Svenska monitoren., 1904-02-26

| vagnen STAMINA framf5r denna dystra
plats, lutade jag mig framat, sliten
mellan fruktan och hopp. ! Diet jag
| fruktade for nagon f0rrGdisk handling
och hoppades att "a SO waldgrefven.
Men den usla hopen, SON omgaf d0rr-
| 6ppningen, s.od sd TAFT sammanpac-
kad att den skymde all utsigt for mig.
Jag maste derror lagga band pa min
otalighet, till dess turen slutligen kom
till min vagn att STAMINA framf6r dor
rem.
En- hanfull stamina befallde mig att
stlga ur, och ehuru stallets utseende
foga b~ehagade mig och hopens uppsyn
amt mind-e, sd hade jag intet annat
val an att genast LYDIA. Jag steg ur
och passerade sd skyndsamt jag kun
de den smala gang, som 6ppnade sig
for mig.
Aldrig / mitt lif har jag skadat ma
gra varre bofansigten. i'm de som nv
omgafvo mig, men Diet sista af dessa,
hvilket jag ~varseblef strax till h6ger
ON d0rren, var So mycket rysligars
an de 0friga att Diet genast adrog sig
min uppmarksamhet. bet a alldeles
ofversalladt af arr och uppsyaldt az
d~ryckenskap och vanstalldes af EFT
djuriskt grin. Jag blef derf0r icke
heller ofverraskad, da karlen. en- val
dig pikenerare. 1 forbifarten gaf mig
en- brutal stot med knaet, hvilken kom
mig att raggla in genom d3rren och
falla framstupa sd lang Jag var.
| fallet gjorde jag mycket lila min
ena h0ft, men asynen af den fule,
druckne jatten hade uppfyllt mitt hjar-
Ia med en- pl0tslig flod af hopp och
glade, som utplanade ALA andra kans-
lor. Jag glomde nina ~medfangar, till
och med waldgrefven = som mycket
riktigt satt der lutad mot vAggen och
sag blek och sjuk ut. Ty manner
med Diet arriga ansigtet var ingen an
nan an den druckne Steve fran Heritz-
burg, hvilken vi lemnat efter oss /
stallet, pa Diet att hans sar matte kun
ma lakas. Jag hade straffat honom
flera ganger. nastan lika ofta SON min
matmor hotat att k6ra honom ur tjan-
stem. Han hade alltid haft Mann ON
sig att vara en- butter, egensinnig sal
le. Men l nodens stund hade Jag alltid
funnit honom lika trogeE som nagon-
sin en- hund. Och jag visste afven nu
att ifraga ON trofasthet och EFT vildt
mod, som trotsade den st0rsta fara, sd
kunde jag forlita mig pa honom mot
en- hel verdi, pa Stamina gang som
hans resoluta uppforande vid asynen
af mig kom mig att hoppas nagot at
hans slughet, som dryckenskapen an
nu icke formatt att helt och ballet for
st6ra.
Det var godt att jag hade denna gni-
sta af hopp. ty jag fam waldgrefven
sa sjuk att han hvarken var mottaglig
for frost eller rad. och utan densam-
ma skulle min belagenhet | sanning
varit fortviflad. Vart fangelse sakna-
de TAX, var / hog grad ~illaluktande och
betackt med smuts och allehanda ar
skraden, var med EFT ord en- riktig
h~undgArd. Eft tunnt lager az hahn
var Diet enda, som skyddade oss mot
markens fuktighet. Ait hvad vi gjor-
de iakttogs genom spjalarna | grinder.
och uselt som stallet var delade vi
Diet med ytterligare iva soldater, hvil-
ka lago hardt fjattrade | EFT horn och
med sloa blickar foljde ALA nina r0-
relser.
Jag gjorde for waldgrefven ALT hyad
jag f0rmadde, och mar m5rkret foil pa.
satte jag mig ned med ryggen stodd
mot vaggen och tankte Oliver var be-
lSgenhet, som i sanning var b~edroflig,
nog. En- halftimme forfeit. och Jag
holl just pa att slumra till. da EFT
svagt ijld, som liknade en- rattas gna-
gande, nadde mitt ora. Jag lyfte upp
hufvudet och lyssnade; ijudet kom
fran grinder. Jag reste mig upp och
sm0g mig bort till densamma. S&-
som jag vant-t fam jag Steve pa vakt
utanfor. Xf.en / m0rkret var Diet
omojligt att misstaga sig pa hans val
olga gessalt.
Tyst, mumlade han. ar Diet nj,
master Martin?
ia, svarade jag | Stamina ton. Ar
du ensam?
For ogonblicket, hviskade han
hest. Men int lang stund. Tala der
for fort. Hvad shall man g6raY
bet var tyvarr mera in Jag sjah
kunde saga.
Hvad vet du ON min matmor?
fragade jag. Ar hon harf [ lagret?
ia visst.
Och Marie Wort, den papistiska
flickan?
- ia, ia.
Da maste du tala med Marie. sva-
rade jag. Hon HAMMER sakert min
matmors tankar: och imam vi kama
dom kunna vi inpenting fiiratapa Oss