Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1887-06-22

soln Aennes Darare lick ga omkrlng oc
visa mig som student. Manga och oil
ka hufvudbonader hafva sedan intagi
dess plats, men samtliga hafya hat
det felet att de utan tvifvel varit f6
stora, och dock hafva de ALA KANT
: mig for trahgt. Jag har da ater lang
) tat efter studentm0ssan. Det har fur
nits stunder, da jag tyckt mig Sc lik
som en- svag jusstrimma af studentlit
vet. Denna stund ar en- sadan. ia,
tackar eder ocksa for det.
Iron dock icke att jag i delta 0gon
, blick med odelad uppmarksamhet Sc
och h0r eder. Forbi min syn taga
bakom er, jemte er, lika talrika, lik;
ungdomliga skaror fran f0rgangna ii
der. Ju narmare de komma eder, des,
mer tyckas de antaga med eder identi
ska gestalter och uttryck. Visst arc
de feste f0rbleknade, men jag ser dem
anda hair och der skimra sasom stra
lande af guild och purpur, ,sasom endast
karlekens fantasi f0rmar att mala ST
ma dyrbaraste minnen.
Det ar icke f0rsta gangen jag pa
delta satt star inf0r eder: den arar
har genom eder karlek och tillgifven
het vederfarits mig manga ganger for.
!, ut.-I skolen sakert fatta meningen
de afbrutna ord jag framstammar; ty
hafven forstatt mig f0rut,n g0ren
L det afven nu.-Jag sade, att det icke
ar forsta gangen, vi nu motas, men
jag har anledning att tro, att det al
den sista. ON sa ar, will jag icke skill
jas fran min ungdoms karlek utan
nagra ord till afsked. Lat mig saga
dem. Iron dock icke, att nina 20 ar
skola f0rleda mig att framkomma m ed
nagra varningar och f0rmaningar till
ungdomen, hyilken, ON den ar sig lik,
helst 0nskar slippa sadana, isynnerhet
offentligen.
kansian af den storhet, makt och
kraft som hans fadernestad da egde,
vande sig hedningen Horatius till So
len och bad, att hon aldrig matte ska
da ned pa nagonting sa stort, harligt
och kraftfullt Hans karlek var sasom
all karlek-en enda blott undantagen
-behaftad med det allmanna lytet
egoismen. Jag will sa litet som m0i-
ligt utsatta mig for delta. Men ma
den sol som dag skinner och ks star
sina varma stralar pa denna stad och
denna ungdom, ma den gerna Sc stor-
re, rikare och maktigare folk, men al
Orig nagot mer fosterlandsalskande an
det svenska! Ma den gerna straIa
ned pa en- mera finbildad, lard och for
standig ungdom an den upsaliensiska,
men aIdrig pa en- mera glad och frisk,
bade till kropp och.sjal AIN dennai Af-
ven delta st0ter ju viss mon pa ego.
ismen. skolen atminstone f0rsta
mig och f0rlata mig.
Annu ett ord. Det ar lcke yttre for
hallanden, som gjort att nu stan in
for mig. Det ar icke nagon officiel
uppvaktning, och derf0r ar jag hjert-
ligen glad. Det ar ett inre band, som
shar f6renat oss, g0r det an, och som,
ten ten hvad npyz pystzsll yara raj hAllbart; I've
mig nagon gang atr pa f#f dycka1s
strangaspel sla an nagon ton, soy.
: kant igen som er egen och at hvilkel
gifvit tusenfaldig kraft; det har 1ye
kats mig att nagon gang saga ett all
varsamt ord ON kraft och fosterlands
karlek, som mahanda lag och slumra
de ert eget brost. Sedan det va
sagdt. langtade det ut och trangtad
till en- mandomsannammelse Denn;
hafven gifvit det mangen gang. Tacl
och ater tack for det.
Annu ett ord imam wi sklljas. De
ar godt och val med strafvandet efte.
sannlng, lydnad for lag och ratt, met
klokhet och fit, Observation-Disclosures ocl
ala de dygder, som vi f0rut kanna ocl
val afveu nu kunde leta fran, ON ii
den det medgafve; men skola de ha ct
varde, ett bestamdt NAL, sa ar de-
n0dvandigt att annu en- AMMAN so
skinner pa dem, an den, som sken pi
det stolta Roma och som skinner pa ct
lyckligt folk afven dag. Utan de1
belysningen och den varmen torde all
vara '0dsligt, m0rkt och kallt." Jas
menar solen, som har solighet unde.
sina vingar, och som I sakert all;
kannen.
FdrvdH Dyra ungdom! Yeas forea'
ct IN oeternan1 gdudeas!
| Det ar icke ofta man ser de "glad'
studenterna" allvarsammare r0rda
men nu, da de uppstamde: "Sjung on
) studentens lyckliga dart, glanste ia
; rar mangas ogon. Karlek! forum
derliga. hlmmelska ting! Hvem ma
J sasom du djupet af menniskohjertatl
! Pa eftermiddagen firade studentka
rem sin sedvanliga varfest. Derom vO
re mycket att beratta, men mitt bre
ar redan for langt. Ware det nog at
| saga att festen bes0ktes af 5000 perso
ner, som ALA roade sig af hjertans lus
tai, sang och musk riklighet; all
utmarkt; de inbiudne gasterna fral
Danmark, Finland, Norge, Lund ocl
Stockholm helsades j till dem stald;
tai som af dem besvarades. Lifiigas
| skallade hurraropen, mar det gald
fnnarne och Finland, och starkast vo
ro appladerna, mar "a af 1867 ars pari
sersangare vlsade sig och till alias f0r
: tjusning sj0go "H0r oss Svea."
4