Svenska monitoren., 1904-04-29

forsta, mar de skola vara dumma. och
jag gaf mig sken at att %ingenting be-
gripa, taste 6gonen pa hans br6st och
latsades icke Sc nagot. Han vsnde
sig. bort, och for EFT 0gonblick trodde
jag att han skulle ga sin vag utan att
tillagga nagot vidare. Men pa trap
pan stannade han och vande sig Alter
ON.
- Nj ha saledes hort nyheteny sade
han buttert. Han hade redan atervnn-
nit sin sjalfbeherskning.
- ia, ers mad.
- All! Nj tyckas atminstone int
f0rsumma tiden har | huset, SADIE han
barskt. Sag till ON min hast!
Jag ropade pa ~stallknekten, SON gick
och promenade EFT stycke derifran.
och han f0rde fran hasten. Mar jag
holl stigbygeln at grefven, observera-
de jag, huru tungt han svangde sig
upp | sadeln och huru han satte sig
till rata med en- suck; men | nasta
6gonblick skrattade han, liksom at sig
sjalf. Jag drog mig tillbaka och tan
made | afvaktan pa att han skulle ytt-
ra nagot vidare eller lemna nagot bud,
men han sag icke ems at mig mera,
utan vidr0rde sakta hasten med spor
rarna och red langsamt bort. Jag stod
och sag efter honom. tills han kommit
till slutet af gatan, der han vek ON EFT
horn och f0rsvann.
Men langt efter det han %forsvunnit.
stod jag annu qvar och stirrade nedat
gatan, halt bedrofvad, halt forvanad.
Och Diet var forst da jag vande mig
ON for att ga tillbaka in, som jag SAX
made Steve och karlarna och b0rjade
undra, hvart de tagit vagen. Mar jag
sist sag dem, hade de staff vid porten
jamie grefven, och nu voro de borta-
Jag letade %0fverallt, men kunde ej I'm
ma dem. Jag gick in och fragade qvin-
norma, men de hade icke sett dem
Eft k~anonskott hade just forkunnat
solnedgangen, och en- af kammartar-
uOTHd Ell ~ h1CN1i loht, lSud uO az
suite och sage bleka och forskramda
ut. Detta bidrog just icke till att krya
upp mig eller Okla trefnaden inomhus-
Jag gick derfor ned igen, fast besluten
att gifva de pligtsforgatne en- ordent-
Zig up~pstrackning. och varseblef da 1
d0rroppningen alldeles framfor mig
och pa Stamina plats, der grefve Hugo
staff for nagra ia minuter sedan, den
man, som jag sist af ALT vantat att
IA sc.
Jag ryggade f0rs':rackt EFT par steg
tillbaka. Solen hade gait ned, alton
skimret lyste bakom den frammande
gestalten, hvars ansigte befann sig i
skuggan. Hans morka gestalt afteck-
made sig mot gatan.
- HERE Gud! utbrast jag och stod
alldeles slagen af hapnad. Diet var
ingen AMMAN an waldgrefyen!
- Martin, SADIE han.
Jag ryggade tillbaka annu EFT steg-
Gatan var ode, huset var tyst SON e
graf. Eft 0gonblick rorde sig icke ge-
stalten uta stod och stirrade pa mig.
Men, Martin! utbrast han slut
ligen. Hammer du da iSte igen mig?
Da, men icke forran da, f0rstod jag
att Diet var en- lefvande manniska och
icke nagon ande, och fattade med EFT
utrop at glade hans hand.
V~alkommen, ers mad, valkom-
men! utbrast jag alldeles yr af glade.
Gud rare tack att nj blifvit raddad!
- ia, SADIE han, och hans r0st hade
Stamina klang som i gamla dagar, Gud
ware tack. Honom forst och sedan
nina vanner. Steve och Ernst bar Jag
redan traffat. De hade fatt bora ny
heten af grefve Leuchtensteins stall
knekt och kommo for att m0ta mig, och
med er tillatelse har jag skickat dem
EFT arende. Men hvar ar min kusin?
- Uppe pa slit rum, svarade jag
Men -
- Men hvad? fragade han ifrigt.
- Jag tror Diet blir bast att Tag for
bereder henne pa er ankomst.
Vet hon da ingenting ON hvad
som handt?
Mel, ers mad. Och inte heller
jag visste nagot, f0rran jag sag er.
Men grefve Leuchtenstein har ju
varit har. Talade han int ON Diet for
er? fragade han helt forvanad.
- Han namde int EFT ord. SADIE jag.
Men derpa bejdade jag mig tvart, sla-
gen af en- plotslig tanke. Min Gud,
utbrast jag, nu kommer jag ihag att
han fragade, ON vi hort nyheten. Och
jag, min dumbom, svarade ia l tanke
att han menade en- helt AMMAN, sorglig
nyhet!
Waldgrefven ryckte pa axlarna.
Ma. ga da och tala ON Diet for
grefvinnan, sade han. Jag will n6dvan-
digit traffa henne. Skynda dig, Martin.
ty jag brinner af flyer att "a afborda
mig atminstone nagot af den stora
tacksamhetsskuld, hvarunder jag dig
mar.