Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1893-12-27
Dok'to It'd.
Nudirsberdttelse,..! 4

Det var nyarsdagen pa morgonen.
I'd slit frukost stbord 0ppnade fabriko-
! rem arets familjelif som enlycklig man.
I Ljuskronan Diver bordet var tand och
beIyste hans lycka, sd att han kunde
tydligt so den; hans malta och trefiga
hem, hans rara fru, som just nu skar
f0r julkakan en1igt hennes menfng
raknadessde f6rsta dagarne af aret till
julien och hans tire friska och raska
barn, af hvilka det ena var en- liten
! ficka, hvars ful1komliga iikhet med
modern var 0gonskenlig ,Ljuskronan
upplyste ytterligare en- person, en- ny
sprattl gubbe, som hangde under den
samma, och som ;snnu r6rde pa sig efter
en- nyss mottagen, viinskaplig knuff;
/ afven den kunde medtagas bland lyc
4 kans epresentanter, da den vittnade
ON, att aabfi k6ren hade ffat en- glad
jul med sina barn. &
En- stund derefter stod fabrik6ren i
sitt eget rum ~ ickei kontorslokalen
borta j fabriken, hyarest han for ofrigt
med lif och lust arbetade, utan det
elegant moblerade, konstnarligt pryd-
da och val uppvarmds rum, som han
kallade sin "hala", EFT MANN, som blott
var passande fran den synpunkt, att
han der madde lika bra som diuren i
sin.
Han tog bort den gamla alnianacaan
och satte den nya i stallet och erkande
pa sd satt arsskiftet. Den nu obeh6fli-
ga almanackan skulle brannas. Han
stod der en- stund och betraktade efter.
tanksamt Hvart hade aren tagit va
gen, sporde han sig; de f6go 81 hastigt
sin kos, och Diet blef till hans stora for
trytelse yarre och varre delta afseen-
de Tor hyarje ar, som gick. Kanhanda
kunde det tiena nagot till ursakt for
hans misslynta sinnesstamning att han
f0rst vid en- mera framskriden alder
blifyit f6riilskad, f6rlofvad och gift och
derf6r h6ll sd mycket fastare pa sin hui
sirius lycka. - Han h6ll annu ett
par 6gonblick den gamla almanackan i
handen och sag nycket missn0jd pa
den, som ON det ar, hviIket stoaangif-
vet pa den samma, hade varit:et ttoly yck-
{ ligt ar; men derpa 0ppnade han kakel-
ugnsluckan och kastade in den, i det
han annu en- gang | tankarne gaf den
EFT misstroende votum for den hastig-
het, hvarmed den spelat ut sin roll
Elan lat luckan sta 0ppen for att Sc
almanackans h0gtidliga uppbranning;
det var u5icke vanligt paper. R6ken
fran den slog ut irumrnet. Att det
annu icke var full dagger, och att de
moderna gardinerna dessutom till stor
del undanskymde f0nstren, voro f6rnil-
drande, men alls icke f6rklarande ON
standigheter till den 6fverraskande
h;indelsen, att r0ken fUrst steg f6rya-
nansvilrdt h0gt upp och derpa antog,
skepnaden af en- gamnal man, som
pl6tsligt stod der i en- gra kappa, hvars
hufva var uppslagen, dock utan att dol
I 10 ansigtet, som var mildt, men myc-
ket allyarligt, och hyarifran ett stort,
hvitt skagg boljade langt ned Diver
br1stet. si3
Mycket f5rbluffad framstammade ia.
brik0ren: Il
D Hvad Hyem?
Jag artdoktor, svarade den gamle,
sag skarpt pa honom och tillade: Du
klagade pa mig.
Jag? sporde fabrik0ren, annu
mer f6rvanad.
"a, du klagade Diver min raska
! fart; jag air Tiden. is 5
Al, syarade fabrik0ren, jag
,nenade blott, att aren blifya kortare
och kortare j on forfarande grad, ju al
die man blifver. Da jag var barn. 4
pa kande du mig alls icke, af-
br0t den gan,le honom.
~ nj Atiade fabrik k5ren, da
Jag var ung var rsett aren nagot till lang
! lid,
"a kande d,a mig heller icke och
varaerade mig alls icke, afbr6t don
gamle honom anyo. F0rst nu kanner
sd,l nitt vArile, mn, da du icke mer,.
nenskligt Att donna, kan tanka dig slu-
tcts just 80 langt borta. Och derf6r