Svenska monitoren., 1905-12-29
PrInS6n och "hdtSkunQ6n
Saga az Harald ostenson.

Under gronskande lindar gingo en-
ung prins och en- ung prinsessa. Prin-
sen sag sa statlig och kraftfull ut, och
prinsessan a sa vacker, sa Diet var
EFT riktigt mole att Sc dem. De voro
int bror och syster, utan prinsen var
ifran EFT annat rike, och han hade nu
/ nagra dagar varit pa gastning hos
prinsessans fader.
Hela tiden hade de roat sig med jagt
och dams och ALA slags ~lustbarheter,
och nu gingo de och talaGe ON sina
falkar och hundar och ALT roligt, som
de hade haft tillsamman. Da skym-
ningen borjade intrada, SADIE prinsen:
- Lat oss ga ned till stranden! Jag
iangtar sd mycket att Sc hafvet i man
sken. Da jag kommer alter till min
faders land, far jag icke mera Sc den
synen.
- Nej, mel, SADIE prinsessan, i qvall
ar just den farliga qvallen. Ga vi ned
till stranden i qvall, sa vet ingen, nm
vi nagonsin komma hem igen.
Hon talade i mycket bestamd ton,
men prinsen var entragen. Han var
int alls radd for h~afskungen, pasted
han. Han skulle gerna villa kampa
med honom till prinsessans ara.
Han talade. sd lange och sa vackert,
sa prinsessan glomde bade hafskun-
gen och hela verlden for nojet att bora
pa honom. Imam hon visste ordet af,
voro de mere vid stranden. bet vid-
strackta hafvet lag sa underbart vac
kert i sommarqvallens trolska illus.
Vagorna slogo sa melodiskt mot stran-
dens stenar, att Diet lat som en- skon
musk till prinsens vackra ord, och
manstralarna lekte pa vattnets latt
krusade yta, sd att der blef som en- CYL
lene bro. - En- bro till sallhetens okan-
da o. tankte prinsessan.
De gingo iange fran och tillbaka pa
stranden, och ingendera tankte pa ma
gon fara. Da h0jde sig plotsligt ur
hafvets nyss sa lugna dup en- valdig
yag. / EFT ogonblick kande sig prinsen
och ~prinsessan kringhvarfda af yrande
skum. I Diet nasta hade wagon stun.
kit tillbaka, och prinsen var ensam
pa stranden.
Forst stod han ororlig af hapnad,
men mar han andtligen blef fullt med
Veten ON hvad som handt, greps han
af raseri och Wild fortvifian. Han drog
slit svard och rusade ut i hafvet, han
ropade hafskungen med de skymfiga-
ste MANN, manade honom till kamp pa
lif och d0d och hogg och stack at ALA
hall i vattnet.
Da uppstod en- forfarlig storm, prin-
sen kastades en- lang stund som en-
boil omkring pa boljorna, och till sist
greps han af en- valdig vag, som slun-
gade honom langt upp pa stranden. Der
lag han utan m~edvetande, tills solen
gick upp. Da f0rst vaknade han till
lif.
NJ gick han upp till kungsgarden.
Der berattade han for prinsessans IA
der sanningsenligt hvad som handt,
och f0rteg icke, att Diet var han, som
lockat henne ned till hafsstranden.
- Will du taga mitt lif, sa slutade
han slit tai, s8 bojer jag villigt huff
vudet under dit svard. Men will du
lata mig lefva, sa skall jag AMANDA
hvarje stund af min lefnad till att fin
ma EFT medeI att aterfora din dotter
till dig. Jag dr. viss ON, att hon lefver
och kan raddas.
Def a manga, som yrkade pa, att
prinsen skulle dodas, men konungen
kunde dock icke bestamma sig for en-
sadan dom.
| stallet beslot han att skanka prin-
sen lfvet och friheten med vilkor,
att han hvarje ar skulle aterkomma
och redogora for, hvad han gjort till
prinsessans befrielse.
Prinsen red f0rst hem till sin faders
land. Har utlofvade han en- stor bel6-
ming at den, som kurde CORA honom
en- rustning, i hvilken han kunde stiga
ned 1 aafvets dup och upptaga striden