Skaffaren och Minnesota stats tidning. (St. Paul, Minn. ;) 1882-1885, 1883-03-28

vile erna sin upph6jefs~ Gp. En-
af vara landsman, en- viss M. 10cs Gu i
EFT nybygge ett stycke soder fra sx. q,
staden, hade for nagra veckor sedan /,
kats erna sin upphojelse, d. a. ia sig mer
an en- hustru, ,ehuru han var nu redan ofyer
25 ar gammal. En- vacker dag begaf han
sig ut pa arbete som vanligt, men drojde
ovanligt lange att komma hem. Hans hui.
stru, den endA han hade, stackars man!
fruktade, att en- af deras vanner hade fatt
EFT horn sidan till mannen, emedan de
hade antagit sig en- ung dicka, Ia a Is ar
gammal, och en- hennes frande. Denna
ficka var nemligen hustru till den frukta-
de vannen, men hade for vissa orsakers
skull n6dgats rym ma ifran sin 8. k. man.
Qvinnan gick derf0r ut att sc till huruvida
den der vannen hade kommit ofver mannen
och pryglat upp honom for hans dristighet
att blanda sig vannens familjeforhallan-
den. Men qvinnan fick smart af en- granne
h0ra att hennes man all tysthet liant sig
klader och kort till staden. Hon anade
strax hvad slags arbete han hade att bestal-
la ON, och da greps hon med ems af hvad
mrs. Brigham Young (den fogliga) kallade
de osaliga anglarnes marter. Hon sokte
ej langre, utan gick med tunga steg till slit
forna hem. Hem? ia, hem hade det varit,
det skulle val nu blifva EFT harem. Hon
kastade sig ned pa sangen och framsade
nagra orediga ord ON kors, ON talamod ,om
undergifvenhet. Hon vred sina handler af
angest. De bada gasterna, den bortrymda
flick-hustrun och hennes van kunde just ej
saga nagonting. De hade helt nyligen
kommit till delta Zion, och hade liten eller
ingen reda "a manggiftets nodvandighet.
langt mindre dess fasor. Den arma, qvi-
dande qvinnan stiger omsider upp och rag
lar som en- drucken ut EFT annat rum.
"Hvad manne hon tar sig till7 Hon matte
val icke CORA sig nagot lila? Du far ALT
ga ut och se." ''Nej, nej, det tors jag inte.
Hon taIade sd besynnerligt. sHelsa... sag
honom. sag bara...' Det der var sd besyn
nerligt. Kom med mig ut, jag tors ej."
De gingo bada iva. Der stod qvinnan vid
vaggen. Hon kastade pa dem en- forvirrad,
skygg och pa samma gang hotande blick.
handen hade hon ett stycke af EFT sackband,
som hon fastgjort vid nagot foremal a vag-
gen och med en- snara fardig att trada ON
halsen. De ropade henne an, rusade fran
och hindrade henne att fullborda sin for
tyiAade handling. Hon beklagade sig, att
de st6rt henne, ty nu wore lifvet henne en-.
dast en- playa. Ju forr hon vore under
torfvan iu battre. Efter tva dagars
"arbete" kom Nelson hem. Gasterna be-
rattade honom hela forloppet. ''Det kar
jag icke hjelpa, om hon will cd till forderf f
vet, hon kan inte ia forhindra min upph0.
ielse", var Diet iskalla svar han afgaf. "Jag
kan icke hvarken lefva eller do, ON jag ei
far C. IN, tillade han. Med denna sin
tilltankta hummer iva amman han inom
kort genomga 'egendomshuset for att be.
seg1as med henne for It'd och all evighet"
Hon lar dock varit omtanksam nog att gif.
va sitt ja-ord blott med det vilkor att har
icke skall taga sig hummer tire. Men del
kommer kanske ej att droja langre an tillf
nasta sommar, sd bshofver han ga ut pa
"arbete" igen.
Alltid har jag hitintills ansett det vara
en- ara att kallas svensk och blicka tillbaks
till Norden, som den plats der min vaggs
staff, Men da Jag fck h0ra denna hemska
tilldragelse och att delta odjur mennisko
hamn tillhor vart folk; da sanning tying
des jag af blygsel ofver mitt svenska mann
o, du Anerika, du det mangbeprisade fri
hetens land en- af dina stader gar denne
usle hiding oantastad och trampar pa qvin
nohjertan som vore de blott stoft. Skal
ingen ataga sig de betrycktas SAX?