Svenska monitoren., 1905-01-20

tankes 0ga, forgafves sokande den, on
hvilken hela verlden bar vittnesbord
Lifvets skriande missljud lankades
samman med manniskoandens storhet
och intelligens, v~erldsaltet framtradde
likt EFT brusande kaos, som | ALT be.
herskar sig sjalf och stortar sig held.
lost mot undergangen. Dyed och tro
blefvo har tomma ord. Gud och him.
mel ~bedragliga drommar, som ofver lif-
vet kasta EFT falskt lyckoskimmer.
Sa lankade sig tanke till tanke ON
en- stund, och den unge forskaren blef
alltmera viss ON sin seger. Han kun
de han skulle bevisa 80!
Men helt pl0tsligt upphorde han
alter, vande sig hastigt | stolen och
stirrade blek vi / Diet tysta rummet.
Genom ode natten gick, tyckte han,
en- hviskning, den ljod som hade den
kommit langt, langt ifran och endast
med moda banat sig fran:
Min alskling - min gosse!
Full af vemod och stilla klagan, dar.
rande SON af aterhallen smarta, ljod
den i forskarens sjal. Han stirrade
omkring sig, men vid hans stol stod
ingen smart gestalt, och orden, som
han inbillat sig hora af en- alskad och
valkand stamina, hade dott bort / nat
tens stillhet. Han var allena | rum
met, och likval var Diet som ON han
vantat att ia Sc nagon hos sig. bet
var ingen - han visste Diet; hon a
jul d0d, hans moder, och han, hennes
ende son, vile bevisa. att hennes tro
pa EFT lif, som Ell ser OGDEN, var en-
tom inbillning, en- fafanglig drom.
Han var nara slutet - hvarfor skulle
han standigt afprytas af dessa hemska
~fantas;er, af skuggan, som standigt
f0ljde honom? Var Diet - Gud?
Han steg upp fran bordet, gick fran
till fonstret och oppnade det. Myria-
der tindrande gnistor summo / Diet
oandliga hvalfhafvet; an bleknande
och slocknande, an flammande och
oIoldn bluuuO NC VI "a NdAuhuooht
forande budskap ON tidernas gang.
Han visste, hvad dessa stjarnor voro
- brinnande verldar, som hastade mo
undergoing eller utveckling, flamman-
de planeter i en- omatlig rymd! Han
visste Diet, och likval steg en- barnslig
tanke upp i hans sjal: minde icke des-
sa tindrande stjarnor honom ON hans
egen moder, ON skuggan, som annu
alltjamt vakade oliver honom?
Han borjade oroligt ga af och an i
rummet, och EFT skeptiskt leende for
da och da Oliver hans bleka a~nletsdrag.
Han skulle icke lyckas, han skulle
icke kunna bevisa, hvad han vile,
skuggan holl honom bunden.
Han oppnade dorren till narmaste
rum. En- tung kyla slog vid forsta
0gonblicket emot honom, men ! nasta
tyckte han, att rummet a lust och
varmt; der satt nagon vid Diet lila
bordet utmed fonstret, han kande sa
val igen de anletsdragen, han hade sa
mangen gang kysst och smekt dem,
han tyckte sig Sc Diet lila uppslagna
nyatestamentet, som alltid foljde hans
moder, Diet var som hade hon flyttat
sin ljusa, milda blick fran arbetet till
sonen och sagt:
- Min gosse, min alskling, kom och
satt dig har hos mig! Lat mig ia tala
vid dig en- stund! Kom, du behofver
hvila!
Och der han stod, tyckte han sig
kanna' den mjuka BARN, mot hvilken
han forr lutat sig sa ofta.
Eft drag af bitter smarta for Oliver
hans regelbundna drag, och med EFT
| qvafdt utrop slog han igen dorren
| SAINT fortsatte sin oroliga vandring.
Skulle han da aldrig kunna frigora sig
fran dessa minnen. dessa st0rande fan
tasier, som standigt plagade honom
och f0rtog honom hans arbetskraft.
Hvarf0r lag Diet nagot anklagande l
minnena fran modern, hvarfor nodga-
des han alltid blygas. da han tankte
pa henne? Hvarfor? Var han icke
viss?
bet ar SAINT, att han en- gang trott
sa som hans moder, och han maste
for sig sjalf erkanna, att han da val
lycklig. Han vile nu f0rneka denna
tro, men icke af nagon sjalfvisk orsak;
han s0kte ingen egen fordel, ingen ara
intet rykte. Vetande hade sa sma
ningom fort honom bort fran barn
domstron, och nu ansag han, att DEF
var hans pligt att saga manniskorna
jag har trott, men tror ej langre. Han
kande sig bunden och olycklig sd lange
han annu Ell sagt, hvad han vile saga
och gifvit skal for sina tvifvel.
Nu vile han i den sena thinner full
borda slit arbete, men bandet, son
holl honom fast vid Diet gangna, VILE
icke brista. Han hade icke mod at
i visa bort hagkomsterna fran slit lif'
lyckligaste It'd. Som en- har AT ljus;
, anglar svafvade de kring hans STA
: och gjorde honom vilsen pa vetandet
-4;-..