Svenska monitoren., 1904-04-29
GhtfvLNNAN R0IHA
Ristcci5k Roman fran T~rettioarIga
krieets It'd
cTANlEY J. WEYMA~.


De-ned afskedade han mig pa EFT
satt, som var sa likt hans vanliga att
jag b0rjade undra, huruvida jag icke
misstagit mig. Jag aflagsnade mig
med sinnet uppfylldt az allehanda FUN.
deringar. Men jag hade ju alltid ma
got. Han hade visserligen afgifvit EFT
mycket villkorligt och forsigtigt lofte,
men jag tviflade icke EFT ogonblick
pa att han skulle CORA slit basta. Ty
Diet finnes personer hvilkas minsta ord
wager tyngre an en- annans ed, och jag
antog, ii att raft kunna saga hvar-
for, att grefve Leuchtenstein horde
till dessa.
Men mar jag vandrade genom gator,
ma, lade jag marke till atskilligt, som
gaf ny naring at nina farhagor. I'm
der Diet att hungersnoden hotade den
fattigare befolkningen, fruktade de
rikare i lika hog grad en- ~belagring
med ALA de fasor, for hvilka Magde-
burg varit utsatt. Upptackten ar
Neumanns f0rraderi hade visat dem,
hvilken obetydlighet som behofdes for
att utsatta dem for en- dylik fara, och
pa min vag genom staden motto jag
knappast zen enda borgare, hvars an
sigte icke hade EFT hardt uttryck, och
icke en- magistratsperson, som icke
sag ut att ha fattat EFT strangt och
oryggligt beslut.
Mar jag klockan iva, den timme,
som blifvit utsatt for ransakningen,
foljde min matmor till radhuset, blef
Jag derf0r icke Diet minsta ofverra-
skad af att fnna tecken ON m0jligt
annu mera / 0gonen fallande. Gatorna
voro till trangsel fyllda af manniskor,
och misstrogna, elaka blickar motto
oss fran ALA hall, endast och %allenast,
emedan Diet var kandt att waldgrefven
ofta brukade bes0ka min matmors hus.
Man lat oss f6rsta att Nirnberg var
en- fri stad och att vi icke voro annat
an caster der. Det ar visserligen SAINT
att ingen f0rolampade oss, men folk
nassau, som fyllde den 6ppna platsen
framfor radhuset, betraktade oss med
sa f0ga vanliga blickar att jag fam EFT
slags frost i den tanken att radsher-
rarna, trots all sin sjalfstandighet, lik-
val maste lata sig styras af svardet,
och att delta svard var %konungens at
Sverige.
Jag sag att min matmor delade nina
farhagor. Men hon harstammade fran
en- slagt, som icke sa latt lat sig for
skrackas, och hon skulle lika litet kun
nat dr0mma ON att 0fvergifva en- van.
emedan Nurnbergarne vredgades pa
honom, som att sticka ut slit ena 0ga,
emedan Diet misshagade nagon af hen
mes bekanta. Hennes 0gon blixtrade,
och fargen pa hennes kinder h0ides,
ALT eftersom vi gingo vidare; den
o~desdigra tystnad, SON m0tte oss Of
verallt, gjorde hennes hallning blot
annu stoltare. Vid den It'd, da vi upp-
nadde radhuset, visste jag Ell, huruvida
Jag hade mera att frukta af hennes
oforsigtighet an att hoppas af hennes
mod.
Ratten sammantradde inf0r slutna
dorrar, men order hade gifvits ON att
vi skulle bli inslappta, och efter en-
kort vantan forbes vi in / sessionssalen
- EFT stort, luftigt rum med h0ga, ut
skurna paneler och sex utbyggda f0n-
ster, och i hvart och EFT at dessa en- ru-
ia af maladt glas. En- mangd vapen-
sk0ldar och fanor prydde vaggarna;
i nj andan af rummet prunkade i
guild och farger en- stor dubbel0rn med
~kejserliga k~ronan, och bakom bordet,
omkring hvilket ratten - som utgjor-
des af borgmastaren och fyra radman
- satt, hangde rattvisans svard. Men
hvad som langt mer an ALT delta gjor-
de intryck pa mig var tystnaden, som
tadt EFT dussin personer funnos der
fore oss, var sd dup att ljudet af vara
steg, da vi gingo uppf0r golfvet, h0r,
des lika starkt som Diet aflagsna da-
net af en- kanon.
Borgmastaren reste sig upp och he'll
SADIE min matmor med tillb0rliga artig
hetsbetygelser, hvarpa han befallde
att en- stol skulle stallas fran at hen
ne och bad henne taga plats vid an
dan at det bord, vid hvilket han sjal1
satt. Jag stallde mig pa v0rdnads'
fullt afstand bakom henne. och sa till
vida hade vi ingenting att beklaga oss
0fver, men jag kande mitt slime betyd'
ligt ~nedtyngdt saval at tystnaden som
af de fem radsherrarnas dystra, ma,
stan frangt0tande ansigten. Eft par
rattstjanare stodo vid d0rrarna. men
hvarken konungen af Sverige eller ma
gon af hans officerare var narvarande
Jag sag mig f0rgafves omkring efter
grefve Leu~chtenstein, men kunde icke
u~pptacka var sig honom eller nagor
af fangarna. Rummets h0gtidliga pra
gel, tystnaden och den hemlighetsfull
het. som hvilade Oliver Diet hela, - all
delta bidrog till att afkyla mig Jas
kunde inbilla mig att jag stode infol
en- inQvisitions- eller Vehmdomstol ell