Svenska monitoren., 1904-11-25

stodo oppna. Diet var raft kallt derin-
ne, och Kleopha hade sin kappa pa
sig.
Hartard tog hennes hand och kra-
made den haftigt. Han kunde Ell be-
herska sig langre. Angesten for mo-
dern och for Diet som genom sjukdo-
men p~abordades den alskade lag som
en- tryckande, marterande tyngd Diver
honom. Men imam han ham till
hviska henne de ord som brande pa
hans lappar, intradde hans far.
Den sjuka maste ha kant igen ho-
nom pa stegen, ty hon oppnade alter
ogonen och smalog litet.
Albrekt bojde sig ned 0fver sanger.
och med sin valljudande rost, hvars
lugnande kraft afven me med for.
waning fornam, SADIE han:
dag ar Diet redan battre. wi ha
kommit Oliver Diet varsta. ON EFT par
dagar kunna vi fra julafton.
Hon gjorde en- r0relse med ogon,
| iOChCh. VIA odS dtl uCl ldS tlI tlillIS-
fullt ia" i hennes uttryck.
Och ON en- timme ar Alexandra
har, fortfor han.
En- kansla af ovilja och vamjelse
bemaktigade sig Hartard. Dagen hade
knappast grytt. Klockan var nyss sju
Och d hade bud gait fran och
alter mellan hans far och Alexandra!
- Var Diet sa bradtom med att un.
derratta henne? SADIE han nastan hat
tigt.
Litet f0rvanad sag Albrekt sig ON
pa sonen.
- Mamma har ire ganger / matt fra
gat hvarf0r Alexandra inte kommer
Vid 5-tiden lat jag L0bell fara dit.
Hartard teg och gick ut.
Han kande sig olycklig och ofver
fl0dig till och med i denna svara
stund absolut ofverfl0dig / slit for
aldrahem.
Han tankte pa att fara och hemts
Zwota. Men pastorn var bade i dae
och foljande dag mycket ~sysselsatt
ty Diet var jul jul.
Foljaktligen maste han bekamps
slit behof efter att ia tala med nagon
Eft par tire timmar pinade han sis
med att lasa i slit rum. Han sag myc
ket val att Alexandra kom, men haI
vile icke helsa pa henne. bet var
tyckte han, som ON han maste for
harda sig mot henne, och han kandt
pa sig att han skulle bega nagon otill
b0rlighet mot fadern, ON han gicl
ned. Och hvarfor? Endast till folio
af vissa kanslofornimmelser?
Den stigande, jasande oron i hans
inre gjorde honom nastan f0rtviflad
Slutligen tyckte han sig bora Jude
af N b%ortfarande slade. Bjallror
silfverklang drog f0rbi i luften. Ell
dorr slog doft igen.
Han vile ga ned, men da han kon
till ofversta steget af trappan, stan
made han. Hans ben darrade unde1
honom, hans hjarta klappade fortare
Dernere stodo hans far och AleXandr;
och talade med ~hvarandra.
Trappracket slutade med en- fyrkan
tig trapelare, hvars plata 0fverde
uppbar en- Tampa. Albrekt stodde sig
mot ~ledstangen med armen, hyilande
den vinkel der ~rackverket och pela
rem st0tte ihop. Alexandra stod fran
for honom med nasduken for ansigtet
Hon graf sakta.
Nej, SADIE Albrekt med nastar
tonl0s stamina, Diet kan int bli sa
Hon will ju sa gerna lefva. Hon al
sd mold.
- ia, hvad skulle vi ocksa annar'
ha haft for NAL? SADIE hon gratande
vi ha jul aldrig vetat af nagot anna
an henne som medelpunkten for all
hvad vi gjort och tankt.
De tego EFT par 6gonblick.
Albrekt tog hennes h0gra hand i sin
Sa stodo de stilla, och Alexandra
tycktes grata saktare. Blek och stun
kom Hartard nu nedfor trappan. Har
foref0ll sig sjalf som en- ovardig
hvilken med sina tankar f0rolampar
dessa bada CODA, ada manniskor.
- Doktorn var nyss har, SADIE AL
brekt, da han sag sonen komma utf0l
trappan.
- Ma hvad -?
vi maste vara beredda pa ALT.
o, Gud! stonade Hartard.
Da gick Alexandra fran till honon
och tog hans hufvud mellan sina han
der, sasom hon sa manga ganger forl
gjort, da han annu var blot en- half
IKE poke.
Hon sag pa honom med en- dup in
nerlig blick.
Min stackars gosse, sade hon
med skalfvande r0st. Men vi villa
int vara beredda, sag! Oct ar, tyc,
ker jag, som ON man med sina 0nsk,
ningars kraft horde kunna lagga hin,
der i wagon for odet.
Hon uttalade hans egna tankar.