Svenska monitoren., 1904-03-04
FJXRDE
Eft afgorande 0gonblick.

Eft afgorande ogonblick.
Hvilka min matmors tankar voro
under hennes langa ridt tillbaka till
lagret, vet jag Ell. Men jag har hort
henne saga att mar hon red in / lagret
en- och en- half dag tidigare an den
dammiga, langsamma transporttrup-
pen, sa kunde hon knappast tro att Diet
a Stamina plats, som hon lemnat och
der hon bott under ~fjorton dagar. Och
delta oaktadt allting var sig likt. l
sa hog grad kan den synpunkt, fran
hvilken vi betrakta saker och forhal-
landen, forandra deras utseende.
Generalen hade skickat en- budbara-
re att meddela underrattelsen ON
w~aldgrefvens d0d, pa Diet att min mat
NOR skulle ~besparas smartan att ON
tala den; och froken Max och Marie
Wort stodo och vantade pa plattfor-
men utanfor huset, da grefvinnan helt
uttrottad kom ridande dit. Asynen az
dessa bada skankte henne en- viss latt-
a och ~hemkansla, endast och ale
mast derfor att de voro q~vinnor och
kladda i kjolar. Men delta var ocksa
ALT. Byn, Diet stinkande lagret, den
snuskiga soldatesken, de gnallande
tiggarne uppfyllde henne nu = da hon
fatt ogonen 0ppna och sag denna fula
bid af kriget berofvad den gloria
med hvilken hennes fantasi omgifvit
densamma = med fruktan och afsky.
Hon forundrade sig 0fver att hon ma
gonsin kunnat finna behag i p~latsen,
att hon kunnat kama nagon tillfreds-
stallelse der eller funnit sig road af de
n0jen, hvilka nu f0refollo henne sd
fadda och torftiga.
Froken Max sprang nedat wagon for
att mota henne, och mar non steg af,
0fverh0ljde hon henne under tarar
med de 0mmaste smekningar, Men sa
smart min matmor Nesvarat hennes
helsningar, sag hon sig uppmarksamt
omkring, som ON hon saknat nagon;
derpa ~skyndade hon bort fran froken
Max, gick hastigt uppfor trappan och
begaf sig bort till en- mork vra vid
iorren, dit Marie Wort hade flyktat
och der hon nu stod med ansigtet lu-
tadt mot vaggen.
Fa voro de, som sett min matmor
hangifva sig at vekare kanslor, men
MI slot hon flickan / sina armar, lade
hennes hufvud mot sin axel och str0k
medlidsamt hennes har.
- Tyst, tyst, barn, mumlade hon
med ogonen fuktade af tarar. STAG
kars barn! Stackars barn! Ar Diet
verkligen sa lila?
Men Marie kunde icke svara, hon
endast snyftade.
Strax deretter gingo de ALA ire till
sammans in i huset, atfoljda af de ba-
da kammartarnorna. Och dA f0rsig-
gick en- stor f0randring med grefvin-
nan. Fr0ken Max klippte forvanad
med ogonen vid asynen haraf. Grief
vinnan, som kort f0rut varit sa mild
och vanlig, borjade nu, redan imam
non fatt af sig sin r%idkappa, vandra
af och an som en- fangad varginna, un-
der det hennes ogon gnistrade och
hennes kinder bruno af harmens
'odnad. Froken Max talade helt angs-
ligt till henne SADIE att maltiden var
fardig, att Humanitarian vantade och
att min matmor sakert maste kama
sig trott. Men grefvinnan skot henne
1t sidan nastan med en- ed. Under
anga timmar hade hon spelat en- roll,
som hennes stolta sjal afskydde. I'm
Ter langa timmar hade hon CONT icke
blott sin sorg och harm utan afven
sin fruktan, angest och fasa. M ma
ste hon alter vara sig sjalf eller
10.
Dessutom var faran ofyerhangande!
Hon hade visserligen sin qvinliga for
slagenhet och kunde afvarja genera
n frieri for nagra dagar, kanske for
IN vecka. Men en- vecka = hvad var
sal Diet? Inlet under da att hon gaf
nft at sin f0rtviflan, mar hon sag de
IRA hjalpl0sa %qvinnorna omkring sig
Nch betankte att de nu voro hennes
1nda hjalp, hennes enda beskydd.
Jag har varit en- darel utbrast
aon, 1 Diet hon sag pa dem med bran.
iande blickar. En- dare! Mar Martin
sarnade mig, slog jag dof6rat till, mar
waldgrefven lat undfalla sig betydelse-
hula vinkar. skrattade Jag at honom