Svenska monitoren., 1905-12-22

- Och min man, Harley, var utan
tvifvel den siste, som lemnade Diet
sjunkande fartygeta 0, Jag kande
hans kacka, f0rtriffliga karakter. Nj
blef raddad, men Harley omkom2
Gilbert Thorleigh stirrade f5rvanad
pa henne.
Min basta mrs Westford, ut
brast han, - nj talar j gator. Err
man var ju icke ombord pa Lille
drottningen, Diet maste nj dock veta
hka val som jag vet Diet.
Var Harley icke ombord pa Lii
jedrottningen! utropade Klara
Westord och betraktade honom med
vidt 0ppna 6gon. Var han icke
med! Var han icke ombord da
skeppsbrottet egde ruma
Huru skulle han val kunna vara
ombord pa Liljedrottningen da han
stannat qvar i England och anfor-
trott skutan at mig. NJ stod jag
just i begrepp med att begifva mig
till Waterloo banstationen for att
derifran afga med forsta tag till Win
chester, fullt och fast 0fvertygad ON
att traffa er och kaptenen pa er egen-
dom i Hampshire.
Gilbert Tho snleigh, -utbrast
mrs Westford, edra ord CORA mig
alldeles f0rvirradl Nj sager att min
man icke a ombord pa Liljedrott-
ningen, men Diet oaktadt barer jag
denna svarta kladning som sorgdragt
efter honom, endast efter honom.
Sedan den u sistlidne Juni, da han
lemnade Hampshire for att resa till
Kina, har jag icke sett min makes
ansigte eller hort Diet allerminsta
ifran honom.
Har nj icke sett honom sedan9
- fragade styrmannen forvanad.
- Nej!
- Och nj trodde att han f0ljde med
fartyget j slutet af Juni manad for
lidet ar.
- ia visst. Jag hade ju icke skal
till att tro n&got annat.
Store Gud! utropade Gilbert
Thornleigh, hair maste foreligga
en- eller AMMAN forfarlig hemlighet.
En- olycka m&ste hafva daabbat kap-
tenen!
ia, svarade Klara med en- af
fortvifian ~skalfvande r0st, men
blot OGDEN kunde skilja Harley fran
hans hustru och barn.
Sj0mannen bjod henne armen och
hon mottog den nastan omedvetet.
Han forde henne bort fran Diet oroliga
folkvimlet och in j en- at de mera
lugna sidogatorna, der de mera ost0rdt
kunde tala med hvarandra ON Diet
forunderliga dunkel, SON hvilade Of
yer Harley Westfords ode.
Jag f0rstar Diet icke, - hviskade
Klara, - ALT f0rekommer mig som
en- ~forfarlig dr0m.
Smaningom lyckades Diet Gilbert
Thornleigh att lugna mrs Westford;
langsamt och f0rsigtigt meddelade
han henne hvad som tilldragit sig
dagen fore Liljedrottningens afresa.
Han berattade henne hurusom Har-
ley Westford, da han lemnade far
tyget, forklarat att han, hvad Diet an
mande kosta, skulle hafva sina pen
ningar tillbaka af Rupert Goodwin.
Han berattade vidare att han, trots
kaptenens befallning att han skulle
lyfta ankar j dagbrackningen, dock
icke afseglat forr an i solnedgangen,
hopp ON att fartygets rattle befal-
hafvare skulle aterkomma.
Eft illus gick upp for Klara West
ford. Hon sag Stamina m0rka skep-
mad, hvilken alltid stallt sig emellan
henne och hennes lycka.
Rupert Goodwin, alltid Rupert God
win, hennes o~forsonlige fiende och
obeveklige f0rf0ljare.
En- rysning genomisade hela hen
mes varelse.
Rupert Goodwin hade m0rdat hen
mes make!
ia, med egen hand eller med en-
kept mordarhand hade Rupert God
win mordat sin rival.
Ju mera hon tankte pa denna moi
lighet, desto fastare kande hon sig
ofvertygad ON att bankiren yerkli-
gen begatt delta nidingsd&d.
M f0rstar jag ALT, - SADIE hon.
- Nina m0rka aningar, min ODE
stamda men dystra fruktan hafva
saledes icke bedragit mig. Da Har-
ley den klara sommarmorgonen tog
farval med mig, gick han sin d0d till
notes.
- Basta mrs Westford, latom oss
hoppas det basta, - hviskade sio-
manner med en- ton, SOM klang full
standigt hoppl6s.
Sag mig annu en- SAX, - SADIE
Klara, ar nj saker pa att Harley
anf0rtrodde sina tjugotusen pund
sterling i Rupert Godwips hapdara