Svenska monitoren., 1904-02-19
GREEyINAAN R0IHl l
Historisk roman fran T~rit.icnrlga
krigets It'd
STANLEY J. wEYMAa.
lForts. fr. foreg. nr.l
90

BVarare att lnLaga an en- al Jdpprd udH
ihardigt f6rsvarad forskansning af
vagnar midi pa 0ppna faltet. Liksom
gripen az EFT slags f0rtrollning stod
jag och stirrade ned / djupet, der ro-
ken hvirflade och kretsade liksom AN
gan fran en- gryta, och undrade just
hvad jag skulle taga mig till. ifall jag
forde befalet, da jag plotsligt varse-
blef nagot ~markvardigt, som nu in
traffade, och horde general Tzerclas
draga en- suck af lattnad. Fran bakre
sidan af den fientliga styrkans front
kommo tire vagnar, som babe omgaf-
vos och kordes af en- skara fotfolk;
skumpande och skakande pa den o.
jamna marker, och flera ganger nara
att stjalpa omkull, kommo de likval
ALT jamt framat, under Diet att bakom
dem en- ALT Store skara man forsamla-
des. Slutligen kommo de nastan |
frontlinie med hendens forskansning,
ungefar trettio steg pa sidan ON den-
Stamina.
Der nodgades de STAMINA, ty spann-
hastarna blefvo nedskjutna, men man
hade / ALA fall redan kommit tillrack-
ligt nara. Inom EFT ~ogonblick hade
vart folk stallt upp sig bakom dem
och b6rjade nu affyra haftiga gevars-
salvor mot iendens forskansning, I'M
der dct en- ryttare, som red fran och
till pa litet afstand, synbarligen for
bjod hvarje forsok till utfall.
Den der karlen har hufvud pa
skaft, mumlade generalen. Det Dir
Ludwig! M ha vi dem!
Men jag sag att Diet icke var Ludwig,
och omedelbart derefter sag afven ge-
neralen detsamma. Jag Taste Diet
hans ansigte. Manner, som fort fran
och som annu kunde ses bar
hufyad och till hast ! den haftigaste
eden, befallande, hotande, uppmun-
trande och ~ledande, och ALT delta med
sa ljuflig stamina att den nastan h0r-
des upp till oss, var ingen AMMAN an
waldgrefven! Man kunde icke taga
miste pa hans blaa sammetsrock och
~ljuslockiga hufvud oaktadt m0rkret
hastigt sankte sig Oliver stridsplatsen
och Diet endast var stundtals som vi
0fver hufvud taget kunda Sc ~nagonting
alls enom de tata rokmolnen.
WHAT, Weimar! SHREK jag ofri-
villigt, / Diet en- strom af varme och
stolthet spred sig genom nina adror.
/ delta 0gonblick alskade jag den I'M
ge mannen, som ON han varit min son.
Men / nasta ogonblick suod jag sa-
som fallen fraa skyarna. Hvad skull.
lie val min matmor saga, ON nAgot
handle honom? Och huru skulle jag
val sjalf kama mig till mods, ON jag
stode bredvid och sage honom falla?
Och han, som hvarken hade nagon
stalhufva eller nagot harnesk! bet
var en- rem g~alenskap af honom att
blottstalla sig pa Diet viset! Plagad af
denna tanke skyndade jag framat. och
imam jag visste hvad jag gjorde = ty
jag kunde ju / saliva verket icke ha
gjort nagon nytta - stod jag pa SLUT
ningen och skyndade nedfor kullen.
Nastan / Stamina ogonblick gaf genera
len order at dem, som annu funnos
qvar hos honom, och b0rjade sjalf be-
girva sig ned. Sluttningen var brant,
och Diet tog fem minuter imam vi upp-
nadde stridsplatsen.
ON jag | min darskap trott att jag
skulle kunna utratta nagot, sa blef
jag smart tagen ur min vjllfarelse. Vid
denna It'd a striden afslutad. va
ra skyttar hade besatt hVarenda vagn,
hvarifran de hade fienden incm skott-
hall, och utsande derifrau en- sa haf-
tig cid att leden bakom ~barrikaden
borjade alltmeTa glesra. Fiendens
ED hade forst aftagit ocn derpa helt
och hallit upph6rt. En- stund derefter
hade den ena flygeln, SON var ur stand
att langre utharda eden, upplost sig
och forsokt att fly, och i nasta 0gon.
blick hade v8ra pikenerare helt och
ballet satt sig i besittning af forskans-
ningen.
vi horde flyktingarnas och ~forf0ljar-
mes rop och skran, mar de rasade upp-
at dalen, men en- sadan !0rvirring, EFT
sadant m0rker och cit sadant ovasen
radde vid foten af kullen, der vi befun-
no oss, att jag stod belt .adlos och for
virrad och rakt icke visste, hvilken
vag jag skuIle taga eller at hvilket hall
jag skulle wanda mig. Pa ALA sidor
rundt omkring pIandrade man de do
da, ropade de sarade pa vatten och ru-
SADIE af smarta och skramsel halfvilda
hastar och notkreatur fran och tillba-
ka mellan sonderbrutna vagnar och
kullstjilpta lass. Sa mycken grymhet
och snikenhet grinade emot mig III
halfm0rkret, ga manga f~orbannelser
ljodo mot mig fran de storsta likplun-
drarne att jag drog mitt svard och be-
h0ll det draget. Men Diet hemska ska
despelet berofvade mig halften af mi
ma sjalsf0rm0genheter; jag visste Ell.
hyart jag skulle Wanda mig, jag visste
Ell, hvad jag skulle CORA, och anda till
- -