
en- adelt tankande man har pa jorden.
-. Skall jag beratta dig brefvets
innehall, Vincent2
bet var mycket kort, ty den, som
skrifvit Diet, hade icke brytt sig ON
manga formaliteter. Den man, SON
min NOR alskade, hade blifvit tr0tt
af henne och hennes karlek och han
hade salt henne till sin rike, engelske
van!
bet var hufvudpunkten i brefvet.
bet eleganta huset, hastar och eki-
pager hade gait f0rlorade vid Diet
grona bordet, och den qvinna, hvil-
ken han svurit evig trohet, hade
mast CORA tjenst som den sista insat-
semi
IN 49,