Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1892-05-18
ming och hvilket dessutom ar af oand-

ling OClflVllhou uGSouOOlu, dI dl Odllu-
ligt stort viirde och for hvilket han ic-
ke kan IA tillracklig ersattning, da ka-
star han icl1e bort det utan behaller
det sasom en- dyrbar skatt Nu ar ett
folks sprak en- sadan stor och ovarder-
lig skatt och gafva, storre ju aldre spra-
ket och jul adlare follzet ar och allra
st0rst, mar det star den sanna religio-
mems tjenst. Eft folks religi0sa tro
och 6fvertygelse ar dess vigtigaste an
gelagenhet. Dstar religionen, som ger
llfvet firg, best;immer handlingen och
ger folk och nationer deras karakter.
Ar nu religionen en- sa vigtig SAX, da
kan den icke uttryckas hur som helst
och pa hvad sprak som helst. Det som
ar bestammande for menniskans hela
lif och verksamhet och >afgor hennes
eviga val eller We, maste uttryckas pa
sett bestamdt och otvetydigt satt, och
intet annat sprak, ain det, som den reli-
gi6sa tron sd att saga sjelf skapat, kan
dervid tjena sasom framstallningsme-
del. Da ett folks religi0sa tro och
sprak hunnit ratt vaxa tillsammans, sa
;ir det om0jligt att f0rderfva det ena,
utan att obotligt skada det andra; det
ar som att skilja kropp och sjil at; de
kunna lefva har verlden tillsammans,
men icke hvar for sig. Huru manga f..
d. svensk-amerikane fins Diet val, som
0fvergifvit sina faders sprak, men be-
hallit deras tro? Det ar 6ck latt att
marka t. ex. Sverige och afven hair,
att de som 0fvergifvit sina faders tro,
men icke fatt nagot s;irskildt 7ayt sprak
dock icke lkunna ritt halla sig vid fa-
drens sprak, utan vrida't och vranga't
sd att sd fort en- af deras predikanter
0ppnar munnen, sd kan man endast af
hans uttal at spraket h0ra att han ar
separatist. Och ingen kan undga att
marka huru plata, dumma, ia rent af
l0jliga deras framstallningar aro, hvil-
ket icke alltid ar en- fold af personens
naturliga dumhet utan kommer sig
deraf, att de s0la inpassa ett nytt inne-
hall en- gammal form och gifva orden
och satserna spraket en- ny och ovan-
lig betydelse, som skulle passa den nya
laran. Mar svenska spraket dor hair i
landet, da dor svensk-amerikansk luthe-
ranismen; och ON svensk-amerikansk
lutheranismen dor, sd lefver icke sven
ska spraket lange Amerika derefter.
Den som d0dar ett folks sprak, m0rdar
andeligen det folket och den som det
g0r, ar ward bade Guds och menniskors
dom och f0rbannelse.
Med afseende pa moral och religion
ha svenskarne alls intet ebehof af engel-
ska spraket. I religidsa fragor bar
svensken i1otet att lara har landet. Han
eyer sanningen, och mer kan ingen gif-
va honom. vi vika icke en- harsmon
fran den standpunkten. Det fins intet
amerikanskt kyrkosamfund, som har
nagon sanning, som vi icke ha; och
l6gn beh0fva vi ingen. Den svensk-
american, som b0rjar drifva religi0s
och kyrklig byteshandel har landet, ar
var kyrkas st0rsta fende och kristendo-
mems argaste ov;in. vi ha delta styc-
ke intet att vinna, men ALT att f0rlora
Nar>det CALLER sedlighet och religion
ar det alltss ingen f0rdel, utan en- stor
f0rlust for oss att bruka engelska. Det
;ir heller icke var pzigt att det stycket
blifva 'amerikaniserade"; ty staten har
ingen religion, och har enligt sin egen
grundlag icke nagot med vara religiosa
f0rhallanden att skaffa. Man kan ALT
sd vara en- god american, afven ON man
beder till Gud pa svenska. ALA svensk-
amerikaner ha dock icke alltid ihag-
kommit delta, utan hafva 6fvergifvit
sina faders sprak; och pa det att de icke
nu ocksa skola belt och ballet f6rlora sina
f;iders tro, .utan sa mycket deraf ma
raddas, som raddas kan, med tillhjelp
af engelskan, sa amnar Augustana-sy-
modem bedrifva engelsk mission, icle
derf0r att vi icke hittills brukat engel-
skan, der engelskan air pa sin plats, ell
Ter derf0r att vi nu ANNA kasta bort
svenskan och dermed bispringa kongre-
gationalister, episkopaler och hvad ALT
dc heta deras proselyterande verk-
samhet. Nej! Engelskan skola vi lara
och bruka, der den passar; men mar det
CALLER sadant som Amerika sasom land,
saso1n folk och nation icke eyer, men
hvilket vi ega sa rikt matt pa vart
eget sprak, sd lange behalla vi nog
"Det sprak, som tog af var natur sin firg,
Tog manlig fasthet of granitens berg
Tog elfvens lllarhet. och af stjernenatet
Pa anordens himmel lanai majestatet:
Det sprak som speglar bade dup och hold,
Som lika troget malar sorg som fr6jd
Och rem vaggan blef till frihet ammadt,
Det, pa hvars ljud var f0rsta bon vi stam-
mat"
J. s. G.