Svenska monitoren., 1905-06-16

Pa ilSh. Dct at Diott Diou, SoM tAyeSh'
Slit nu ned vid min hard. du Dor ara
trott efter en- hel days vandring | sko-
garna.
Esbj0rn var verkligen tr0tt, och var
men kandes sa behaglig. Han drog
fran EFT brod och lemnade den gamle
skogsmannen. Denne vande pa Diet
och sag pa Diet fran ALA sidor.
Delta br0d har Hillevid bakat,
SADIE han och spande sina 0gon for
skande | sin CAST.
bet ar SAINT, svarade denne, delta
brod har Hillevid bakat.
Men da kommer du ju fran Fro
berga, SADIE den gamle m~isstroget.
ia, gamle fader, svarade Esbjorn,
Jag kommer derifran och aktar draga
dit tillbaka. men jag har tagit miste
ON leden.
En- ungersven som du tager nog
icke miste ON leden, SADIE skogsman-
men med atervaknadt misstroende.
Far han miste ON leden, sd torde en-
mo vara med | spelet.
Menar du Diet, gamle fader? gen.
malde Esbj0rn. Du har icke sa oratt,
Den gamle skrattade. All, jag har
icke gl0mt, huru Diet var ungdomen,
fast jag nu ar vorden gammal, menade
han med en- smaslug blinking.
Den gamle sysslade | kojan. han Ia
de we'd pa gloden. den stekta fogeln pa
EFT brade, hvilket tjanade sasom fat,
och satte fran Diet pa en- kubb, hvilken
tjanade till bord. Till dryck bjod han
skummande nymjolkad getmjolk.
Jag har fyra getter, SADIE han,
de arc min rikedom. Det ar icke man
ga skogsman som ega en- sadan hjord
de ia n0ja sig med vatten till dryck.
Huru lange har du lefvat har |
skogarna, gamle fader? sporde Es-
bj0rn.
Stu vintrar svarade den gamle,
och jag kommer val att do har ! sko-
garna, och jag sorjer der0fver, ehuru
icke endast for mig sjalf, tillade han
dystert. Men latom oss nu alta och
dricka och vara glada. Efter maltiden
gifver du mig en- sang. Diet var langa
ar sedan jag horde din fader qvada
- men jag minnes Diet som wore Diet J
gar.
Den gamle fo~rdjupade sig j tankar.
och Esbj0rn at i tysthet och undrade,
ON han kunde vaga att anf0rtro sig
at den gamle skogsmannen.
Da han att, sporde han, hvad skogs-
mannen hort for sang af hans fader,
och da denne svarade att hans fader
sjungit ON riddarens d0ttrar ! Elfva-
bold, borjade Esbjorn lata denna me-
lodi sakta klinga fran sina strangar
och smart sjong han orden. Men da
han sjong ON den af nacken bortforda
flickan, ram honom sa i hugen hans
egen bortf0rda syster att han knappast
kunde sjunga visan till slut. Hans
r0st darrade och tarar trangde sig
fran i hans 0gon.
Da han slutat, SADIE den gamle
skogsmannen: Tack for sanger! Du
sjunger den dock icke, sasom din ia
der sjong den - du ar en- alltfor vek
sven. Name du ar en- f0rkladd mo?
Nej, du har jul skagg men du later
sanger ga dig alldeles for mycket till
shines.
- Gamle fader, SADIE Esbj0rn. ON
jag later sanger ga mig mer an tillbor-
ligt till shines, sa ar Diet derf0r att
afven jag har en- syster, som blifvit
bortford.
Saa. sporde den gamle, af nee
ken?
Nej.
Var hon van, borjade alter den
gamle, da kunde mahanda en- here
man falla pa Diet oradet att fora bort
henne.
De fredlose hafva rofvat henne
fran min morfader och mig / dag, sva-
rade Esbjorn, och Diet ar henne jag
spanar efter har ! skogen, ON jag kun
de finna henne. M vet du mitt aren-
de, men jag vantar af dig att du star
mig bi | att soka - och icke forrader
mig.
Sta dig bi. mumlade den gamle.
Huru skulle jag kunna hjalpa nagon?
Jag haller mig alltid ur wagon for de
andra skogsmannen - och icke en-
dast for min egen skull. Jag ar gam
NAL, ser du. Hade Diet varit / min ung-
dom, da skulle jag icke varit sen. jag
kunde babe handtera hagen och spju-
tet, jag visste val att svinga babe
svard och yXa - men nu. ALA he'll
gon sta dig bi, jag f0rmar ~ingenting.
Atminstone torde du kunna saga
mig, huru leden ligger har i skogen,
och hvarest andra fredlose arc att
traffa.
bet skulle jag val kunna, SADIE
den gamle. men ON ofard rammar dig,
skyll da icke mig.
bet lofyar jag, smSlog Esbj0rn,
ty de doda wanda icke alter och ankla-
ga nagon.
Ar du saker derpa, min sven?
borjade den gamle med en- rost. som