Minnesota stats tidning. [volume] (St. Paul, Minn. ;) 1895-1939, 1900-12-19
L6pande No. M $50.

sasom han hlttllls gjOrt och gifva er
en- god och valsignelserik jul Nj har
iva dagars tjenstledighet fran och med
innevarande timme. Jag will ej hora
n8gon motsagelse."
lie rackte hvarandra handen. DerpA
skyndade postskrifvaren in rummet
bredvid, svepte in sig pelsen och sat-
te pa hatten. Det synes ej pa honom,
der han liar genom gatorna, att han
icke pa flera natter haft en- blund
sina 0gon, att han endast for en- kort
stund sedan var en- bruten man. Han
marker ej, huru de sista kunderna ga
hem fran jul-marknaden, ser ej leksa-
kerna, som annu sista 0gonblicket
bjudas ut under vackra loftal - men
ser han dem kanhanda anda?
Vanta! Han har ju ej ems tankt pa
nagon julklapp at sin lila ficka.
"Snalla herrn, har DR. allt som jag
har qvar," ropar en- gosse vid sin disk,
bestaende af ett gammalt bord, som
han stalt invid en- trappa. "Var SO
god och k0p nagra af nina dur, tic
ore stycket kosta de-"
Han gar narmare och betraktar den
praktiga hasten, som bjudes ut, visser-
ligen ar det just icke nagon leksak for
fickor, men det ar ALA fall en- leksak,
och han koper den, likasa den stora
elefanten och katten; nagot maste han
ju hafva med sig hem.
"Trettio Ore, var sd god"
Han tager upp en- blank krona III
tlckan och ropar till gossen, det han
gar:
"Dina dur aro mera varda an du
tror, du sailor dem alldeles for billigt.
Jag will Ell hafva nagot tillbaka."
Den alltid sparsamme och berak-
nande mannen har med ems blifvit en-
sl0sare. Maste han Ell? Honom har
ju barmhertighet vederfarits, han star
ju den barmhortiges tjenst
Lyktorna pa gatan lysa klart, annu
klarare tindra stjernorna pa det blaa
himlahvalfvet, men allra klarast lysa
dock faderns ogon, da han 0ppnar
d0rren till rummet, der han har slit
barn.
Gertrud ligger inbhddad i kudden:
hennes kinder aro bleka och 0gonen
matta men for fadern Ar dock hennes
blick som en- hoppets stjerna. Tigande
trycker han hustrun till slit hjerta,
tigande lutar han sig ned 6fver fiickan
och kysser hennes bleka kind SAINT
knlppor ihop sina handler.
"Pappa," hviskar Gertrud, "skall jag
STAMINA annu lAngre hos or, eller kom-
ma englarne och hemta mig upp till
himlen, dor fralsaren bor?"
"Du skall STAMINA hos oss annu en-
It'd, lila Gertrud"
"Det fir jag glad Diver, ty det ar sh
rolgt att vara hos pappa ooh mamma
men det ar ju Anda myc1et vackrare
deruppe hos fralsaren. Derf0re skulle
jag hvarken ha graft eller skriket ON
cnglarna fort mig in den stora him
Iasalen. Jag SIG, att d0rren var 0p-
pen, och det var sd vackert derinnc,
och ptppa och mamma hade val icke
griitit och skrikit heller?"
"Gratit hade vi nog men icke sltri-
kit
"Ja, graft. ty da hado nj ju icke
mcra haft nagon Gertrud har. Pappa,
mar skall du nu stalla julgranen i dct
bAsta rummot och tanda ljusen?"
"NAr du blir frisk och kan springa
och lel1a omkring granen."
"Pappa, will du nu sitta ell lang,
lang stund har vid sangcn och hhlIa
mig hand?"
"Det skall jag g0ra," svarade han
och smekte hcnnes kind.
"Mcn annars har du alltid sd bradt.
ON och gar strax igen, och sd sager du:
jag maste skota min tjenst Har du
ingcn tjenst dag?"
"Ncj, Gertrud, direkt0ren har lofvat
mig, att jag far sitta tva heln tlagar
hdr hos dig"
"Ack, hvad han ar sn;llv'
Hon talade ifrigt, och en- matt rod
mad uppsteg pa do bleka kinderna'
men fadern strOk sakta Ofver dem med
handen, manande till stiIlhet, och
sade:
"Det dr nu den vanliga tiden, da vi
bruka hafva var andaktstund och ut
della vara julklappar. Herren har gif-
Wit oss on stor gafva, det han sk;lnkt
oss ater vart alskade barn. Gif mig
bibeln och sangboken, Anna, att vi ma
tacka honom, hvars lof h0res ALT intill
ljordens andar."
Sakta, mycket sakta ooh dampad
uppstAmdes julpsalmen sjukrummet;
for visso steg den dock upp till Her.
rem holden och f0rnams af honom
med valbehag Och sedan laste den
tacksamme fadern jultexten for de
sira, och en- ny innerlig frojd uppfyl-
de deras hjertan.
Han satt den trogne tjenaren vid
slit barns sjuksang. Han var icke