Svenska monitoren., 1905-12-22
T~rettiOandra kapitIea.
En- gammdl bekdnt.

En- gammal bekant.
Klara Westford befann sig just l en-
af de NEST trafikerade gatorna, d.
hon pl0tsligen horde slit MANN nam
mas af en- stamina, hvilken tycktes
henne vara f0runderligt bekant och
erinrade henne ON hennes lyckligaste
dagar. Hon spratt till som ON hon
blifvit vackt upp ur en- forfarlig
drom, och en- svag rodnad spridde
sig 0fver hennes bleka ansigtsdrag.
En- hand lade sig vanligt pa hennes
arm.
Hon vande sig ON och hennes bile
kar folio pa en- ung mar med manlig
hallning, solbrandt och vaderbitet
ansigte.
Mrs Westford! - utbrast han,
basta mrs Westford, ar Diet verk-
ligen ni3 Jag ar h0gst forvanad Oliver
att m0ta err salunda har i London till
fots och alldeles ensam.
Klara Westford sag f0rvanad
pa den talande. Hans ansigte fore
kom henne i borjan alldeles fram-
mande, men roster kom henne att
tanka pa forntiden.
Nagra sekunder betraktade hon
stillatigande den unge manner; der
efter 0ppnade hon lapparna och utta-
lade namnet:
- Gilbert Thornleigh!
ia, den vaderbitne framlingen var
verkligen ingen AMMAN an Gilbert
Thornleigh, forste styrman ombord
pa Liljedrottningen.
Gilbert! - utropade Klara West
ford, - ar Diet verkligen nil
ia, min basta mrs Westford,
den man, SON star har framfor er, ar
jag self och ingen AMMAN. Jag har
ofverlefvat skeppsbrottet och pa min
resa langs kusten af Afrika har jag
mast genomga de st0rsta faror och
forsakelser af ALA Stag; jag hade slut
ligen nastan uppgifvit hoppet ON att
nagonsin mera satta min fot pa en-
gelsk botten. Nj kan icke f0restalla
huru glad jag nu ar Gver att aterse
de gamla bekanta g~atorna, att mota
kanda ansigten och att alter h0ra mitt
modersmal talas omkring mig. Be
h0fver jag val f0rsakra er ON huru
innerligt Diet glader mig att aterse
er, mrs Westford2
- Och likval, min basta fru, -
tillade den unge manner, pl0tsligen
forandrande sin ton och med angslig
%forundran betraktande Klaras an
sigte, smartar Diet mig att Sc er sa
blek och sorgsen, sd helt olika mot
da jag sist sag er Hampshire. Och
er dragt, nj ar jul djupt sorgkladd.
Store Gud. Violetta skulle val icke
vara = dod2
Sjomannens bruna ansigte blef pur-
purrodt da han med darrande rost
framstalde denna fr$ga.
Nej, mel, hon ar icke d0di-
svarade mrs Westford med halft
forundrad, halt tankspridd ton.
Men jag ar saker pa att enaeller
AMMAN olycka drabbat er, utbrast
Gilbert Thornleigh. Nj ser sa be-
drofvad ut. Nj ar sjuk: jag ar nastan
saker pa att nj ar sjuk.
- ia, jag ar sjuk, svarade Klara.
- Gatan, i hvilken vi nu befinna oss,
Upper rundt omkring for nina ogon.
Jag f0rstar intet af alltsamman. Jag
moter er har - or, SOM jag trodde
vara dod och borta. Nj blef saledes
raddad vid Liljedrottningens skepps-
brott pa afrikanska kusten?
= ia, jag och trenne matroser be-
slutade att simma j land fran vraket.
bet var EFT temligen svart arbete, ty
Diet val ingen vanlig stormil, som ka-
stade Liljedrottningen mot klipporna
sa att Diet gamla timret brast i tusen-
de splint, alldeles som ON man Stun
gat EFT vinglas mot ~gatstenarna. vi
hade endast vara raddningsboiar och
vara starka armar att lita pa, dock
nadde vi slutligen land, deremot
J gingo de stackars karlaE. som s0kte