Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1892-06-22

-~NS~~NNO oSANoo ASSAA
for hvad denne hade gjort. "Hvi",
sade Boyd, ''skulle han beh0fva en- an.
mans ara, hvarf0r skulle han beh0fva
s0ka upph6ja sig pa en- annans bekost-
mad, han som h6jer sig lik en- jatte Of
yer ALA de andra och hvars hjessa vid-
r6r sjelfva molnen. Troner och herra-
d0men skola ramla, riken och v;ildighe-
ter f6rsvinna, konungar och furstar for
gas, men mar ALT delta f0rsvunnit och
ALA spar af jordisk storhet igensopats,
da skola evigheterna genljuda af nam
net James G.. Blaine"
Downey fran Wyoming sade att We
stern ar Blaine sa popular att till och
med kreaturen skrika ''Blaine!"
Tala ON ovasen! Den som icke BE-
s0kt ett af de st0rre politiska partier-
mas Acknowledgement vet icke hvad ova-
sen ar. Man tanke sig en- samling pa
omkring fjorton tusen personer delade
i tvenne grupper, hvilka s0ka Diver
traffa hvarandra att skrika, skrala
och vasnas pa allehanda satt. Mar den
ena gruppen skrikit sig hes for sin kan
didat, sd tar den andra i och STRIKER
for sin. O., du Wagners skralldus-al-
skande genius, hvad du skulle fnna
njutning har! Hvilken "himmel" af
missljud! Hvilken >rikedom af toner!
Fran den lila spensliga damens gnalli-
ga pipande till negerns ihaliga b0lande.
,Musik-karen spelar. Det h0rs Ell. Ord
f0randen slar af ALA krafter med sin
klubba; ingen marker det. Vett och
vardighet aro bannlysta. Sc der star
Depew pa en- stol och striker. Sc de
v0rdige senatorerna derborta kasta sina
hattar mot taket och hojta af ALA kraf-
ter. Frun ntimren aro nastan varre an
karlarne. Der star en- medelalders
qvinna och danger med armarne och
skriker for Harrison tills hon dignar
ned af tr0tthet. Sc der uppe var he
derlige och snalle redakt0r for Warren
Sheaf; han STRIKER af ALA krafter takt
med de 0frige: 'Blaine, Blaine, James
G. Blaine" Det gar marschtakt och
skakar hela byggnaden. Men roligast
AFRO tvenne gubbar .ratt framf0r oss; de
AFRO begge aldrige main, svartskaggige,
Sc nastan lika ut, 'kanske de aro bro
der. Den enc gynnar Harrison, den
andre gynnar Blaine. NJ ar Harrisons
namn uppe. Armarne ga som vingar-
ne pa en- vaderqvarn; och skulle man
donna efter de f0rfarliga laten han ger
ifran sig; da skulle man tro att han an
.tingen ar galen eller j lifsfara. Han
menade nog val, men idet later f6rfar-
ligt lila. Istio, femton, tjugu minuter
haller han pa. Svetten rinner' af ho-
nom, men det bekommer honom intet
Ire personer, som sitta mar honom,
Invita- omkring honom med sina solfja-
drar lika blindt. Eft litet stycke ifran
sitter Blaines vain. Han ser snedt pa
"vaderq varnen" och menar sa mycket
som: "ga pa du; min tur kommer val".
Och hans tur kom. Det var metod i
hans galenskap. Han shrek icke oupp-
h0rligt sasom den andre gjorde, utan
han h0jde sin hiatt till cit rop, som kom
IIdIIISOllS OlllUSuJdIO .dUu FIlud olS dl
smarta; sa hvilade han sig litet, och
derpa shrek han igen etter varr AIN for
ut. En- meyer n;irheten lade att
vrala alldeles hemskt; var man glodde
pa sned at negern till liksom fruktade
han att det var nagon, som vile kon-
kurrera, hvilket han emellertid icke
amnade tillata; han satte hatten pa pa
raplyhandtaget, lyfte den i holden, lade
hufvudet tillbaka och hof upp cit ry-
tande, som kunde ha vackt afund hos
skogens ALA vilddjur. Fran den stun
den var hans 0fverlagsenhet erkand i
den delen af salen.
R0stningen var intressant nog b0r-
jan; men sa smart det blef uppenbart
hvem som skulle blifva nominerad upp-
horde intresset och da var det afven
slut med entusiasmen.-Vice president
nominationen gick for sig utan vidare
besvar pa qvallen. Det ar att hoppas
att konventet gjorde ett godt val. Man
ma dock icke malta Blaines styrka efter
de 1872 roster som kastades for honom.
Hade Blaine sa 6nskat, sd hade han fatt
nominatibnen utan omr0stning; men
han ar, sasom Wolcott sade isitt tai, ,en
man som g0r allt for slit land, men be-
gar 5,atet for sig sjelf.