Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1893-11-29

hela desS Of0rfalSkade renhet ON en-
It'd kom han tillbaka och skref ett lardt
arbete ON de upptackter han gjort.
Arbetet skrefs pa engelska, icke pa ap-
spraket. Det var dumt gjordt, ty apor-
ma, som utan tvifvel trodde pa det, be-
grepo det icke, och menniskorna, som
begrepo det, trodde icke pa det. Da
sblef professorn rasande, lagade sig till
att CORA grundligar are unders0kningar.
Utrustad med en- fonograf och en- stor
bur, knallade han ater vag till Afrika
och tagade 250 mil mat landet, linda in
hjertat pa apriket. Der tog han sin
bur och hangde den i toppen af ett
trad och satte sig sjelf j. buren och tog
salunda sin bustad midt ibland sina
br6der, hvars sprak han skulle studera.
Och ryktet ON hans ankomst spred sig
hast; och till honom kommo ALA slags
apor fran niir och fjerran, isynnerhet
larde sprakforskare och snillrike lite
ratorer; och der blef ett fragande och
ett svarande och ett lasande och stude-
rande utan like; och professorn vardt
ansedd sasom en- stor profet och hans
rykte gick ut Diver hela landet I hun
drade dagar och en- fortsattes pa det
viset; och apsprakets sk6nhet och be-
hag hade pa ett matt och vackert satt
visat sig och manga af apliteraturens
skater framdragits. Men mar de hun
drade dagarne och en- voro tillandalup-
ne, da tog professorn afsked al markat-
lorna och de andra aporna SAINT utval-
de ur deras hop ett par larda chimpan-
sedoktorer och dessas sallskap ar han
nu pa vag till Amerika.
s Hyilket ypperligt tillfalle for mang-
frestande laroverk att lagga en- ny af-
defining till sin alltomfattande kurs!
Populisterna besitta en- egenskap,
som ar vacker och tilltalande, afven
ON den icke gagnar stort. ON de pa
valdagen bli alldeles grufigt tilltygade
och slagne, sa att de, bildligt taladt,
icke kunna r0ra sig, sa dr6jer det dock
icke lange f6rr an de qvickna vid och
krafa sig pa benen igen, och med den
tvarsakraste min i verlden pasta de:
"vi fingo inte sm0rj alls; det var de an
Dire, som fngo pa pelsen".
Demokraterna ha funnit, att de icke
forma regera F0renta Staterna, derf0r
ha de nu gripit sig an med Hawaii. vi
vaga dock sju mot tire, att de k0ra di-
ket der ock.
Tidningsliteraturen ar i a1lmanhet
hvardaglig for att icke sagl taraig;
derfor kans det godt och upp. .riskande
att triiffa pa ett klassiskt stycke ibland.
T. ex. foljande.
"Somliga menniskor, stackars varel-
ser, Ida af en- f0rfarlig sjukdom, som
kallas ofun0. Att hela menskligheten
ar mer eller mindre behaftad med delta
onda, erkanna vi villigt, men att det
bland jordens l, 400 millioner tvafotade
varelser, finnes somliga kreatur, som
ytterst svart Ida af denna sjukdom, ia
vi dagligen erfara."
Att dels sonaliga naenniskor, dels hela
n,e7sklaghete,a ar behaftad med s'detta
onda" utg6r en- mycket vacker inled-
ming. For 0frigt vet man icke hvilket
man skall NEST beundra: sprakets sk0n-,
het tankens klarhet eller den naiva.
pa erfarenhet grundade sjelfbekannel-
sen. = Men huru vet f6rfattaren sd sa-
kert, att jordens tvafotade varelser ut
g6ra just ], 400 millioner? Det pamin-
ner ON f0ljande gamla historic:
Mannen: Hvem har ktafsat jorden
fran buskarne och plantorna kalgar'n?
Hustrun: Da' ha h0nsen gjort.
Mannen: Da' ha val varit tvafotade
hons, kan jag tro?
Hustrun: ia, kare du, har du ilagon-
sin sett nagra andra?
Eller ON denna:
Platon defnierade en- gang menni-
skan sasom en- tvafotad varelse utan
fjader. Delta horde den filuren Dioge-
nes Han gick bort och fick fatt en-
h6na, blockade af hennes fjaderbeklad-
mad, begaf sig till Platon och hallande
sin blockade h0na holden utropade
han triumferande: Sc Platons menni-
ska!
Han kom for sent. Var gode VAN J ons
Appelgren fran den lila trefiga staden
New P vestra Minnesota (icke Kan
sas) skulle naturligtvis till verldsut-
stallningen for att Sc lapph0fdingen,
som var ett hundra och tolf ar gammal
och var stamfader for fjorton genera
tioner, jemte ALA andra markvardig-
heter, som'der funnos att skada. ions
brukade sjelf saga, att ingen kan sa
noga veta, hvad f0ljderna komma att
blifva, ifall jag icke reser. b6rjan af
september kna1lade han ivag. Han
hade genom grannen sin, som rest f0rut
underrattat "utstallninga" ON, hvilken
dag han skulle intraffa Chicago. Mar
han nallkades platsen, sag han pa af-
stand det ofantliga Ferrishjulet. Eft
slikt vidunder hade ions aldrig sett
forut. Till hjulet styrde han alltsa
allra f6rst sina steg. Will du to vaders,
sa' en- ten. ia, k0r, sa' ions. Det ser
nog fult ut, men radd har jag aldrig
varit. Da' va h6gt, sa' ions, mar han
var EFT par hundra fot uppe; och mar
han sa kom allra h6gst, da kastade han
sin blick ut 6fver landet en- sadan ut
sigt! -, der ser han sin farm MIRA New
p och 10, minsann gar icke gran
mems ko midti hans majsaker! Ora pa
med hjulet, sd jag kommer ner, shrek