Svenska monitoren., 1905-10-27
SjuttOnde kapitlct.
Odets lex.

Under Diet Violetta borjade sin bana
j teatern, forsokte ocksa Lionel att
skaffa sig en- inkomst SON artist. Han
samlade samman en- del aqvareller
och pennteckningar, hvilka lyckli-
care dagar tienat honom SON en- an
genam forstroelse under lediga tim
mar, och med dessa sina arbeten
under armen skred han en- mork och
regnfull dag genom Londons gator
tills han kom till Regent street,
hvarest han gick in i en- Store box
handel.
Ire eller fyra modeherrar stodo
sysslol0sa der. De kastade en- till
halften likgiltig, till halften foraktlig
blick pa f~ramlingen, hvars luggslitna
rock och af regnet drypande haiti
tydligen f0rradde hans klena ekono-
miska stallning.
Lionel Westford narmade sig disken
och 0ppnade efter nagra fa inledande
ord sin medhafde portfolj. Bokhand-
laren sag med storsta beredvillighet
igenom hans skizzer. De vittnade ON
babe medf0dd talang och genom fit
f0rvarfvad teknisk skicklighet, for
sakrade k~0pmannen, men olyckligt-
Wis voro de alldeles oafsattliga.
Lionel Westfords kind bleknade da
han horde denna harda dom och sag
sig gackad j slit sista hopp.
Jag begar intet h0gt pris! -
SADIE han med feberaktig flyer.
Bokhandlaren skakade pa hufvu-
Diet.
Alldeles om6jligt, SADIE han,
= jag har mer an nog af dylika
k~onstsaker, och Diet ar endast ringa
utsigt till att kunna afyttra dem.
= Men mahanda nagra andra tailor
kunna blifva lattare att salja -.
= Nej, nej, Diet tjenar till intet att
nj gor er nagot hopp derom. unge
here. Nj m&ste forst hafva vunnit
EFT MANN som konstnar, - svarade
konsthandlaren otaligt.
Lionel slog portfoljen samman och
beredde sig till att afagsna sig. Hans
ansigte var likblekt och de askgraa
lapparna darrade, under Diet EFT ut
tryck af Wild smarta lyste i de feber-
aktigt tindrande ogonen.
Han narmade sig dorren, men STAN
made plotsligen.
Framf0r honom stod en- qvinna af
blandande sk0nhet.
De stora, mandelformade 0gonen,
halft beslojade af de langa, silkeslena
0gonharen, hvilka gafvo den stra-
lande blicken en- dampad, sammet-
liknande CLANS, erinradeom Correggios
madonnabilder. Den klara, olivfar-
gade hyn forbade hennes sydiandska
harkomst..
Lionel Westford var sa helt och
ballet f0rsjunken i betraktandet af
den skona obekanta, att han icke ems
observerade den aktningsvarda ma
trona, som atfoljde henne. Nagra
minuter stod han som fastvuxen till
golfvet, derefter skred han hastigt
forbi henne. Men till hans forvaning
vande sig den unga damen ON och
foljde efter honom bort mot dorren,
och efter en- kort, hviskande ordvex-
ling med sin aldre f0lieslagarinna
lade hon sin lila behandskade hand
pa den unge mannens luggslitna rock
arm.
Ga icke annu, - SADIE non half
h0gt med bedjande r0st, = jag har
nagot att saga er.
= Jag star till er tjenst.
Till er tjenst.
Huru kallt och formelt lydde icke
delta svar, och dock kande han att
denna stralande qvinnoskepnad aldrig
skulle utplanas ur hans hjerta.
Med hatten i hand afvaktade han
hvad hon vidare hade att saga ho-
nom.
Hon tycktes for 0frigt ara annu
mera forlagen och f0rvirrad an han.
Hennes kinder voro purpurroda
och de m0rka, tata ~fransarna sankte
sig helt och hallet ned Oliver hennes
stralande 0gon.
Och dock var Diet endast och allie
mast en- kansla af medlidande, som
formadde henne att tilltala Lionel
Westford.
Hon hade varit vittne till hans SAM
tai med bokhandlaren, hon hade sett
dct fortvilade uttryck, som gled Oliver
den unge mannens likbleka ansigte,
da han narmade sig dorren for att ga,
och genomtrangd af m%edlidande for
honom hade hon beslutat att ON moi
] ligt, hjelpa honor