Svenska monitoren., 1905-05-05

I fera ar lag han sjuk hemma, pla-
gades af verk och s~0mnl0shet, lyssna-
de pa hustruns traitor och t0mde van
| vardnadens och osnygghetens kalk till
sista droppen.
Slutligen blef han ford till socknens
| sjukstuga; Diet hade kommit brand
! ena benet, sa att Diet maste tagas af.
| Dertill hade han en- mangd andra sjuk-
domar: hjartfel, ogoninflammation m.
/ m. Jag tror icke Diet fanns en- enda
stund pa dagen, som han a utan sva-
rare eller lindrigare plagor.
Men jag har aldrig sett nagonting
sa taligt, sa liksom upphojdt Diver
| ALT hvad klagan och bitterhet will sd
| ga som gamle Per Ersson fran Ska
gen. Ibland da plagorna voro ALT for
| svara, brukade han sakta qvida som
, EFT sjukt, sofvande barn, men ALT e.
mellanat fl0g der ofver hans lappar
| EFT litet vackert humoristiskt loje, Gk-
som hade han smalett at sin egen jam
| mer.
Han tycktes mig ara langt, langt
bortom den period / lifvet, da man
kan kama smarta ofver gackade for
hoppningar. bet var, som ON han
| gisvit upp ALT, till och med onskan
att ia en- liten stunds frihet fran pla-
gor. Men / hans undergifvenhet fanns
| intet af bitterhet eller kali resignation,
endast EFT slags sublimt lugn, som likt
en- skon, allvarlig ton uppsteg ur den
| djupa hvila i Gud, som vaggat ALA
hans stalls tankar och dr0mmar till TO.
For mig blef han Diet h~arligaste tros-
vittne, en- maktig dragning fran sma,
tryckande tillfalligheter till Diet stora
vasentliga, Diet mot hvilket tidens fr0j-
der blekna och dess bekymmer mista
sin udd. | nina tankar sammanstallde
Jag honom alltid med de heliga mar
tyrerna, och | inbillningen sag jag ho-
nom frigjord lycklig, omgifven af sam
ma segerglans som de. / hans narhet
f0rnam jag Diet, som man sa sallan hor
i lifvets brus: den rena, klara tonen at
! samklangen mellan den manskliga vii
jan och den gudomliga med ALA dess
! for oss dolda bevekelsegrunder. Och
| Iiksom martyrernas blod var EFT utsa-
| de, ur hvilket uppspirade frukter af
| tro och karlek, sa blefvo hans krossa-
de lefnadslycka och hans grymma pla-
gor, burma med en- hjaltes leende, for
hela hans omgifning EFT heligt utsade
i deras hjartan. Och hvilken frukt
delta utsade bar i sig, skall bli en- at
dessa skona evighetssanger, som en-
gang skola ljuda langt, langt bortom
tidens stormar och strider.
Jag var hos honom julaftons formid'
dag dagen imam han dog.
ia, froken, SADIE han, da han flick
Sc mig, nu, nu ar jag andtligen vid
gransen.
Eft leende drog ofver hans lappar,
och han sag framfor sig med en- dr0m'
made blick, liksom hade han redan
uppfangat en- skymt af Diet hemlig'
hetsfulla landet dit han sa lange lang
tat.
- NJ ar nj lycklig, Per Ersson, sade
jag och lade min hand ofver hans.
- ia, svarade han, sa lycklig. Lif.
vet har varit tungt och besvarligt =
m0da och arbete men nu ar Diet for
bi och gl0mdt alltsammans. Jag kom'
mer int mer ihag verk och plagor,
Gud har redan aftorkat ALA tarar fran
J nina 6gon. rTHaag
I Ar Diet ~ingenting sarskildt nj on
skar? fortsatte jag.
- Nej tack, svarade han leende, jag
har int nagra 0nskningar mer, liksom
jag inte har nagra minnen. Alt har
, f%0rsvunnit for den underbara frid jag
kanner, da jag nu ligger och lyssnar
efter min fralgayes steg.
Da jag kom tillbaka pa ~juldagens
midday var han d0d. Sk0terskan be,
rattade mig, att han gait hem vid den
heliga nattens tolfslag, och att de 81,
sta ord, som glngo oliver hans lappar,
voro de himmelska harskarornas
sang: cara ware Gud i holden och frid
pa jorden."
Jag stod LANCE och betraktade no,
nom, der han lag med handerna hop.
knappta och den stackars kroppen,
som varit sa plagad, nu %forsjunken
dodens hvila. Hans ansigte hade EFT
nastan f0rklaradt uttryck, der fanns
Oliver dessa tarda drag icke en- reflex
af de lifvets oval, han | sa rikt matt
fatt utharda, endast af den glade han
kant / befrielsens 0gonblick. Oct sista
svaga ekot fran denna helgade ande
var en- flakt af glade.
Hvart gick han val, da han brackte
bojorna och lemnade sin stofthydda?
De finnas, som vaga saga. att han gick
till forintelsen, att hans sjal icke var
annat an en- kraft, som slocknade, EFT
illus som blastes ut af d0dens kyla.
Men jag sager, att han gick till EFT lif
af frihet och harlighet, som intet 0ga
J sett och intet ora hort, och som / in
4 oan pnSnpicEac bi9rta Sr upnctiOof