Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1887-12-28
EFT NYTT Ar.

Atcr star eCC ar pa Vag aCU ga bHl
linda och ett nytt att trida dess stall
ic. Hvad saga de enkla orden: Eft nytt
ar? For den som tankl0st yandrar
sin yag fran och ej bekymrar sig om
att soka utforska tingens dolda me-
ming eller handelsernas gang ej spa.
rar ma got hisgre syftemal, for den be-
tyda dessa ord intets men for den ater,
som lart sig gifva akt p& de mangskif-
tande foTetaeisaspa omkring sig och
kommit tils ~ 6fvertygelsen, att det
aj Kan vara en- blott slump, som regle-
rar ALT delta, for den innebara dessa
"a ord mycket. De aro, sd att saga,
lystringsord for den, som blindt rusar
framat, ty pa samma gang de erinra
ON den flydda It'd, som aldrig vander
ater, ,aro de ock egnade att med hansyn
till hvad komma skall vacka allvarliga
tankar. En- nyarsdag ar salunda franz
for ALT egnad att vara en- sjelfprofnln-
gems, men och en- de CODA f0resatser-
mas dag. Kasta vi derf0re en- gran
skande blick tillbaka pa det ar, hvars
slsta dag smart f0rsvinner evighetens
haf, och blicken m0tes af f0rebraende
minnen, ma da den nyarsdag som star
f0r d0rren, varda oss en- loftenas och
de CODA f1resatsernas dag! Ma vi
nemllgen da gifva oss sjelfva det lof.
tet, att vi under det kommande aret
med allvar och kraft skola soka und-
vika dylika minnen. Notes alter den
profvande blicken af ljusa och glada
minnen och bilder, ma vi id med tack
samma hjertan bedja, att framtiden Ell
heller matte str0 svarare t0rnen var
vag. vi ega ingen ratt att fordra; en-
dast ett 0dmjukt och f6rtrostansfullt
SHINE kan vaga hoppas vinna bonho-
relse. Hvad framtiden bar slit skote
for en- hvar af oss, ,om gladje eller sorg,
ON siukdom och nod eller helsa och
0fverl0d, vet endast Han, som skiftar
vara lotter. Men huru En lifvet ma
TOR oss gestalta sig, huru mycket eller
huru litet det an har att bjuda oss; sd
tillhor det emellertid alltid oss, att
soka med samvetet som kompass sd
lotsa oss fran mellan branningarne pa
tidens oroliga haf, att vi, en- gang
hammer, kunna utan anger och gra
melse skada tillbaka pa farden.
Eft arsskifte, sade vi, har sin stors
betydelse, ty det ar egnadt att pa
grund af det f0rfutna framkalla gods
f0resatser med bansyn till det kom
mande. Mime och hopp ga med andrs
ord hvarandra da innerligare till mo.
tes och de lardomar, det fora har at
framlagga, tanda nytt lif det senare
vi veta, ty det visar oss den daglig;
erfarenheten, att vara dagar aro lat
raknade, men adagalagga ock var;
rerningar, att vi veta det? Nei. =
Forst mar verkligheten trader oss rat
under 0gonen och med iskall hand be
ry,r nagot af vara egna intressen, erin
ra vi oss vanligtvis, att tiden ar TO
dyrbar att tankl0st f0rsl0sas.s Tidel
gar hejdl0st framat och un9domlii
yra gl0mmer flertalet af oss tillen bol
ian att gripa den flykten. Under sil
orubbliga framfart tar den dock s.
smaningom med sig var helsa och var
krafter, och "huru kort ar Ike siege
fran var blomstergard till vara isberR
huru nara ligga icke vart lifs somma
och winter till hvarandra!" Det en-
uyaret gar f0rbi efter det andra. snal
kommer det sista. Lycklig da der, he
hvilken dessa &rsskiften, dessa nyar'
1agar f0rm3tt vicka eftertanken oc
ft,da ada tankar och beslut! Han ha
icke frat sin nyarsdag f0rgafves.