Svenska monitoren., 1905-04-28

lfOrda Slna uraSter dl lueH oCn Syf
lenduk, och Karin rodnade, da hon
motto herr Karls blick. Men han bu-
gade sig blot pa afstand och stod med
0gonen sankta, medan lekaren borjade
sjunga. Denne sjong sanger ON rid
dar lynne, och ALA horde honom med
mole. bet f0refoll dem, som vore hans
strangaspel nara beslagtad med Ylf-
vas guldharpa, ty Diet syntes dem icke
otroligt att vid hans spell ALA dur !
skogen da gl0mde, hvart de vile sprin-
ga, att den lila gra falk lyfter sina
vingar och fiskarna gl0mde, hvart de
vile simma.
bet lag fo%rtrollning i musiken, och
da sanger var slut, foreslog herr Swan
tepolk att han skulle spela upp en-
dams. och sa gick dansen ofver tilja
j herr Svantepolks sal. Svenner och
tarnor kommo in, glada och stralande.
bet var en- ovantad fest, som helt o.
formodadt erbjod sig midi i hvardags-
lifvets arbete och strafvan.
Just som dansen gick son allra bast,
stannade fru Ulfhilds hast ute pa
b~orggarden. Fru Benedicta skyndade
att taga emot sin franka, och herr
Svantepolk lemnade, ehuru ogerna, sa-
len for att tala med den frammande.
Da vardfolket var ute, gick dansen
med annu mera lf och lust, och Karl
narmade sig Karin.
- Jungfru Karin, SADIE han med en-
rost, som ljod dampad af lidelse. En-
dams - en- enda dams! Viljen | neka
mig den?
Hon vile Diet icke. Hon lade sin
hand, som skalfde, i hans, och han
forde henne kring salem i langsam
och afmatt TAXI. Bada tego forst, de
sage blot pa h~varandra. Slutligen
SADIE han:
= Jungfru Karin, jag har lange bi-
dat och hoppats pa denna stund. Var
min bidan, mitt hopp forgafves?
- ia, svarade flickan, / Diet hon
: sankte blicken, och EFT beslutsamt, e.
huru smartsamt drag lade sig kring
den vana munnen.
II viljen icke? sporde han alter.
Jag kan icke, svarade Karin
sakta.
- l saden, jungfru Karin, att / ha'
den mig kar. Det var da icke SAINT?
sporde han alter.
bet var SAINT, vidholl hon, alltfor
SAINT, men - hvad sedan?
- ON sa wore, SADIE han, och som
nu takten i dansen okades, drog han
henne till sig och hvirflade ON med
henne, ON sa wore, da fragaden l litet
efter fader och moder - da gjorden
/ som eder franka Elm.
Hon svarade icke pa en- lang stund,
non Mot at att f0ras af hans starka
armar rundt kring salen, hennes huff.
vud forvirrades, hennes pulsar bultade
- men sa drog hon sig sakta ifran
honom.
- Jag ar trott, SADIE hon.
Han bugade sig for henne och f0rde
fenne till en- af bankarna i fonsterfor-
djupningen.
- Forlaten mig, jungfru Karin, ON
jag fort eder ALT for lange i dansen!
SADIE han med mera kali ton.
Hon sag pa honom.
Forstan / icke, SADIE hon med
qvafd rorelse, forstan l icke att en-
r7aste vara offret?
= Men offret far icke gala hvarken
dig eller mig, SADIE han lidelsefullt.
- Talen lugnt, herr Karl! SADIE hon.
vi ia icke draga tarnors och svenners
0gon till oss.
Kan jag icke ia tala ensam och
ostord med eder? sporde han ifrigt.
- Det kan icke ske, genmalte hon
sorgset. Jag har gifvit mitt ord, kan.
banda har jag redan brutit Diet, da jag
foljde eder i dansen men jag for
madde icke neka.
- / aren hard, jungfru Karin, kla.
gade han.
- Tvartom, jag ar vek, svarade hon,
men som jag redan sagt er, en- maste
vara offret. Min mormoder tvangs
att bryta slit klosterl0fte, hon bad pa
s~otsangen sin yngsta dotter Elm att a
hennes vagnar uppfylla hennes klo-
sterlofte. Denna brot Diet. Hon gjor-
de Diet icke ems af tvang, hon flydde.
- ia, hon var god och karleksfull,
SADIE herr Karl, hon gaf sin tro at lag
man Lars, och hon foljde honom.
- Bragte Diet honom lycka? sporde
Karin. Flick han icke rymma landet?
Landet! Hvad betyder landet
for den, som har en- mo karare an lif.
vet? invande han.
- For en- man betyder f~osterlandet
mycket, svarade hon, och i hennes
stale skulle jag icke begara Diet off.
ret af den, Jag hole kar. Lagen ar
tydlig, den ar skrifven i samvetet, och
jag tanker fylla den. En- skall blifva
offret. Men nu har jag hvilat ut, vii.
jen | annu en- gang fora mig i dansen?
Han forde henne alter ut i de dan
sandes led.