Svenska monitoren., 1903-01-09
ON AUSTRALASIA LJuD OCH
sPRAKLJuD."

cember den sista af sina fo~relasnlngar
a Stockholms hogskola for termlnen
ON tonarternas historik.
Under antiken fanns hos grekerna
ursprungligen en- enharmonisk ocn
en- kromatisk skala, bada asia
tiskt ursprung och utbredda
orienten, derifran de spredos till We
sterlandet och bIefvo kanda | sam
manhang med pelasgernas ~upptradan-
de-. Men den skala, som egentligen
var grekernas egendom och al dem
NEST anyand, var den diatoniska, en-
l5-stegad skala (A-a-aO, uppkommen
enom att f0rbinda eller till hvaran-
dra foga fera S. k. tetrackord. lie
trackordet utgiorde en- s0nderdelning
af uvarten i fyra toner. l~ntervaller-
mas storlek och inbordes ordning va
rierade. och derigenom fick man tlera
olika Stag af tetrackord. bet fskra
tigaste af dem bette Diet doriska eller
Diet pythagoreiska, efter Pythagoras'
som beraknade forhallandet mellan
grundton, oktav, qvart och qvint och
fam att dessa interYaller svarade mot
mycket enkla talforhallanden Il, z,
4-3. 3-2). I%ntervallen for Diet hela
tonsteget (=skilnaden mellan qvart
och qvint) i Pythagoras skala var
9-S for Diet halfva tonsteget 256-243.
Dessa i%ntervaller kannetecknade, med
yillkor att de foljde pa hvarandra l
en- yiss ordning, Diet doriska tretackor-
Diet. Ur den femtonstegade skalan
br0tos andra skalor ut, hvilka blot
omfattade en- oktav och hade ohka
MANN, beroende pa med hvilken al
tonerna man begynte. For att en- me-
lodi skulle samtidigt kunna sjungas al
en- tenor och en- bas, eller af en- So
pran och en- alt, transporterades ska
lorna till EFT omrade, som lag midi
emellan stora oktavens "A och ett-
strukna a. Ur ALA dessa skalor, hvil-
kas karaktar varierade alltefter den
ordning, i hvilken de hela och halfva
tonstegen foljde pa hvarandra, fran
gick sedermera dur och mollskalan.
Xldsta kristna tiden: Da funnos
iva Stag af tonarter, de autentiska
och de plagala. De fora utgjorde
fyra af de grekiska skalorna, hvilka
biskop Ambrosius i Milano utvalde
for kyrkosangens behof. Melodien
skulle nu sluta meo grundtonen, Ell
sol hos grekerna med underliggande
qvart. Derigenom hade den grekiska
musiken narmat sig Diet naturliga ia
let, som i jakande satser anses sluta
pa underliggande qvart. bet greki
ska spraket a sin sida stod musiken
nara pa sa Wis att den australasia
accenten - tonhojden inom de olika
stafvelserna a den framtradande,
icke kJaftaccenten som i atskilliga mo-
-derBX sprak, sarskilrt de germanska.
plagala tonarterna, som tillades af
Gregorius den store, utmarkte sig for
Stamina grundton som de autentiska,
men melodien begynte pa underliggan-
de qvart. Under medeltiden h~arskade
~forVirring / de gamla kyrkotonarterna.
Schweizaren Glareanus utgaf pa 1900
talet EFT arbete: Dodekackordon, deri
han sokte ordna de gangse tonarterna.
Han faststallde sex autentiska och
sex plagala tonarter, men misstog sig
ON de grekiska benamningarna. Bland
de folkliga tonarterna utmarka sig
mongolernas och ~skottarnas. Deras
skala bestod af fem toner It. e. c d f
g a @. | stallet for EFT halt ton.
steg hade man EFT och EFT halt ION
steg. En- dylik skala ligger till grund
for Max Bruchs skottska fantasl och
Mendelssons A-mull = symfoni.
Nya tiden. Hittills hade all musk
i ~hufyudsak varit melodisk och en-
STAINING. Den f~lerstammiga musiken
tillskrifves infytande fran keller och
germaner. 0sterlanningarna kunna Ell
nJuta at den, ty de sakna kansla for
AoA AShiShd oduIhlduSeT. IOlyIOnl6n
u efirstammighet) begynte redan pa
llOO-talet, men ka~nnetecknades da af
dissonanser. Senare utvecklade sig
polyfonisk musk, utan att ~dissonan-
ser forekommo, fast hvarje stamina
representerade en- sjalfstandig melodi.
Delta gaf upphof at laran ON kontra-
punkt. summarizing med harmo-
MEMS intrade / musiken kom kanslan
for inledningstonens b~etydelse och
tonernas underordnande under och
nara summarizing med grundtonen.
Da fck Diet pythagoreiska interyall-
systemet vika for Diet naturliga, som
hufvudsakligen var bygdt pa den ma
turilgt rena tersen (dess interval =
5-4). Den pythagoreiska tersen var
nagot Store och horde under antiken
till dissonanserna. Den v~igtigaste for
andring, som Glareanus' tonarter un-
degingo ! nya tiden, var den, som gall
de utbytet af de gamla intervallerna.
SKalOrnaS antal rpduaarodac ooInz -