Svenska monitoren., 1904-10-14

En- paus, en- kort men hemsk och
gripande paus uppstod. "Sa sant mig
Gud hjalpe till lif och sjal!" tillade
MI haradshofdingen, med langsam,
djupt yibrerande r0st och med en- ge-
nomtrangande blick pa haradsdoma-
rem; men | delta 0gonblick f0regick
en- pl6tsligt, en- f~asavackande f0ran-
dring med den anda dittills sd starke
okufvade manner.
De blanade lapparne darrade syn
bart, utan kraft att kunna utsaga EFT
enda ord. fingrarne slogos mot den
heliga boken, liksom skakade af en-
osynlig hand; 0gonen svallde blod-
sprangda och tycktes nastan krypa ur
sina gropar, och en- flammande qvislig
rodnad utbredde sig likt spetalska Of
yer hela den skalfvande gestalten,
hvilken skulle sjunkit till g%olfvet, ON
icke hans broder tagit honom / sina
armar.
Best0rtningen var altman, och den
hemska tystnaden eftertraddes af graf
och fasansfull TANNER, ty en- valdsam
f~orskrackelse hade bemaktigat sig ALA
de narvarande.
Haradsdomaren bars ut / lansmans-
kammaren, der de haftiga sk~akninga--
ne med hvarje ogonblick tilltogo i
valdsamhet och styrka.
**&
Hos Diet lila skrinet, som for mo-
dershjartat verkligen kunde kallas EFT
helgonskrin, hade Elsa, under oaflat-
liga boner, tillbringat de langa and
l0sa timmarna. Hennes bon var blot
en-, namligen den att hennes make
icke skulle svara en- flask ed, icke
pantsatta sin sjal / morkrets rike och
att Gud skulle skicka lille Anders som
hans angel for att alfalfa papa fran
denna forfarliga synd.
Nog skulle han ha Store makt an
ALA de onda andarna.
= Far d hemma, NOR! ljod nu sakta
genom dorren, och en- af pigorna stack
slit hufvud inom densamma.
Stackars kara NOR! SADIE den I'M
ga flickan. som sag att den unga qvin-
nan icke kunde resa sig fran stolen
och amnade sig fran for att hjalpa
henne, da dorren 0ppnades och harads-
domaren, buren, af sin bror och en- af
bygrannarna infordes i rummet.
Far! far! utropade den olyckliga
qvinnan och rusade mot de inkom-
mande. Himmelske Gud, har han svu-
rit? fragade hon nastan ljudlost och
var nara att sjunka till golfvet, da
hennes ogon folio pa haradsdomarens
vanstallda ansigte.
Nej, de- ha' han inte' svarade
hennes svager, men kara svagerska,
ga undan sa vi ia lagga stackar'n i
sanger.
- All, Gud ware lof! Gud ware lof!
utbrast Elsa %jublande. Hva' g0r de-
ON kroppen int star bi, bara han int
tar skada te' sin sjal! - Gud ware
lof!
Och den rattankande qvinnan tyck-
ties i hela verlden icke hafva en- tanke
for annat an for denna tacksagelse
och anledningen dertill; men den af-
l0stes dock smart af andra tankar ge-
nom hennes svagers meddelande. Hon
visste nu ALT, och hennes hjarta var
nara att brista.
Emellertid var elandet stort i Diet
fordom sa lyckliga och fridfulla hem
met. Haradsdomaren egde aldrig EFT
redigt 0gonblick, och hans yrsel a
sa valdsam att hans bror mangen
gang med moda kunde halla honom
qvar i sangen.
Hans hustru. denna ada, trogna
q%vinna, lemnade honom 81 EFT 0gon-
blick, hvarken matt eller dag, till dess
att hennes krafter voro sa uttomda att
afven hon maste intaga sanger.
En- vecka efter den f0rfarliga tings-
dagen f0dde hon en- liten lifl0s gosse,
hvilken alta dagar derefter, eller da-
gen fore haradsdomarens d0d, ladies'
till den liflosa moderns iskalla sk0te
for att sedan hvila i Stamina graf som
hans foraldrar en- graf, hvilken
fadern genom gl0mska af Guds och
samvetets rost. i f0rtid baddat.
Elsa hade legat i Stamina rum som
hennes man, och sa LANCE hennes ogon
kunnat Sc, hade de oafvandt hvilat pa
honom.
Dagen imam Elsa dog, hade han
nagra rediga ogonblick, sa trodde Ell,
sa, men de andra SADIE, att han yrade.
= ia vor int, Elsa, som ja' tankte
CORA, SADIE han. ia tankte svara, fast
ia tyckte att de- va hiskligt, men ia
skamdes tie sta som en- tjuf; men just
som ia skulle saja de der Orden - du
vet nog - sd sag ia lille Anders, sd
illus och vacker som en- Guds angel,
och han sag pa mel och SADIE: 'Svar
int, pappa!" och 81 da va de- slut
me- mel, och ia flick irte fran EFT
enda ord.
Ack, Gud horde min bon. han
skicka' lille Anders! utbrast den kar.