Svenska monitoren., 1904-01-08
vIp eRxNsEN.

med ON ar, mar gamla Per Ersson fran
Skagen dog pa sjukstugan i socknen.
Han hade varit en- hardt profvad man,
denna Per Ersson. Sjalf af EFT mildt
och fogligt lynne och EFT nastan gen.
tlemannalikt satt, hade han under ara
tai plagats af en- tratgirig och ra hust-
ru, som lika litet visade honom delta
gande / hans lidanden, som hon gaf
| glade eller trefnad at deras hemlif.
Sa hade det gait lila med hans affarer,
sonerna gjorde af med pengar, gum
man y~ardslosade hemmet, iva kor do
go, priset pa saden steg, och man ma
ste ar efter ar stycke hemmet och sal
ia bitar deraf. Till sist kom den sva-
raste af ALA pr0fningar: sjukdom, och
med den foil hans hopp ON glade och
lycka for alltid / spillror. l flera ar
lag han sjuk hemma, plagades af vark
och s0mnl0shet, lyssnade pa hustruns
traitor, och tomde van~vArdnadens och
osnygghetens kalk till sista droppen.
Slutligen blef han ford till sccknens
%sjukstuga; Diet hade kommit brand /
ena benet, sa att Diet maste tagas af.
Dertill hade han en- mangd andra sjuk-
domar: hjartfel, Experimentation m.
m. Jag tror icke Diet fanns en- enda
stund pa dagen, da han var utan sva-
rare eller li%ndrigare plagor.
Men jag har aldrig sett nagonting
sa taligt, sa liksom upphojdt Oliver ALT
hvad klagan och bitterhet vile saga.
som gamla Per Ersson fran Skagen.
Ibland, da plagorna voro ALT for svara,
brukade han sakta qvida som EFT sjukt,
sofvande barn, men ALT emellanat fog
der 0fver hans lapper EFT litet vackert,
humoristiskt loje, liksom hade han
smalett at sin egen jammer. Han
tycktes mig vara langt, langt bortom
den period i lifvet, da man annu for
drar nagot af %tillvaron, da man annu
kan kama smartan Oliver gackade for
h%oppningar. bet var som ON han gif-
Wit upp ALT, till och med 0nskan att
ia en- liten stunds frihet fran plagor.
Men / hans undergifvenhet fanns intet
af bitterhet eller kali resignation, en-
dast EFT slags sublimt lugn, som likt
en- skon och allvarlig ton uppsteg ur
den djupa hvila / Gud, som vaggat
hans sjals tankar och drommar till 70.
For mig blef han EFT Diet harligaste
trosvittne, en- maktig dragning fran
sma, tryckande tillfalligeter till Diet
stora vasentliga, Diet mot hvilket tidens
fr0jder blekna, och dess bekymmer
mista sin udd. I nina tankar sam
manstallde jag honom alltid med de
heliga martyrerna, och i inbillningen
sag jag honom, frigjord och lycklig,
omgifven af Stamina segerglans som
de. hans narhet fornam jag Diet som
man sa sallan h0r / lifvets brus: den
rena, klara tonen af samklangen mel
Ian den manskliga william och den gu
domliga med ALA dess for oss dolda
bevekelsegrunder. Och liksom marty
rernas blod vardt EFT utsade, III. hviL-
ket uppspirade frukter af tro och kar-
lex, sa blefvo hans krossade lefrads-
lycka och hans grymma plagor, burma
med en- hjaltes leende, for hela hans
omgifning EFT heligt utsade i deras
hjartan. Och hvilken frukt delta ut
SADIE Dor i sig, Diet skall bli en- af dessa
skona evighetssagor, som en- gang sko-
la fortaljas langt, langt bortom tidens
stormar och strider.
Jag "a hos honom julaftons formid-
dag, dagen imam han dog.
- ia, froken, SADIE han, da han fick
Sc mig, nu, nu ar jag andtligen vid
| gransen.
Eft leende drog Oliver hans lappar,
och han sag framf0r sig med en- drom-
mande, fjarrskadande blick liksom ha-
de han redan u~ppfangat en- skymt af
Diet hemlighetsfulla landet, landet med
de vida granser, dit han sa lange lang
tat.
- NJ ar nj lycklig, Per Ersson, SADIE
jag och lade min hand ofver hans mag
ra, skrumpna.
- ia, svarade han, sa lycklig. Lift
vet har varit tungt och besvarligt -
moda och arbete men nu ar Diet for
bi och gl0mdt alltsammans. Jag kom-
mer int mer ihag vark och plagor,
Gud har redan aftorkat ALA tarar fran
nina 0gon.
- Ar Diet ~ingenting sarskildt nj on,
skar? fortsatte jag.
Nej, tack. svarade han leende, jag
har int nagra onskningar mera; lik-
som jag int har nagra minnen. ALT,
ALT har forsvunnit for den u~nderbara
frid jag kanner, da jag nu ligger och
lyssnar efter min Forlossares steg.
Da jag kom tillbaka pa juldagens
midday, var han d0d. Sk0terskan be-
rattade mig att han gait hem vid den
heliga nations tolfslag, och att de sista
ord, som gingo Oliver hans lappar, voro
de himmelska harskarornas sang: cara
ware Gud | holden och frid pa jorden.'
jag stod lange och betraktade no,
nom, der han lag med handerna hon,