Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1890-11-05
Kop tiden!

En- bland de st0rsta gafvor, som Gud
gifyit menniskan, ar tiden. Men intet
finnes, som sd mycket vardsl6sas, som
just denna. Tiden ar, ON vi sd vaga ut
trycka oss, cit litet, mycket litet ur evig-
heten utskuret stycke, som ar oss gitVet
att derunder utf0ra var lifsgerning. Med
en- evighet framf6r och en- evighet bakom
f1yter tiden sasom den lila str0mfaran
emellan, pilsnabbt ilande fran den enc ut
den andras omatliga ocean. Pa denna
str0mfara fardas hvar och en- uti sin egen
lila brackliga farkost, som glider undan
dag for dag, vecka for vecka och kommer
ALT narmare denna majestatiska andra
verld, denna obekanta evighet, emot hVll-
ken spillrorna af ALT jordiskt styra kosan.
Pa denna fard gifvas visserligen hvilo-
punkter, stationer, hvilka var farkost an
l0per och der hvarje ar, hvarje dag, hvar-
je timme mottager nya instruktioner; men
har fnnes ingen ateryandsgrand, ingen
utvag att komma tillbaka uppf6r f1oden,
ingen m0ilighet att atertaga hvad som for
lorats af It'd. Andra f0rluster kunna er-
sattas genom arbete, fit, framgang och
skicklighet, sasom f6rlusten af penningar
och egodelar; men aldrig atervinnes den
forlorade, den bortsl0sade tiden. Det ar
bette, som f6rsummades gar, maste ofta
tillbakasattas for de nya $ligganden, som
EFT f6ljande tidsmoment medf0r. Ty
hvarenda dag har verlden har ''sin egen
playa, sina egna kraf och slit eget an
svar. Hvar enda dag staller till dig den
fragan: huru will du anvanda nina manga
timmar, anvanda dem sa, att dit samvete
icke saras? Betank, att fafangan, LATHAM,
icke allenast ar skuld, utan afven olycka,
att hon ofta ar styrman pa den farkost
som for oss in bland elandets branningar.
Du har mahanda nagon gang pa en- Of
fentlig plats sett dessa prydnader form
af bronsbilder, genom hvilkas mum och
handler den klara vattenstralen springer
fran en- oupph6rlig, aldrig hyilande
str0m, medan bilden star der kali och stel
och d0d, utan att CORA ett f6rs0k att hejda
det framspringande vattnet Sa rinner
tiden genom menniskornas handler, aldrig
stannande, f0rran den runnit ut; och der
star menniskan likgiltig s&som bronssta-
tyn, utan att marka, hvad tiden lider,
utan att betanka vigten af det oersattliga,
som sparl0st f6rsvinner. ia, sd glider IT,
den undan for mangen utan annat result
tat an f6rebraelser och samvetsqyal. Gar
dagen, sista veckan aro f0rbi. Men hvad
har blifvit vunnet, utrattadt? Ack, vi
yrade kanske bort denna It'd pa otaliga
sma f6rstr6elser; vi dr6mde bort den sail
skapslifvets vimmel; och orealiserade lig-
ga de sarskiIda aligganden, de sarskilda
pligter, som denna It'd krafde af oss. Men
en- dag kommer, en- aftonskymning intra-
der. da var lefnads kajak redan hunnit
den sista stationen pa lifvets str0m, och
da redan sasom en- afagsen &ska f6rnim-
mes danet af eyighetens rullande vagor.
Hoppl0sa aro da deras tarar, hvilka sl6-
sat bort tiden under de ar, da de bort lara
eller f6rvarfva nagot; och fafang ar da
hyarje aldrig sa bradskande fit, hvarmed
man will soka godtg6ra f0ljderna af en-
f0rfluten overksamhet.
Tidens omatliga varde kunna vi lara af
den bekante filosofen forntiden, hvilken
hvarie alton afade inf6r sig sjelf en- form
lig rakenskap f5r hvarje tmme under da-
gems lopp, och som sedan gjorde natten
till dag, ON han fam, att han ingenting
lart eller utrattat. Ma vi derf0r taga oss
till vara for tidens missbruk! Ma vi be-
sinna att hvarje timme vart lif har sina
pligter, hvilka icke aro den f6regaende, Ell
heller den efterf6ljande timmens; SAINT
att hvarje lefnadsalder har sina aliggan-
den, som eli pa samma satt kunna uppfyl-
las af en- AMMAN alder. Sarskildt ar ung-
domen en- af lifvets dyrbaraste perioder,
rik pa valsignelse, men afven pa ansvar,
SAINT barande inom sig froet till EFT aldrig
bortd0ende samvetsagg, ON man later
denna It'd fruktl5st f0rspillas.
ungdomsaren ligger Iifvet sa fullt och
rikt och stort framfor oss. Mar man dr6m-
mande skadar in fje1ran, f6refaller det
som ON lifvet alls icke hade nagot slut.
Och emellertid rinner tiden undan deras
handler, och man star pa lifvets middags-
hold annu sasom en- skolgosse och 6nska.
de att gifva ALT for att atervinna sina for
spilda ungdomsar. Sa har afven hvarje
lifvets period en- lexa, som, ON den for
summas under den It'd, da den borde lasas,
blir olard hefa lifvet igenom. Sa har lif-
vet, liksom skolan, sina klasser, der Of
yergangen fran den ena till den andra be-