Minnesota stats tidning. [volume] (St. Paul, Minn. ;) 1895-1939, 1902-04-09

lada med strangar och skaft pa och
j den andra en- vacker kapp, sd yidt
jag kunde sc. Och mar han hade
fingrat och knapt och skrufvat en-
stund, satte han iadan under hakan
och borjade gno pa den med happen,
och det var rnarkligt, fvilka 1jud den
gaf Hvad ar det der for nagot, fra.
gade jag bekantingen. Det der! Det
ar ju en- fiol, ser du val. Jasa, ar den
der fulingen en- fiol. Den ON hvilken
jag hort sa mycket ondt. Far de ta
ga den ir..si kyrkan? Den ska1l ju
vara proppfull af otyg. Tyst bond
luns! hviskade nagon mig iorat. I
min ifver hade jag konmit att ta1a
for hogt, och det Dor man icke CORA
i kyrkan, allraminst da nagon spelar
fiol och spelar sa vackert, som den
ne man gjorde. Han sag inte ond
5eller stygg ut. Men en- trollkarl kun
de man nog kalla honon. Ty htru
kunde han annars IA fram ALA dessa
underbara toner: an starka, haftiga
och vida, an ljufva, smekande och
behagliga, an mjuka, veka osh sorgs-
ma, som mar en- gratande moder SUM
ger sitt barn till somns. Bet var be-
standt musk. Jag hoH pa att bli
mtlsikalisk -i kans1an Och sa
klappade folket handerna och spe-
1aren bugade och sa drogo vi andan
igen.
Nu kom det k1assiska - tror jag.
Det kom form af en- qvinnoskepnad.
ON skepnaden sjelf var klassisk, vet
jag inte, men sangen var det sakert,
ty den var obegriplig. Int var det
nagon egentlig sang eller nagra rediga
toner: bara drillar och ryck och
knyck och krangningar och svang-
ningar och enbartigheter af ALA Stag.
Sadant der kan val vara bras men
mar ar for mycke, sa ar da, sa ka-
ringen, 5kom till Skane. Det ar EFT
haisbrytande arbete. Och halls hade
sangerskan. Den rackte anda fran
hufvudet till den plats, der kladnings-
lifyet trot = ofvantill menar jag
och det trot bra tidigt. vi landtbor
ha nog inte mycket begrepp ON hvad
som ar stort och harligt har verl-
den. Sasom nu delta sjungande. Det
ar for oss en- riktig sjalsanstrangning
att folia med. Ibland bar det af mot
holden med en- svindlande fart och
sedan blir4de ett q or far ffl st geera att
konlna5 ner igen. RAFT som Diet ar,
rakar det af EFT styeke, sa att man
s fruktar, att det skaH bara i djupet pa
en- gssng; men sa hakar det sig fast
nagonstades, ivilar EFT ogonblick,
svanger sig ater upps ct stycke, och
sa bar det af mot djupet igen, hars
och tvars genom luften, sa ater upp
och ater ned, tills efter mangahanda
krumbugter fast-mark ater mas. Man
kanner sig da sa glad och trygg, men
krappast har man hunnit hemta sig,
forran --det bar af igen och samna
sjalstortyr rnaste genomgas pa nytt.
Men folk synes tycka ON def, och
det ar ju hufvudsaken. Pa hemva-
gen fragade jag min bekanting, ON
den der sangen var klassisk. ia, det
var den. Kan du da saga mig, hvar-
for jag int kunde riktigt njuta den?
Derfor att du inte ar ,konstig Nej,
det ar jag da inte, som val ar; men
skulle det vara nodigt for delta an
danlal? ia, visserligen! Ingen kan
forsta sig pa kenst utan att sjelf vara
konstig. Eller har du val nagonsiil
sett en- konstnar, som ieke varit
konstig? Nej, det har Jag icke; men
jag har ju sett. sa IA, si jag kan icke
veta sa noga. Men en- SAX till Vet
du, hvaraf Diet konmer sig, att da
dessa konstnarer och konstnarinnor
foredfaga italienska eller franska
stycken, sa foredraga de dem pa tia
lienska eller franska; men mar de fo-
redraga t. ex.. svenska eller norska
stycken, sa foredraga de dem pa en-
gelska? Nej, sdet vet jag icke. Men
jag vet. Ma, hvarfor ar Diet da? Det
sager jag irlte. Hvarfor sager du Diet
int? Derfor att jag inte viii. Och
hvarfor viii du inte? Derfor att jag
inte har villa till Diet. Nj vet du det.
Men latom oss aterga till konserten.
ALA s,ltto anu.i spand vantan, ty MI
kom han, som slstilie anfakta den
stora orgeln. Det var en- resoIut
karl. Mar han hade satt sig och
ryckt och slitit orgeln en- stund 1ik-
som for att reta honon, sa gaf han
sig pa honom med bade hander och
fotter, och det vardt EFT dunder och
cit brak och EFT tordonande, som ON
yttersta dolnetf varit nara. Hemma
har jag tyckt, att Diet latit bra nog,
mar var organist 1agt j pa det lila
skrofvet vi har; men, kara, Diet var
da ingenting mot delta. Det var
dunderdon hogre koren, Diet ar da
SAINT och visst. Eftersom spelet fort
gick, syntes Diet tltveckla sig till en-
tvekanp 1nellan organisten och or
geln. Iii varre den forre gnodde pa
dess yarre bruIn1nade och brusadesor-
gehl, och Diet syntes oyisst, hvenl