Svenska monitoren., 1904-02-26

| MAI Jag OInIn ~ iSSh, bhdll Jdt
min sjal laga att nj bli Qvickare
yandningarna!
I'm karl, som tycktes vara nyss upp
/, stigen, kom smaspringande fran til
andan az wagner Ludwig bad honon
klifva upp och lossa nina rep SAM
resa upp mig mot v~agnskanten,
Och tag bort Diet der kadavret!
tillade han raft. Doda betala ingen
afgift. Sa ia, nu Dir Diet battre. Och
! gif honom sen litet vatten. Han kom'
mer sig nog.
bet gjorde jag ocksa, men till en-
| borjan, da blodet alter b0rjade cirkule'
| ra der Diet sa lange varit tillbakahGl
! let, led jag grymma smarter, och mar
jag f0rsokte tacka Ludwig, tycktes
min tunga vara alldeles for stor fol
munnen. Men jag kunde ju nu sitta
uppe, stracka ut nina lemmar och till
och med fora handen till munnen
| Hoppet yaknade alter I min sjal. Nina
tankar flogo tillbaka till Marie Wort
Hennes bleka ansigte och stora ogon
stodo sa tydligt framfor mig att NINA
6gon fylldes af tarar. Vidare tankte
jag pa min matmor. Och pa waid-
grefven. Han, stackars man, a utau
tvifvel dod. Men de 0friga lefde -
lefde och skulle smart halla sig till
mig eller till hvilken AMMAN som helst
for att "a hjalp. Vid denna tanke blef
jag alter mig sjalf. Jag skakade af
mig den %forflutna nattens smartor,
sl6het och fortviflan och tog alter lif-
vets b0rda pa nina axlar. ON min
fyndighet eller / brist derpa nagon
lyckng tillfallighet kunde radda oss,
sa skulle jag nog a pa min vakt.
Jag hade annu EFT par dagar pa mig,
och en- resa kan ju erbjuda manga
lampliga tillfallen
Ludwig gaf mig litet mat och en-
klunk ur sin flaska. Jag tackade no
nom annu en- gang.
- Nj dr. en- hel karl, SADIE han med
en- axelryckning. bet a skada att
nj skulle sno ert eget rep. Och hvad
de har harhjartade stackrarna betraf-
far, fortfor han med en- foraktfull sido-
blick pa vara olyckskamrater, sd will
jag inte ge en- styfver for dem. Att
kalla sig soldater och tjuta som qvin-
nor. Fly fan! Det riktigt Wander sig
i magen, da jag tanker pa dem.
For min del tyckte jag att had jag
sag fran vagnen var annu mera ned
slaende. l ALA riktningar r0rde sig
grupper af kerlar, sysselsatta med att
begrafva de d0da, gifva nadestotet at
sarade hastar och hopsamla bytet. En-
adjoining h5ll pa att drifva de STAG
kars ramande kreaturen, som redan
voro alldeles uttrottade, tillbaka sam
ma vag som de kommit genom passet
och uppf0r flodbanken. En- n af-
defining sysslade med att stalla till rat
ia de upp- och nedvanda vagnarna ell
Ter slSpa dem bort fran dalens nedre
knda. 0fverallt syntes karlar arbeta
och under hojtande och svarjande
sparka de kringspridda liken ned i de
1 hast uppkastade grafvarna. ALT det-
Ia utvisade tydligt att generalen icke
tankte STAMINA lange qvar, utan vile
forsakra sig ON slit byte genom att
ateryanda till slit lager.
Sa smaningom kommo de ocksa
fran till oss, spande for vara vagnar
och vande dem at motsatt hall, och
smart intogo vi var plats j Diet lang
SAINT framskridande taget, som borja-
de rora sig uppat passet. Jag sag
mig onkring ofverallt efter min mat
NOR, men kunde icke upptacka en
skymt az henne. Bullret var bedofvan-
de, dammet och hettan olidliga, och
jag var mycket tacksam, da nagon
~barmhertig sjal kom med EFT vagns-
tacke och bredde Diet Oliver oss. Fran
den stunden blef var tillvaro nagot
dragligare, och till fold af hettan och
den enformiga skakningen foil jag !
nOull OCH oOl Llio CilCi lhiuunSCh SoA
ganska langt ~framskriden.
Da intraffade nagot egendomligt.
wagner, som foljde efter var, drogs af
fyra hastar i bredd, hvilkas hufvuden
voro sa TAFT inpa oss att vi med latt-
bet kunde Sc in ! det efterf0ljande for
donet, som var uppfyldt af sarade och
5fverholjdt az EFT tacke. Jag SADIE att
vi kunde sc med latthet, men Diet moln
at dam, genom hvilket vi rorde oss,
och Diet blandande Invita- solljuset for
lanade allting EFT sa spoklikt utseende
att Diet a svart att afgora, huruvida
iet vi sage var verkligt eller icke.
Men ware dermed huru som helst,
sakert ar att det forsta jag sag, da
jag vaknade upp och gnuggade nina
5gon. var waldgrefvens ansigte! Han
lag / framre delen af wagner med huff
vudet lutadt mot kanten. | tanke att
Jag dr0mde eller att dammet mSjligen
r6rvillade min SYM, gnuggade jag ogo-
aen annu en- gang. Men Diet a fort
farande han. Hans 0gon voro slutna,
.nsigtet var blekt 0fverallt, der icke
iammet dolde all farg, och hans huff
t,,,d go oerod la Of nob on taEf mod ua o.