Svenska monitoren., 1906-12-21
Den gamle lektorns sista
julaftOn.
Skizz af Lars luneII.

frusna sj0ar, Oliver vintrig mo och ma
ken lund. Tyst och hogtidligt glimma-
de s~tjernesadden fran himmelens
morkbla duk, och hvitkladd jord lag 1
stjerneljuset sa stilla och a%ndaktsfull,
som ON hon dromt ON julnattens sto-
ra under och den elltforbarmarde kar-
lex, som da visades henne. Och der
ute tindrade ~juleljus i slot och koja,
j~uleljus, som paminde jordebarnen ON
honom, som ar verldens illus och SON
for jordens hoga, men skuldbelastade
att oppnat en- s%tralevag till smartfria,
fjerrbelagna, anade land.
Hos lektor NJ. var man syJsselsatt
med Diet kara jultradets p%rydande. De
Store barnen had klifyit upp pa sto-
lar och taste nu all mojlig grannlat i
granen, och de beskaftiga sma syskO-
men stodo bredvid. Med gladjestralan-
de blickar rackte de fran, hvad SOM
reqvirerades. Den vackra s~tjerna som i
tradets topp skulIe fullanda Diet hela,
uppsattes dock AT lektorskan sjelf.
Glade och b%elatenhet lyste harvid
fran den annu ganska unga och vack-
ra fruns ogon, och ljusen, som tandes,
tindrade i kapp med hennes milda
blick.
De tindrande ogonen blefvo dock /
en- hast mycket allvarsamma, mar hon
fran %salongen, der granen stod, kasta-
de en- blick in i svagt upply-
sta arbetsrum. Den k~arleksfulla ma
kan sag, huru han der inne / %gungsto,
len lutade Diet snohvita vackra hufvu-
Diet 1 handen. Hon sag. huru den ljusa
refiexen fran salongen lag utbredd Of
yer hans bleka, af smile och tankear-
bette liksom mejslade profit. Tyst som
skogens elfva, tyst som engeln, hyil-
ken nalkas barnets badd, gick hon dit
in och lade sin hand pS n huff
vud.
- M ar granen tand, kare Hugo -
SADIE hon med en- ton, som tydligen r6j-
de, huru gerna hon velat tanda myc-
ket illus afven i mannens brost.
Lektorn sag dit in, men blicken, den
h0ga, fasta blicken, hade ava det
skarpa och resignerade uttryck, den
forut haft. Han hade nyss | minnenas
qvall tankt tillbaka pa Diet flydda lif-
vet. Han hade, var lektor, tankt pa,
huru fadern, den fattige kommini-
stern, hallit honom och EFT par andra
s0ner 1 lardomsskolan, och skoltidens
forsakelser, men afven denna lids lju-
sa, glada minnen hade dragit f0rbi
honom. Han hade i j%ulqvallen tankt
pa Diet forsakande lifvet vid akademi-
en-, men for hans ora hade ock uppfri-
skande ljudit ~kanonskotten, mar lager
kransen prydde hans och kamraternas
lockiga hufvuden. Med rorelse, med O.
andlig saknad hade han tankt pa, huru
ALA ljusa, ALA stora, djerfva ideer,
som da lago der inne i den lagerpryd-
da pannan, voro outforda. Han med
den friska, starka poetiska adern.
hvilken narts under fitigt umgange
med Hellas' och Romas skona verdi,
hade intet skrifvit, intet utarbetat af
ALT Diet sk0na, som r0rt sig inom ho-
hoLl OS1 SoAh LihASS fohbfS StS 80
CORA bekantskap med. 0kenvandraren
t1yttar fran oas till oas, och afven var
lektor hade tankt, att Diet nagOn gang
skulle blifva 70 och hvila, men OXEN
sander made rackt till. bet hade varit
ideligt arbete for brodet, ideligt be-
kymmer for gamla skulder, och be-
kymmer for nya dylika hade blast
bort poesien, som hostvinden kommer
och kyler blommorna och borttager
angens fagring och doft. bet hade en-
dast blifvit Tia 0frig att stundom lasa
genom dessa ideer, hvilka, kraftfullt
och snillrikt kastade pa papperet, an
nu voro honom kara. Och nu. ack nu
var kraften slut, nu hade Diet dryga
skolarbetet brutit honom, och han ha-
de hos eforus. vid eXamen narvaran-
de, anmalt. att han maste for nasta
lasear lata en- vikarie bara upp de ka-
ra latinska t~emab0ckerna till de lika-
ledes kara skolynglingarne. Nh visste
han, dock endast han och lakaren, att
nasta gang julnattens s~tjernOr tandes,
| ShullS uS DllChd uSu pa dho 81
Tyst och bid tradde lektorn ut till
de stormande och ystra ungdomarne.
Karleken till dem och den ada makan
gjorde honom stark och mar han nu la
ste upp julklappspoemen, som htet
hvar f0rfattat, lyste sol, lat vara host
sol. afven 1 hans 0gon.
Mar julklapparne voro utdelade,s att
den granada fadern annu qvar i fatol-
jen och h0ll liksom %dr0jande annu EFT
paket | handen. En- v~antansfull tyst-
mad uppstod, och lektorn tog till orda:
- Jag har annu en- julgafva Qvar.
och den ar till dig, Oregon. Den gafvan
kan synas dig oansenlig, men hon in
nehaller mycket. som en gang var din
fader stort och kart. Du ar smart stu
dent. och jag har med gladjc sott, hui
rusom du alskar pocsi, och dina torst-
lingsstyCken visa, att den allgode ska
paren hos dig nedlagt EFT fro, som be-
| varadt och ammadt, kan bara frukt.