Skaffaren och Minnesota stats tidning. (St. Paul, Minn. ;) 1882-1885, 1883-03-07

POLLS, MINI, ONsDAGEN
afven nu afslogs. Han drog da en- revolve
och hotade att skjuta Hiokan. Denna fol
da pa kna och bad att han skulle skiut'
henne, alldenstund hon q hAllit slit loft,
till honom. Hon f5ljde Hanson ut for
stugan der hon Alter foil ia kna, ID han af
fyrade sin pistol. Sedan rs,sade han ut pl
gatan forsoljd af tillkommet iolk, ,men innal
nagon hunnit ia fatti honom, atfyrsde hal
EFT skott munnen, som dodsde honom ogon
blickligen. Flickans sar " 81 dodligt.
Hyllning. Eft sntail Chicago bosatt,
svenskar uppvaktade f6riiden alton va,
ryktbara landsmaninna Christina Nilsson
Grand Pacific hotell och eRnade henne 9,
serenad. Sedan sangen tyatnat, sframtradd'
konsul Charles Sundell och frambar pa sin,
landsmans vsgnar EFT tacR i0r den konst-
niutning sangerskan beredts Via genom at
lata h5ra sig Chicago. ~ delta tai svs
rade Christina Nilsson j iva yalda ord, eel
sade sig aldrig skola gl5mnaa den hyllnint
som egnats henne. DerpA afAi6ngos nagra
fosterlsndska sanger hvilka forde sanger
skans tankar bort till hembyedsn sverig,
och frampressade tarar hennes 6gon. Ell
sju &rs gosse vid namn WilIiAns, som be
sitter en- for sin alder oyaplist vacksr rost
f5rsdrog derpA EFT solostycke, 5fver hvilke
Mrs. Nilsson blef "a hsnryckt att hon tol
gossen famnen och smekte honom. Son
tack for den hyllningsgafd, som elynat'
henne, ,foredrog hon den vsckra sangen ID
jag var sutton ar. hvilken under djur
tystnad, parad med beundrsn. afh6rdes Al
Diet uppvaktande ssllskapet.
Tvenne ganger / fasllap. P. O
Lindermans tolfarige son | Clayers Plat
Canada, skildrar Ten skrifvelse
till SIX. & M. ST. EFT f5r nagra dagar
sedan upplefvadt sfventyr "a folande tragi-
komiska sstt: jag gick sent ut en- alton,
men hade da den olyckan at falla / de If.
listeers" handler, hvilka mot min villa for.
de mig till ett afigset belsget, stort hus;
ankomna dit, reste de en- siege upp till 6fra
vaningen och tviagade mig ut klifva upp-
for densanma, hvarefter de vArdslSst kasta-
de mig in genom EFT f0nater EFT m6rkt
rum. "Filisteernas" f6rsta tanke sedan de
val fat mig buren,, var ~ drAea stegen
undsn, hvilket de genast satte j verket,
Huru jag skulle komma III mitt fzngelse
sysselsatte nu nina tanker; slutligen hitta-
de jag pa dorren som ledde till trappsn till
nedra vaningen, jag besl0t "a att taga ret
raft, utan att veta hvart det bar, hvilke,
beslut jag genaat satte iverket, krypande
pa ALA fyra; lyckligen nedkom jag j f0rstu-
gan och hittade slutligen d0rren, men huru
jag skulle kunna praltisera mig vt, hads
jag icke klart f6r rix. sy5leszligAst som -
AMMAN d6rr stod sppen till ett gamnalt xkts
pars sSngkammare. Slumpen hjelpte mig
dock. Den gamla gumman fek af en- ellie,
AMMAN orsak anledning att efterse ON dor.
rem var stxngd och traskade derf6r ut for
stugan, hvarvid hon oppnade dorren FOR att
kunna sla den riktigt igsn, da psssade jag,
som lag pa golfvet, pa illfsllet och stack
en- pinne, som jag hittat pa golfyet, mellan
d6rren, cd att gumman icke kunde stanga
den; emellertid blef gubben otalig 5fver sin
akta halfts brak med d5rren och tillsade
henne att lAta den hellre sta 6ppen. Sedan
Diet gamla paret insomnat, var jag icke sen
att knalla mig astad. Utkommen det fria,
stalde jag genast min kosa mot hemmet.
men fasa, da Jag sprungit en- stand mot
tes jag ater af nina plagoandsr, "filisteer-
na', hvilka Ater togo fatt pa mig och inne.
stingde mig denna gang en- tunna, som ia
for sskerhets skull tillspikade. Sedan rul-
lade de tunnan med slit innehall ned en-
masse utan att vidare bekymra zig ON den.
samma. M b6rjade jag for andra gangen
att tanks pa min bsfrielse; en- knit haae jag j
fckan, med denna skar jag hal bottnen
pa tunnan for att kunns SO mig omkring;
det forsta jag sag var en- raf. som hoppade
upp p& tunnan och b5rjade vadra hAlet.
Lukten matte icke varit efter hans tycke,
ty han vande six genast ON; da kom svan-
sen att sticka in genom h&let; jag var
liknande belSgenhet, fastan han var utom
fallan; dst bar enellertid af 6fver stock och
stem tills tunnan slutligen gick sender och
min befrielsss timme slog. Da jag kom
hem och berattade nitt zfventyr for NINA
f5rsldrar blefvo de h6gligen glada ofver att
se mig igen, men bleivo pa samms gang
f5rvanade 6fver den skildring jag lennade
ON de faror, som denns minnssvarda matt
hotat mig."-W kafva icke velat neka var
tolfarige meddelare rum at ofvsnstasnds,
hvilket nog mycket har snaak af en- barnsa-
ga, men for sin barockhets skull ieke torde
sakna slit intresse, atminstone for "tolfarin-
gar" Hvilka "fliHeerna" voro, Or en- Ga
ia, som vi icke kunna for var del l6sa.