Svenska monitoren., 1905-01-06
Han f5refoll sig sialf lojlig.

icke pa.
Han tyckte att han borde blygas,
derfor att hans far icke svafyade | den
lifsfara som han i sin uppr0rda sim
restraining hade trott.
Att william som plagar oss plagar oss
lika mycket SON ON den wore verklig-
het vile han icke som en- mildrande
omstandighet medgifva for sig sjalf.
| sin bitterhet kunde han ha gjort
narr af sig for att han i sin angest ej
hade f6rblifvit sansad och oforviliad i
slit omd0me.
Hans kanslor stego till en- sadan
hold att han nastan 0nskade att Diet
annu wore fara. Han behofde EFT all.
varligt faktum for att ~rattfardiga sig
infor sig sjalf. bet fanns ingen ut
vag ur delta virrvarr for hans jagan.
de, hetsande tankar.
Han visste bara att han var olyck-
Zig.
Med girig vaksamhet hangde hans
ogon vid den pa badden utstrackta
gestalten. Han steg upp och gick fran
till sanger. Hade icke doktorerna fort
honom bakom ljuset?
For hans icke lakareogon var ia.
dern hemsk att skada.
Sa blek - sadana m0rka skuggor
en- sadan tung, dup s0mn
Hartard lyssnade och stirrade pa
den sofvande.
Han tyckte att fadern sag mycket
sjuk ut. Var Diet mojligt att han svaf'
wade i fara?
Hartards hjarta klappade valdsamt.
D0dsangest bemaktigade sig honom =
den medf0dda instinktiva angesten
for att hans far skulle kunna do, i
hvilken f0rtviflans sorg blandade sig.
Och pa Stamina gang en- hemlig on
skan att han skulle do, sd att Diet
blefve slut pa ALT - afven p hans
egen tillvaro.
Nations stillhet omsvepte ALT och
gaf nagot sp0klikt at rummet. Lam
pan stod fortfarande och brann med
EFT lust, klart sken, som ~glansande
reflekterades i en- pa bordskanten lig-
gande silfversked.
ON Diet blot varit nagon rorelse /
huset, som hade lost Hartard ur den
ma kansla af fruktansvard ensamhet!
Men ingenting rorde sig.
bet b0rjade dagas ute en- gra ton
bredde sig Oliver nejden.
Slutligen kampade en- full dubbelbe-
lysning i rummet ON att CORA ALA TO
remalen der otydliga och oskona.
Hartard slackte lampan och drog
upp rullgardinerna.
Hostmorgonen med sina tjusande,
s~ilfveraktiga farger .steg just med
drommande langsamt upp ur slit
daggbad.
Hartard 0ppnade fonstren. Han
visste att fadern 0nskade frisk luft
0fver allting. Xfven honom sjalf gjor
de den godt.
Da han alter vande sig till sanger.
ryckte han till. Hans FAIRS 0gon voro
fasta pa honom.
Papa! utropade han med EFT jul
belskri.
ALA de demoniska grubblerierna We
ko for den lefvandes klara, vakna
blick. Den of0rstorbara karleken tri
umferade.
Albrekt smalog och ~betraktade SO
men,, som kastade sig ned vid hans
badd.
- Den f0rbaskade Lobell! SADIE han
l detsamma strackte han pa sig
och hans ansigte flick dervid en- min
som ON han kande smarta.
= Markvardigt Diet gor ondt i ALA
leder!
= bet ar bast att du ligger alldeles
stilla, radde Hartard.
- Jag ar radd att jag gjort dig orc.
lig, min gosse, fortfor fadern. Men
Diet kunde ju forstas ha blifvit mycket
varre. En- sadan hufvudvark jag har
- tank, jag h~ufvudvark! bet far
man val anda int af sadant.
Den ar en- fold af nervskaknin,
gen, papa = den varar kanske annu
EFT par dagar.
Albrekt sag misslynt pa sin omlin.
dade arm.
= Och sa Diet har till! Har armen
en- gang varit ur led, kan man mar som
helst vricka den ON igen. Nej = nu
ar mitt talamod slut! Lobell far slit
asked.
Han r0rde litet pa sig. Hartard
hjalpte honom att byta om stallning.
Han tyckte att fadern annu sag myc-
ket blek och matt ut.
Du far lof att sofva dig frisk,
papa. M skall jag ga efter te at
dig och sedan tillsammans med Ba-
UNI f0rsoka badda ON at dig. Sedan
solver du sag?
AIbrekt hade svar hufvudvark, och
vid hvarje rorelse han gjorde kandes
Diet som ON ALA ben | hans kropp hole
pa att ga sender som glas. Dock hade
ho, roJop rapot clio nnn fSr Oft ISpna