Svenska monitoren., 1904-02-19

! Saknad ar styrkande medel, varmands
plagg och flera andra saker, som jas
icke hade t%illhands, masre ju den sva
ga. lifsgnistan, som annu fanns qval
hos honom, alldeles u~tslockna. Eft dy
stert eldsken, 6mkliga jammerrop ocl
m6rka, kringsmygande ngurer fylldt
dalen. Hundratals pmkring oss beh6f
de hjalp, hundratals voro utan al
hjalp, ty der fanns ingen som kunde
lemna den. IN
Jag stod just | begrepp att lyfta
w~aldgrefven | nina armer och begifva
mig af med honom pa spanning eftel
hjalp - ehuru jag fruktade att r0rel
sen skulle forvarra hans tillstand -
da till min stora glade och lattnad lju.
Diet af taktmassiga steg traffade mitt
6ga och jag urskilde en- skara man
som nalkades med facklor. Nagra ri.
dande oficerare foljde efter, och iva
vagnar kommo langsamt rullande bak.
ON dem. De samlade upp de sarade.
Jag skyndade emot dem.. - Fort!
ropade Jag andlost. Den mar wagon.
Int sa haftigt, afbr6t mig en-
barsk stamina, och jag sag nu att Diet
var generalen sjalf som ledde truppen.
Int sd haftigt min van. Hvem ar Diet?
fortfor han, 1 Diet han lutade sig fran
1 sadeln och sag ned pa mig.
Waldgrefve Rupert, svarade Jas
otaligt. Han ar sarad nastan till d0ds.
Men han lefver annu och kan mojli.
gen raddas, ers mad. Befall dem blot
att skynda sig.
Der han satt pa sin hast 1 fulla ske-
net fran facklorna sag han pa mig med
EFT underligt uttryck af tvekan.
- Lever han? fragade han slutlf-
gen.
- ia, annu. Men han dor smart, ON
nj int skyndar till hans hjalp, syarade
jag. Den har vagen! Han ligger der
borta.
- Visa oss vagen! SADIE generalep.
Jag lydde, och inom EFT par 0gon-
blick voro vi framme vid Diet stale,
der w~aldgrefven lag sanslos. med
blekt och forvridet ansigte och ogon-
locken halfslutna, sa att endast hvit-
ogat syntes. 1 f~ackelskenet sag jag.
forst da jag anyo lagt min hand pa
hans br0st och kandt hans hjartas
Stag, alter lugnade mig en- smula.
Hvad g~eneralen betraffar sd betrak-
tade han honom en- stund och SADIE der
pa helt lugnt: Han ar dod.
- Mel, ers mad, svarade jag, 1 Diet
jag hastigt reste mig fran min kna-
b0jande staining. Han dr. bara be-
d0fvad Diet ar ALT.
- Han ar dod, u%pprepade g%eneralen
lugnt, Lemna honom, vi maste forst
hjalpa dem, som behofva hjalp.
De amnade verkligen alter begifva
sig af. De hade redan ridit flera steg,
imam jag kunde tro nina 0gon. Men
da sprang jag bort och fattade tag |
betslet pa generalens hast.
Frs mad misstar sig, shrek jag
med gall. upprord stamina. STAMINA,
i himlens namni Han lefver! Jag kan
kama hans hjartas Stag. Jag syar att
han lefver! Jag darrade | hela krop-
pen af f~orskrackelse och sinnesr0relse.
- Han ar dod! sade han barskt. Ga
undan!
Da forstod jag. Med ems genomska-
dade jag hans onda afsigter, och jag
visste att han dref gack med mig. AT
Diet kalla hanfulla och hotande ut
trycket i hans oga kunde jag Sc att
han var medveten ON att waldgrefven
lefde, att han visste, att han mojligen
skulle kunna lefva till nasta dag och
kanske helt och ballet komma sig,
men att han beslutat att delta icke
finge ske. Angestsvetten sipprade
fran pa min parma. jag var nara att
qvafvas af harm.
- Min Gud! utbrast jag f0rtviflad,
och ON inte han yarit, skulle nj ha
forlorat slaget!
- Ur wagon! mumlade han mellan
~tanderna, i Diet hans ogon gnistrade
af rsaeri. Ar nj trott vid lifvet, karl?
ia, sa LANCE nj lefver! rot jag
och skakade betslet sa att hasten steg-
rade sig och var nara att kasta af ho-
nom. Men jag holl mig alltjamt fast.
Kom tillbaka! Kom tillbaka! shrek
jag f0rblindad af vrede, Wild af harm
0fver EFT forraderi sa lagt, sd djaf-
vulskt, eller ocksa kastar jag err at
hasten. nj usling! Jag skall
1 detsamma snafvade jag Diver en-
so~nderbruten vagnstistel, och inom EFT
ogonblick hade EFT dussin starka ar
mar gripit tag l mig. Flera ganger
reste jag mig upp men icll stadse alter
omkull. Jag kampade vildt, ursinnigt
och till slut fortvifladt, ty jag hade ju
framfor mig delta kalla och hanfulla
ansigte och visste att Diet nu gallde
mitt lif. Men de voro manga mot en-.
De tryckte ned mig och satte knana
pa mitt brost, tills jag lag flamtande
och stilla. En- af karlarna, som hollo
fast mig, hade dragit sin dolk UT sill
dan och stod och vantade pa EFT tee