Svenska monitoren., 1905-12-22
.BANKIREIS HEN-
\ LIGHB?
ROMANTlSK BERATTELSE
Az
BRADDOr
BRADDCr
(Forts. fr. f0reg. Mr.

= Jag gar nu hem och will forsoka
att tro att Diet hela endast varit EFT
obehagligt missforstand och att min
dotter smart skall atervanda till mig.
Tillat mig dock att CORA er annu en-
fr&ga. Vet nj h~andelsevis namnet
pa den doktor, som sande bud efter
min dotter?
Nei, det ar m0jligt att ~betjenten
uppgaf namnet, men jag kan icke nu
erinra mig Diet.
- Icke heller adressen2
Nej, min fru. Olyckligtvis
kommer jag heller icke ihag den.
Jag har da ingen SON helst led
trad att f0lia, mumlade Klara
sorgset.
Hon SADIE godnatt till vaktmastaren
och lemnade teatern. Med snabba
steg skred hon fran geuom de folk
tomma gatorna; bland de fa, som
motto henne, sag hon icke en- enda
van eller bekant. Ehuru hon ilade
framat med bevingad hastighet fore
kom henne vagen dock f~0rfarligt
lang, sa stark var hennes langtan
efter att komma till Diet fattiga hem,
der Violetta m0jligen vantade henne.
Men ack, hon sag sig smart gackad i
delta svaga hopp. Det var alldeles
morkt i Diet lila f0nster, som vette
utat gatan.
Violetta var saledes icke kommen
hem.
Med osakra steg vacklade Klara
Westford uppfor den smala trappan
och tradde in j Diet tomma rummet.
Hittills hade hoppet, ON dess gnista
varit an So svag, hallit henne uppe,
men nh kande hon sig ofvervaldigad
af ~fortvifian och hoppl0shet och ALA
hennes sjalskrafter ofvergafvo henne.
Hon kastade sig ned pa den gamla
skropliga soffan och lemnade sin
smarta fritz utbrott. LANCE dukade
hon helt och ballet under for sin for
t~vifian, men slutligen blef hon mera
lugn och tycktes alter samla slit svig-
tande mod.
- Jag maste radda hennel,. Jag
maste radda henne! - tankte hon,
- afven med fara for mitt eget lif.
Hon tande icke upp nagot illus, utan
blef sittande i morkret med hufvudet
st0dt mot soffan och ansigtet i ham
derna.
Den olyckliga modern s0kte att i
slit mime aterkalla en- eller AMMAN
van, m0jligen nagon lange sedan for
glomd van, som denna bittra prof
ming kunde och vile racka henne en-
hjelpande hand.
Men ack, den fattige har endast ia
jordiska vanner, merandels alls
ingen.
Klara Westford var for lange sedan
glomd af sina aristokratiska slagtin-
gar, hvilka trott pa de vanarande
rykten, som Rupert Goodwin satt i
omlopp ON sir John Ponsonbys
vackra dotter. Fran deras sfer var
hon forsvunnen lika sparlost som ON
jorden oppnat sig och uppslukat
henne. Hon hade undvikit hvarje
sammantraffande med ALA dem, som
kant henne fore hennes giftermal
med acknowledgement.
Som sina vanner kunde hon derf0re
blot anse de personer, hvilkas be-
kantskap hon gjort under slit lyck-
liga aktenskap. De zorro rattframs,
hederliga menniskor af medelklassen,
mojligen med en- god villa, men utan
all f0rmaga att hjelpa henne i hennes
nuvarande belagenhet, afven ON
deras vanskap var af den rena, ofor-
falskade metal, som oforandrad ge-
nomgar f~attigdomens eldprof. Hon
hade endast kant dem under sin lyc-
kas dagar, och hade saledes aldrig
varit j tillfalle att profvaden verkliga
halten af deras vanskap.
Hon hade umgatts i deras hus och
de hade umgatts i hennes. De hade
slagtat den godda kalfven till hennes
ara, men de visste ocksa att hon i
slit hem icke hade nog af g0dda kali
var att slagta till deras ara.
/ sin n~uvarande fortvifiade stall
ming kunde hon icke rakna pa nagon
help fran delta hall.
- Min o~f0rsonligaste fiende ar den
ende, Sol nu kan hjelpa mig, - sue
kade hon. - Rupert Goodwin trium-
ferar, men ingen AMMAN an han kan
atergifva mig mitt forlorade barn.
Tidigt f0ljande morgon 'begaf sig
mrs Westford till en- afsides gaia i
narheten af st. James street. Da
bankiren sista gangen besokte henne
hade han qvarlemnat EFT visitkort,
hvarpa hans address, stod uppgifven.
y Men till och med delta f0rtvifade
'steg inbringade henne endast annu
en- gackad forhoppning. Mrs West
ford traffade ingen AMMAN an banki-
rens kammartjenare, James Spence.