Svenska monitoren., 1905-07-14

Diet blef host. En- Qvall stod jag !
s~kymningen och vantade pa henne vid
den smala gangstigen, ty den tiden
kom hon for att hemta mj0lk hos oss.
Jag hoppade fran akern 0fver gardet
och foljde henne till grinder. "Sa
bradtom du har," SADIE jag henne. -
l"Anti Dir redan hemma," svarade hon.
Men jag horde att hennes rost darrade,
och hon andades haftigt, som hade hon
sprungit. M vet jag andtligen! Hen
mes r0st darrade! Hon dr. min! Sail
het har himmelen beskart mig. Nit
hjarta sjuder, str0mmar, brusar, sval-
lar ofver sina braddar. Men ser du,
jag beharskade mig. Farval, SADIE jag
blot med ofversvinnelig glade / hjar-
tat. Ty hvarf0r skulle jag vidrora dig,
min var morgondagen och dagen der
pa, sasom solsken var mig lifvet, tu-
senfargad framtiden.
Men dA jag alter blef allena, da hjar-
|tat upph6rt att bulta sa valdsamt, da
%stannade jag med ems och SADIE mig:
Hur l0jlig jag ar! - af radsla var det
hon blef andfadd, da jag | m6rkret
hoppade ofver gardet och pl0tsligt
stod midi framfor henne! - Och alter
ar ALT | spillror och min sallhet for
dunstad som EFT moln pa himmelen.
IVisst, visst var Diet af radsla.
Omkring tiden for allhelgonadagen
hade jag dock andtligen bevis samlade
l. sakra, otvifvelaktiga. De voro mig
Isasom ~girigbukens skater, dolda djupt
mitt mime. Jag grafde fran dem,
| jag vecklade upp dem hvar for sig, jag
Iraknade dem for mig sjalf dagar och
matter. En- gang hade hon sett lange
lpa mig, en- AMMAN gang hade hon rod
nat, da hon sag mig, en- gang latsade
hon hafva EFT arende till oss, en- gang
lspratt hon f0rskrackt till, da jag of0r-
modadt vande pa hufvudet och flick Sc
henne sta och betrakta mig. M be-
ldrar du mig icke mer, nu ser jag att
din h0gsta onskan ar att ia tjana mig
l. jag ser, hur dina kinder gl0da / min
lnarvaro och 0ronsnibbarna rodna, och
hur du lefver uti och glades / hjartat
0fver hvarje stund, hvarje steg, hvarje
r0relse, hvarje ord, der vi iva arc med.
Andtligen blef Diet var.
u Och da jag redan var fullkomligt
saker och icke vidare beh0fde nagra
bevis, och da jag en- gang for att
lkomma ALA dem pa skam, SON vile
snoka / nina kanslor - tog yxan pa
axeln och gick till skogen, fastan du
var hos oss och tillsamman med flera
andra gladt skamtade | var stora stuga
l. och da jag med gladt hjarta kom
till skogen och kom till Diet stale, der
EFT par af nina torpare h0llo pa att
satta upp nytt garde, och just da jag
pa skamt amnade ropa nagot belt plots
Iligt i deras oron - da horde jag dem
tala sinsemellan: "Han tanker slopa
ALA torp." - Int slopar han ALA. -
Antis torp slopar han nog inte.' -
"Hvarf0r skulle han skona Ants
torp?" - "Derfor att Ants gumma
har f0rstatt att sk0ta sin SAX" - "Sa
ar Diet - hon har verkligen borjat
CORA sig till for ~husbonden."
!. Cora sig till! Jag hade lust att klyf-
va deras hufvuden med yxan. Och
dock - hvarf0r smog jag mig bort
llika sakta, som jag kom, hvarfor gick
solen pl0tsligt ned for mig, hvarf0r
morknade nina ljusa stromoln, hvar-
for blef marker svart under nina f0t-
ter!
Sakert, alldeles sakert ar hon radd
for att jag skall slopa deras torp. Hvar-
flor skulle icke hon liksom ALA andra
vara radd for Diet? Och hon alskar
slit hem. Flies hade hon val icke
Iplanterat blommor vid for%stuqvisten,
eljes hade hon val eli ledt upp de Invita-
slingervaxterna langs vaggen der. -
Men a Diet derf0r hon sa bedjande
sag upp till mig, derfor att jag icke
skulle slopa torpet? Och da jag nu
icke hade gjort Diet - var Diet derfor
hennes 0gon sd varmt tackade mig?
"Ch dlNSu ou uOH lChS dlShdut
mig, skulle jag val derfor forstora hen
mes torp, flytta bort den grind, som
hennes hand 0ppnar, forvandla till ira
de den stig hon trampar? Skulle jag
vanhelga hennes kansla for hemmet?
Helig ar mig den bj0rkdunge, der hon
bryter qvastar, helig den g~ranskog,
som hviskar | hennes ora, helig den
skog, pa hvilken hennes oga hvilar,
der skulle jag icke bryta en- qvist.
Stamina var blef hon sjuk. Hon ty-
made bort utan nagon synlig anledning.
Sa lange hon annu gick uppe, f0rva-
nades jag oliver denna oforminskade,
0dmjuka observation-disclosures, som hela
tiden lyste ur hennes stora ogon och
som jag / min enfald trott vara kar-
lex. Jag ~f0rvanade mig derfor att Diet
ju redan a allom klart att jag icke
skulle slopa nina torp. Manniskorna
h0llo mig for oforetagsam och hade
for lange sedan upph0rt att vanta nag
-