Svenska monitoren., 1904-01-08

Nafl QVarteT var l~Or0nlngSLd.ul ~
| oss, icKe 1 g~eneralens hus, Diet storre
vid kanonerna, utan 1 EFT mindre hus
med fyra rum, belaget litet langre ned.
at gatan. bet hade blifvit uppsnyg.
gadt for var rakning och var ganska
bcqv&mt inredt, och vi funno der en-
nsaltid vSntande pa oss. Sa tillvida
n got skal att klaga. G~eneralen led
s.gade min matmor till dorren, lem
made henne der under bugningar och
artighetsbetygelser. utbad sig tillstand
att IA CORA henne sin up%pvaktning fol.
jande dag SAINT tog l0fte af henne att
under tiden sanda bud till honom, sd
smart nagot fattades / hennes beqvam-
lighet.
Mar han gait sin vag, och min mat
NOR tagit e n 0fverblick af huset, stod
den tillfredsstallelse, hon kande, tyd-
ligt att lasa i hennes ansigte. Diet
st0rsta rummet hade gjorts raft be-
boeligt. Hon stod | sin riddragt och
slog med ridspoet I bordet.
= Ma, Martin, Diet har ar ALT battre
an skogen, sade hon.
- ia, ers mad, svarade jag tvekande.
Jag tror att vi ha gjort mycket
klokt uti att bege oss hit, fortfor hon
och smalog for sig sjalf.
- vi AFRO atminstone skyddade for
regn, svarade jag kort. Det brande
mig pa tungan att ia delgifva henne
herr Won Werders warming, men som
froken Max och Marie Wort befunno
sig ! rummet. ansag jag Diet vara rad
ligast att icke mamma nagot derom.
Men jag kande pa mig att ON jag
stannade sa skulle jag icke kunna tiga,
och derf0r b~egagnade jag mig at for
| sta basta ursakt for att draga mig till
baka. Langs utefter hela framsidan
af huset strackte sig EFT slags plat
form af ira, som h6jde sig ofver gatans
smuts och ofvantill ~skyddades af den
laga, utspringande taklakten. En- qvin-
ma och nagra barn hade klifvit upp pa
densamma och strackte in handerna
genom fonstren under rop och skrik,
som nastan bed0fvade oss. Jag sprang
ut och k0rde bort dem och stallde en-
karl framfor huset for att halla plat
sen fri. Men de stackars varelsernas
TANNER %forfoljde mig. och mar jag alter
tradde in i huset, kRnde jag mig mera
| Oyster till mods an f0rut.
W~aldgrefven motto mig | dorren, och
till min %forvaning lade han sin hand
pa min axel.
= Kom med mig, Martin, SADIE han,
jag har nagot att saga or.
Jag foljde honom tvars 0fver wagon
till en- kullfallen tradstam, hvilken
matt och jamt kunde urskiljas 1 m0rk-
ret. Genom husets fonster, som SAX
made g%lasrutor, kunde vi - de upp-
lysta RUNNER, grefvinnan och hennes
tjanarinnor, som rorde sig af och an,
froken Anna, som satt / EFT horn med
fotterna uppirag1a thunder sig, och
tjanarne, som buro in maten. Alt
delta inom en- ram af morker, medan
bullret fran lagret ljod / vara oron
och tiggarnes omkliga TANNER och
skran fortonade i fjar1an. Det a en-
mork, lugn alton.
Waldgrefven s~krattade.
- 10, Diet ar skont! Komma hit for
att bli d0dade, mumlade han. iva
tusen soldater? iva tusen mordare,
Martin. Papperheims svarta ryttare
voro anglar 1 jamforelse med dessa
sallar.
- bet kan i'll banda att saker och
ting taga sig battre ut vid dagsljus,
SADIE jag.
- Eller ocksA varre, syarade han.
Jag SADIE honom arligt min mening
att ju forr vi komme bort fran delta
lager, desto battre.
- ia, ON vi kunna komma harifran!
Naturligtvis ar Diet battre for rattan,
da hon slipper ut ur fallan! svarade
han med EFT hanleende. Men deri lig-
| ger just knutan.
= Han skulle inte vaga att halla oss
qvar, SADIE jag. Men jag trodde dock
icke pa sanningen af nina egna ord.
Han skall nog vaga endera af
dessa bada alternativ, Diet kan nj vara
saker pa, svarade waldgrefyen med
| 0~fvertygelse. Antingen later han er
matmor wanda tillbaka till H~eritzburg.
foljer henne dit och tar Diet / besitt-
ming / hennes MANN med delta Dyke /
halarna pa sig - och | So fall ma Gud
bevara babe henne och staden. Eller
ocksa behaller han henne har.
Jag forsokte intala mig att han var
partisk / denna fraga och att hans
svartsjuka mot general Tzerclas kom
honom att ana ondt, der intet ondt
var menadt. Men hans farhagor Of
verensstamde sa fullkomligt med nina
egna att jag fam Diet svart att soka
skingra hans misstankar. Hurudant
lagret var, Diet hade jag sctt, huru
hjalpl0sa vi voro, Diet visste jag, och
hvilken fordel man kunde draga az
denna var hjalploshet, Diet anade jag.