Skaffaren. (St. Paul, Minn. ;) 1885-1895, 1885-04-22
Sjelfbedrageri.

| JOAA OO~AA OA
Ingenting ar lattare an att bedraga si
self, huru besynnerligt det an later ia, at
bedraga sig sjef. utan att man marker det
Sr lika latt som det ar svart att bedraga an
dra, utan att de marka det. Det ar EFT stan
digit aterkommande och ojafaktigt bevis p'
sanningen den bibliska liknelsen ON gran
det och bjelksn. Huru ofta Sc vi nemlige1
81 det obetydliga grandet gar nastas 0gs
under det vi ej tyckas hafva ringaste anini
ON bjelken vart eget! Det ar en- altman
svaghet, som vidl&der hela menskligheten
att det egna jagets manga fel och brister for
svinna i bakgrunden for det m6jligtvi
klandervarda, vi fnna hos vara medmen
niskor. Och hvarutaf kommer dA detta
Hvaruti maste man s0ka orsaken till dett.
missf0rhallande? Helt enkelt var egen
karlek, ty det ar just egenkarleken. son
spelar oss det fula sprattet, att vi anse sava
vara dygder som vara fel st0rre an de
sjelfva verket sro. Sakraste sattet att var
da bedragen, sager en- f0rfattare, ar att trt
sig vara battre an andra. Att glomsk a
egna fel och syagheter, s0ka upptacka ocf
klandra sadana hos var nasta, det ar Ell
sjelfbedraseri, storre an nagot annat, ty
det f0rer oss I'd latt in pa afvagar, pa sam
ma gang det gor oss oformogne att wanda
blicken mat, till oss sjelfve, hvarigenom
ock ALA CODA foresatser fran var egen sids
forqvafvas.
Eft stort fol, som vidlader oss ALA utan
undantag - ty vi aro ju menniskor - ar,
att vi sd gerna lana vart ora at smickraren.
vi ga I'd gerna in pa hvad smickraren ssger
oss och antaga "a gerna for godt hans for
storande uttalanden ON afven vara obetyd-
ligaste handlingar och atg0rande. att vi till
slut sjelfve tro derpa och kama oss stolta
der0fver. vi aro med EFT ord inne pa sjelf-
bedrageriets farliga STRAIT och, en- gang der,
vsrder det oss mycket svart att ater komms
derifran. Vagar man erinra den sjelfbe-
dragne ON hans villfarelse, genast blir man
stSmplad som afundsam, klandersjuk m. m.
ia, ar han ock forut var baste van, beh0fves
endast en- liten anmarkning ON det onatur
liga ien inbillning som g6r oss battre an vi
sjelfva verket aro, for att stalla honom va.
ra TENDERS led. "Pa de varnande tecknen
aktar ingen", sager den store Goethe, "pa
de smickrande och ber6mmande ar upp.
mSrksamheasn ensam riktad, och tron pa
dem ir allena lefvande' - Huru sanna arc
81 dessa skaldens ord! Smickra mensklig-
heten, drag fordel af dess stora begar att Ia
ia bedraga sig sjelf, och din 8. k. vanskaps-
krets skall blifva ALT storre och storre, men
tala sanringens osminkade sprak, sag rent
ut din hjertsts msning, och du skall smart
std der snsam och Sfvergifven. Derfor ar
ock hela vart samfundslif mer an ett han
seende fotsdt pa en- falsk grund; och vi aro
sd vana att forstalla oss infor andra att vi
Sfven CORA det inf0r oss sjelfve.
Lyoklig emellertid den menniska, som
just pi grund af andras dagen framtra.
dande fel och svagheter, eyer kraft nog, att
med 6dnljukt slime s0ka bortarbeta dessa
fel hos sig self! Hen har pa samma gang
lsrt sig den svara konsten, att forst sopa
rent for egen d6rr; och har man blot en-
gang kommit herman, att man, stallet for
att genast vara fardig uttala sin f0rkastelse.
dom 6fver en- felande like, tvertom forst SO
ker svaret pa fragan: Ar jag da self bat
tire? - da kan man ock, med stadse nog.
grant aktgifvande pa sig jelf, hoppas att
d alltf0r ofta raka ut for SelfbedrSgeri.
Det tillhor oss ALA, utan undantag, att s0ka
det sanna hsr lifvet och taga oss till vara
for ALT hvad bsdrigligt ir; och ma det ock
derfor alltid utg6ra var diktan och trak-
tan, att efter mattel af vara krafter soka
fylla denna var uppgift! Begagns vi oss
derunder af redbara medel och ar var strSf-
van allvarlig, da skall ock en- gang m&let
hagra for var lSngtande blick hslt andra
fargsr an sjelfbedrageriets. Och afsluta vi
dessa raider under uttalande af den f0rhopp
ningen. att inEen af oss till slut matte fn-
ma, att hela hans lif varit fotadt p& sjelf-
bedraseriets f0rderfbringande grund.