Svenska monitoren., 1904-10-14

nedsattande | dina ord.
- bet misstar du dig | papa. Jag
ocksa stort varde pa henne.
Mammals bref ha Tart mig att vara
tacksam mot henne.
Dermed var saken utagerad. Men
ALT vidare samtal var afven omojligt.
vagnen narmade sig nu qvarnen,
der wagon vek af till Rethen. Lobell
sag ut som ON han holl pa att sjunka
at sidan och falla ned fran kuskboc-
ken. Men han satt blot sd snedt, och
hans hufvud hangde ned mot brostet.
- Karl - solver du? Lobell! ropa-
de Albrekt.
L6bell ryckte till.
- Jag skall k0ra sjalf! SADIE Albrekt
och knappte upp fotsacken. Hall, L6-
bell - manniska, han, sager jag, ar
du d6f?
Men just som Albrekt skulle resa
sig upp for att stiga ur Diet langsamt
gaende akdonet och STAMINA hastarne,
kandes en- slot. Hjulen hade for lange
sedan lemnat de n6tta vagsparen och
hade MI lglidit fran graskanten, pa
hvilken vagnen hittills guppande rul-
lat fran, ned i Diet torra lila diket
yutmed wagon.
Tamligen sakta foil vagnen omkull
och slungade saval korsven som de
bada mutt sittande ut pa akern.
Albrekt visste icke ON han skulle
skratta eller grata. Hartard gned sig
skrattande pa axeln.
Lobell rorde sig icke. Han kunde
omojligt vara allvarsamt skadad, men
i slit omt0cknade tillstand fam han
Diet antagligen vara klokast att spela
d0d.
Den ena v~agnslyktan var i kras, och
Albrekt gick omkring till venstra ST.
dan for att hemta den andra, under
Diet Hartard sysslade med de darran-
de hastarne.
Sedan Albrekt noga lyst pa och I'M
dersokt den liggande, kom han till den
~slutsatsen att han var drucken. Nagra
kraftiga knuffar verkade emellertid
sd att Lobell sa skyndsamt som moi
ligt kraflade sig .upp igen.
Spann ifran hastarne! befallde
Albrekt och satte ned lyktan pa stubb-
akern.
Sjalf kastade han af sig ofverrock
och Track. Och medan L0bell med
Hartards hjalp gjorde los hastarne och
forde bort dem EFT par steg pa vagen,
spande Albrekt ALA sina muskler och
grep ON vagnen underifran med han.
der och armar.
Eft ryck - EFT ovillkorligt st0nande
ljud, framkalladt af den yttersta
kroppsliga ~anstrangning och vag.
men stod alter pa vagen.
- Papa. utbrast Hartard.
Albrekt slog omvexlande med han.
derna mot hvarandra, ty de hade blif.
Wit smutsiga och nedsolade.
- Hvad ar Diet?
= Jag skulle ha tagit i med.
a vagnen ar inte tung, SADIE
Albrekt, och drog alter pa sig sina roc.
kar. Men nu will jag kora!
Raglande och forkrossad, krop 10,
bell tillbaka upp pa kuskbocken, der
hans husbonde redan tagit plats.
M foro de raskt hem. Men i nat
tens m0rker, som svagt upplystes al
den enda vagnslyktan, sag Hartard
hela tiden de iva framfor honom uppe
pa kuskbocken sittande = den druck,
ne L0bells kutiga rygg och faderns
raka gestalt. Han var alldeles happen
ofver Diet kraftprof han nyss sett ut.
f0ras.
Mar de kommit fran till Rethen.
markte Hartard med forvaning att IA
dern med butler och bang 0ppnade
och stangde forstugdorren, hvisslande
tande Diet framstallda ljuset och med
harda steg gick genom hallen in / slit
rum, ALT under Diet att han med tecken
OCn dIuOIueT dntyuue at I1dTldTu
skulle vara tyst. Han tog sonen med
sig in / slit rum.
- Dit upp i roda kammaren kan du
int ga. Mamma skulle hora dig, SADIE
han och b0rjade CORA / ordning en-
badd af tacken och kuddar pa den
breda schaslongen. Du far ALT lof
att sofva har!
= Men du sjalf var anda sa hog
Judd derute? anmarkte Hartard un.
drande.
= ia, ser du, mamma ligger sa
mycket vapen ON natterna. Och da
blir ALT sa lefvande omkring henne.
Da tucker hon att Diet knapper Oliver
ALT / vaggar och golf, att klockan
pickar hardare, att hon h0r steg och
roster som hyiska / parker och sa vi
dare. Och derf0r ha vi kommit 0fver.
ems ON att Jag, mar jag kommer sent
hem, skall stalla till oljud, sa att hon
int kan missta sig pa att Diet ar jag.
Och da hvisslar jag alltid:
God matt, god matt, kara Anna Do.
rothea,
God matt, god matt, sof godt."