Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1888-07-25
Vaktaren i det h0ga.

vi hafva Ell hort, att tuppen pa kYrk-
tornet yfves 0fver sin h0ga stallning,
och vi tro det Ell haller. Men hvad vi
deremot med visshet veta dir, att det
hos, hvarje menniska fnnes ett mer ell.
x2G mindre utpragladt begar efter ara
och utmarkelse, och derf0r torde ock
manga finnas, som med en- viss afund
betrakta en- stallning, sadan som kyrk-
tuppens, der han tronar pa tornspirans
spets. en- sanning 50 upph0jd och be-
markt plats, att man torde hafva svart
att finna hans like. Skulle han moih-
gen, hvllket vi ej haller tro, Ida af EFT
annat den menskliga svagheten tillho-
rande lYte. namligen nyfikenheten, sa
har val ingen fatt EFT gynsammare till
falle an han att med vaken bllck f0lja
ALT, sm8tt och stort, som timar nedan-
for hans hoga fotstallning. Ty hyad
finnes val, som fran den upphojda
plats, hvarifran hans blick beherskar
omgifningen, kan undga hans upp.
marksamhet' Den fria och 0ppna ut
sigt han eyer, erbjuder honom en- bro
kig tafla af slingrande stigar, pa hvil-
ka menniskor af skilda lefnadsvilkor
en- liten It'd r0ra sig ON hvarandra,
AGen fattige trasor och den rike stat
ocrprakt, for att smart $ter f0rsvinna
under samma torfva, der den gr0n.
skar eller fryser kring kyrkans mur.
Han ser den orc, hvarmed menniskor-
ma alas att stiga upp till arans, max
tens och rikedomens tinnar, ser, huru
somliga lyckas, andra halka ned for
branten, da de tycka sig vara nara
m8ler, men likval oaflatligt valtra pa
sin tunga. stadse nedrullande Sisy.
phusklippa. Kunde han smale, skulle
denna de dodligas fafanga aflan ofta
glfva honom anledning dertill. Kun
de han grata, skulle han iamvxl hafva
orsak dertill, da han inom sitJ omrade
50 ofta varsnar den bleka noden, ar
modet, som fryser och svalter, eller
den nakna lasten, oblygheten, som So.
ker efter rof nattens m0rker. Kun.
de han gifva larmsignal faran och
salunda upptacka och HANNA brotts-
lingens anslag, der han girigt lurar pa
Get lagliga tillfallet att utstracka han.
bGen efter det forbjudna, skulle man
knappast nagon gang "a ro for hans
galande. Kunde han slutligen teckna
hvad han sett under dagens och nat
tens timmar, skulle man f0rvisso "a
en- rikhaltig illustration af skuggor och
dagrar till hlstorien ON lifvets strid.
Men han Or STUN, sasom doden, denne
vaktare 0fver handelsernas LEX, han
forr$der ej ems med en- min nagot af
det han ser, hvarken den tyste valg0-
rarens ada verksamhet, ej haller den
smygande brottslingens dolda Vulgar.
Den st0rsta olycka, liksom afven den
st0rsta sallhet, som han bevittnar, ALT
d0ljer han med samma diplomatiska
oegenomskadlighet. Och sasom han
star der dag, har han kanske staff
der / arhundraden lika vaksam, lika
Mogen pa sin post. Hvad han ser i
dag, har han sett upprepas tusen gan
ger f0rut, hvarf0r ock amnet for hans
tysta, men valtaliga predikan kan
: sammanfattas sa "ingenting nytt un-
der solen".
Men mar kyrktuppen inom sin tr3n.
ga sYnvidd ar vittne till s& mycket,
hvad skall da icke han skada, hvars
horisont ar hela verlden, och som iran
sin upph0jda plats icXe allenast har en-
obegransad utsigt 0fver hela jorden,
utan hvars blick afven tranger ned till
hvarje vra af skapelsen 'Hvart skull
le jag ga undan for Hans Ande! Hvart
skulle jag fly for Hans ansigte?''
Dock, vi hafva en- pafallande likhet
med de sm& barnen, hvilka sedan de
g0mt sina ansigten och sjelfva ingen-
ting Sc, ocksa mena sig vara osedda af
andra. Var af syndens m0rker om-
tbcknade blick maktar eli spana So
1lx0gt, att den skadar Gud, och mar vi
fsjelfva ingenting Sc och ingenting er.
fara az vaktaren det h0ga. tro vi oss