Svenska monitoren., 1905-01-13

foil Kleopha, genast beredd att for
svara den alskade.
bet firms inga forhallanden som
ursakta bristen pa fortroende till en-
sadan far som Hartards, SADIE Alexan-
dra hardt.
bet kan finnas en- mangd olyck-
liga sjalstillstand som till slut fora
/ en- Wise, afven ON man ar aldrig sd
trofast och alskar aldrig sa innerligt!
utropade den unga flickan varmt.
Alexandra sag tankfullt pa henne.
Eft vemodigt leende flog ofyer hennes
ansigte.
- Kara barn, SADIE hon | mildare
ton, hvarfor talar nj med mig ON
Hartard?
o, jag vet ALT! Jag vet att nj
skall gifta er med herr Won Fronhofen.
Alexandra blef flammande rod.
- Vet nj Diet? SADIE hon langsamt.
- Hartard och jag anade Diet bada,
liksom ALA andra ana Diet. Och ser
nj, derfor, egentligen NEST derfor, teg
han for sin far. Men sedan | gar alton
vet jag Diet. Nj har sjalf sagt Diet at
Hartard - / gar matt.
For andra gangen brast hon | graf:
Alexandra stod STUN. Den brannan-
de rodnaden forsvann sa smaningom
fran hennes ansigte.
Med langsamma steg gick hon bort
till %glasdorren och sag ut pa terrassen.
Hon sag tydligt att de gula bladen
klibbade vid den fuktiga svarta och
Invita- stenlaggningen. Hon sag att en-
annu frisk, gron klematisranka hang
de ned uppifran och sakta rordes at
och an af vinden. Och dock voro hen
mes tankar langt borta.
M tanker ocksa hon be mig att af-
sta, tankte hon beklamd - for att Diet
alter skall bli fred mellan far och son.
Hennes lappar pressade sig hardt
samman.
Femton ar af 0fvermansklig sjalfof-
vervinnelse, fulla af leende sjalfupp-
offring, drogo f0rbi i hennes mime.
Xnnu en- gang ~genomlefde hon ALA
dessa stunder, da hennes begar efter,
hennes ansprak pa lycka hade slagits
till marken som af klubbslag af hopp-
losheten | hennes karlek.
Och andtligen, da hon mot ALA
manskliga berakningar dock skulle ia
tillh0ra den man som hon alskade sa
granslost - da kastade sig sonen med
sin ungdoms egoism / hennes vag.
Maste hon ocksa for honom CORA
detsamma som hon gjort for den STAG
kars sjuka - uppoffra sig?
Hon lyfte blicken och sag bort i Diet
obestamda fjarran.
Mel, Diet rackte hvarken hennes eller
Albrekts krafter langre till, Diet kande
hon. bet skulle for dem bada vara
detsamma som alderdom, ia, dod.
Var Diet alltid sa? Hade i Diet bru-
tala lifvet icke iva generationer plats
bredvid hvarandra for Stamina arbete
och Stamina lycka?
Hon suckade tungt.
Da vidr0rde en- hand latt hennes
axel, och en- darrande r0st SADIE:
- Har nj da int EFT enda godt ord
at mig? NKanner nj da int hur olyck-
Zig, hur olycklig jag ar? ON jag sjalf
hade begatt nagot oratt, skulle jag
nog bara och b0ta for Diet. Men att
veta att den jag alskar i sin sinnesfor-
WIRING forgatt sig sa svart mot er =
er, SON han dock ar skyldig sa myc-
ken tack for ALT hvad nj varit for hans
NOR att han derigenom ocksa gjort
sin far ondt - hans far, som ar sd god
och h0gsinnad -. Diet -. Diet -.
Alexandra ryckte till.
= Ar Diet derf0r nj har kommit hit
- derfor? fragade hon ifrigt.
o, forlat Hartard! fortfor den
andra b~0nfallande, och ON Diet ar moi
ligt - sa lat int hans far veta hvad
han har gjort err!
Alexandra slog haftigt sina armar
kring hennes halls.
- Du kara, alskade barn! ~utropade
hon.
De grato tillsammans och kysste
hvarandra som iva manniskor hvilka
funnit hvarandra i karlek och sam
f0rstand.
Och sedan, da Alexandra lugnat sig
nagot, vaknade hos henne Diet qvinn-
liga behofvet att taga ward ON den
unga flickan.
Vanligt, nastan gladt, tog hon af
henne hennes hiatt och kappa, fragade
| hur hon kommit dit, yrkade bestamdt
| pa att hon skulle dricka en- kopp te
| och talade hela tiden oafbrutet.
- KalIa mig du, SADIE hon, kalla
mig du! 0det har fort oss sa nara
I h~varandra = lat oss tro att odet be-
| stamt oss att bli iva systrar!
Kleopha var lycklig. bet vigtigaste
hade hon uppnatt: Alexandra hade
lofvat henne att tiga for Albrekt med
Diet som %forefallit. Hvad som vidare
wore att CORA skulle de sedan i lugn