Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1893-12-13
Nagra ord ON sprak och dia.
lekt.
(F5r SKAFFAREN af Scipio.)

tF6r sKAFFAREN af scipio.)
Ofta far man af okunnigt folk h6ra
det omd6met, att den och den personen
talar lila, hvarmed menas att denna
person Ell lart att uttrycla sig j 6fver-
ensstammelse med en- allmant antagen
spraknorm. Det ar klart, att harvid-
lag domen faller strangast 6fver dem,
som tillh6ra de obildade klasserna och
som. .f6ljaktligen ej kanna till gramma-
tikens regler. Huru oriktiga sadana
omd0men och for sig aro, visar oss ve-
tenskapen. Den jemf0rande sprak-
/ tforskningen, till sin natur ST. vidt skid
fran den gamla klassiska, har under de
senaste total aren tydligt adagalagt,
att spraket sasom sadant styres och
regleras af vissa bestamda lagar, som
aro fullkomligt undantagsl6sa. Enligt
donna betraktas spraket ej sasom ett
konventionelt yehikel for tankarnes
framf6rande, utan sasom en- lefvande
organism, hvilken fortlefver och ut
vecklas lika lagbundet som allting an
nat
Fran denna synpunkt 0fver spraket,
sadant som det lefver pa folkets lap
par och Ell pa papperet, maste vara
asigter ON det rilztiga och oriltiga
deri blifva helt f6randrade. Ordet dia-
lekt far pa samna gang en- helt AMMAN
betydelse och en- helt olika definition.
Fran urninnes tider har dialekt gait
sasom nagonting oriktigt, sasom en-
falsk utvaxt pa det gemensamma STAN
tradet, som ar det tryckta hufvudspra-
ket. Enligt den nya standpunkten ar
dialekt sammanfattninge af de lagar,
som styra det talade spr;tket inom EFT
visst begransadt omrade. Med Stock
holmsdialekt menas .f0ljaktligen det
svenska spraket, sadant som det regIe-
ras af de ljullagar, hvilka aro egen-
dOmliga for delta omrade. Men ar det
nu sd, hvilket ju ar bevisadt, att hvar.
je dialekt ar underkastad vissa bestam-
da lagar for sin utveckling, sd foljer
deraf, att ingen dialekt och for sig i'll
oriktig, ty det, som efterlefver lagarna,
kan ej med befogenhet klandras. Sa-
ken ar ocksa, att hvarje dialekt ar sin
egen auktoritet. Skanskan far ej
stamplas sasom oriktig af vermlandin-
gen, ej heller vermlandskan af skanin-
gen.
En- narmare blick pa sprakets natur
visar oss delta. ALA de germanska
spraken tillh0ra samma spr;lkstam och
hafva ursprungligen varit ett enda
sprak. Under tidernas lopp har, ALT
eftersom den germanska stammen de-
lats och bildats skilda nationaliteter,
det germanska urspraket splittrats, sd
att vi vara dagar tala ON tyska, sven.
ska, hoilandska, engelska o. s. ". M
arc dessa faktiskt dialekter af ett och
samma ursprak och sta samma forhal-
lande till det gemensamma urspraket
som de olika svenska dialekterna till
den aldre svenskan. Med Stamina foe
som de olika dialekterna stamplas sa.
som oriktiga, da det gemensamma huf.
vudspraket lagges pa dem sasom matt
stock, med lika stor riitt komme man
att bryta stafven Diver de olika ger.
manslsa spraken, ON man vile infors
urspraket sasom norm. Det senare
skulle Ell den NEST excentriska person
vaga, det f0rra DR. nagot, som man dag
ligdags g6r sig skyldig, till, ehuru for
hallandet ar begge fallen detsamma
ia, men,, sager den, som ej riktigt
f6rstatt delta resonemang, ''verm.
landskan och skanskan aro ALA fall
Ell riktiga ty sd och sd heter det pa
hGgsvenskan. Dermed air ingenting
sagdt, MARK val, ty h6gsvenskan ar ej
ett sprak, sasom sadant, utan bara en-
skrifven norm, som godtyckligt kan be.
stammas genom lagstiftning utifrin.
Eft exempel till. Latinet, sadant
det var pa Livii och Ciceros It'd, har
blifvit ansedt sasom m6nstergilt. Den,
som derf0r kommer och skrifver pa tire.
eller fyrahundra-t talets latin Augusti.
ni-stil, blir Ell ansedd sasom god latina.
re. Mon ON nagon skulle f0retaga sig
att skrifva 16:de arhundradets latin,
han skulle blifya kallad en- okunnie
stympare, for savidt han Ell f5redragel
att kalla sin latin italienska eller fran.
ska eller spanska eller portugisiska,
beroende pa, hlru han skrifver det
Hair ligger knutsn. Dessa sprak arc
vara dagars latin. Skulle man taga
det gamla klassiska' latinet till norm
vid deras bedomande. sd maste de blif.
va oriktiga, Men sasom franska, tia.
lienska o. 8. v. aro de riktiga. Nu arc
emellertid dessa sprak hvad de aro,
hvilket MANN man an gifver dem, och
vart resonemang hafva vi ledts till
den slutsatsen, att de skulle kunna vars
riktiga och oriktiga pa samma gang,
hvilket ar om6iligt. Men for att ga till.
baka till svenskan och hennes dialek.
ter Antagom att de svenska provin.
serna blefve ika manga sjelfstandigs
slater. En- af de f0rsta atgarderna blef
We da att ia egna skriftsrrak. De oliks
provinsdialekterna blefve hufvudsprak,
och man skulle IA h0ra talas med sam.
ma respekt ON skanslxan som tyskan.
I: Man finer harutaf att uttrycken 'trik-
tigt och oriktigt", mar de tillampas pa
det talade spraket, d. v. 8. dialekterna,
sakna all grund.
Det Or inom yermlandskan lika va
som norskan en- ljudlag, att utljudan
de a 5fvergatt till g. Man sager ps
begge dialekterna hielpe st. for hjel.
pa, ahinna4i { sts for hinna 0. 8. ". Hvil
ken grund Times det val att pasta, att