Minnesota stats tidning. [volume] (St. Paul, Minn. ;) 1895-1939, 1897-12-22
L6pande No. n Cd.

Sa kom ryktet dagen fore julafto-
nen, att Ivar var dod. vi vile icke
tro Diet. Hans julklappar lago redan
forseglade med utanskrift bland de
andra gafvorna for de sma stugor-
mas barn. Just pa formidd ddagen fore
I iulafton kom det bud in, att Ivars
NOR var koket. 49, ..-.z.-r.. -
| Jag gick ut med en- yiss plagsam
f6rnimmelse, att nagot pa 0figt satt
/ borde sagas. r 2. r
Beckmanskan reste sig langsamt
fran banken. Hon hade magrat ma
dessa dagar och ansigtet var stramt
at sjelfbeherskning. Mar jag tog
hennes hand utan att saga nagot,
men pa ett visst menande satt, ryck-
te det hennes lappar, och Diet till
skott at kansla, som deltagandet
skanker, kom sjelfbeherskningen att
brista. Hon snyftade stilla med for
kladet for 0gonen.
Lille Ivar, vi. ha ett sa vanligt
mime at honom. -" ..s.s.
Hon fortfor att snyfta, och Jag
stod och sag ut genom f6nstret, hur
snon lag mjuk pa biorkarnes grenar
och hur tva talgmesar muntert hac-
kade pa ett ben, som hundarne tap
pat pa garden. Beckmanskan torka-
de sig energiskt 6gonen, snot sig
och torkede igen. .,-. -.
wi vile inte tro, att Diet skulle
ga derhan redan nu," sade hon.
'Nog har han det bra nu, inte will
jag iu missunna honom. Men det
kostar sd pa, att det skulle ske Just
fore jul. Som han lekt jul nu sdere
veekor och skapat till sig. Han
var nu ett sadant sallskap, alltid-i
narheten och med ALT. ALA goro=
NAL och allting. Mar fadern kom
hem, sd visst var det han som skulle
beratta, ON det fanns nagot att be-
rata, och aldrig var han sardelas
fallen for odygd heller. -
"De sista veckorna markte lag
riktigt hur det skulle ga. Mar Jag
hade honom nagon stund i sangen,
var ryggen sd small, och tunnare
blef han for hxarie dag. Jag kande,
att han likasom for. mig ur handler
80
na. Sista ,nattea satt jag bredsid
vaggan vaggan var nu hans basta
fristad = och sag hur tungt andan
giek. Dav funderade jag hur svars
nu det sista en- gang skulle bli, nae
han nu slet sd ondt. Jag hade Erik
med mig, de andra sofvo. Och Erik
sjong ALA sina visor ON krakor och
katter och ALT hvad han lart sig
Sedan band han ett sn5re vid vagg
gafveln och lag pa sangkanten oct
drog, sd vaggan gick. Ivar tyektG
Diet var roligt och annu ett par mix
nuter forran han dog, sag jag huru
han lag och drog sn6ret. det-
samma gick hufvudet nedat och det
var gjordt. i" "
Beckmanskan h0ll upp och tingra-
de pa f6rkladet. K6ksan stod med
slefven handen och hade tarar
ogonen. Det var ej utan, att det
var smittosamt, jag fck en- tanke
och gick in. Det hade kommit en-
sandning orangeqvistar till huset,
jag fick lof pa en- och forde den ut.
''Det blir Ivars julklapp, da han
ej kan IA de andra, ','--.., p. ''''''-'.'
Hon snyGtade pa nytt, men med
mera lugn. ~~~.>-.es,.~r ..7s e.-.s
ODESSA skall han ha med sig," sa-
de hon. .-~. -. .. ...~ ~
"Det ar orange - det ar apelsin-
blommor", rattade jag.
Hon sag oafvandt pa dem. 'ss ., r.. 80 y -.
tNog ligger han sd mitt SHINE, ~
fortfor hon, ''inte vet jag huru jag
nagonsin skall ia honom derifran. /"
Lat honom bo der, sade jag tro-
stande, tdet ligger ingenting ondt
det. Minis honom som en- liten sol
strale,@ som skymdes fortid for er,
men som inte ar slocknad for det.
Hon samlade ihop sina saker och
,beredde sig att ga, och orangeqyi-
stem holl hon yarligt framf6r sig.
Jag sd henne ga med tr6tta steg,
medan snon derute sankte sig sto-
ra mjuka fiingor.
ia, Ivar fick ingen julklapp,
han, SADIE jag.
Han fick nog den basta iulklap-
pen, sade koksan afg6rande
Time luktade det lack, och sma-
pojkarne vredo sig af otalighet. En-
af dem Taste frimodigt upp sitt ma
sterverk:
"1ill min kara papa, som mig sd myc-
ket giordt,
Och mig sd mycket alsat uti min barn
doms ort.p
Och qvallen kom med CLANS och
frojd Julbocken tittade in med
langt skagg, barnen stimmade, de
aldre. smalogo, det var lif och stam-
ming. Men emellanat kom det en-
stund af vemod, da jag tyckte att
Iusen dampades och sorlet aflagsna-
de sig, och jag sag ett litet lust