Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1885-10-28
Samvetets nlagt.


bar, en- helig rost. Den fornimmes af er
och hvar, hvilken trosbekannelse han ar
ma tillhora, ia, af sjelfva hedningen. Den
talar, och intet smicker, intet missn0je,
intet maktsprak bringar den till tystnau:
den ropar oupphorligt: menniska, gor
hvad raft ar!
Forgafves pastar religionsforaktaren j
sin fracka lattslnnighet, att ALT Or slum-
pens verk, att den frommes tro DR. en- for
dom, att kristendomen endast Or ett yttre g
band for att halla folken tygeln; forgaf-
YES fornekar han dygdens tillvaro och
anser den for svarmeri eller skrymteri;
forgafves will han intala sig, att ALT ar
godt, som slugheten, listen och egennyt-
tan forestafvar: f0rgafves betvifar han,
att en- Gud ar till, att en- domare Dor Of
van stJernorna; den inre rosten ropar:
"menniska, du ljugerp
Forgafves gackar brottslingen samve-
tets heliga stamina slit br6st och kallar
den en- foljd af en- forvand uppfostran,
en- inbillning tran svunna barndomsar.
Han will vara upplystare On verldens vi
SO. Han will hoia sig ofver denna sd kali
lade fordom, bedrifver hemlighet sina
synder, blickar med h&nl0je omkring sig
och fragar: "hyar ar domaren, den mig
dolna skall?H DEN inre rosten svarar;
Kunde da ock vAltra "a bel vsrld ofver
dina synder, de komma dock f6rr eller
senare dagern.
F6rgafves s6ker afunden att f0rfo ia
sapningen och svarta fortiensten. Hvad
baktalaren med sin mum forklenar, maste
han, afven mot sin villa, vorda slit hjer-
ia, och en- hemlig aning hviskar hans
inre: Din giftiga tunga bringar dig ON
slider pa skam.
Forgafves tror tyfannen sig kunna for
tolja oskulden for att rattfardiga sina eg-
ma brott; forgafves forfoljer han den med
falska vittnen, med bestuckne utspridare
af falska rykteD, med nesliga bojor, med
hemska/ oval: han kufvar henne icke!
Hon ler at hans hot, ler midi under qva-
lens raseri; men tyrannen bafvar. Lugn
sitter hon fangelsets morka matt, men
forskrackelsen hemsoker tyrannen midi
i palatsets lysande salar. ia, vid sjelfva
stupstocken Or den fortrampade oskul-
den lyckligare an dess fortrvckare: hen
nes dod Or hennes seger, hennes seger
Or hans ford0melse. Samvetet straffar,
samvetet belonar. Och lika f0rskrack-
ligt som dess strait, lika ljuf ar dess Ion.
zen, som har ett godt samvete, ser
annat an vanner ALA menniskor, som
mota honom pa ifvets bana. Han fruk-
tar for ingen, tY han har ingenting
att forehra sig. Han beklagar den
lastbare, alskar den redlige SAINT Or
oppen och frimodig mot hvar man.
Hans slime DR. fridens och den stilla
gladjeps hemvist. Han njuter lifvets
vederqvickelser utan f0rebraelser och bar
dess vedervardigheter med lugn och
mannamod. Han hemtar styrka af det-
ia slit rena medvetande: "mitt lidande ar
ot0rskyldt, det ar en- profnlDg; eJ ma jag
misstrosta, ty Gud Or med mig. ia, ett
godt samvete Or en- himmel hiertat, ett
warn mot ondskan, en- tillhykt i modem,
ett ankare stormen och det mjukaste
d0dslager. =
Sadant ar samvetets makt: lik en- osyn-
lig eDgel trader det in de dodliges san-
fund, uppratthaller dyed och oskuld, vo-
re de ock 0fvergifna at hela verlden, gor
att brottslingen ertappas, fydde han ock
till de afagsnaste g0mstallen. forskracker
syndaren ON han ock suite pa thronens
hold, afvapnar nidingen, reste sig ock
otaliga harar till hans forsvar. Och j
hvarie menniskobr0st star han ock skrif
ven med outplanliga drag, det sannas,
det godas och det rattas gudomliga lag.
I'll.