Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1886-07-14
R0sten fran samvetet.

| hOSCen iran SamVet0t.
Pa fangelsets tjufsprak fnnes nagonting
som man der kallar eden stumma" och som
nog afven annorstades gor skal for detts
MANN, emedan det langesedan upphort att
tala. Delta nagot, denna stumma ar SAM
vetet. Emellertid torde de fall vara sail.
synta der det sd helt och hallet forstummats
att ej nagon gang dess r0st hotande och
straffande ljungar fram och ropar slit "kom
hag" den vilsefordes ora. Denna rost
ar, huru val han an menar, ej synnerligen
valkommen; den vacker tvartom orc och
fruktan. Likasom brottslingen ofta skram.
mes at sin egen skugga och vid hvsrje
knapp, hvarje minsta r0relse befarar sin
uppt ackt, sa hojer ofta samv etet sin stam
ma pa EFT cd hotande satt, att den viIseforde
kanner sig ikasom gripen pa bar gerning,
blottad och ertappad infor sin domare. Och
denna domare anstaller sin ransakning ei
blott inom fangelsernas murar, utan pa
spelhusen, pa borsep, salongerna. Den
hores ej blott under fangtrojan, utan afven
under den eleganta fracken; den guldsmid-
da uniformen. Han CONNER sig, denne
domare. Ell blot bakom EFT m6rkt och dy
stert anlete, utan afven bakom den NEST
leende yta. Han foGer menniskan oaflat.
ligt, ikasom skuggan kroppen. Der intet
menskligt oga ser nagot annat an CLANS.
rykte och ara, der ALA menniskor prisa
och beromma sin gunstling. der star kanske
denne osvnlige och strange domare och
grinar den Grade ansigtet och blottar hela
hans inre. Kunde denna r0st horss, hyart
skulle da mycket af denna verldens pris
taga vagen? For ALA kan man bemantIa
slit inre. blot icke for denne omutlige do
mare. Stanger man sig inne sin kammare
for att vara ensam, vara ostord 70, cd ar
man anda icke ensam; domaren f5ljer. Der
verldsbullret tystnat, der taIar dock oafbru-
tet en- r6st, talar sanningens stranga, allvar.
liga sprak. Ingen mazt kan bjuda denna
rost att tigs; man f6rsoker derfor med ur-
sakter, men den osynllges stamina holes,
den vaxer med jattekraft. den blir en- for
krossande aska, ,hvars dan man hellre soker
att fly an att for6dmjuks sig derunder. Man
tror sig komma undan den obeveklige ge.
nom att taga sin tillfykt till verldens bull
rande nojen, men afven dit foljer han. Man
ler och skrattar, man talar och man hSr,
men man hor slutligen ibland all denna yra
endast en- rost, som h6jer sig Oliver de 0friga,
slit eget samvetes. Man forfogar sig in i
balsalongen. der gladden. sprltter i hvarje
vra, der sorglosheten iagar fran i andlos
yra; man befnner sig ia endast bland
leende miner; men scenen f0randras och
plotsligt ser man endast honom den strange
mannen med den skarpa, genomtrangande
blicken och det hotfullt lyftade pekfingret
och man ser och h6r midi under all denna
yra endast honom, domaren i samvetet.
Man s0ker sin frost glaset. man tommer i
half fortviAan den skummande bagaren,
man dricker, man rasar, for att iaga bort
den oroande. marterande domaren. Men
rosten fran samvetet skarpes endast ALT
mer; domaren slapper los ALA straffets
maRter. som likt rasande furier begynna en-
rlngdans kring den olycklige, hvilken sin
darskap trodde sig kunna fy undan slit
samvete. Nej, ju mera man fyr honom,
desto narmare trader han den fyende in pa
lifvet. Sok att fly din egen skugga, den
foljer dig indock hack hal; och ju fortare
du loper, desto fortare l6per skuggan. Och
ju narmare dagen lider mot slit slut, desto
langre och hepskare varder skuggan, till
dess hon helt och hallet forsvinner. Men
ar samvetet dodadt och menniskan lemnad
l0sa tyglar, da rusar hon mot sin eviga dod.
Fly derf0r icke ensamheten mar samvetet har
nagot att saga dig, lat honom der tala till
punkt. Han menar val, denne engel ,denne
cherubim med det bart huggande svardet
Synes det. som ON han sparrade vagen till
sallhetens paradis, sd ar det blot for att hos
dig vacka och fostra langtan derefter, En-.
geln med svardet skall da fly och en- AMMAN
engel med fiidens oljeqvist skall trada
fran, laka de svidande saren och 6ppna de
slutna portarne till fridens Eden.
Hun.