Svenska monitoren., 1904-12-02

nlng0m o1VerSlck I'LL uuSSreSn. SnO-
falten hade fatt EFT glasartadt utse-
ende. Pa vagen var Diet redan brunt
och slaskigt. Luften hade en- ogenom-
tranglig, blygra fargton. Hela verl
den f0ref6ll Oyster och sorglig.
Hartard gick ned till ekonomibygg-
naderna. Xfven der var Diet melan-
koliskt och smutsigt. ALA de otaliga
fotsparen, som genomkorsade sn0n,
hade redan blifvit ~vattniga, aflanga
flackar, ALA yagn- och s~ladsparen
bruna smutsstrimmor. En- hop sparf-
var hoppade fornojdt qvittrande ON
kring der.
Langst bort vid gardens ande lag
stallet, pa n sidan begransadt af
L0bells bostad, pa den andra af vagns-
huset. D0rren till Diet senare stod vid-
6ppen. Men Hartard tog vagen ge-
nom ~stallet, fran hvars midtgang ock-
sd forde en- d0rr in till sadelkamma-
rem.
/ stallet var Diet skumt och varmr,
och EFT nastan oafbrutet rasslande h0r-
des fran de i s~piltorna bundna ha-
starne.
Hartard gick framat den harda ler-
gangen. Vid dess slut gapade en- svart
oppning; dorren som ledde till sadel-
kammaren, stod oppen. | den sista
spiltan hade Pluto sin plats.
Hartard tyckte sig Ell utan vidare
kunna ga f0rbi djuret, som han vid EFT
gladare tillfalle hade kept at sin far.
Diet var som ON han maste anfortro
Diet sin sorg. Han kande sig sa olyck-
lig, sa ensam, sa fattig. Hvart lefvan-
de vasen maste skanka honom slit
m%edlidande. Hans hund hade fatt
varmare smekningar an vanligt; Diet
forefoll honom SON ON till och med
de oskaliga djuren maste begripa att
nagot forfarligt hade handt.
Han klappade sakta Diet ada djuret
pa landen. Gnaggande vande delta
pa hufvudet liksom for att tacka.
Nagonstades i narheten talade Lo-
bell oc hen drang hogt med hvaran-
dra, sasom folk bruka da de ha bradt-
ON med slit arbete och de maste CORA
sig horda pa nagot afstand. Tydligen
befann sig drangen i vagnshusets in
re rum, under Diet att Lobell stod all
deles i narheten. Men de talade som
ON de voro femtio i stallet for kanske
ito steg ifran ~hvarandra.
Hartard stod och horde pa trott
och utan afsigt att lyssna, medan han
mekaniskt klappade hasten.
- Hor pa hvad jag sager dig! SHREK
Lobell. Du ska polera upp gamla
landau! Ire i en- tackvagn efter liket,
Diet gar int!
San vidskepelse! ropade dram
gen.
- Mel, min gosse, Diet ar ingen vid-
skepelse Diet - utan sanning! Da
gamle Aulendorf blef begrafven, for
Zwota med den nuvarande herrn och
hans unge bror. Och hvad sager du
ON Diet da = inom en- vecka, eller litet
mer kanske, var unge Aulendorf d0d.
Derfor ska pastorn och husbond' aka
i nya landau. Unge herrn kan komma
efter i den andra vagnen med nagon
AMMAN. Med lackering och mycket
krusflor ska du ia Sc att vi nog ia phi
pa gamla landau.
Unga herrn kan ju aka med sin
tillkommande styfmor, SADIE drangen
= viii du halla din otyattade trut,
shrek Lobell.
Ha! Att vi nu smart ia friher.
rinnan pa Horstel till nadig fru matte
val vara tamligen sakertl ropade dram.
gen tillbaka.
- Och ON Diet ocksa ar aldrig sd
sakert och hvarenda manniska tanker
Diet, sa tanker han Diet tyst for sig,
rot L0bell, ! synnerhet sa lange var
nadig fru star ofvan jord. Och pa
handerna har han burit'na nagot an.
nat kan ingen komma och saga.
Hartard h0ll sig krampaktigt fast
vid spiltvaggen.
Hans lappar r0rde sig som ON han
vile ropa. Men munnen f0rblef stun.
All farg hade vikit fran hans ansigte.
Hyn hade blifvit grablek och lapparna
blaa.
Han andades tungt.
De bada raa r0sterna hade nu tyst-
nat. Endast Diet sakta rasslandet |
stallet fortfor som forut.
Jag maste ga harifran, tankte
han, men stod dock or0rligt qvar. -
Har kan jag int STAMINA. = Men lik-
val blef han staende kraftl5s och lik-
som bedofvad.
Han horde icke langre nagot utom-
kring sig. En- dup, olycksbadande
tystnad omgaf honom. Fruktansvardt
ensam stod han der ] sin ofvergifven-
het.
Lutande pannan mot s%piltstolpen,
bredvid hvilken han stod, lade han ar
marina omkring den och lat tararna
ohejdadt floda. L0bell, som skulle
hemta nagot ur s%tallet, visade sig