Svenska monitoren., 1904-12-23

Derpa steg han haftigt upp och b0rja,
de ga af och an / rummet for att be.
harska sig.
Hartard latsade som ON han fort.
satte att alta och forde sin kopp tom
till munnen.
- Akta dig, SADIE Albrekt slutligen,
och hans r6st var litet hes, akta dig
att du int forblandar trots och sorg
med hvarandra! Mot Diet maste jag
skydda den d6das mime!
- vi skola int orda ON hvem som
har alskat henne sannast, anmarkte
sonen och steg upp.
Vid dessa ord riktade han sin blick
fast pa fadern.
- Mel, Diet skola vi sannerligen int,
~utropade Albrekt och drog djupt efter
andan. Det ar under min vardighet!
Och han lyfte stolt slit hufvud.
= Men jag skall forsoka tala for
nuft med dig, fortfor han. Du menar
saledes att man Dor afsaga sig hvar
lycka och fordel som en- manniskas
dod skulle kunna medfora at hennes
0fverlefvande? Men da skulle ju ALT
lif a%fstanna, da skulle jul verlden bli
ofruktbar! Inga krafter skulle kunna
utveckla sig -, Och du sjalf skulle
du af pietet int kunna tilltrada Re-
then efter min dod? Int kunna ar
ligt gladja dig at att komma | besitt-
ming af Diet? A, har du varit mig en-
god, trogen son, da kan du ocksa lugnt
sta vid min graf och pa m gang
begrata mig och gladja dig at att ha
blifvit here har.
Hartard kunde blot tiga. Blind och
insnarjd, som han var, hade han med
sin tendentiosa anmarkning blot haft
en- lycka, en- fordel / tankarna och
vantat att hans far i sin vrede skulle
fara ut emot honom och ropa:
- Men da skulle ju aldrig en- enk-
ling, en- enka kunna gifta ON sig! !
l stallet visade fadern honom pa
sin egen framtida graf och gjorde ho-
nom till sorjande och arftagare efter
honom.
Mot delta fanns intet motstand. bet
var for enkelt och logiskt.
Da Albrekt af sonens tystnad slot
hvad han onskade, fortfor han vidare:
Jag ser att du kommit till insigt
ON att jag har raft. Du tar saledes
emot mitt e~rbjudande? ON du sd on
skar, skall jag gerna folja med dig till
Rebusch och bese Diet tillsammans
med dig. Men will du hellre bestam-
ma dig alldeles ensam och handla full
komligt sjalfstandigt, sd later jag dig
lika gerna resa ensam.
Mer tillmotesgaende kunde en- far
Ell gerna vara.
Men Hartard sag hvarken forstand,
oegennytta eller faderskarlek i delta
tillm0tesgaende. Han sag blot en- on
skan att aflagsna honom fran Rethen.
- Tack, SADIE han III helt lugnt. Jag
tar emot dit ~erbjudande. Men forst
till warren. Jag hoppas du finner Diet
forlatligt att jag gerna will STAMINA pa
Rethen atminstone EFT ar. ON jag ock-
sa ar domd till overksamhet. Du vet
hur mycket jag ar fast vid Diet. Sedan
jag var tolf ar, har jag int varit har
annat an under ferierna. Har jag val
en- gang .fatt EFT arrende, kan jag Sc
dan endast sallan komma hit, och Diet
som CAST. Lat mig atminstone ia DO
har EFT ar!
Albrekt sag med stora ogon pa so
I men.
- Jag far tillsta att jag ogerna ger
mitt bifall. Jag kan int inse att Diet
ar till nagon f0rdel for dig, SADIE han.
bet var EFT olycksord. bet retade
Hartard sa att han helt och ballet for
dorado bes%inningen.
- For mig - hvarfor just for mig?
bet ar kanske battre for dig att jag
kommer bort?
= Hartard! ropade Albrekt var
nande.
- Men ON jag int misstar mig,
tinns Diet en- familjelag betraffande
egendomsherrens pligter mot arfvin-
| gen, fortfor sonen i ursinnig fart.
Fanns Diet inte en- gang / fora arhun-
dradet en- orattfardig far, som undan-
holl sin son allting? Dref inte denne
son, mar han kom till makten, igenom
VISA forandringar / fideikommisstad-
garna?' Ar int innehafvaren nu for
tiden tvungen att ge arfvingen hans
u%ppehalle och stan'llgt hemvist pa
Rethen?
Albrekt hade blifvit dodsblek. Han
tog EFT par steg mot sonen, sa nara att
denne ovillkorligen vek tillbaka for de
blixtrande ogonen.
Blygs! SADIE han.
Diet kom hest och hvasande fran
Oliver de bleka lapparna.
Dermed gick han. Dorren slog hardt
igen efter honom.
Forintad stod Hartard qvar. Hvad
hade handt! Hvad hade han vagat!
Hvad hade han sagt! Till sin far! Till