Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1885-03-18
SOrgell.

Lifvets oblandade gladje kom ingen dod-
lig till del, s;iger Schiller, och visst ar, att
huru, menskligt att donna, oberord aftidens
stormar man an ma synas ,sa tn dock sorger
och bekymmer alltid ut sin RAFT har lifvet.
B st vi frojda oss at lyckans solskensdagar
och bygga pa helsa och kraft, traffas vi af
olyckans Stag och kastas in pa lidandets
vag, for hvilken vi f0rut knappast hade en-
tanke. Delta ar hvad vi kalla att Cd
profningarnas skola Ingen undslipper
denna profvotid, ON den ocksa ej for ALA ar
lika svar. Och lika nodvandigt som dagrar
och skuggor maste omvaxla for att en- tafa
ma kunna framtrada fordelaktigast, lika
n0dvandigt ar det ock, att skuggorna och
dagrarne lifvet, sorg och glade omvaxla.
Ty hvilket varde skulle val msdgangen
slutligen erhalla for oss, ON ej dess betydsl-
Sc framtradde vid jemforelse med dess mot
sats? Det ar lidandet, som skall ultra och
sa smaningom CORA oss till hvad vi bora
vara: barn, som med tacksamhet blicka
upp till och taligt foga oss under forsynen.
Tankte vi blott iolyckans stund: lidandet ar
endast EFT medel for var hogre daning, var
fullandning, Sd skulle vi mer an en- gang
kGnna pr6'ningen mindre bitter. M
glomma vi vanligtvis delta, knota 0fver for
synens skickelser och kama smartan dub
belt sa tung. Och harvidlag CALLER nastan
alltid att den, fran hvar, lefnadshimmel
medgangens sol stralar NEST klar och loftes-
rik, vanligtvis blir otaliRast, da samma
himmel boriar klada sig moln. vi emot-
taga lyckan sd, som vore hon var obestrid-
liga tilIhorighet, men glomma pa samms
gang, att ingenting ar vanskiigare under
solen att bygga sina forhoppningar vid an
just hvad vi lart oss kalla lycka. Den dag
liga erfarenheten Dor for ofrigt lara oss att
ej obetingadt tro pa lyckans bestandighet.
Ty Sc Wei dagligen och stundligen an den
enc, an den andre af dem, vi want oss be
trakta sasom lyckans skotebarn helt plots
ligt sd traffas af motgang, att de aro nara
att duka under derfor. ia, mer an en- gang
CORA det, ON de ej med allvarlig bon wanda
sig till den, som ensam kan hjelpa, da all
mensklig help ar betydelselos. D& lyckan
star oss bi och ALT gar oss val handler,
gl6mma vi ju ocksa latt, hvsm vi ytterst
hafva att tacka derf0r: vi njuta var sorgfria
tillvaro tills vi erinras ON, att ingen full
komlig lycka, ingen oblandad glade fins
under solen. Denna erinran kan varda pa
samma gang mer e'ler mindre straffande,
men huru hardt an delta strait ma kannas,
cd Or det dock alltid endast EFT uttryck al
den faderliga karlek, som visar sig och
och 6fver ALT. Mangen gang aro vi Wiser.
ligen fardiga att knota mot f0rsynen .da vi
var kortsynthet tycka oss blifva ALT f0r
skoningslost behandlade, men hvem maktaz
val genomskada den vishet, som forestafvai
delta beslut, eller hvem form&r mata DEF
dup af kSrlek, hvarutur det sprungit! Ida
och hoppas ar ju lifvets l6sen, hvarfor skull
le man da kunna vsnta att ia utgora EFT un
dantag fran denna allmanna regel.
Sorgen Or ock nodvandig. Utan sorge1
och bekymmar skulle ju lifvet f6rlora myc
ket af Diet allvar, som maste utmarka det
samma, for att CORA det till hvad det bol
vara: en- skola for evigheten. Men llka nod
vandig som sorxen ar for menniskan, for al
CORA hsnne vardig och luttrad for det h0gre
renare lif, som en- gang vintar henne, lik,
farligt ar det att lata sorgen blifvs DIN
skrankt herskars EFT menniskohjerta
Sorgen ir helig, sager man: il lat nj vsra
men da far man ei s6rja ''sasom de der in
tet hopp hafva". Ma Vi gerna sgs en- sak