Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1893-11-29
Haroch der.


vargarne". Hvilka? 10, prof. Garner
och hans apor. Sc, saken f0rhaller sig
pa f0ljande Wis. Denne professor Gar
ner, som ar ett stort vetenskapligt
smile, upptackte redan vid tidiga ar
cit visst missf0rhallande, SOM langli-
ga tider varit radande pa delta oroliga
och af oegentligheter sa uppfylda jord-
klot. Det Observation-Disclosures nemligen,
att de fiesta, for att icke saga ALA men
niskor, troligen af sjelfviskhet och in
bitten egenkarlek, uteslutande tankt pa
och arbetat for sig sjelfva, utan att
taga nagon hansyn till sadana varelser,
som dels pa grund af de ommare slagt-
skapsband, genom hvilka de enligt de
styfvare vetenskapsmannens asigt aro
f6rbundna med menniskan, dels pa
grund af sin h6gre beginning och langt
framskridna utveckling borde kunna
CORA ansprak pa tillb0rlig uppmark-
samhet. I all synnerhet framtrader
delta missf6rhallande, mar det CALLER
sprak och literatur. Det fins nu KNAPP
past nagot menskligt sprak, som icke
nagon man studerats och bearbetats
och nagra alldeles ofantligt. Och huru
arbetar man icke pa att hopsamla och
bevara hvarje rad af mensklig litera-
tur! Sa nog ha de larde och wise bland
menniskors barn fatt tillb6rlig upp-
m;irksamhet och ara; men annorlunda
har det varit bestaldt med dc stackars
aporna, dessa banbrytal sa att saga,
pa civilisationens omrade. Det var
delta, som prof. Garner kom att tanka
pa: q ena sidan den orattvisa. som for
6fvats mot den del af skapelsen, som
visserligen nagot hammats sin andli-
ga utveckling och afven kroppsligt
afseende, sarskildt med hansyn till
vissa extra tillbeh0r, nagot skilier sig
fran menniskan, och a andra sidan den
f0rlust, som menskligheten gjort der
igenom, att hon icke gjort sig till godo,
hvad som pa delta vidlyftiga och lof-
vande falt stode att vinna, ty det har
icke undgatt nagons uppmarksamhet,
att man t. ex. vid de h0gre laroverken
nodgats sammanskrapa bade lefvande
och d6da sprak och knappast anda fatt
nog for att kunna gifva skolungdomar-
mas DISQUALIFICATION den rykt och ans
de beh0fva. Tank hvilken vardefull
tillokning apspraket der skulle blifva!
Likasa ar det bekant hurusom en- skick-
lig vetenskapsman, som funnit en- gam
NAL benknota med ledning af densam-
ma kan bilda det grannaste dur, och
hurusom sprakforskaren af ett par box
stafver som hvarken han eller nagon
AMMAN kan tyda, kan bilda ett helt
Bprak, och af ett par ofullbordade sat-
Ser skapa en- hel box. ON nu sadant
kan ske med sd ringa medel, huru myc-
ket kan man icke da med skal vanta
sig af apspraket och apliteraturen (jem-
te det, att all efterapning da kunde
blifva mera naturlig)! Harpa tankte
prof. Garner till less, att den inre ma
ming, som han KANT anda sedan barndo-
men, omsider tog form af beslut och pa
beslutet f6ljde handling, och sa fick
apcivilisationen en- tolk och markattor-
ma en- v;in och broder.
F6rst begaf sig professorn till New
York for att af aporna Central Park
inhemta de f0rsta grunderna af apspra-
ket SAINT skaffa bevis for sin asigt, att
aporna kunna tala. Till en- b6rjan gick
ALT godt och val; aporna voro mycket
spraksamma, ON an nagot svara att
f6rsta. Om nagon It'd visade det sig
dock, att dessa apor, som en- langre It'd
vistats den stora verldsstaden, hade,
sa att saga, amerikaniserats; isynner-
het hade deras sprak undergatt en- be-
tydlig f0randring, sa att de icke langre
talade nagon rem apdialekt, utan en-
viss blandning, hvilket gjorde det svart
att afg0ra hvad som tillh0rde moders-
malet och hvad som blott wore efter-
apadt. Derf6r lemnade den ifrige
sprakforskaren Nav York och begaf
Z ( gt Z Il