Svenska monitoren., 1905-06-16

at ptIol, oSh NhtSl NNhh
Esbiorn folja henne hem. Stem hade
seglat hem med Skarabiskopens ste
hare och dennes hustru, och nu mar
made sig tiden for afresan. Den gam
la Hillevid sag orolig ut och spanade
efter de fredlose, som It'd efter AMMAN
%infunnit sig vid Froberga.
jag onskar att du wore val mere
pa slatten Boel, SADIE hon dagen fore
uppbrottet fran Froberga. De- ar ju
blot kort vag dit, men mycket kan
banda pa kort vag.
- Menar du de fredlose? sporde den
samie Harald E~sbjornsson.
- SAX Stamina, hvad jag menar, sva-
rade hans syster. Det ar mycket, som
kan banda, och Esbjorn ar bara en-
sven.
- Jag kan nog taga EFT par huskar-
Tar med mig och folja dem EFT stycke
pa wagon. menade Harald.
- bet beh0fver du nog icke, NOR
fader, SADIE Esbjorn. Ingen kommer
att ofreda oss.
- Osvuret ar bast, svarade Hillevid,
och sd besl0ts att den gamle bonden
fran Fr0berga skulle folja sina dotter-
barn.
Du sag jul de fredlose pa wagon
hit? sporde Hillevid Boel.
Jag sag dem nog skymta pa va
gen. De sage olycksbadande ut med
ovardadt skagg och rifna klader. Jag
blef sa glad, da herr Knut ham upp
oss. Sedan han kom till, lat ingen
fredl0s Sc sig, b%erattade Boel.
Hvarifran kom da egentligen hr
Knut Svantepolksson? sporde Esbjorn.
- Jag vet icke, genmalde Boel. Han
red bort med sina svenner, sjalf den
sjunde, dagen imam jag for fran Why.
Han aktade nog att CORA nagra besok j
nejden ~haromkring.
= Har finnas nog inga att bes0ka,
menade Esbj0rn, eller hur franka?
Den gamla Hillevid sag undrande
ut. Kanhanda att han aktade sig till
Ulfasa, SADIE hon, men icke ligger mar
maste leden just hitat.
Dagen derpa bjodo Boel och Esbj0rn
farval och redo bort fran Fr0berga.
Diet var en- fager hostdag, Vettern lag
som en- skimrande spegel, och stran-
derna skiftade i farger, som ofvergin-
go i hvarandra och smalte samman
fran olika gr0na toner till guilt och
rodt. Barrskogen stod mork, nastan
syart pa h0jderna narmast, och skim
rade i violet not s%ynrandens grams.
Uppe i luften sag man EFT flyttfogels-
tag, som styrde mot solder. bet a
svanar.
Nj kommer hosten, SADIE Boel
med en- nick och styrde sin hast ma
got ramon de andra.
= ia, nu kommer hosten, svarade
den gamle morfadern, ALT ar inber-
gadt, akern ar sadd, linet ar smart rott,
sa b0rjar trosken. bet har varit en-
rik airing i ar. Froberga ar en- god
gard. Hvarf0r, Jefferson, kan du icke
Jenna herretjansten och sla dig ned
pa din m%orfaders gard? Det horde
komma en- husbonde vid MANN Esbjorn
nu, fastan du icke bar namnet Fla
raldsson, tillade han med en- suck.
Hvarfor kan jag icke, kara NOR
fader? undrade Esbjorn. Mar jag ar
yid Fr0berga, forundrar Diet mig alltid
att jag drager derifran, sa fager ar
garden och sd kara frander DO der.
bet wore ju EFT lugnt lif du der
finge lefva, Esbj0rn, menade den gam
Det ar SAINT genmalte Esbjorn,
men nu skyggade Boels hast och satte
af | ~fyrsprang framat leden. Esbj0rn
~skyndade att f0lja henne, men imam
han hunnit sin syster, tradde en- man
fram ur skogen, fattade EFT raskt tag
j betslet. drog hast och ryttare med
sig mat skogen. Da Esbj0rn ham till
den plats, der den frammande kommit
fran ur skogen, voro de bada f0rsvun-
ma. Esbj0rn forde sin hast mat sko-
gen at Stamina hall, men han kunde
ingen sc, hur han an spanade. Skogen
var tyst och stilla, trad stod vid trad,
mOssan var frisk och gron och tackle
marker som en- sammetsmatta Intel
spar, ingen stig, lnte: ljud lemnade
nagon uppenbarelse ON hvart mon ia
git vagen.
Esbj0rn noll stilla och lyssnade. M
horde han en- gren knaka, derat skulle
han rida. Mel, Diet var den gamle
fadern. som kom, icke Boel. Ynglin-
gen och gubben Sage pa hvarandra
med hapnad, bada tego.
De fredlose! framstotte Harald.
o. jag dare, som lat Boel rida
framfor oss, ropade Esbjorn. Jag IL
tade sa sakert pa att de icke skulle
v3ga angripa. da vi voro fyra man.
De angrepo icke heller. svarade
Harald, de stulo bort mon midi for
yara ogon.
/ kannen skogen har battre ain
jag. morfader, atertog Esbjorn, hvart
skola vi stalla var kosa; och hur skola
wi kunna snara nm dpmo