Skaffaren och Minnesota stats tidning., 1883-05-09
Natten.


Det times knappast nagon menniska, pi
hvilken den stjernsadda nattens skadespe
icke utofvat EFT maktigt inaytande; KNAPP
past nagon, som icke en- eller AMMAN gang
stannat irfor dessa stralande verldar, hvil
ka svafva ofver vara hufvuden, och dervio
forsokt att forska efter ordet till skapelsent
gaia. Nattens ensliga timmar aro de har.
ligaste af dygnets stunder, ty det ar da vi
ega tillfalle att forsatta oss en- innerlig ge.
menskap med det stora och harliga natu.
rem. Dagens stjerna skymmer frmamentetf
CLANS for vara blickar, men under natter
oppnas hlmlens panorama for vart speiande
oga. Vid midnattstimmaz ar himlahvalf.
vet ofversadt med stjernor likt lius0ar en-
ocean. Hvem kan val betrakta dem och
ater sanka blicken till jordec, utan att erfa.
ra en- Oyster saknad, utan att onska fogelns
vingar for att kunna svinga sig upp och
upptagas deras oforgangliga ljusaode?
I morkrets skate hoja sig vara blickar
fritt mot himlen och genomtranga det sken-
bara azurhvalfvet, 0fver hvilket stjernorna
strala. Under. denna dickens omatliga
fard ledsagar tanken med snabba vingslag
den forelopande synstralen och betraktar
med f0rvaning denna fjerran CLANS. Dessa
sttAlande nppenbarelser fran afsgsna rym-
der uppvacka hos oss denna egendof11iga
benagenhet for svarmod, som slumrar pa
botten af menniskohjertat, och smart for
sanker oss naturens skadespel ett dromlikt
och obeskrifigt tillstaad. Nu fcdas tusen-
tails sporsmal i var sjal, nu resa sig tusen-
tails fragetecken for vart inre oga. Skapel-
sens problem ar EFT stort problem, hvilket
vi menniskor dock aldrig kunna losa full
komligt.
Natten air ensamhetens timme, da den be-
grundande menniskoanden besjalas af den
6fver hela naturen utbredda friden. o ma
ieststiska matt, du verldens hoga attemoder,
du, som var till fore dagens stjerna och som
afven skall ofverlefva henne, du, som ALA
betrakta med vordnad, hvar skall jag borja,
hvar skall jag sluta dit lof? Dit morka
anne ar kront af stjernorna, de djupt skug-
gade och tusentals olika former veckade
Iskyarne utgora Diet ofantliga draperiet till
! din stralande klsdning. O matt! din dystra
storhet ar pa en- gang det NEST rorande och
majestatiska naturen! Skaparen, hvilken
forunnat menniskan att betrakta hans stora
verk, utbreder den tysta natten for henne
en- tafa af 1nder. for att vanja hennes 0gon
vid skarskadandet af de annu hogre tingen.
Frigora vi tanken fran de jordiska bestyren
och lata den otvunget svinga sig upp, dit
Ius och stjernor bo, saknar spraket ord att
beteckna de intryck, hvarmed var sjal da
6fvervaldigas. Hvilken blandande prakt!
hvilken slosande rikedom af under! hvilken
CLANS har icke Gud sin onatliga godhet
utvecklat! Hvilket oga maktar val omfatta
denna valdiga skapelse hela dess vidd?
Hvad ar det for en- hemlighetsfull konst,
som hsnfor menniskoanden, som fjettrar
den vid delta skadespel med en- aldrig 81
nande Ijuskraft och tvingar den act standigt
betrakta och begrunda detsamma? Dagen
har icke mer an en- sol; natten har tusende
simon tusende, hvilkas skinner leda vara
tankar upp till dessa verldars upphofsman,
till Gud den allsmaktige och hans outran.
sakliga vagar, hvilka ALA bara harliga spar
af hans makt. Hanf0rd och forvirrad,
kanner man sig nedtryckt i stoftet, pa SAM
ma gang man erfar en- tranande langtan
att blifva upptagen till det evigas boningar.
Bland ALA ron, som pa vetandets falt blif-
Wit gjorda, ar Diet intet som ger oss en- sd
klar f0restallhing ON vart relativa varde,
som kunskapen ON verldsordningen. Den
ma vetenskap lar oss nagon mon att kama
de f0rhallanden, hvilka sammanknyta jor-
den med den 6friga skapelsen; utan henne
hade det for oas varit lika omojligt att veta
hvar vi aro, som hvilka vi aro, afvensom
att astadkomma en- jemf0relse mellan det
stale som vi bebo rymden och verlden
sin hslhet. Inpressade okunnighetens
m6rka linda, kunna vi icke CORA oss den
ringaste forestallning ON den allmanna
verldsordningen; ntjock dimma betacker
den snafva synkrets, som omsveper oss, och
var tanke blir of0rm6gen att hoja sig 6fver
ifvets hvardagllga skadespel, och att 5fver-
skrida den trAnga ring, 90 n vara sinnens
verksamhet utstakat.
Men huru f0randras icke scenen, da verlds-
vetenskapens fackla lamar oss slit ljus. T0c-
ken, som f5rm0rkade horisonten, skingra
sig; vara mornade ogon beskada den allvise
skaparens omstliga verk k1arheten at en-
rem himmel. Jorden visar sig som EFT klot
gungande under vara steg; tusentals dyllka