Svenska monitoren., 1905-03-17

bid sina drommar. Hans knit skar
bilder af Diet Invita- ira, linden skanker,
och for hvarje nytt forsok blefvo dra.
gen renare, kroppsformerna mera
konstnarliga. Han var numera klo.
sterbroder | Alvastra, och honom hade
den lila landtkyrkan | hembygden att
tacka babe for den arekranta himla.
dr%ottningen pa altarbordet och for den
r0rande framstallningen af den s0r.
jande Jesu moder i sakristian. Fader
Anund kunde vara stolt Oliver sin son,
men han flick icke mera aterse honom
En- viss vanheder vidladde den, SON
var aflad ! f0rbjudet aktenskap, och
en- prests son flick icke inga / nagot
andligt samfund utan sarskild tillatel
sc af biskopen. Emund hade sin konst
sk~icklighet att tacka for att han nj
"a klosterbroder / cistercienserklost
ret vid Alvastra.
Den yngre sonen deremot nog var
Diet ju en- skam att vara en- lekare och
gycklare, men han kom som en- sol
strale till faderns ensliga hem. Han
drog med sang och klang genom Ian
Diet, afhallen af de sma, icke ogerns
sedd af de stora. Han drog fran SON
~lifsgladjens apostel midi / en- verdi al
ruelse och syndaanger / vexling med
rahet och brott.
IKE ensam stod utom ALT delta
Ala pannor ljusnade, alias blickar
glanste, da han slog slit strangaspeI
han a festens fr0jd och sorgens
frost. Han a barnets f~ortjusning
och alderdomens hugnad. Riddaren
kallade honom till att qvada ON vapen.
bragd och tornering. den unge manner
bod honom sjunga en- karlekssane
utanfor jungfruburet, gossen bad no
nom ON en- kampavisa, flickan ON en-
saga. At ALA kunde han skanka
hvad de atradde - och likval var han
en- foraktad lekare. Och nu lag han
der kali och d6d. En- daggert hade
bakifran suuckits mellan han skulder
blad, medan troligen annu en- sang flu,
tit Oliver hans lappar, glodande af kar
lex och sprittande af lifsgladje. Aldrie
mer skulle han bara frojd och gamman
till g~astabudet, aldrig mer skulle han
komma som var och solljus till sin
faders vintriga tall.
Den gamle Anund kande mordaren
bet var en- man af vapen, som man
SADIE pa denna It'd, den f0rnamligaste
| fader Anunds socken. Men hvad kun,
de orsaken vara att han dodade den
som var sd langt under honom / stand?
Den gamle p%restens tankar f0rvirrades
"Hvarf0r? Hvarfor?" sporde han sie
sJalf, men flick intet svar Derpa Dor
jade han tanka pa barnen. ON der
lila Boel anda kunde blifva en- Kristi
brud! Huru liufligt ar Diet icke i der
tysta klostercellen, mot den bullrande
oroliga verlden! Huru lycklig skulle
hon ej vara der, emot att lefva i der
syndiga verlden, der de otuktiga man
mems nander skulle stracka sig efteI
~gycklarens dotter. lystna efter hennes
fagring. De skulle tankl0st offra hen
ne at sina begar, liksom man rycker
till sig en- blomma, inandas dess val
lukt under nagra korta stunder och
sedan kastar den pa jorden att for.
trampas.
Och sonen? Han var nastan vuxen
han hade Tart sin faders konst, han
hade hans glada mod och sangens gaf.
va. ON han nu vile lata lekarens
yrke fara och egna slit lif at Gud! En-
kyrkosangares stallning ar icke lysan-
de-, den ar dock aktad, och den gamle
prestens forestallde sig, huru hans kyr-
kas laga hvalf skulle fyllas at valliud
och klang fran den unge Esbjorns
sang. ia, utan tvifvel wore delta val
basta, som man kunde uttanka for
%barnen, och de skulle sakerligen sjalf-
va finna att sa var, och foga sig efter
den gamles rad. sasom Iifserfarenhet
och klokhet foreskrefvo.