Svenska monitoren., 1904-12-16

| borjan hade Hartard dock stundom
FART till sina vanner. Med spand upp-
m~arksamhet hade han vantat pa ma
gon anspelning, som skulle ge honom
~bekraftelse pa de ord som gait Diver
Lobells och drangens raa lappar. Men
ingen gjorde nagonsin en- dylik anspel-
ming. Naturligtvis. tankte Hartard
da hanfullt, de bildade AFRO mera vana
vid att d0lja sina tankar. bet kallas
TAXI.
Han gaf noga akt pa sin far. Denne
for hvar torsdag till H0rstel. Detsam-
ma hade han gjort redan medan hans
hustru lefde. Da hade han till och
med ofta ridit dit ofver afven andra
eftermiddagar, och da kom Alexandra
hvarenda vecka och helsade pa den
sjuka. bet var saledes EFT enkelt rak-
neexempel: / hans mors lifstid hade
fadern och Alexandra traffat hvaran-
dra oftare an nu.
Delta fam Hartard egendomligt.
Men hade deras umgange fortfarit
pa Stamina satt som f0rut, hade Alex
andra liksom forr kommit pa besok
till Rethen, skulle han utan tvifvel ha
funnit afven Diet e~gendomligt.
Hade fadern varit pa H0rstel pa
torsdagen, tog sonen f0ljande morgon
Ell sin blick fran hans ansigte.
Undrande markte Albrekt att sonen
fixerade honom. Andra gangen for
byttes hans undran i pinsam forva-
ming. Med EFT afvisande uttryck mot
te han Hartards blick.
Och for hvarje gang blef o~behaget,
pinan Store.
Deras blickar korsades som klingor.
Deras ogon glodde. De motto hvar
andra tigande, sasom endast fender
Sc pa h~varandra.
Hvar AMMAN sondag for Hartard till
Berlin.
Forsta gangen som han kom tillbaka
fran denna sin utflykt hade fadern
sorgset, men hjartligt betraktat ho-
nom.
Denna blick f0rolampade honom.
Han sag EFT f0rmynderskap den.
Stolt hade han kastat tillbaka nufvu-
Diet. Nasta gang antog han en- iskall
och h~0gdraget afvisande MN, imam
han annu steg III vagnen.
A1A,.a1A JyGr1A cior Asttnf cnraH of
sonens satt att tillbakavisa hvarje for
s0k att tala ON hans Berlinresor.
Smart kom Diet EFT visst tvang i hans
vasen. Vreden kokade inom honom,
och Diet var blot med svarighet han
beherskade sig. Med en- allvarlig blick
pa sonen forsokte han varna honom
utan ord.
Da de samtalade, var Diet aldrig ON
annat an likgiltiga saker.
Sa lefde de tillsammans j stun bit
terhet.
Ofta talade Albrekt med Alexandra
ON att Kristinas dod hade helt och
ballet rubbat sonen ur hans jamvigt
eller ON att Hartard kande sig tryckt
af nagon hemlig sorg, kanske af olyck-
Zig karlek.
Grefvinnan Klingsberg hade tamil
gen kallt besvarat Alexandras skrift-
liga f~orfragan. Hon gick ! bergen,
skref hon, for att hennes kara skydds-
ling Kleopha, som hade fatt den allra
basta uppfostran, aldrig skulle CORA
sig skyldig till nagot SON hon, grefvin-
nan, eli hade vetskap ON och gillade.
Sa val Alexandra som Albrekt funno
den ton hvarmed grefvinnan Kings
berg skref ON Kleopha val hog. Men
de lato dock sina misstankar ON att
den vackra sjukskoterskan kunde ha
en- karlekshandel med Hartard falla.
Sa kom warren.
Hartard besokte ofta sin mors graf
och fam den alltid utomordentligt
vackert prydd. Han kunde ha tram
pat pa blommorna som stodo i lerkru-
kor och majolikaskalar framf0r kapell-
porten. Ty han visste att Diet var
Alexandra som bar dit dem. Men,.
hade icke hans lefvande NOR alltid
gladt sig at Alexandras blommor? Hur
skulle han da kunna berofva den d0da
dem?
Fran kyrkogarden gick han aldrig
till slottet, hvilket dock skulle ha va
rit naturligt, ia, i Saliva. verket var
en- hoflighetspligt.
Han vantade pa att hans bortavaro
skulle bli bemarkt, omtalad. Alexan-
dra horde visa sig forolampad af att
han sa fullstandigt forsummade henne.
A, han vantade bara pa det...!
Men ingen talade derom, ingen tyck-
tes lagga marke till hans franvaro, in
gen tycktes kama sig sarad. bet blef
/ stallet han som kande sig forolam-
pad.
Alt f0rolampade honom, till och
med hans fairs likgiltigt lugna hall
ming.
Han sag / den EFT bevis for att ma
ken alltfor fort trostat sig 0fver ma
kans d0d. bet var derfor hans pligt,