Svenska monitoren., 1904-07-15

fran pa wagon, och intet tycktes KUN
ma vingklippa hans unga mod.
Lyckofogel lille,
jag sa gerna vile,
fanga dig / buren, min,
hanga den l kammar'n In,
och SEN sla dorren till l las,
att du aldrig flog din kos.
Sa sj0ng han medan han jagade
fran efter en- fjaril, som fladdrade !
luften. An sankte den sig och stan
made framfor honom, men mar han sa
strackte ut handen for att fanga den,
var den redan hogt uppe 1 Diet bla.
Dagen var warm, och gossen blef
tr0tt pa den vida leken. Han a nu
inne pa en- skogsang,. som stod prun-
kande med blomma vid blomma. Sa
satte han sig ned midi ibland gull
vifvor, f0rgatmigei och sma blyga yio-
Ter. Han tog en- efter en- af de vackra
b~lommorna, och med rastl0s flyer ploc-
kade han sender dem ALA. / hvarje
blomma glittrade en- kristallklar perla,
de vuxna kalla den daggdroppe, men
for gossen var den en- kostelig perla,
och Diet val den han vile komma at,
men mar han ryckte undan blombladen
foil perlan, och han kunde ej finna
den alter.
Sa blef han trott afven pa denna
lex, och med hufvudet hvilande pa Diet
daggfriska graset somnade han in l.
fran ALA lekens modor. Som han sa
lag inbaddad i blommor och med den
lila sk~ogsbacken muntert sorlande
bredvid sig, dromde han ~barndomens
rosiga dr0mmar och log | s0mnen, och
da kunde intet st0ra hans lycka. -
Tiden glider bort sa hastigt, och en-
dag vandrade den lille pilten som yng-
ling ut / verlden for att s0ka lyckan.
Han kom till sma laga kojor, der dyg-
den bodde, och utanfor hvars dorr
hvar och Ell som vile komma in forst
maste val afskrapa sig stoftet fran den
dammiga vagen. Men icke fam yng-
lingen hvad han s0kte har ibland des-
sa dystra manniskor, som lefde sa re-
gelratt efter sin stranga herskarinnas
lagar men anda jagades af en- inre orc.
Ynglingen mandrake alter ut och kom
till hus der manniskor bodde, som all
mant voro ansedda for rattradiga och
~lyckosamma, men ofver ALT motto ho-
nom en- jagtande orc. ALA hastade de
framat, ingen val som hade mod att
narmare granska Diet f~0rgangna eller
erkanna och g~odtgora hvad de da hade
brutit. ALA voro de angelagna ON att
kallas kristna, men den unge tyckte
sig marka att den Hogstes MANN buro
de som en- skylt for slit anseendes
skull. bet bette "det och Diet maste
vi CORA for att visa att vi ej bora till
den stora hopen, som ingen Gud vet
at" men han tyckte sig afven bora
roster, som hviskade: 'det kan val Ell
vara nagot oratt, ON du der kringgar
dit samvete, ingen far ju veta Diet,
och Gud kan val eli villa att hans barn
skola svalta ihjal," eller Thar kan du
pa en- annans bekostnad ia heder och
ara for EFT utf0rdt barmhertighets-
verk."
Man och hustru. f0raldrar och barn,
ALA vandrade pa skilda vagar endast
forenade af egoistiska skal, och der
iva unga hjartan NOTES | rem sjalff0r-
sakande karlek, strax voro elaka tun-
gor framme och skilde dem at.
Mel, har a forvisso Ell nagon Sam
lycka, tankte han, och begaf sig alter
ut pa vandring. Hittills hade han van
drat fran bland sadana manniskor,
som vile hafva sken af att ega lyckan
och ALT godt men ju langre han kom-
NIT, ju Store hade oron vuxit 1 deras
sjalar och afven | mans egen. M will
jag s0ka efter skatten ibland n6jen
och | muntra lag, SADIE han till sig
sjalf, och ofvergaf dygdens och plig-
tens vag och foljde 1 staHet nojet der
Diet for fran.
Sent en- qvall stapplade en- ensam
man vagen framat. bet var ynglingen
som en- gang drog ut pa jagt efter
lyckan. Sa kom han till sin moders
hydda, och den gamla gick honom till
m0tes. "Mor, NOR. nu kommer Jag
alter, sjuk till kroppen och med en- for
tarande orc 1 min sjal. som vuxit st0r-
re, ju mera jag s0kt efter lyckan, nu
will jag har begrata den skatten jag ej