Svenska monitoren., 1906-07-13
: Kara NOR Boman, Cd in till sig IL

tet. Anna och jag h. iva barndomsbe-
kanta fran Stamina socken.
Mar behofver val int IA dan
dimpen for det, puttrade gumman, II
tet snopen, | Diet hon linkade ut, for
forsta gangen pa dessa manga ar ma
got m~issbelaten med store gossen sin.
Jag rrodde dig dod och begrafven
langt upp / Norrland for manga ar sen,
kara min Anna, hviskade Peter och
tog den bleka kvinnans hand | sin un-
der 6mmaste deltagahde.
Val ON sd varit, suckade Anna.
Lefver din man ocksa? sporde
Peter med morhnande blick.
Han lefver mig till strait och evig
olycka, for att jag sa trolost ofvergaf
dig, kare Peter. .
Den arma kvlnnan foil en- bitter
graf och lutade slit hufvud mot den
broderlige vannens skuldra.
- Han ar da inte snail och bra mot
dig?
Han ar viidare an ~nagonsin, och
slutar val med att en- gang sla ihjel
mig, som raft och billigt wore, for att
jag trodde pa hans falska tunga.
Hvar fins han nu. den skurken?
- Jag vet int. Jag har flytt fran
honom for ofver alta manader sedan
nere / G%oteborg, sd fort vi kommo |
land pa vagen hem fran America. vi
bodde vid EFT sagverk | Norrland i fy-
ra ar, men sa flyttade vi alter till min
hembygd, da jag flick arfva far. Mitt
m0derne hade han redan forstort langt
forut. Der mere / Smaland narrade
han forst ifran mig mitt barn och Sc
dan lockade han mig ofver till Ameri-
I ka, hvarest vi lefvat i olycka under
manga ar. Gifve Gud att han aldrig
finge spar pa mig.
= Han narrade dit barn ifran dig,
sager du? atertcg Peter, plotsligen
vackt till tankar pa Annas egentliga
arende.
ia, jag lag da till sangs, sedan
jag strax efter fodelsen forlorat min
lila flicka. vi hade redan forut be-
stamt oss for en- resa till Amerika. Da
visade han mig EFT ONT cch vanligt
bref fran sin hoodiktade broder Ole,
valbergad skomakare / Stockholm. o.
lie skref sa rorande ON huru svart for
oss och hur lila for var fem AIRS gosse
Diet wore, ON han vid sd spada ar
skulle ut pa det villande hafvet. Han
skulle I stallet Ia hand ON var lille
son och CORA honom till en- kunnig och
duktig gosse till var aterkomst och
han skulle SHELF mota vid jernvagssta-
~tionen, for att ia emot var lille Josef.
Josef! utropade Smalands-P Peter
med sorg och hapnad. F0runderliga
arc Herrans vagor! mrHnlade han SAX
ia, hvarefter han bad beratterskan
fortsatta.
SELF hade skomakaren sd bradt
pa resan soderifran till Stockholm, att
han ej kunde ge sig It'd att helsa pa
oss | hemmet. Jag tog under sorg och
fortviflan asked af mitt enda lila
barn och fortrodde det 1 Guds handler.
Ack, Peter! Hved jag bittert angrat,
att jag nagonsin lat ofvertala mig till
Diet steget. Jag trodde aldrig Niklas
ON att kunna vara en- sa stor syndare
och lognare. F0rst nu har jag af po-
lisen fatt reda pa huru listigt snaran
var utlagd. Niklas har ingen broder
Ollie, och min lille gosse har kastats ut
som EFT redlost span pa Diet stora men
niskohafvet har / Stockholm. Men
delta lila span har kanske hamnat
har hos dig, Peter? Derfor har man
visat mig hit i hast. Dock, aldrig trod-
de jag att jag har skulle soka den, jag
en- gang holl sa kar och hvars karaste
van jag var i flera manader, imam Mix
las, som jag nu I'LL kalla Judas, lisma-
de sig In forst hos far och NOR, och
sen hos mig, med sina falska ord, sina
glada visor och sin talande tunga. Han
hade som sj0man sett sa manga lam
der, skulle smart bi styrman och sd
kapten. l min fafanga tyckte jag
delta vara mycket for mer an en- skick-
lig och arlig herrgardssl0jare, som du
den tiden var, kire Peter.
Tala int ON den tiden, Anna.
Jag har gjort upp rakning och bokslut
med den lyckliga tiden. Jag will int
tanka pa den mera. ty jag kan om0jli-
gen lara mig hvarken att hata eller
forakta dig, sa hogt holl jag dig en-
gang kar. Men aldrig har jag sedan
lAtit dara mig af kvinnoglam och kvin-
noloften. Anna Karlsdotter var min
enda ESSaste pa jorden. men hon ar
d0d for alltid, och aldrig, aldrig kan
hon sta upp igen.
Peters stamina var bruten och dar-
rande, mar han under dessa dystra slut
ord reste sig upp och satte sig litet
langre bort fran den kvinna, han 1 ung-
domen alskat sa hogt.
Anna Karlsdotter mottog f6rkrossad
s~traffdomen for sin troloshet. Hon
kande sig sasom dod for alltid ! Pet
ters hjerta, och aldrig, aldrig kunde
hop dartppa cts INN ipap