Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1895-05-08
Hvad nytt?
oNKEn JONES.

Hvad nytt? Sa alyder tidens l0sen. I +
Sverige har funnits och kanske annu
fns en- tidning med delta betecknande
mann. Nagot nytt will man veta- ON
tidningarna icke keregelbundet innehal-
la meddelanden ON splitter nya ting, |
ON besynnerliga, oerh5rdt intressanta,
for att icke sRga harresande tilldragel-
ser, sd l0pa de fara for att fran en- stor
del af sina lasare ia mottaga f5ljande
stereotyperade bref: mister Editor. -
Stop my paper. Your paper isn't good
for nothing. Yours truly, John Graf. 2 |
; De engelska dagliga tidningarna kam-
pa derf6r som for lifvet att IA fatt uti
tidens nyheter och hemligheter, iu
mera sentimentala och bloddrypande
desto battre. Deras rapport6rer lspela
detektivens roll. ALT farglagges och
meddelas en- form, som g0r stoffet
rigtigt aptitligt for den nyhetshungri-
ge publilxen. En- gnista blir en- yadeld,
som f6rtar millioner. Berget f0rnas
att foda en- rata. Den Invita- hasten
blir ett spoke.
En- nyhet fran det kyrkliga omradet,
ward att taga I'D notdna, ar f0ljande.
Bekant ar, att de reformerta kyrko-
samfunden forkasta det kyrkliga aret
och andra kyrkliga saker, hvilkas hi
storia b0ria langt tillbaka tiden. Med
undantag af episkopalerna forkasta de
SAINT och synnerligen de heliga tiderna,
sasom t. ex. fastlagstiden. Men hvad
kan ej handa denna besynnerliga
verld! Under den nu gangna fastlags-
tiden tog sig en- metodistpastor, hvars
arbetsfalt Ell ar sardeles langt fran der
jag Dor, att anordna ON fastlagsguds-
tienster sin kyrka, till hvilka han pa
manga Wis inbj0d ALA menniskor. Det
skulle vara underligt, ON metodisterna
tr0ttnat pa sina "reviyals" och pa sin
ssbotbank" och aterginge till det histo.
riskt gifna siittet for menniskors ON
vandelse och kristnas uppbyggelse.
Man skulle kunna kalla en sadan front
f0randring det kyrkliga arbetet fol
en- omvandelse. F0rr plagade metodi
sterna anse det gratvardt, att man fra
de fastlagen som en- bot och battrings
It'd.
Det ar ock bekant, att de svenskar
som omfattat frammande lara och slu
tit sig till reformerta samfund, aldri!
kunnat nog klandra och f0rkasta all
- lntherslxt. Luthersk ordaiH eeeefhe
nier och psalmer ha.anset svarda bar
f6rakt. De ha ofta ansett sig ei kunn
nog aflagsna sig ifran sin barnatro ocl
sitt kyrkliga fadernearf. Mennya Il
der, nya seder. heter det. F5rliden j
tog sig en- svensk baptistprest for at
halla julotta. Baptisterna pa platse
voro ia och egde en- halffardig kyrks
Lutheranerna voro till antalet lang
fere, men hade ingen prest. Det sku
le salunda kunna kallas barmhertie
het, att han holl iulotta och bj6d !,
theranerna komma och fra denna sv.
lutherska gladjefest. R6rda blefy
sakerligen ALA tillstadeskomna luth'
raner, da den sk0na psalmen: ''Vf
helsad skona morgonstund" uppstan
des. ON nu delta var ett uttryck
oegennyttig omsorg for lutheranern;
andliga uppbyggelse, sd kan man
annat in beundra den baptistprestel
stora uppoffring, det han for en- stun
lade aside sina privata kyrkliga ide'
FOR lutherska sadana Men var ALT +
retaget for att locka lutheranerna tt
att omfatta baptistiska laror. sd v,
det Ell arligt gjordt. Det har nemligt
ej sallan handt. att predikanter af a
nan bekannelse i'm den lutherska ku
nat ga ganska langt i "kyrklig uppo
ring" af delta Stag, da utsigt till G
rikt fiskafange bland lutheraner for
funnits.
Att lektor P. Waldenstr0m Ell gills
att qvinnor agera som predikanter,
Or iu nagot bekant Han har fie
ganger uttalat sunda asigter den
fraga Hans CODA rad synas dock ej
haft asyftad verkan. Hans ord ga
eli nu sa myckat bland hans menin,
,s frander som forr. Gang pa gang VI
trAda qvinliga predikanter, hvill
religi0sa fiirg starkt paminner ON d
waldenstr6mska rigtningen. Det ka
ske Ell ginge an att stalla missionsvi
nerna till ansvar for dessa predik,
ters upptradande, atminstone 81 d
gamla stammen, hvilken synes v;
bold for att aterga till en- konserva
standpunkt kyrkliga fragor. Man
af de qvinliga predikanter, som vi
trAdt pa svenska spraket senare It'd
hafya kanske utoatt fran frHlsninus