Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1892-03-16
En- stor olycka afvand och Ian
Diet raddadt = at pafven.

En- stor olycka afvand och Ian
det raddadt = at pafven.
Det ar utan tvifvel bekant for hvarje
SKAFFARENs lasare, att det har beha-
gat den katolske biskopeni ROM. den
der ock pafven kallas, att forklara sig
vara Kristi stallf0retradare och stat
hallare pa jorden. Och stdt haller han,
det ar sakert. Sasom Guds represen-
tant pa jorden har han ratt till samma
ara och samma dyrkan, som tillkomma
Gud self, ia han sager sig isjelfva ver-
ket vara Gud, sadan han framtrader j
synlig matto, och sasom densynlige gu
den g6r han da ansprak pa att ega all
makt och myndighet, jamte rattighet
att ut6fva sin makt och CORA sin myn-
dighet gallande 0fverallt och pa ALA
omraden. Vidare pastar han sig vara
all nads och godhets och rattfardighets
kalla, sd att ALT godt, som skier, all
barmhertighet, som 0fvas, ALT stort,
som utrattas, det har alltsammans sin
grund pafven. ALT godt, som funnits,
fins .eller kommer att finnas pa jorden,
det har pafven gjort; men ALT det onda
har djefvulen och kattarne gjort. In
gen kan komma till Gud utan genom
pafven; ingen kan blifya salig utan hans
hjelp. - Sadan ar hans lara.
Det dir klart att pafven icke kan skota
ett sa maktpaliggande embete ensam.
Han beh0fver medhjelpare, och sadana
har han manga. Ju fere sadana tjen-
steandar pafven SANDER till ett land dess
storre mad vederfares dermed det Ian
det, sager pafven. Sa saga ock ALA de-,
tom tro pa pafyen, och manga andra,
som icke tro pa nagonting, men de saga
sd, emedan andra saga sa. Men nadens
storhet beror icke blott pa tjenstean-
darnes antal, utan kanske annu mera pa
deras rang och anseende. Pafvens tie
mare aro icke sasom Kristi tjenare,
''allesammans br0der," utan de aro un-
der och 6fverordnade hvarandra. Dot
ar ingen af dem, som icke har nagon
here 0fver sig och nagon usling under
sig. Att ia en- hop munkar och nunnor
till ett land eller en- stad ar derf6r ej sa
lila, en- skara romerske prester ar ock
bra, men biskopar Aro battre, erkebi-
skopar anda battre, och att ia nagra
kardinaler ar sjelfva lyckan, det basta
mast det att IA pafven sjelf.
Alla menniskor tro dock icke hvad
pafven sager. Pafven sager sig vara
ALA menniskors here, men ALA menni-
skor villa icke vara pafvens tjenare.
Manga erkanna icke hams makt och tro
icke heller pa hans heIighet och villa
derfore icke LYDIA hans befallningar. De
romerske pafvarne ha en- full vana. De
villa sd gerna d6da folk. De finna en-
sarskild fornojelse att branna menni:
skor lefvande, ,annars halshugga de dem,
eller hanga eller drinka eller forgifta
eller kasta dem fangelse och lata dem
do af hunger och t6rst eller ock lata de
s0nderslita deras kroppar led ifran led.
Kunna de Ell ia doda sina offer, sa fnna
de en- synnerlig tillfredsstallels att
ia pima dem sa mycket som mojligt;
hudfanga dem, hugga af armar och
ben, sla hett vatten eller kokande beck
eller tiara pa deras nakha kroppar,
branna dem med glodheta jern, sticka
ut deras 0gon, skara af 0ronen, slita ut
tungan ur munnen och manga andra
smaknep. - Att tillfredsstalla en- sadan
vana kan val vara intressant nog for
pafvarne; men det ar mindre trefigt for
dem, som blifva f0remal for denna egen-
domliga Yttring af deras fromhet. Der
for ha, som sagdt, manga lemnat paf-
ven och hans anhang och sokt begransa
hans makt pa det att de ma ia ha sina
lif och lemmar behalf. Men det tyc-
ker icke pafyen ON. Han riktigt rasar
mot ALA sadana. Han f6rbannar dem
af ALA krafter och skulle sa gerna villa
branna dem allesammans. Han hotar
ock att icke sldppa dem in i himmelen
pa nagra vilkor, ntan stanga hela ska
ran ute. Men det dir bara tomma ho-
telser. Han kan icke CORA det. Han kan
icke ems stanga italienarne ute fran sta
den Rom, mycket mindre hindra ALA,
som icke tro pa pafven, fran att komma
in himmelen. Manga tro dock att han
kan CORA det, och derf0r frukta de ho-
nom. Andra alter tro det icke, och der
for frukta de honom heller icke. Bland
de senare aro svenskarne. Intet land
pa jorden har gjort pafven sa mycket
ondt (och dermed menskligheten sd
mycket godt), som det lila Sverige.
Derfor tycker pafven icke ON svenskar-
ne; och de tycka for resten icke sd myc-
ket ON pafven,
F6renta Staterna ar ocksay ett land,
som hittills icke varit riktigt pahigt.
Dess folk har icke ALT f0ljt den itali-
enske prelatens villa, icke ALT fragat
honom till RAIDS. Delta har retat ho-
nom och ibland har han varit riktigt
arg; men han har vantat och hoppats
pa battring. Och under tiden har han
icke tagit sin mad fran oss, hvilket
framgar deraf, att hans kyrka har Ian
det nu eyer en- kardinal, elfva erkebi-
skopar, sjuttio biskopar och en- hel har
Of prester, munkar och nunnor. Det
har till och med talats ON att pafven
SELF skulle fytta hit. Men det blir nog
icke al. Och sd lange vi ha Tammany
ligan och John u. Sullivan, sa ia vi val
. -