Svenska monitoren., 1904-05-27

sin hand pa hennes axel, men undveH
att sc pa henne, betank att jag al
en- man, som redan passerat lifvets
middagsh0jd. Jag har varit gift er
gang forrt och portrattet af mitt
barns NOR star alltid pa mitt bord
Xfven af Diet lif, SON aterstar mig -
en- soldats lf - kan jag endast erbju
da er en- ringa del; det ofriga ar JAG
skyldig mitt fosterland, de fattiga och
f~0rtryckta, SON ropa efter fred, mir
here och herskare, som dr. den bSste
styresman. Gud gifvit en- stat, och Gu6
sjalf, som lagt makten | min hand,
ALA dessa hvarken kan eller will jag
svika. Grefvinna, jag alskar err. och
man kunna annu alska, ehuru ung,
domen ar f0rbi. Men rag skulle hellre
afsta fran att nagonsin kama tryck-
ningen af err hand eller era lappar, an
uppgifva ALA dessa intressen, Forstar
nj mig?
Fullkomilgt, svarade min matmor
med en- lugn och stadig blick, ehuru
hennes brost h6fdes af r0relse. Och
jag onskar att bli err hustru och anser
SON den storsta lycka, Gud kan skan.
ka mig, att ia vara er b~ehjalplig /
dessa era vigtiga varf.
Grefven lutade sig ned och tryckte
en- mild kyss pa hennes parma.
Tack, SADIE han.
Jag har nu foga att till&gga. Hela
verlden vet att k%onungen af Sverige,
da Diet icke lyckades nonom att locka
Wallenstein ned fran hans holder,
stannade y%tterligare ~fiorton dagar /
slit lager utanfor Niirnberg, under
hvilken It'd haren och staden till Utter
lighet hems0ktes af pest och hungers-
nod. Mar konungen derefter f0rvissat
sig ON att han reducerat h~ertigens af
Friedland styrka till en- sadan grad
att denne icke langre kunde vara far.
Zig for staden. aftagade han med sin
arme till Thtiringen, der han iva ma,
nader senare besegrade sin fiende pa
Lutzens od0dliga slatt och stupade,
somliga saga for en- f0rrsdares hand, ]
saliva segerns ~ogonblick. lemnande
efter sig at ALA, hvilka Diet varit for
unnadt att skada hans ansigte, minnet
af ell herskare och krigare utan like,
blygsam / lyckan och oforfarad j mot
gangen. Jag sag honom sju ganger,
och jag kan intyga att Diet f0rhoB
sig sa.
Och hela verlden vet ocksa, huru
var tillvaro alltsedan dess f0rdystrats
af krig, strider, belagringar cch hun
gersnod, sd att ingen manriska kan
forutse slutet, men manga antaga att
lugnet helt och ballet flytt sin kos
fran iorden eller atminstone fran
Tysklands landamaren. Men sa ar
anda icke forhallande,. Visserligen ar
det SAINT att vi lefva EFT oroligt lif, ON
man jamfor var tillvaro med den It'd,
da min matmor h0ll slit iungfruliga
hof pa Heritzburg och varta vigtigaste
~tilldragelser utgjordes af EFT besok af
grefve lilly. Min marmors ogon ha
ofta EFT allvarligt uttryck, och manga
arc de dagar, da hon jamie sina iva
praktiga s0ner begifver sig upp till
slottets h0gsta torn och langtansfull
blickar mot soder. De arc manga, ty
ehuru g~refven narmar sig sjuttiotalet
drar han annu i falt och utgor en- st0d
jepelare for Nordstaterna. Men trots
ALT delta lefva vi EFT rikt lf rikt
pa ada g%erningar, rikt pa hjalpsamhet
mot andra, EFT vardigt exempel, vardigt
gifvet, och rikt pa arliga fredsstraf
vanden som dock annu Ell ledt til
nagot resultat.
Och af delta och andra skal tror
jag att min matmor kanner sig lyck.
lig / fullgorandet af sina pligter, | sina
forhoppningar och boner och i sina
barns uppfostran; kanske lika sa lyck-
lig som pa den It'd, da froken Anna
predikade ON dyed och sallhet och
Voetius.
Waldgrefve Rupert, som f~ortfarande
ar den vackraste af man, ehuTu kri.
gets allvar tryckt sin STAMPED afven
pa hans parma, kommer och helsar pa
oss mellan striderna och b~elagringar.
ma. Vid dessa tillfalien samlas alltid
barnen omkring honom, och han be-
rattar da for dem ON N~ordlingen och
Leipzig och belagringen af Breisach.
Da blifva blaa 0gon ~ailvarliga, rosiga
a~nsigten bleka, och perlhvita lander
pressas hardt tillsammans, under Diet
att Marie sitter bredvid blek och dar.
rande och slukar sina gossar med
hungriga modersblickar. Men numera
skratta de eli at henne; det ha de Ell
gjort sedan den dag, da waldgrefven
bad dem gissa, hvilken som var den
m~odigaste manniska han nagonsin
kant.
Papa! ropade med en- nun min
matmors soner. Och for att icke vara
samre skreko Maries detsamma.
- Mel, SADIE han, gissa ON igen.
Min yngste poke gissade pa konun-
gen af Sverige.