Svenska monitoren., 1905-04-21

q Gil d L lhCus oCudh uiCu Cu
snabb CLINT af tanke, som tycks for
vana och gladja honom sjalf: Kom me
oppat haradsvagen har! We landsva-
gen vet ia ingen hyggli manniska, men
har oppe, alldeles nara firms de folk,
som later en- komma in, for di a rad
da, att en- ska CORA lila We kon annars
vi hinner dit fore natten nastan!
Den frammande tvekar, skakar af
kold, men kan icke r0ra sig, ar radd
att taga EFT steg, fruktar att lyfta TO
ten for att Ell pa mafa ge en- riktning
at sin gang som han kanner blir af-
gorande. Han blygs ofver denna bud
ming af en- tiggare, ty han kanner sig
sjalf annu hora till en- AMMAN klass,
vet att han icke ar sjunken till sl0het
an, att han will arbeta, ON han bara
kan ia. Visst har han mast begara
men aldrig med tiggarens yrkesod-
mjukhet, som EFT Ian bara, en- hjalp pa
wagon, wagon till fotfaste igen, - men
aldrig kommer Diet, delta fotfaste.
Han inser, att Diet ar %gagnl0st att van
dra till staden, han ar trott och hung
rig, att Diet branner i halsen och han
ryser for att ga / ensamhet langs den
m0rknande wagon. Men Diet ar NEST
k0lden som f0rfarar honom, han kan
ner hur den dodar hans tankar, hur
den kroker hans rygg, hur den twin
gar honom med jarnhardt grepp att
buga, att krypa som en- hund till en-
troskel for att ia komma in bara, ia
tina upp sig, kama sig r0ra lemmarna
fritz, kunna lossa tungans band. On
Diet bara inte wore sd kallt, skulle han
halla ut, han skulle finna sin plats
igen, skulle arbeta, sd verktygen sion
go, och sedan sofva under skygd, sof-
va lugn, fri somni
De bada tiggarna knota, villa icke
STAMINA langre, den yngre har redan
gait EFT par steg / slo langtan mot den
vantande spiselelden, den aldre dr0jer
annu och vadjar envist: Deroppe ia
vi kanske en- bit mat ocksa, de blir
sent smart!
bet klingar till af bjallror bakom
dem; knappt ha de It'd att kasta sig
undan forran sladen ar bredvid dem;
Diet blir EFT fuktigt luftdrag efter ha-
stem, och k~orsvennens piska snuddar
TAFT vid deras hufvud. Egaren till ak
donet ligger djupt mere i sladen med
pelskragen h0gt upp Oliver hufvudet
som en- strut, han stirrar framat men
ser ingenting, har endast intryck af
skog, som glider forbi mot hvitgra
luft.
Bjallrornas dams har nastan soft no.
nom och r0relsens jamna, langa vagg-
ming fran backe till backe; han ligger
och drommer -. drommer sig bort ur
vinterns oandliga doda vidder; for
hans domnande h0rsel blir bjallerklan-
gen till fogelqvitter, ut i luften far Diet,
forst i frostigt klara ljud, sedan ALT
varmare och muntrare, Diet ar SON.
marfoglarnas sang och drillar, Diet ar
manniskor0sters jubel, Diet ar solglans
och sqvalp af vatten, langt s0der ar
han, liar fran pa dr0mmens vingar,
standigt langre bort fran vintern som
ligger och solver dodsblek bakom no.
nom ma den ligga der, ma den ligga
der! Framat mot sol och glade!
T@1Io. ho- rolynor nm vi1 on Stnt
och fornimmer koldens malta, stirran-
de tomhet invid sig, rycker till i forva-
ming men sjunker alter ned i valbe-
haglig ljumhet, drommer igen. Drom-
mer sig hemma, dorrar och f0nster
f0rbommade, ljus %innanf0r, en- hel JUL
tests rikedom af ljus, bOrdet dukadt,
immande ratter, glas, som bryta /
lampskenet och kasta Diet i cirk!ar pa
damasten, muntra skratt nara, det
ar sk0nt att veta, att vintern sticker
slit magra ansigte TAFT till rutan, men
int kan komma in, int kan Sc nagot
en- gang.
F0rbi fara de med klingande ball
ror, de marka knappt de tire f~igurerna,
hasten kanner wagon, och de akande
lata sig vaggas i k0ldens domning.
Men manner f0lja girigt med bic
ken den bortilande synen af ~pelsverk
| och mjuka Skim, af varme och 70, de
| afundas herrn som i s0mnigt valbehag
kan ligga och gl0mma, att kolden ar
ofver honom. Och den frammande
heml0se har kant hur de stroke forbi
honom, vinterns LOLA dr0m ON NUT
ming och trangtan efter skyddad hvila
och efter nattens tunga, och han foljel
biallrorna, som ON de ropade pa no
nom. riktar girigt tanken mot eldsta
dens r0da sken, som vantar, mot man
niskors ljumma barmhertighet, SON
kanske unnar honom hvar och en- sir
matt at arets manga hundra, och har
har ingen AMMAN onskan an att ia som
ma, matt for stunden.
Och de tire tiggarna f0ljdes at uppat
vagen.
kAsERNsLoMMoR.