Svenska monitoren., 1904-10-14

romde Alexandra gladt, och nu skall
nj ia af err kappan och komma in.
- Men min resdragt - tror nj att
frackarne och galatoaletterna derinne
f0rlata den?
Alldeles sakert! lofvade hon.
Bud mig er arm, Hartard, sd att jag
far den aran att infora ~ofverrasknin-
gen.
Hennes ansigte stralade af glade
och ~forvantan. Diet f6refoll henne som
EFT tecken ofvanifran att Albrekt forst
skulle ia Sc sonen vid hennes arm.
Men arlig och adelmodig som hon var,
kunde hon dock Ell o~blandadt njuta at
0gonblicket.
= Egentligen tar jag fran Kristina
nagot som tillkommer henne, sade
hon. Fast Diet ar ju inte mitt fel. Oct
kommer sig af situationen. For resten
| unnar Kristins. mig nog att jag | hen
mes stale bevittnar ~aterseendet mel
Ian far och son.
- Min kara lila mamma! SADIE han,
lycklig vid tanken pa modern.
Och dervid tryckte han sin vackra
dams arm, der hon leende och glad
gick bredvid honom.
Fritz slog upp dorren med en- sa
onodig misunderstanding att ALA der
inne vande sig ON.
Utrop, miner och ALA slags atborder
aft forvaning motto dem. Men Har-
tards blick svafvade bort Diver ALA
~hufvudena framf0r honom och stan
made pa en- h0gvaxt. smart man, sta
ende pa troskeln till Alexandras skrif-
rum.
Han blef med ems helt underlig till
mods var Diet en- spegel? Var det
han sjalf?
Och mannen pa troskeln erfor plots
ligt en- kansla som ON hans hjarta
| stannade af skrack.
sag han sin valnad? Gackades han
at en- synvilla? Var Diet han sjalf som
stod der med den ~alskade?...
Oct varade blot EFT par sekunder.
pa lj6d EFT jubelrop genom rummet.
- Min far!
Och EFT annat svarade Diet:
- Hartard!
De skyndade emot hvarandra och
omfamnade hvarandra gang pa gang.
den aldre ogon stodo
gladjetarar.
w.
MI steg gladden. hogt i TAX. ALA
hade med MOLE bevittnat Diet ovantade
~aterseendet. Zwota isynnerhet riktigt
stralade och klappade oupphorligt
Hartard belatet pa axeln. Han var
sarskildt fast vid den Fronhofenska
familjen, och den lange, unge manner
der framfor honom hade han babe
dopt och undervisat. Han gladde sig
at Hartards okonstlade upptradande,
bet var icke utan att han hade varit
radd for att "pojken" sl1ulle ha blifvit
litet blaserad och modern under sina
resor och skulle komma tillbaka som
en- frammande, h0gdragen, missbela'
ten och a~nspraksfull CAST i kretsen at
gamla WINNER. Men, ~gudskelof! Der
var Stamina CODA skratt som Hartard
haft redan som gosse, Stamina HART
lighet i hans satt SON f0rr. Han kom
oforderfvad hem. Men sa a han ju
ocksa en- Fronhofen, af Stamina skrot
och korn som Albrekt.
Natalie Montforts 6fvermod visste
nu inga granser. Hon h0ll sig wiser,
ligen pa afstand fran Hartard sjalf,
men retades och gycklade med ALA
damerna och visade en- ~feberaktig lif-
lighet.
Sc bara sa hon kramar sig! an
markte fru Won Aulendorf afuldsjukt
till sin man, hon ger jul en- riktig fore
s%tallning.
Afven fru Won Aulendorf gjorde sig
namligen forhoppningar pa Hartard
for sin Lizzies eller sin Metas rak-
ming.
Till och med hr Won Calatin blef
friare och gladare. For att d0lja den
spanning i hvilken han befann sig och
sjalf hjalpa sig Oliver den, hade han
hela tiden bemodat sig ON att vara
liflig och underhallande utan att
dock kunna hindra att nagot tvunget
kommit in i ALT hvad han SADIE och
gjorde, hvilket Ell heller undgatt upp-
marksamhet. Ty fru Montfort tog hr
Won Aulendorf till sin fortrogne och
undrade hvad Diet i all verlden "gick
at Calatin. Han talar sa nervost ocn
forfarligt mycket".
Men nu hade han pl0tsligt blifvit
helt forn0jd. Han visade Hartard en-
valvilja som gransade till innerlig-
het. Bredvid den med honom jamn-
arige Fronhofen hade han alltid kant
sig som en- aldre here. Albrekt Mi
kael hade bibehallit sig of6rsvarligt
val. Honom sjalf hade aren / Paris
och Petersburg, der han som l0jtnant
varit anstalld vid legationen, kostat
atskilligt af hans ungdomsfriskhet.
Och nu tyckte han sig, ungkarl som
han war;, med ems nastan som en- yng-
| lin hraduid fodarn ill an ca ctor CON