St. Paul tidende. [volume] (St. Paul, Minn.) 1902-1928, 1905-03-03

----
hvad du mere skal g6re!'
"Jeg har like noget at give" sagde den be-
drGvedeModer, ..men jeg vii gaa for dig til Yer
dens Ende."
ia, der har jeg like noget at gore" sagde Ko-
men, men du kan give mig dit lange, sorte Haar,
du we'd nok selv, Diet er sk@nt, og Diet kan jeg Tide
Du skal faa init hvide igen, Diet er altid noget!'
"Forlanger du like andet," sagde hun, "det
giver jeg dig med Gl@de!' og hun CAV hende
sit smukke sorte Haar og fix den gamles snehvide
igen.
Og saa gik de ind i D@dens store Drivhus,
hvor Blomster og Tracer vokste underligt incl
lem hverandre. Der stod fine Hyacinter under
Glasklokker, og der stod store, blomstrende Pc
oner; der vokste Vandplanter, nogle saa friske,
andre halv syge, Vandsnogene lagde sig paa dem,
og sorte Krebs klemte dem ON Stilken. Der stod
dejlige Palmetreer, Eye og Plataner, der stod
Persille og blomstrende Timian; hvert Tre og
liver Blomst havde sit Navn, de ware liver ct
Menneskeliv, Mennesket levede endnr1, en- i Kina
EN- i Greenland, rundt onkring i Verden. Der ware
store Tracer i smaa Potter, saa at de stod saa for
kuede og ware fardige we'd at sprange Potten
der var ogsaa mango Steder en- lille, kedelig
Blomst fed Jord med Mos rundt ON og dagget
og plejet. Men den bedr@vede Moder b@jede sig
over allie de 11indste Planter og h@rte linden i dem
hvor Menneskehjertet bankede, og imellem Mil.
1ioner kendte hun sit Barns.
der er Diet" raabte hun og strakte Haanden
I'D over en- lille blaa Krokus, som hang gansk@
syg til den enc Side.
"R@r like we'd B1onsten!" sagde den gamle
Kone, men still dig her, og naar saa Ogden kom.
mer, jeg venter ham, f@r jeg we'd Diet, lad ham da
like rykke Planter op, og tru du med, at du wi
gore Diet med de andre Blornster, saa bliver han
bange; han skal svare Vor HERE til dem, inger
TOR rykkes op, f@r han giver Low"
Med ct susede Diet iskoldt igennem Rummet
og den blinde Moder kunde merke, at Diet val
Ogden, som kom.
"Hvor har du kunnet fnde Vel herhen p
spurgte han, "hvor kunde du komme h,rtigere
end jeg?"
"Jeg er en- Moder!'' sagde hun.
Og Ogden strakte sin LANCE Hand hen imod
den lille, fine Blomst, men hun ho1dt sine, Hander
fast ON den saa tact og dog bange for, at hun
skulde r@re we'd ct af Bladene. Da bl@ste OGDEN
paa hendes Hander, og hun f@lte, at Diet var kol-
deere end den ko1de Wind, og hendes Hender faldt
matte ned.
D kan dog like gore noget imod migY'
sagde Ogden.
"Men Diet kan Vor Herre!' sagde hun.
"Jeg g@r kun, hvad han vil!!' sagde Ogden.
leg er hans Urtegaardsmand! Jeg tager allie
hans Blomster og Tracer og planter dem I'D den
store Paradisets Have i Diet ubekendte Land, men
hvOr1edec do der ar hx,or1odoe do~ 90 4kr
jeg like sige dig?
CIV mig NIT Barn tilbage!' sagde Moderen
og grad og bad; med ct greb hun med hver
Hand ON to smukke Blomster tact we'd OF raabte
til Ogden: "Jeg river allie dine Blomster af. for
jeg er i Fortvivle1se!"
"R@r dem like p sagde OGDEN. "Du siger, at
du er u1ykkelig, og nu vii du gj@re en- anden Mo-
der lige saa u~lykkelig ="
"En anden Moderp sagde den stakkels Kone
og slap straks begge Blomsterne
"Der har du dine 0jne," sagde OGDEN, "jeg
har fsket dem op afS@en, de skinnede saa st@rkt
Jeg vidste like, at Diet var dine, tag dem igen,
de ere endnu klarere end f@r, Sc saa ned i den
dybe Br@nd tact we'd, jeg skal nevne Navnene
paa de to Blomster, du Wide rive op, og du ser
deres hele Fremtid, deres hele Menneskeliv, ser
hvad du Wide f%orstyrre og @de1agge.'
Og hun saa ned Br@nden og Diet var en- Lyk-
salighed at Sc, hvor den enc blew en- Velsignelse
for Verden, Sc, hvor megen Lykke og Gl@de der
udfoldede sig rundt ON. Og hun saa den andens
Liv, og Diet var Sorg og N@d, Radse1 og Elendig-
he'd.
."Begge Dele er Guds Vilje!' sagde OGDEN
"Hvi1ken at dem er Ulykkens B1omst, og hvil-
ken er Velsignelsens?' spurgte hun.
"Det siger jeg dig like" sagde OGDEN, 'men
Diet skal du vide at mig, at den enc Blomst var dit
eget Barn, Diet var dit Barns Skjabne, du saa, dit
eget Barns Frentid.'
Da skreg Moderen at Skrek: "Hvilket af dem