Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1894-07-18
Delta och Diet der.

samfundsmedlem, som omtalade, att
han nyligen haft ett par mycket egen-
domliga dr0mmar, hvilka lemnat out
planliga intryck hans sial Dst lig-
ger hos mig afven pa gamladagarne en-
gnista vettgirighet, hvadan jag efter
hemkomsten tillskref och bad honom
pa paper teckna ned dr0mmarnes in
neb6rd. Valvilligt efterl1om han min
begaran och sande mig foljande. skrif-
velse:
"Kare broder!
Mycken tack for brefvet och for UNI
ganget Vasa och st. Peter. vi voro
CODA winner redan f6rut, men var ge-
mensamma bedr0fvelse Diver tidens
f0rderf och var 6msesidiga sympati
var gemensamma f0r6dmjukelse, det
vi b.efvo glomda och tillbakasatta vid
de harliga hederstitlarnes utdelande,
ha gjort att brodersbandet knutits an-
nu fastare.
Jag innesluter tvenne drommar, som
jag noga atergifvit. De aro verkliga,
naturliga dr0mmar. Will du satta in
SKAFFAREN nagot eller allt-det qvit-
tar lika.
Bergade hosk0rden gar och vantar
nu pa regn. Din
Jonddab".
Derefter f0ljer dr0mteckningen, som
har foljande lydelse:
min kare Polyfemon!
Liksom fordom Farao, Nebukadne-
sar och andra storman haft markliga
dr0mmar, sd afven jag. och eftersom
du ar en- gammal tecknatydare, sa will
jag f0rtalja tyenne pa samma matt
dr0mda dr0mmar.
Den f0rsta salunda:
Jag blef pl0tsligt f6rhyttad till lar
domsstadeu St Peter och staende der
midi ibland en- hop prester, fatta1es
jag handen af en- af dem, som leende
fragade: "skall du icke gratulera mig?"
Ordet ''doktor" svafvade pa nina lap
par, men sd 0fverfolls jag af en- outsag-
lig angest och utbrast: "Gud i himlen
vet, att det fins ingen menniska pa jor-
den, som jag sd af hjertat unnar dol-
torstiteln som dig, men ON du visste
hvilket stort ondt, som med denna IT,
teln intrangti var synod, sa skulle du
aldrig emottagit den".
Gratande l0sryckte jag min hand ur
den gamle vannens trofasta handbag
och st6rtade mig in bland en- skara lex
mannadelegater, hvilka af med6mkan
ssofvermin lxlagan och gr;tt s6lste tr6sta
frro ooh al,
ar blifver nog pastorn doktor ocksa.
Dat skola vi styra om." Men jag ropa-
de: 80, I arme darar! Afven I aren
alltsa besmittade af tidens onda."
Genom delta rop vackte jag mig
sjelf. Jag torkade tararna ur 0gonen
och svetten fran pannan. Pustande
och suckande maste jag tillsta for mig
sjelf: "Ackl min dr6m ar alltf0r sann".
Jag lag lange s0mnl0s och fantisera-
de och tankte pa ''statskyrka" och "fri-
kyrka", pa 'den gamla CODA tiden"
och "den nYa oroliga tiden", pa Paxton
och Rock Island, pa kateketer, prester,
och doktorer ia, tank hvad jag tank
to! An tankte jag pa nyligen synliga
artiklar "Augustana", pa titelklan-
der och afundsjuka, pa hogmod och Of
versitteri, an pa bibelversar och psalm
versar, synnerligast denna:
'Hvad ar arans pral?
Gift gyllne skal."
Jag tankte och mediterade, sd att jag
holl pa att bli poetisk och sj0ng:
"Hvad ar en- doktorshatt
F6rutan lardomsskatt?"
Langre kom Jag icke med min visa.
Naturen tog ut sin raft. Jag somnade
ater och dr6mde den andra dr0mmen.
Men jag dr6mde hyarken ON lexor eller
oxar, utan ON mig sielf.
Mig vardt nemligen gifven en- skrif-
velse pa rem svenska - man fruktade
nemligen att mitt latin 'legat af sig"
- af ungefar f0ljande lydelse:
"Direktionen vid Augustana College
Rock Island har funnit for godt att i
nader tilldela Eder Theologie Doktors-
graden", o. 8. v. en- not tillkannagafs
pa det markliga pergamentsdokume
tet, att det icke fans nagon hattmakare
staden, som kunde forfardiga en- dok-
torshatt at mig, utan finge jag sjelf om-
bes0rja den saken.
Pa gladjens latta vingar lyftades jag
upp iluften och fordes till en- hattbu-
tik. Jag k0pte den allraminsta och f.
naste silkeshatt, sprang hem till min
hustru och bad henne fasta EFT veckadt
tygskynke omkring hattkullen och sa-
de henne rent ut, att det skulle bli en-
''doktorshatt". Sagdt och gjordt. Jag
fick hatten pa hufvudet spatserade
med stadiga steg fran och ater. Jag
viste, att jag var ''doktor" och kande
en- kansla, att jag var icke blott teolog
utan afven ilosof. Och hvarf0r icke?
Da jag gick / skolan ansags jag sasom
den sista bland 'sGreklands sju vise".
den s. k. "flosofen''.
Nu tinkte jag stora tankar full 5f-
verensstammelse med min doktorsvar-
dighet Rummet blef for trangt for
min storhet. Jag gick ut for att be-
skada naturen = blockade upp mot det
bla himlahvalfvet och s6kte upptacka
de m0rka fackerna solen ii dr6m-
men var det ehuru nattetid full dag.
Men inga solflackar marktes, utan blott
brannande och bldndande solstralar
Mitt hufvud varkte och vaxte tillika
med vettet och visdomen. Oronen
vAxte ocksa och blefvo ofantligt langa