Svenska monitoren., 1905-12-15
till att storta den Elskliga iickan


olycka och vanara.
bet oaktadt m&ste han fullfolja slit
beslut. Han maste genomfora sin
foresats, afven ON han derigenom
skulle t~illintetgora slit Ifs l~jufvaste
f6rhoppning.
Slutligen slog den stora herregards-
klockan elfva. Langsamt och hog
tidligt f0rklingade slagen, klangen af
dem vibrerade lange i luften och dog
slutligen bort i den stilla seminar
natten.
Lionel Westford 0ppnade fonstret
och sag ut. Icke en- ljusglimt var att
upptacka i den langa strackan ar
fonster.
ALA husets innevanare tycktes
hafva gait till hvila.
Jag will vanta annu en- half
timma imam jag lemnar delta rum,
- tankte den unge manner.
Han fruktade for att mota nagon
pa sin Wig. Han hade mycket ON
sorgsfullt uttankt sin plan och han
var NEST radd for att ljudet af hans
fotsteg skulle vacka en- eller AMMAN
latt sofvande. Men ON han val lyc-
kats att komma obemarkt utanf0r
huset, sa hade han intet att frukta.
Hvad han an finge Sc i den lila beryk-
tade nora hygeln, sa skulle intet
f0rma att rubba hans beslut.
Den derive ynglingens manliga
sial ryste icke tillbaka for nagon
fara.
, Klockan half tolf kastade han boken
ifran sig, grep sin hiatt, tog det otanda
liuset och lemnade rummet. Med
ljudl0sa och f0rsigtiga steg betradde
han korridoren, gick nedf0r trapporna
och genom entren in i matsalongen.
Han visste att d0rren till forstugan
hvarje alton blef tillast af den gamle
portvakten, hvilken f0rvarade nyck-
larne i slit eget rum.
Han hade saledes ingen AMMAN ut
vag att komma ut UT huset an genom
EFT af f0nstren i matsalongen. Dessa
voro tillslutna med massiya luckor
och tunga jernbommor, men en- stark
och behandig arm maste kunna skjuta
luckorna at sidan, sedan han inifran
uttagit bolten, som h0ll bommen till.
Med mycken f0rsigtighet b0rjade
Lionel pa delta arbete, ty Diet minsta
butler kunde ju forrada honom. Sc
dan Diet lyckats honom att ia forst
luckan och sedan fonstret 0ppnade,
gled han hastigt ned pa marken och
gick framat langs den crusade gan
gen utanf0r fonstret. Den kalla matt
vinden flagtade kring hans ~feberglo-
dande parma och gaf honom nya
krafter.
Med raska steg gick han genom
den langa allie, i hvilken han sa otta
sammantraffat med Julia Goodwin.
Nymanens bleka, silfverglansande
skifva a till halften dold af forbi-
ilande latta moln. En- behaglig val
lukt str0mmade emot honom fran
fran blomstersangarna och emellanat
fog en- uppskramd fogel upp If det
tata buskaget.
dup stillhet och oigenomtrangligt
m0rker herskade for 0frigt i den an
ga alleen.
Lionel ~fortsatte sin vag och stan
made icke forr an han stod vid ingan-
gen till grottan. Han gick in i den
och fam ogonblickligen den af hus-
hallerskan beskrifna hvalfda gangen;
han kande sig for med foten och upp-
tackle d& den 0fversta afsatsen af
trappgangen, SON f0rde ned till kali
larhvalfven.
Imam han b0rjade nedstigningen
framtog han en- stryksticka och an
tande ljuset, SON han fort med sig.
Han var, icke langt borta fran huff
vudbyggnaden, men han stod i skug-
gan af den nora fygeln och ingen af
innevanarne i Wilmington Hall
skulle, afven ON de varit uppe. kunna
hafva upptackt skenet fran hans illus.
LAngsamt och f0rsigtigt steg han
nedfor de slippriga stentrapporna;
han var n0dsakad att ga fran i lutad
stallning, ty den hvalfda gangen var
alltf0r lag for en- vuxen karl att ga
uppratt uti.
Sannolikt var Diet manga ar sedan
en- mensklig fot betradt denna trappa.
Alnslanga spindelvafvar viftade no.
nom i ansigtet, uppskramda 0dlor
och paddor kralade 0fver hans fotter.
Vid hvarje steg tycktes han vacka
en- lefvande varelse, som hittills legat
ostord i slit g0msle. H0gar af vissna
och forruttnade blad lago hopade
langs sidorna, vaggarna voro betackta
med tat mossa och giftiga svampar,
0fver hvilka den frodiga spindelvaf-
ven strackte sig.
Endast med svarighet undgick Lilo
mel att snafva pa de fuktiga ste.