Svenska monitoren., 1904-02-19

tdSu UGH SNdTI SdTdu 1 DeHcL jag
hade gtatt bredvid honom en- stund u
tan att Sc honom, och han hade icke
yttrat EFT ord. Men mar jag gick
min vag, kande han antagligen igen
mig pa fguren och gangen, ty jag ha-
de icke aflagsnat mig manga steg,
forran jag horde en- hes rost ropa mitt
MANN. Jag atcrvande med stor f0rsig-
tighet till vagnen, och efter EFT par
0gonblicks s6kande upptackte jag ho-
nom under densamna, der han lag och
stirrade pa mig med EFT blekt, bistert
ansigte, som paminde mig ON EFT fam
gadt vilddjur.
Halla! SADIE jag, Hvarfor ropade
nj inte pa mig forut, karl?
- Gif mig litet v~atten, hviskade han
modosamt. Vatten, for himlens skull.
Jag SADIE att jag icke hade nagon
flaska pa mig, ty | annat fall skulle jag
for lange sedan ha hemtat vatten at
andra sarade. Han gaf mig sin, och
! jag stod just 1 begrepp att skynda bort,
4 ua jos Vi mig aNI q IlOJAASOA
kunde lemna mig nagra upplysningar
ON waldgrefven. Jag framstallde min
fraga.
- Han ledde forf6ljelsen. mumlade
han. Honom Dir Diet ingen fara med.
Men mar jag vande mig on for att ga,
grep han tag 1 min arm och mumlade:
uar nj pApon pistoI9
- ia, svarade jag.
- Lat mig da ia lana den, tills nj
kommer tillbaka, flamtade han. ON
dessa gamar ia tag / mig sd, CORA de
slut pa mig. Jag kanner dem. bet
nar blir battre. NJ reder jag mig
nog.
Jag tog marke pa hvar hans vagn
stod och lemnade honom. Floden var
Ell sa langt burta, knappast en- half
fjardingsvag, men den lag djupt mere,
och bankarna voro branta, hvarfor Diet
icke a latt att / m0rkret hitta ned
till vattnet. Slutligen lyckades Diet
mig dock - och huru fridfullt och tyst
tyckte jag icke Diet vara har, da jag lu-
tade mig ned 0fver flodens sakta fly
tande yta och horde stromhvirflarna
brusa och porla kring salgtradens gre
mar, som hangde anda ned 1 vattnet -
och jag fyllde min Alaska och krop
alter upp till slata marken. Har fam
jag att en- ~forandring forsiggatt. Babe
uppe och mere | dalen ha1e, med VISA
mellanrum, stora eldar upptandts.
Eagra af dessa, som redan bruno med
klar laga, upplyste den lila ~atgangna
transporttruppen och de morka grup-
per. som r0rde sig kring densamma,
och kastade till och med EFT r0dt,
f%laddrande sken ofver backsluttnin-
garna. Vagledd af delta illus skynda-
de jag tillbaka, hittade utan stor sva-
righet Ludwig och forde Alaskan till
hans lappar. Han sag ut att vara all
deles forbi, men drycken Invade upp
honom alldeles underbart.
Mar han slutat att dricka, fragade
jag, ON Diet var nagot annat jag kun
de CORA for honom. Han hade redan
boriat aterfa nagot af slit vanliga ut
seende.
ia, svarade han, i Diet han lutade
ryggen mot vagnshjulet och talade
med sin vanliga kackhet. Tala ON for
var lille general, hvar jag beinner
mig. bet ar ALT. M mar vi fatt Illus,
reder jag mig nog. Jag ar int langre
radd for dessa ulfvar. Men hor pa,
van Martin. Nj fragade mig nyss ON
er waldgrefve?
ia, svarade jag. Han har kom-
NIT tillbaka?
Han f0ljde aldrig med, svarade
han kallt. Men ON jag hade sagt er
Diet, mar nj forsta gangen frAgade ef-
ter honom, sd skulle nj nog int ha
gait efter vattnet at mig. Han ar sa-
rad. Han foil, sd vidt jag kan min
mas, pa bortre sidan ON den andra ell
den, harifran raknadt.
Med en- ursinnig ~forbannelse rusade
jag bort och letade som en- besatt
kring babe den antydda eden och den
nasta / ordnineen. Manga af de doda
lago afkladda inpa bara kroppen, hvar-
for jag sag mig tvungen att undersoBa
deras ansigten. Och delta hemska
varf, som utfordes med darrande fing-
rar och vid svag belysning, tog lang
It'd. Der funnos karlar som kr0po ON
kring med knifyar och knyten och som
jag flera ganger afbrot / deras arbete;
men asynen af min pistol och uttryc-
ket i mitt ansigte - ty jag a upp-
fylld at vrede och vamjelse och skulle
ha skjutit ned dem som rattor
skramde bort dem hvarbelst jag gick
fran. Icke en- utan flera ganger bon
folio mig de sarade och doende att
STAMINA qvar hos dem och beskydda
dem, men mitt vattenforrad var slut,
och min It'd tillhorde icke mig sjalf.
Jag lemnade dem och skyndade fran
stale till stale / en- feber af fruktan
och otalighet, som unnade mig hvar.
ken rast eller 70. Och slutligen, mar
jag nastan uppgifvit ALT hopp, fam
to- L1uo-. lsooranda hoIfx ol,a- Aro-I