Svenska monitoren., 1904-05-20
GREtvNkAN R0THA
HistSrisk Roman fran T~rettioarlgs
krieets It'd
STANLEY :. WEYraAd.

f~laddrande standar = sag for vanlig9
6gon It att vara alldeles o0fvervinne
lig; och jag spejade ifrigt efter fen.
den. Han var icke synlig, men mid
emot linierna pa EFT afstand af fem
hundra fot hojde sig Alte Veste en-
brant, skroflig bergssluttning, bevuxen
med Juror, afhuggna t~rastubbar och
en- tat underskog af buskar. Har och
der bland traden framstucko stora
klippor, eller gapade m0rka halor. De
uttorkade baddarna af iva bergsforsar
bildade faror / denna naturliga glasis,
ech midi emot dessa ~obseryerade jag
att vara styfvaste regementen voro
uppstallda. Men af fienden kunde jag
icke Sc en- skymt, ON jag undantar en-
och AMMAN CLINT af stal, som lyste
fran mellan traden, och lika litet kun
de jag bora nagonting, utom da och
da bullret af en- stem, som gled undan
MACON osynlig fot och rullade ned fran
afsats till afsats, tills den uppnadde
slatten.
0fverallt radde en- forvantansfull
tystnad, son kom hjartat att kappa
haftigare, ty bland denna stora man
niskomassa f0refoll tys.uaden att vara
nagot rent af 0fvernaturligt. Da Diet
regemente, med hvilket jag forenat
mig och som anlandt sist af ALA, hade
intagit sin plats i midten af hogra fly
geln, fragade jag den af oficerarne,
som stod narmast mig, ON fienden ha-
de dragit sig tillbaka.
Vanta! svarade han barskt och
med en- frammande brytning, sd far
nj val Sc. Men hvilket regemente till
hor nj, kamrat?
- Jag tillhor int nagot af de mar
r~egementena, svarade jag.
Han sag forvanad ut och fragade,
hvad jag da hade der att CORA.
Jag hade just 0ppnat ~l&pparna for
att svara honom ,da en t~rumpetsignal
hordes och i Stamina 0gonblick de
svenska kanonerna langs hela LINEN
b0rjade dundra ,sa att marken skalfde
under vara fotter och luften rundt
omkring oss fylldes af rok, som genast
dolde allting for yara blickar. Delta
yarade ungefar iva eller ire minuter
och astadkom EFT 0ronbedofvande dan,
men sa vidt jag kunde h0ra holl sig
fienden alltiamt tyst. Jag undrade
Just, hvad som harnast skulle komma
att banda, och hoppades att de ofver-
gifvit sin stallning, da min nye van
vidr0rde min arm och pekade mot
fronten. Jag stirrade genom roken
och urskilde otydligt att regementet
framf0r oss, en- tysk brigad pa Alta
tundra man, ryckte framat I sprang-
marsch, tydligen | syfte att storma
kullen. En- m'nut forfeit, roken skym-
de dem for vara blickar. jag lyss-
made darrande. Sedermera fck jag
veta att | Stamina ogonblick iva andra
regementen rusat fran till stormning.
Slutiigen lat fienden bora af sig, och
Diet med EFT 0ronbed0fvande dan, som
tycktes ofverrosta vara egna kanoner.
B~ergskullen framf0r oss, hvilken ogon-
blicket forut dolts af tjocka rokmoln,
~upplystes pl0tsligt liksom af tusentals
flammor. M0rka massor tycktes st0r-
ia ned, och %klipporna sage ut som ON
de svafvat fritz i luften; ofrivilligt
drog jag mig EFT steg tillbaka och upp-
gaf EFT rop af fasa. Fran delta ED
heIvete fr~amtrangde liksom till svar
EFT sorl a fskri och forbannelser -
den svaga manniskorostens svar.
- Ack, min Gud! utbrast jag dar-
rande. Mitt hAr stod pa an1a.
- Mod, kamrat, mod, mumlade Off
ceren, som f0rut talat till mig. Smart
blir Diet var tur.
Han hade knappt hunnit yttra dessa
ord, f0rran en- man kom ridande langs
fronten med hatten / hand. Han red
pa en- hvit hast och hade hvarken
rygg- eller brostharnesk eller, sd vidt
jag kunde Sc, nagon sorts rustning.
- Mod, svenskar, mod! ropade han
med hog host han var en- stor, kor-
pulent man med adel hallning. Sa
smaningom kommer turen till er. Min
mems dA Breitenfeld!
bet var konungen af Sverige. Inom
EFT 0gonblick hade han %forsvunnit, ha-
de ridt nedat leden, och jag b0rjade
andas igen, undrande hvad som skulle
banda harnast. Men jag beh0fde icke
undra LANCE. Soldaterna vacklade till
baka forbi var front, somliga sArade,
andra stodjande sina kamrater, ALA
med likbleka ansigten under krutflac-
karna. Och derpa reste sig sasom ge-
nom EFT trollslag EFT nytt regemente
iramf6r oss, der Diet andra hade staff.
Annu en- gang dundrade konungens
kanoner langs LINEN, annu en- gang
horde jag Diet gala ropet: "Framat!"
En- minut forfeit, och annu en- gang
tycktes bergskullen sondersprangas af
explosionen. Fran hvarje fordj.pning
och hvarje utsprang framblixtrade ge
yarspipor, som lyste upp den r0kfyllda
luften. Danet dog aterigen bort =