Svenska monitoren., 1905-03-24

alldeles nykter af forskrackelse, och
nu strackte han ut sin arm och ro-
pade:
- Tillbaka, man, | Guds och ALA
helgons namn! Tanker | oskara he'll
gedomen!
Manner studsade EFT 0gonblick, va
ma som de voro att v0rda sin prest,
och han begagnade sig deraf. Han
reste upp den fallne och stallde sig
framfor honom. Under Diet att han
~fortfor att tala till folket, drog han
sig baklanges mot kyrkan:
- veten I icke, man och br0der, sa-
de han, att denna kyrka ar en- helig
fristad. dit en- hvar eyer raft att fly,
som hotas af fara eller valid?
- Menen I, fader, shrek en- bonde.
att jag icke kanner lagen? Den drap-
ties arfvinge har raft att d0da drapa-
rem vid den draptes fotter, och vi arc
ALA sinnade att bista arfvingen der
till.
Menen I, kara vanner, att icke
afven jag kanner lagen? sporde pre-
stem. Men Guds lag ar afven manni-
skors, och den sager: Inlet valid far
forofvas / nina gardar, der skall frid
rada.
Tagen l m0rdaren / edert hagn,
fader Anund? SADIE en- AMMAN med lal-
lande stamina.
' = bet hade jag sannerligen icke
vantat af var vordige fader och kyrko-
herde. ropade en- tredje. ia, han har
val tagit for mycket till basta och vet
icke, hvad han sager. Ga ur wagon,
gubbe!
Den gamle preston hade nu kommit
till kyrkod0rren, men en- omild hand
nom alter derifran.
- We den, som f0rgriper sig pa Her.
rams tjanare! Hans hand skall for
vissna, SADIE fader Anund och frigjor-
de sig fran sin motstandare med en-
kraft, som man Ell skulle ha vantat af
honom. M stod han alter vid dorren.
Medan hans ena hand trefvade med
nyckeln efter laset, strackte han ut
den andra, som bar EFT krucifix, mot
de ~uppretade mannen. Han h0jde kor-
set Oliver slit hufvud och ropade:
- den korsfastes MANN, laten NOR
daren komma in / ~helgedomen till bot
och battring. Han hade nu nyckeln
| dorren.
Han tanker fralsa mordaren, Ia
ten icke bedraga eder af hans tai, ro-
pade nagon 1 hopen.
- Jag will ingen bedraga, svarade
preston med hog rost, | detsamma han
0ppnade d6rren, skot in herr Torgils
och tillsl0t den.
Eft sorl af vreda roster h0rdes och
inifran kyrkan ropade Torgils Bosom
med matt stamina:
Kommen in, fader Anund!
Men den gamle aktade intetdera.
Han stod der vid kyrkodorren, hog
och vardig, och han talade till menlg-
heten med ljudande stamina:
Gan hem, sockneman, och lat
somnen doda olet i edra hufvuden.
Och tanken j morgon efter, ON l vii
jen drapa den, som nu funnit sin fri
stad i h~elgedcmen. | veten, huru |
aflades att fa denna kyrka forklarad
for fridskyrka. Ar Diet nu eder me-
ming att saliva kranka den frid, for
hvilken J 5jorden outstanding till BIZ
skopec c n ~lagmannen?
V villa bfott strata den, som
m0rdat, genmalte en- tvekande r0st /
hopen.
ON han an ar skyldig, sa ar han
nu ! helgad fristad, SADIE preston.
+ Ar Diet eder mening, fader, att vi
skola lemna Axe ohamnad? inf0ll en-
ung man och kom alldeles fran till
preston. Veten I, huru mycken glad
je han forde iran gard till gard, fran
lag till lag? Diet forefaller mig, som
wore Diet gladden., hvilken blifvit NOR
dad och som/vi jordat har / kyrkan /
dag.
Presten lemnsde hans ord utan svar
han hojde korset och SADIE:
Frid vare eder! Gan hvar och en-
till slit hem.
Och menigheten lydde. De gingo
bort liksom straffade barn, somliga
harmsna, andra angerfulla, nagra trot-
siga. De s0kte reda pa sina hastar
och vapen, och ON en- kort stund var
ALT omkring kyrkan stilla och tyst.
Presten stod annu qvar vid d0rren.
Han sag. huru den enc efter den andre
drog bort. Sa suckade han tungt och
0ppnade dorren. Diet foref0ll honom
nastan, som han svikit babe den .d0de
och hans barn. men han kunde dock
icke handla annorlunda. Hans kyrka
var EFT fridens hem, och han horde
s0ka att frid HOLES der, afven ON Diet
kostade k0tt och blod. Han var ju
dock manniska och begreppet ON
slagthamdens rattfardighet var djupt
rotad hos der tidens man.
8.
E. A-k4 l- ...N