Svenska monitoren., 1905-01-06
karare am ALA andra manni.

halla Diet. Hyad kan hon vara for dig?
Dor int jag - din son - din hustrus
son vara Diet karaste du har / lifvet.
Lat oss halla af hvarandra igen som
forr!
ar du galen? ropade fadern.
Hartard steg upp.
Ma, SADIE han / lugnare, kallare
ton, eftersom du int will h0ra pa din
son, maste han tala till dig som man.
Jag maste ha mod att saga och sta for
hvad jag har gjort.
Albrekt horde knappt pa honom.
Han hade slitit upp kuvertet och og-
made igenom raderna. Eft gladt, omit
leende flog Oliver hans ansigte. Men
Hartard var blind for Diet ALT inom
honom skalfde af sinnesrorelse Oliver
Diet han nu maste bekanna. Sasom
mar flick han eli lata anklaga sig. Oct
maste han atminstone forekomma.
Alexandra var har i matt, SADIE
han.
ildi - hol
Och jag visade bort henne!
= Visade bort henne? utropade han.
Hennei Vet du hvem?
Hartards hjarta stod stilla af
skrack. Hans fairs ansigte hade blif-
Wit morkt, adrorna / hans parma svall-
de, hans a~ndedragt gick tung och flam-
tande.
Hon SADIE Diet. Din blifvande
hustru! Men jag will int tro Diet, will
int tro att du har ljugit och bedragit
mamma -
- Du... du 49,.
bet af den plotsliga yreden franz
kallade skymfordet kom Ell Oliver AL
brekts lappar. Hans ogon hade blifvit
stirrande, lapparne blaa, raseriet qvaf-
de honom.
Hans kropp var annu for svag att
sta ut med den valdsamma sinnesro-
relsen. Hans hufvud sj0nk tillbaka mot
kuddarna.
bet sag ut som ON han var sansl0s.
Hartard SHREK till. Nagra sekunder
stod han radios, eli maktig sig sjalf.
Derpa f0rsokte han hjalpa fadern och
ropa honom tillbaka till lif.
Men Albrekt lag alldeles stilla och
tyst.
Blot pa hans %andedrag och pa en-
nastan omarklig rorelse af hufvudet,
liksom for att afvisa all hjalp, markte
Hartard att han maste vara vid sans.
Hopkrupen lag han qvar pa kna vid
sangen, vantande och lyssnande. Vid
hans fotter pa skinnmattan lag brefvet
oppet med Diet skrifna vandt mot ho-
nom. Hans blick hangde vid Diet. Eft
oemotstandligt begar drog hans huff
vud ALT djupare och djupare ned.
Spannande sina knutna handler mot
golfvet bojde han sig framat.
Brefpapperet lag alldeles / en- ljus-
strimma fran lampan, som klart be-
lyste Alexandras stora, vackra still.
Han Taste Diet.
min stackars, kara Albrekt. ON
din olycka har jag hort och ocksa ge-
nom Calatin, Zwota och doktorerna
fatt veta att ingen fara foreligger.
Hvad jag ar ledsen att jag int kan
komma till dig! AT pur sympati med
dig vrickade jag foten / gar qvall,
strax efter Diet du hade FART, och ma
ste nu ligga en- vecka. Efter hvad jag
hort lar du redan kanske / ofvermor-
gon ia tara ut. Kom da till mig och
ge mig din forlatelse for att jag just
nu, mar du kunde behofva mig och
min ward, lemnar dig / sticket. Tusen,
tusen hjartliga helsningar fran
din Alexandra"
Hartard lutade hufvudet mot sang
kanten. Han hade blifvit rod anda
upp till harfastet.
Hon LOG - hon skonade derfor
att hon alskade! Och han?
Store Gud! I! Han hade / sin sjalf-
viskhet Ell formatt tygla slit hat.
Hans far rorde pa sig, och Hartard
sprang upp. Albrekt sag pa honom.
Sonen bafvade for ~likblekheten / Diet
alskade ansigtet, for Diet stranga all
varet / dess drag.
Med sankt hufvud stod han och van
tade.
Lange sag fadern pa = djupt,
men utan r0relse, fast och obevekligt
som odet.
Sa talade han - endast nagra ia
ord med nastan tonl0s stamina.
Men de Triangle som d0dande pillar
in i Hartards sjal.
- bet du har gjort skiljer oss at.
Jag har ingen son mer. Ga!
Hartard lyfte upp hufvudet. Hans
lappar rorde sig -.
Albrekt gjorde en- rorelse med han
den.
= Ga! SADIE han hogt och fast.
Och Hartard gick.
Kleopha satt vid s~krifbordet. Till