Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1893-12-20

Eft mime fran julien 1912.

Det var jnlafton ar 1872. Genom
stepperna och skogarne ,brusade och
susade den harda ,vipterstormen. En-
slagen. :krigshar s6kte leta sig vag hem
at. Neb ingen har - en- uppl6st skara
hungrande och frysande man, som en-
gang bulit vapen, varit beridne, fort
kanoner och tross med sig, men NIL obe-
vapnade, h6ljda i lumpor eller sina
hastars hudar slapade sig hem. Dag
ligen f6rminskades deras antal. Vim
.terstormen, fendens raseri, hunger och
-Biukdom astadkommo fruktansvarda
luckor deras glesa leder. Det grasli-
ga elandet kunna vi Ell beskrifva. Hun
dratusen krigare fingo ej aterse hem
met, hustru och barn, fader och moder.
Ire fasansfulla manader hade de hal
litut. AT den tjugutusen man starka
vestfaliska karen aterstodo omkring
trehundra, som annu h6llo tillsammans.
De ;6friga lago d6de langs vagen, dref-
vo som lik pa Beresinas iskalla bolior,
eller lago f6rfrusna omkring de utslock-
made lagereld ldarne eller stupade pa. de
sn0iga slagfalten vid Borodino och
Krasnow. Tyst hade den lila atersta-
pnde delen af skaran dragit genom vim
ternatten. Med jetteanstrangning hade
majoren sammanhallit den handful
folk, som var 6frig af hans en- gang sd
Btatliga battalion, troget med den delan-
de marschens ALA vederm0dor och trots
f0rrrusna f0tter och stympade lernmar
hallit deras mod nppe.
Desse man voro ALA s0ner eller ma
kar till tyska qvinnor, som denna alton
blockade med tarfylda 6gon upp mot
himmelen, anropande den karleksfulle
Guden ON hjelp och f0rbarmande. Uppe
ifran kyrktornet i den tyska staden
h6rdes tadsmusikanterna blasa:
AT himlens hold oss kommet Dir
Eft bud, som frid till jorden bar''.
Uppe tredje vaningen af ett stort
hus f0rstaden satt en- NOR, ung, for
graten och tr6stl6s. Da hennes man
drog bort spetsen for sin battalion, hade
hon vinkat till honom med sin at tarar
genomdrankta nasduk, sa lange hon
kunde uppfanga en- skymt af honom,
och han hade helsande sankt sin sabel
och sammanbitit tanderna, ty en- soldat
far 81 glata, icke ems vid tanken pa hui
stru och barn. Sa hade musiken d0tt
bort, och han sjelf med sin hast for
summit vid en- kr6kning af vagen.
Men det dr6jde eli lange, imam hon
fick underrattelser fran honom. Han
skref till henne bref, fulla af karlek
och langtan, och hon laste, Taste ON
och ON igen hvad hon f0rut visste: att
hans hjerta var hos henne och deras
gosse. Han skickade henne st6rsta de-
len af sin sold, ty han var mold med IL
tet. Han var en- fattig officer, da han
som brud f0rde henne 6fver tr5skeln
till det anspraksl0sa hem, som han be-
redt henne. ;.
Men en- fasansfull It'd kom.
Inga underrattelser h0rdes Of; ALT
var tyst och stilla, som ON den statliga
armen alldeles bortsopats fran iorden
Sa trangde dunkla och f0rskrackliga
rykten fran, som afven nadde hennes
GrOn.
Under fruktansy;irda oval maste hon
kampa, kampa mot. den obarmhertiga
modem, utan nagon tr6stande, hjelpan.
de eller raddande hand. Hon hade
blott honom har verlden. Titan no.
nom var hon en- stackars 0fyergifven
qyinna, som med slit barn skulle velat
fly ur verlden. Men hon kom ej langre
lin | vindskupan tredje vaningen, och
afven der var hon sa ensam, som ON
henne f6rutan ingen enda mennisks
funnits.tiH, intet menniskohjerta klap.
pat Sa hade def blifvit julafton - er
alton utan nagon lycka Hon, den stac.
kars 0mkade officersenkan, hade ps
tnergonen gait ut pa forget och der f0I
skapligt pris Iyckats 0fverkomma er
liten iulgran, som hon self burit hem
Derute hade blifvit m5rkt. Med sva
ga, darrande hAndar hade hon fast ma
era ljus ;bland de glssa grenarne. Dera.
sken f6lI pa ds nakna vsggarne del
torftiga kammaren och speglade sig
den lille gossens Hafa, allyarliga 0gon
som skyggt betEaktgde .det for honon
eyanliga skadespelet.