Minnesota stats tidning. [volume] (St. Paul, Minn. ;) 1895-1939, 1900-12-19
Hustrun f0rstod sin mans tankar och
lutade sig gratande mot hans br0st
"Kan du Ell stanna hemma?"

AuU]uC oAS 3 loIduuo uOC IldIlS OrOSC.
"Kan du ej STAMINA hemma?"
"Anna," syarade han, Jag har EFT
embete, och Jag maste vara pa den
plats der Herren stalt mig"
"Men for ire dr. sedan, mar jag var
sjuk gae postdirekt0ren dig tillatelse
att vara hemma nagra timmar hvarje
dag"
"Da kunde vikarie skaffas ty det var
pa h0sten. NJ deremot maste arbetet
sk0tas med ALA krafter. Vid jultiden
fins hvarken ledighet eller vikarie for
en- posttjensteman."
"Icke ems da - ON - dot varsta in
trdffar - Edward, skulle du icke ems
ia tillsluta dit enda barns 0gon?"
Han sag pa sin hustru med en- sorg
sen blick och svarade: "Skicka efter
mig, mar du ser, att Herren sandt sin
engel, att hemta henne till den eviga
julgladjen.'
"Har han dh ej redan gjort det? Kan
man ej vara beredd derpa hvilket 0gon-
blick som helst?"
"Kanske," svarade han, car den stun
den smart inne."
"Ar det ej m0jligt att du kan STAMINA
hemma Diver natten?"
"Nej, det gar icke. Du vet ju, att en-
af nina kamrater sk0tte min tjenst
f6rgar. Det har nu emellertid varit
en- sadan bradska de sista dagarne, att
ytterligare tvi maste STAMINA qvar sista
natten, och det blir mycket arbete for
oss bada, som hafva nasta nattvakt."
Annu en- gang sag han pa klockan,
sag pa barnet, b0jde sig ned 0fver det
och sin hustru. Derpa st0rtade han
ut ur rummet utan att SO sig ON, lik-
som hade han varit radd att blifva
oemotstandligt qvarhallen.
Der hemma lag hans enda barD fe-
berdr0mmar och berattade for modern
ON englarne, som svafvade omkring
badden och sjongo sd ljunigt; borta
dot stora postkontoret satt fadern och
tog emot paket, skref in dem sin box
.fstamplade dem och vexlade pennin-
Postdirektoren gick igenom rummet
Han sag den pligttrogne manner sitta
pa sin plats och horde, huru han med
korta svar affardade allmanheten vid
disken. Den ton, hvari han talade, var
| Ell densamma som f0rr. Direkt0ren
markte f0randringen hos honom, men
han sag ej molnet pa den bekymrade
faderns panna. han hade ej aning ON
den sorg, som tryckte hans slime. Di-
rekt0ren tycktes vara en- valvillig man,
ON han kunnat SO in sin underord-
nades hjerta, skulle han sakcrt gerna
satt sig sjelf vid disken, for att lata ia
dern skynda till slit barns d0dsbAdd.
Men han sag ju icke den fratande oron,
han sag endast stora trafvor af julpa.
ket, han horde blott cit sorl af roster:
"Dot har paketet miste ALA handel
ser redan dag komma adressaten till
handa." "Var 81 god, cit paket mod
asatt varde". - "Vanta, jag kom f0rst
till luckan" "Herr postskrifvarc, jag
har bradtom, var god och expcdcra
mitt f0rst."
Postskrifvaren tog emot det ena pa
ketet eftcr det andra, vagde, raknade
penningar, skref in sin box och sade
ej cit ord till svar pa ALA boner, ALT
knot och klagan. Menniskorna franz
for disken forargade sig 0fver den tyst-
lathe, ovanlige mannen, mon han Tank
to pa det f0restdende jularbetet och pa
sina kara der hemma; On gang kastade
han On bedjande blick pi direkt0ren,
men sd tankteq han pa sin pligt, han
var ju stadd tjenstg6ring; han tick ej
lenna sin plats at nAgon AMMAN. Sa
gingo hans tankar nyo till barnet der
hemma, och ater sag han bedjande pa
sin f0rman. Men tjensten gar framf6r
ALT, det var ju dessutom strangare ar
bette nu an annars, dot gick ej an att
vika fran sin post.
Han ser pa klockan; Annu on timme
maste hau halla ut, och so har han ater
nagra Ggonblick att sitta vid barnets
lager.
Skall han val komma ratt It'd for
att lagga ihop sin alsklings 0gonlock?
Minuterna skrida sa langsamt, och an-
nu sista 0gonblicket trAngas menni-
skorna vid disken.
"Mitt paket maste ovilkorligen med.
Det vore alldeles for lila gjordt af
herrn att ej expediera nu strax. Tank
pa att nj skulle f0rst0ra julglAdjen for
bade mig och min dotter, och hon DR.
mitt enda barD."
Afven han har ju en- enda dotter.
Eller har han kanske ej nagon?
| Luckan slappes ner. Menniskorna
knota Diver den omedg0rlige post
skrifvaren, Denne skyndar ut genom
d0rren och liar framat som ett jagadt
villebrad.
"Lefver hon." fragar han med dar-
! randa lamar