Minnesota stats tidning. [volume] (St. Paul, Minn. ;) 1895-1939, 1899-12-20

mattad ned barnet och satte sig gra-
tande vid kallbradden. Mannen kasta-
de sig ned bredvid henne, han lag och
hamrade pa den torra jorden med sina
bada nafvar. Palmer horde, huru de
talade med hvarandra cm att de ma
ste do.
Hon horde ocksa af deras tai, att ko-
nung Herodes lat doda ALA barn pa
iva eller ire DR. af fruktan, att den sto-
re vantade Judakonungen hade blifvit
fodd.
-Det susar ALT starkare nina
blad, sade palmen. Dessa stackars
fyktingar Sc smart sin sista stund.
Hon f0rnam ocksa, att de fruktade
0knen. Manner sade, att det hade va
rit battre att STAMINA och kampa med
krigsknektarne an att fly. Han sade,
att de salunda skulle funnit en- lattare
d6d.
-Gud skall bista oss sade qvin-
nan.
vi aro ensamma bland rofdjur och
ormar, sade manuen. vi hafva Ell mat
och ej vatten. Hur skall Gud kunna
bistA oss?
Han slet sina klader af f0rtviflan,
och tryckte ansigtet mot marken. Han
var hopplos som en- man med ett d0ds-
sar hjertat.
Qvinnan satt uppratt med handerna
knappta Diver knana, Men de blickar,
hon kastade utat oknen, talade ON en-
tr0stl6shet utan granser.
Palmer horde, att det vemodiga su-
set dess blad blef ALT starkare. OWN
nan maste ocksa ha hort dot, ty hon
vande sina 0gon uppat mot tradkro-
nan. Och det samma lyfte hon OWL
korligen sina armar och handler.
%, dadlar, dadlar. ropade hon.
Det lag sd stor langtan rosten, att
den gamla palmen skulle 0nskat, att
den ej varit hogre an ginsten och att
dess dadlar varit lika sd latt atkomliga
som tornbuskens nypon. Den visste
nog, att dess krona hangde full af da-
delklasar, men hur skulle val menni-
skor kunna ma upp till en- sadan svind-
lande hold?
Mannen hade redan sett, hur oat.
komliga dadelklasarna hangde. Han
lyfte ej en- gang hufvudet. Han bad hu-
strun, att hon ej skulle langta efter
det omojliga.
Men barnet, som tultat omkring for
sig sjelf och lekt med s,ickor och stra,
hade hort moderns utrop.
Den lille kunde val ej tanka sig, att
hans moder ej skulle fa ALT, hon On
skade. 81 smart man talade ON dad
lar, borjade han stirra pa tradet. Han
funderade och grubblade, ,hur han skull
le "a ned dadlarna. Hans panna nara
nog lade sig week under de ljusa loc-
karna. Andtligen fog cit smaleende
-0fver hans ansigte. Han hade funnit
ut medlet. Han gick fran till palmen
och smekte den med sin lila hand och
sade med ljuft barnslig rost:
- Palm, boj dig! Palm, boj dig!
Men hvad var nu delta, hvad var
dettaP Palmbladen susase, som ON en-
orkan farit genom dem. och uppf0r
den langa palmstammen steg rysning
pa rysning. Och palmen kande, att
den lille var henne ofvermaktig. Hon
kunde 81 motsta honom.
Och hon bugade med sin langa STAN
inf0r barnet, sasom menniskor buga
sig inf0r furstar. I en- valdig bage
sankte den sig mot jorden och kom
andtligen sd djupt ned, att den stora
kronan med de dallrande bladen So
pade 0kensanden.
Barnet syntes hvarken forskrackt
eller f0rvanadt, utan med cit frojde-
rop kom det och lossade klase efter
klase ur den gamla palmens krona.
Da barnet tagit nog, och tradet ALT
jemt qvarlag pa marken, gick barnet
ater fran och smekte det och sade
med den ljufigaste rost:
Res dig, palm, res dig!
Och det stora tradet reste sig stilla
och v0rdnadsfullt pa sin spanstiga
stam, ALT medan bladen spelade sina
harpor.
- NJ vet jag for hvem de spela dods-
melodien, sade den gamla palmer for
sig sjelf, da den ater stod uppratt.
Det Or ej for nagon- af dessa menni-
skor.
Men manner och qvinnan lago pa ST.
ma khan och prisade Gud.
-Du har sett var angest och f0rta-
git den. Du Or den starke, som b0jer
palmens STAN sasom en- rorstaf. For
hvilken af vara fender skola vi radas.
da din xstyrka skyddar oss2
Nasta gang en- karavan fardades &C.
nom oknen, sago de resande, att den
stora palmens bladkrona vissnat.
Hur kan delta vara? sade on re-
rande Denna palm skulle ej do, ,forran
| dn,, oo%t an 'lonuno unrn sr .%1rr.,s ~.