Minnesota stats tidning. [volume] (St. Paul, Minn. ;) 1895-1939, 1899-12-20
Slutligen horde han, att modern gick
ut, att dorrarne stangdes, att ALT blef
tyst...
Da steg Pierrot ur sin lila sang.

Da steg Pierrot ur sin lila sang.
Han s0kte efter sina klader mGrk-
ret. Det blef ett langsamt och be-
svarligt CORA. Sina byxor och sin blus
hittade han, men int sin stickade un.
dertr0ja. Han kladde sig sd godt han
kunde och satte bluse1 pa sig bak och
fran, och fastan hans sma fingrar an
strangde sig af ALA krafter, hittade in
gen enda knapp till knapphalet.
Han kunde bara ia ratt pi den ena
af sina strumpor, och stodd emot vag-
gen drog han pa den alldeles pa sned,
sd att halen bildade en- knoll ofver vri-
stem. Och det gjorde, att den ena lila
foten bara gick ned till halften sin
trasko och att den andra, alldeles bara
lila foten flck lof att riktigt ia spjern
med tarna for att ej skon skulle falla
utaf.
Forsigtigt trefvande sig for, haitian
de och slamrande med den ena ira
skon, hittade han andtligen It'll kam-
mardorren och gick derpa genom k0-
ket. som lag der matt upplyst af den
kalla glansen fran sn6tAcket derutan-
for.
Med klok berakning gick Plerrot
icke till porten, som veto utat lands
wagon och som han visste var reglad.
Men han 0ppnade utan svarighet den,
som fran k0ket ledde ut l ladugArden.
En- ko r0rde sig slit bas. En- get
reste sig, drog pa slit rep och kom ooh
slickade Pierrots handler med EFT langt
utdraget "ma-ah!' Det lat sd klagan-
de och mildt. Det var som ON hon
velat saga:
"Stanna hos oss, der det ar skont
och varmt! Hvad skall du, din lille
parfvel CORA ute all den djupa snon?"
Genom en- fonsterglugg, halft skymd
af spindelvafvar, intrAngde jemt och
matt sd mycket ljus, att han, d& han
reste sig pa taspetsarne, kunde SO att
draga fran den inre regeln pa ladu-
gardsd0rren,
Nastan utan att han visste hur det
gait till stod han derute. Allting lag
hvitt. Ofverallt dodstystnad oh isan-
de k6ld.
Pierrots forAldrars bus lag Ell smula
afsides, omkring femhundra famnar
fran kyrkan. Forst foljde man en- vag,
kantad med frukttrad, derpa tog man
utaf till hoger, och da hade man franz
for sig byns klocktorn.
Pierrot begaf sig astad utan att
tveka.
Allting var hvltt af sno, landsvagen,
buskarne och traden utmed dikeskan-
ten. Och sn0fingorna hvirhade ON
hvarandra luften som stora Invita-
myggor.
Pierrot klef ned sig l. sn0n anda Of
yer fotknclarne, hans sma traskor blef-
vo tunga af sn6, snon fastnade hans
har och bildade cit tjockt lager pa
hans axlar. Men han kande ingenting,
ty vid mAlet for sin vandring, stra-
lande guldglans, sag han Jesusbarnet
och jungfru Maria och de tre wise
mannen och englarne, som halla stjer-
nor handerna.
Han gick och han gick, liksom lOc.
kad och dragon af denna syn. Men
hans steg hade redan saktat sig. Snon
h0ll pa att f0rblinda honom, den fylde
hela synkretsen med sina Invita-, f1ocki-
ga massor, som antogo de underligaste
former, gnistrande | ALA regnbagens
farger. Han kande 81 igen nagonting,
han visste 81 mera hvar han var.
M voro hans sma f0tter tunga som
bly,. Hans handler, hans nasa och hans
oron varkte, snon Triangle in hans
halls, och hans blus och de sm& byxor-
ma voro genomvata.
Han snafvade omkull pa en- stem och
tappade ena traskon. Han lag lange
pa knA sn0n och trefvade efter den
med sina stella och svullna handler.
Nu sag han ej mera hvarken det lila
Jesusbarnet eller jungfru Maria eller
de tre wise mannen eller englarne, som
buro stjernorna.
Han blef radd for tystnaden, for de
sn8holjda traden, som har ooh der
stucko af mot det andlosa snotacket
och ej mera hknade trad, utan hemska
Ispokskepnader mod langa, knotiga ar
mar!ssom straokte sig efter honom.
Hans hjerta krympte samman af An
gest. Han borjade gr&ta och ropade
mellan tararne:
Mamma! Mammal"
Da upphorde med ems snofallet. Pier
rot sag sig omkring och flck syn pa det
spetsiga klocktornet och kyrkans fon-
ster, som skimrade roda natten ....
Hans syn kom tillbaka ooh med den
krafter och mod. HAr hade han det iu.
det sa mycket efterlangtade undret.