Svenska monitoren., 1905-03-24


icke derfor att jag icke tankt pa IA
dershamd.
Fader Anund ryckte till och hojde
handerna. ALA helgon, fadershamd?
Den unge fortfor: Oliver Ell lagen
mig raft att fora mordaren till den
mordade och vid hans fotter afhugga
hans hufvud?
- Heliga madonna, afven detail pu-
stade den gamle. Ack, min son, hvad
raft gifver lagen en- lekares barn?
Esbjorns kinder bleknade forst, men
fargades sedan af en- hog rodnad, och
han SADIE med haftighet: Ingen man !
vida land var sa alskad och skattad
som min fader. Hvarje man | landet
skall gifva mig raft, mar jag krafver
fadershamd.
= Men betank, min son, att morda-
rem ar hogattad, SADIE preston.
Sa mycket elandigare af honom
att d0da den, som icke ficR It'd att var
ia sig, genmalte ynglingen.
- Lat sa vara, Diet var en- svar synd
- en- synd, som Gud skall strata.
- Genom mig, afbrot Esbj0rn med
lagande blick.
Mel genom andra medel, SADIE
den gamle preston. Tro mig, straffet
skall icke vika fran hans hus. Men,
arme yngling, din hand ar for svag,
du far icke lyfta den mo m0rdaren.
Esbj0rn knot handerna | vrede. Tank
pa att han ar b~efryndad med sjalfve
konungen! SADIE fader Anund.
Konungen! ropade Esbjorn. Ko-
nung Valdemar ar driven bort fran
sin odal. Han skattade min fader sa
h0gt, han gaf honom den safirring,
SON annu sitter pa min faders finger
och tillsade honom sin huldhet. Jag
har ocksa varit hos konung Magnus,
da han var hertig. Man sager honom
vara huld mot de sma. ON jag gar
till honom, skall han CORA min SAX till
sin, derom ar jag viss.
- Nej, ON du utstracker din hand
till Torgils Bosom for att tillfoga ho-
nom skada, sa skola ALA hans frander
resa sig mo dig. ALA arc de herrar,
riddare och man af vapen, maktiga
man. rika och storattade. Du, On le-
kares son, utan slagt och utan gods!
Dessutom, kom ihag, Diet star | den
heliga skriften: Den, som tager till
svard, han skall forgas med svard.
Tog min fader till svard? sporde
ynglingen. Var han icke alias van,
och likval -
- o, Diet var EFT fruktansvardt miss
tag. mumlade preston. Men, hor, min
son. lyd mitt rad! AfhAll din hand
fran att utgjuta' blod! Lat du nagon
It'd f0rga, drag at annat hall och kom
sedan alter, mahanda skall da Torgils
Bosom .af eget skon gifva dig gods
till faders bot. Han plagar hafva rund
hand.
Och Diet, mena /, skulle jag taga
emot? utbrast Esbj0rn.
Hvarfor icke? svarade presten.
Lagen forbjuder en- hvar att klandra
den, som tager gods i bot for flanders
dod.
Menen | att jag icke skulle khan
dra mig sjalf, hvad an .andra kunde
mena derom? ropade Esbjorn.
Den gamle preston sokte efter ord,
men a fam intet. Iatom oss M
tala ON nagot anat; ON att ia din ia
der med heder till grafven, SADIE han
slutligen.
Kanske Diet wore eder mening att
han kunde komma dit med v~anheder?
sporde ynglingen haftigt.
Ack, min son. min son, huru f0ga
du forstar mitt hjartelag! klagade ia
der Anund. Axe var mig kar som mitt
eget k0tt och blod. Eft par tarar ste
go alter upp i den gamles ogon, och
rosten darrade. Jag unnade honom en-
jordafard som en- konungason, ON vi
kunde laga Diet sa.
Och So b0rjade preston och lekarens
son att 0fverlagga ON, huru begraf.
ningen horde ordnas. Hela menighe-
len skulle f0lja den dode till g~rafven.
ala skulle bjudas en- rikIig maltid. 81
och mj0d skulle bryggas, och den un.
ge Esbjorn lat till och med ord falla
ON att vim Ell wore for godt.