Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1889-07-17
Midi pa Occanen.

"JOrden ar Herrens med ALT hvad derps
ar" Hafvet ar derf0r ock HerrenS. De
stora djupen aro under den evige faders
handens styrelse. Far man tro denna har.
liga sanning helt barnsligt, sa ar man liks
trygg pa de stora vattnen som pa fasta
landet. Nog kunde det vacka ems djupa.
ste fasa, ON man en- langre stund ratt
djupt tankte sig ned det stora dup, Of.
yer hvilket man svafvar en- farkost lika
bracklig sjelfva verket, som ON man sut.
te pa en- liten bradlapp. Visst ar skeppet
at jern, starkt bygdt, sasom det sages.
Men hvad veta vi, som svafva 6fver dju-
pen? Eft hal kunde ju vara fratet bot
ten af var farkost, en- st0rtvag kunde upp-
sluka oss, en- orkan slunga oss ned det
dup, fran hvilket ingen mensklig hand
kunde upplyfta oss, ia, elden kunde for
tara oss midi de omatliga vattenmas-
sorna
Men, mine vanner, 1 som bon So trygge
och sakre pa fasta landet, veten I hvad
jorden ar? Visst veten l det; men, jag
fragar, betanken l, att hela iorden ar en-
liten skr6plig luftballong, som far och
svanger hit och dit 0fver dup, hvilka aro
oandligt mera omatliga, an den lila vat
tenp0l, 0fver hvilken var lila farkost nu
blaskar fran, rullar och hoppar, sa att
jag knappast kan ''fixa" ihop dessa raider.
Saledes sitta vi ALA sma myggor utanpa
en- rund bat, som rullar franz sasom en- boil
rymden. Visst aro vi f0rvanade Diver
menniskors sj0fartskonst, men tank, hvil-
ken barnlek ALA dessa stora oceanangare
aro mot de ofantliga bollangare, dem den
Allsmaktige sandt ut i universums rymd-
ocean. Tidtabellen for ALA Guds offant-
liga klotangare ar uppgjord med en- sa
obegriplig noggranhet, att ingen enda af
dem f0rlorat en- sekund af sin afgangs- och
ankomsttid. Man har visst talat ON, att
stOra sammanst6tningar egt rum emellanat
l verldsrymderna, och man har flera gan
ger f6rutspatt, att var lila jordkryssare
skulle blifva 0fverseglad af nagon af de
der ofantliga verldsangarne med de 6kanda
qvastlika propellerna. Annu har ingen
sadan sammanst0tning f0rekommit, men
nog hafva menniskorna ALA tider med
f0rskrackelse sett dessa eldfartyg rusa
emot vart brackliga jordskepp.
Huru gammal ar var jordbat? Sextusen
ar, playa vi saga. Tank, att vi vaga seq
la genom rymderna med en- bat som ar
sextusen ar gammal. vi vagga nu 6fver
Oceanen med en- angare, som ar tic ar
gammal. vi tycka, att vart fartyg ar
gammalt Eft sextusenarigt luftskepp ar
alldeles for gammalt. Huru kunde vi va
ga stiga ombord? Men annu varre - de
larde saga, att var jord ar manga millio-
ner ar gammal. Likval aro vi ombord pa
delta millioner ar gamla skepp.
Icke will jag f6rtiga, att mitt innerliga
hopp, min bon, min astundan till Gud ar,
att han smart matte bygga en- ny jord. Det
ar nu nog och 6fvernog af synd, elande
och lidande pa den gamla jordbaten. Mar
den nya baten blir fazdig, kommer aldrig
synd att ia tilltradesbiljett. Inga tarar
skola innas till pa det nya jordskeppet.
Passagerarne pa den nya baten komma
att vara heliga sasom den himmelske Fa-
dern sjelf ar helig. O., huru sk0n blott
den tanken - huru outsaglgt mycket sk0-
mare det hoppet! Det kristna hoppet, det
ar visst, fast, allsmaktigt, som Gud sjelf.
Gud, Gud, Gud - da vet jag, att denna
jorden med dess synd och elande kan icke
f0rblifva for evigt.
Har pa skeppet studera vi profettan.
Utanf0r var lila andra klassens salong
hanger en- liten karta. Hvarje dag XII. IL
upptecknas pa denna karta, huru langt vi
farit under de f6regaende timmarna, och
hvar vi nu arO. Man skulle Sc huru vi
studera denna karta, huru vi mata och
mata ON igen afstandet fran Amerika,
vart jordisEo hem, SAINT afstandet till var
europeiska fridshamn. De f0rsta dagarne,
huru langt, huru langt det var qvar af var
resa - huru vi ryste mar vi sago framf0r
oss den oandliga oceanen, dagar langa och
manga at vreda b6ljor, af EFT rullande
skepp, af orc, man ma ligga, sitta eller sta
- sj6sjuka och jammer. Man har ju sett,
huru olycklige de sj0sjuke Sc ut. Man
har kanske sielf kant, huru lang, outsag-
ligt lang tiden kans pa sion. Min Lydia
sade en- af dagarne: jag tycker, att jag
har aldrig varit pa land, jag kanner mig
sssom f6dd pa hafvet Jag har fragat de
andra af mitt ressallskap: huru lange har
du varit pa hafvet? En- manad, ia, annu
langre. Lille Johannes har flere ganger
klagat: "vi komma aldrig mer land".
Men dag skulle man h0ra mitt sallskap.
Man har lofvat oss att ia Sc land frampa
eftermiddagen. Inga tarar nu, ingen kla-
gan, fastan det ar ganska stormigt och fast
an vi annu Ell Sc land. Tank, tron och hop
pet, huru maktiga de aro att tr0sta och
hugsvala l gar roade sig en- af flickorna
med att helt allvarsamt saga till de andra:
land! Den ena af sallskapet blef sa glad,
att hon h0ll pa att omfamna budbararin-
nan. Huru, sade denna, kunde du tro,
att jag kunde hafva uttalat delta gladje-
budskap So lugnt och kallt, ON det varit
SAINT?
Den f6rste, som kommer med det sanna
budskapet land, far sanning f6rmanen
att yara en- fridshndhSrar on uIsdions