Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1893-12-20

hade hon f6relast nagra julpsalmer och
berattat ON englarnes uppenbarelse for
herdarne vid Bethlehem och ON den
gladje, som all verlden vederfaras skall.
Da hon kommit till orden s'frid pa jor-
den', var hennes r0st bruten, och hog
ljudt gratande hade hon .slagit armarne
omkring sonen och lagt slit hufvud
mot hans sknldra Hvar var han den.
ma stund, han som dragit ut striden,
lat vara for en- frammande here, mer
dock for hustru och barn?
Hvar var han? Nara ryska gransen
I samma ,0gonblick, som hans hustrr
t;indt ljusen j julgranen, hade han d0ds.
tr6tt sjunkit'ned sn0n. Der lag har
under en- gran. Men det val
ett gammalt s0ndersplittradt trad,
hvars v;ildiga ia qvarvarande grenal
snon glanste j stallet for Julius. lex.
en- enda. .stjerna blockade ned pa den do
ende soldatens kalla lager.
De hade staff omkring honom, de 81
sta soldaterna af hans battalion, der har
lag med slutna 0gon utan att r0ra sig
Men de kunde Ell dr0ja. De hade sd Of
ia sett, att en- al dem blef efter. Trupl
efter trupp drog vidare. De hade blif
Wit harda i den fruktansvarda skolan
En- blick pa den hopsjunke. mannen :
och sd vidare bort den m6rka natten
Det hade blifvit tyst, tyst som graf
ven. Han var tr5tt, men kande hvar
ken k6ld eller hunger. Fran fjerrar
tyckte han sig h6ra klangen af kloc
kor. Men har. finnes inga klockor
Klangen, lin tyst och smekande, i'm kla
och fulltonig, kom susande fran det Ill
skade hemlandet; det var julklockorn;
j en- ,tysk .stad. Och sangen sedan, d,
fridfulla tonerna. I kyrktornet de-
hemma hade musikanterna blast del
och barnen sjungit = han horde hvarjt
ton:
"Af hi1nlens hold oss kommet Ar
Eft bud, som frid till jorden bar"
Det trangde in rummet der hal
stod med dc sina, med ena armen ON
kring sin hustrus lif och med den an
dra gungande sin jublande son. Hal
hade knappt ihop de f6rfrusna handler
ma = sangen och klockklangen lj0do
ljodo ALT aflagsnare och ahagsnare :
var det d0den som kom? Hvem var det
som fattade tag honom och lyfte up
hans malta hufvud?
Han maste lyfta upp de tunga 0gon
locken. Borta var den sk6na dr6mmen
Framf6r honom i sn0n knab6jde han
kalfaktor, en- hederlig grenadier me,
akta tyskt blod j sina adror, SAINT el
fransk dragon, som ensam och 26fvergii
ven hade foljt den sprangd gda vestfalisk
karen. {
"Sta upp, hr major. Jag skall bar
er till ett gammalt skull derborta, de
jag hoppas kunna hopskrapa nagr
stickor till EN- brasa och fransmanne
hAr, som under all nod behallit sin hast
ger den at hr majoren, och sd rida v
helt makligt hem - det ar ju icke Ian
vag qvar."
Eft matt leende drog 1fver majoren
drag.
''Gud lone Dig" sade han hviskande
''jag sitter ej pa nagon hast mer. Me
mig ar det slut. Men mar du komme
hem, sa ga till min fru'' - han slutad
och lat hufyudet sjunka ned mot brG
stet. ..,f.syr
''F6r Guds skull, hr major, skre
grenadieren, 'ni m&ste med hem".
''Nej", sade majoren lugnt, ''ja
stannar har. Men helsa min stackar
fru. och mitt barn och sag dem, att ja
tankt pa dem j min sista .stund och an
befalt dem Guds hand.''
Grenadieren lag fortfarande pa KIN
tyst och med knappt aterhallna tarar.
"Och har'', den d6ende 6ppnade me-
en- sista anstrangning sin kappa, 'gi
henne delta bref, jag har skrifvit de
sista aftonen i Moskwa, det ligger per
ningar deri, jag for min del beh6fve
ej numera sadana. Har ar. min klocks
Min son skall bara henne, mar han bli
stor. Matte Gud vara honom nadig, 8
att han ej nodgas under frammande fa
nor tjena for br6d och Ara, utan e
gang under .fosterlandska fanor....
Stamman blef svag och otydlig, 5ge
nen sl6to sig. Grenadieren b0jde si
| djupare ned Diver honom.
''Jag skall utratta ALT. Har majore
for 0frigt ingen 6nskan?" fragade han.
"Frid pd jorden", kom hviskande 81
yer den d0endes lappar. Han sion
tillsammans och hufvudet foil tung
emot granens STAN.
Grenadieren hopknappte hans har
der Diver br0stet och bad en- tyst boz
Det var begrafningen....
Men det torftiga hemmet lang
borta Tyskland bad sonen: 'Gud be
ware min Alskade far och skanke honor
frid. ....."
Hans julbDn blef hBrd. Hans far ha
de funnit friden och ingatt den evig
julh0gtiden.
Grenadieren h6ll ord och framfJrd
slit sorgliga budskap.
| u
Femtiatta ar senare satt Versatile
en- gammal general med sin adjutan
framf0r en- liten julgran, hvars grt
mar nagra "a ljus brunno. Han satt oc
sag pa det klara ljusskenet, och tvenn
klara tarar rullade utf6r hans kinder
Hvarpa tAnkte han?
Icke langt derifrau sj5ngo soldatern
en- julpsalm, och orden trangde tydlfg
och klara fram genom den stillanattei
a4ra rare Gud t66jjden och Jaid pd io
i den Generalen stod upp och |,