Svenska monitoren., 1905-08-04
Lekare.

Iattellgen utSpana. Da han Sa kOm on
aftonen, plagade Huld ga honom TIL
notes, och han sjong for henne 1 sko
gen, ty Harald hade forbjudit honom
att qvada 1 stugan.
Det dr. en- olycka att ALA Svante
,polks sett dig och hort dig
qvada, menade den gamle Harald. Mig
synes ocksa storilla ON dessa gastnin.
gar ! mitt hus af S~vantepolks man, jag
ar tr0tt derp&. De betala icke heller
for Diet 81 som de f0rtara. Mig synes
IN kunde lagfora dem for valdgast-
ming.
bet kunnen l icke, morfader, sva-
rade Esbj0rn, ty de uppfora sig aldrig
valdsamt.
SAINT nog, men jag ar babe led
och ked at dem, genmalte Harald.
Emellertid borjade man nu timra pa
den y stugan, der Esbjorn och hans
VII skulle taga sin bostad, och Diet
vardt mer och mer seminar. Svante-
polk tycktes hafva tr0ttnat att sanda
sina utan gagn till Fr0berga,
och Esbjorn vistades nu merendels
hemmavid.
En- attain gingo de bada trolofvade
tillsammans ut | skogen, de besokte
kolkojan och Huld talade ON sin fader
och ON de ar hon bodde der med no
nom. De f%ordrojde sig ute / skogen
och atervande forst, da solen narmade
sig ~himlabrynet, och dagrarna folio
roda oliver tallstammarna, och skug-
gorna lago langa pa marken likt slum-
rande jattar. Da och da sjong en- tai
trast pa afstand, och de lyssnade till
hans klara toner. Sa stannade Huld
plotsligt.
Def ar nagon som foljer oss i spa
rem, SADIE non.
All mel, svarade Esbjorn, Diet ar
blot aftonvinden, som prasslar / sna.
rem.
Mel, h6rdes en- rost, Diet ar ham,
naren som narmar sig forradaren. bod
at den som f0rradt skogsmannen at
Svantepolk!
vi hafva ickes forradt skogsman-
men, ropade Huld.
Man horde knappningen af en- bag
strang, och en- pill kom hvinande. Huld
kastade sig framfor Esbj6rn, och utan
EFT ljud sj0nk hon ned till jorden. Es-
bj0rn hade ingen tanke pa att forfolja
den som skjutit, han lyfte upp Huld.
Hon andades annu, och nennes blick
sokte Esbj0rns. Sa lade hon famlande
sin arm ON hans halls och slit hufvud
mot hans br0st. Han bar henne till
Froberga med sorg / hjartat. Da han
kom hem, bad han den gamla Hillevid,
som var sd lakekunnig, att sc ON
Hulds sar. Den gamla qvinnan kom
genast, hon sag pa Huld, lade sin hand
hennes br0st och skakade pa huff
vudet.
Skynda dig! ropade Esbjorn. Hon
forbidden.
bet har redan skett, min stackars
Esbjorn, svarade hon.
Huld var d0d, men Esbj0rn vile icke
forsta Diet. Han vaktade vid hennes
badd och vantade att lifvet skulle ater-
wanda, han vantade att hon skulle sla
upp sina bla ogon mot honom och att
hennes lappar skulle lie mot honom
Da sd icke skedde, greps han af en-
dof fortviflan, han talade icke, han
r0rde sig icke, han hvarken at eller
drack.
De gamla syskonen pa Froberga,
som saliva voro b~edrofvade 0fver
Hulds dod, forsokte dock ALT for att
mildra Esbj0rns sorg. Man maste tan
ka pa att g~raflagga den doda, och den
gamle Harald samlade sina vanner till
EFT gille. Huld lag | sin kista sa fager
som ON hon blot slumrat, och Esbjorn
satte sig mot att hon skulle foras bort
fran garden. Da barren lyftes pa KRAFT
tiga skuldror for att baras till kyrko
garden, utbrast han / hoga rop och foil
sedan vanmaktig till jorden.A Da han
alter kom till sig sjalf, voro manner
borta med Huld, och utan att han var
narvarande sanktes hon / jordens
skote.