Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1894-09-12

ibland oss. Och skulle ett brAnnande
larosporsmal st6ra iugnet vart kyrk-
liga lif, sd aligger det synoden, konsti-
tutionen likmatigt, att ga astad och
afgora detsamma, ware sig de ofriga
g6romalen villa tillata det eller eli.
Men efter ALA resonnemanger star
dock faktum qvar, och det dr., att en-
brist inkommit synoden genom den
papekake f6randringen. M0jhgt ar,
att denna brist ej allmant som sadan
kannes och ansas, = en- ''brist" ar det
dock ALA fall. Genom den vid sista
m6tet antagna. represent tationsforan-
dringen blef denna brist an mer skarpt,
i det att endast ett itet fatal psrsoner
hadanefter komma att vid synodalm0-
tena sammantraffa och tined hvaran-
dra della andliga gafvor". Man har for
att nagon man ersatta den uppkom-
ma samfundsf6rlusten foreslagit hallan-
det af "fria m0ten' efter m6nstret af
de Sverige nu sd gangse prestkonfe-
renserna, pa hvilka afven kyrkans
myndige man infinna sig och biskopar
fungera som ordf0rande Pa dessa fria
m0ten skulle br0der "a traffas och UNI
gas med hvarandra under angenama
f0rhallanden. Gamla bekantskaper skull
lie fornyas och nya sadana knytas. Teo-
logiska amnen och kyrkliga fragor, som
rora sig inom eller utom synoden, skull
le dryftas pa EFT fritt, broderligt satt.
Det hela skulle asyfta deltagarnes and
liga uppbyggelse och stigande insigt i
de eviga tingen. Da jag sag delta for
Stag, hvilket mer an en- gang foresvaf-
vat mitt eget slime. tankte jag: "Det
ar Nemesis, som vakar! Historien re-
peterar sig sjelf. Man slapper ifran
sig sina Observation-Disclosures, och Sc
dan gar man omkring och soker efter
nagot att satta stAllet. Andeu, det
nya vinet, tar ut sin ratt. Hyad man
Ell pa organisk vag kan ia ur samfunds-
kroppen, det maste man pa AMMAN vag
vinna. Det skulle vara en- h6geligen
intressant och egendomlig foreteelss,
ON nu de, som hade sd "tvingande
skap' for att inr0sta det nya represen-
tationssystemet skulle finna det n0digt
arrangera ON fria synodalm0ten sasom
subs titut for de konstitutionsenliga
Jag ar personligen inne for dylika mo-
ten och skulle mycket gerna Sc dem
komma till stand. Mycket godt skulle
de sakerligen astadkomma. Men det
f6refaller mig sa oegentligt och besyn-
nerligt, att vi skulle fransaga oss
det ordentliga sammankommandet till
kyrklig uppbyggelse for att uttanka eti
nytt, icke ordentligt s;itt att fa komms
samman som f0rr for att behandla kyrk-
liga fragor och det pa m6ten, hvilkas
forhandlingar saknade ALT kyrkligt af-
gorande och endast wore att betrakta
som "vittnesb0rd". Hade det da Ell va
rrit battre blifva vid det gamIa? vi
hafva kanske Ell annu kommit till det
utvecklingsstadium, att sadana fria
moten skulle anses otillb5rliga och
okyrkliga. Men bekaat ar, att manga
funktionarer inom. kyrkan Sverige,
biskopar och prostar, doktorer och pro-
fessorer betrakta prestkonferenserna
derhemma som ett kyrkligt siukdoms-
symptom och likstallas dem med de hi
storiska "konventiklarne", hvilkas hal
lande Ell ansagos vara god harmoni
med de kyrkliga rattigheterna och
skyldigheterna. "Konventiklarne" voro
dock ett uttryck af ett djupt andligt
behof, som klamde pa kyrkans hjerta.
Och "prestkonferenserna" aro intet an
nat an ett uttryck af ett inom kyrkan
valdigt f0rnimbart behof af personlig
andegemenskap och utbyte af personli-
ga andegafvor mellan hennes medlem-
mar. De aro intet annat an EFT uttryck
af ett djupt behof hos kyrkokroppens
ledam6ter af personligt och endrag gtigt
deltagande uti kyrkans lifsangelagen-
heter, / hennes strider och segrar.
Framf0r delta faktum ser det verkli-
gen underligt ut, att vi som synod stall
la oss ett sadant dilemma, att nassau
af synodens medlemmar maste antin-
gen f0rsaka denna for ett helsosamt
kyrkligt lif oum barliga personliga be-
r0ringen och gemenskapen eller ocksS
soka den pa en- ny, fri vag, som ej un-
der ALA omstandigheter skulle kunna
varja sig for misstankar.
Men ware sig vi nu kunna personli-
gen traffas for att sida vId sida osa an.
dens och lifvets vederqvickelse ur de
gemensamma kallorna eller maste und-
vara denna stora forman, sa skulle
dock den rata irons och karlekens ge.
menskap Ell st6ras ibland oss, sa lange
vi f0rblifva taste och stilla vid var kyr.
kas harliga och ovarderliga salighets-
sanningar. Onkel Jones.
Ca1siI a. tern, 0un ntnr nor.r 01o