Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-03-24
Elgen.
Ur "Djurvsnnen. "

Elgen kan sannolikt tamjas, fastan
man annu icke har sardeles manga be.
Wis darf6r. Eft af de f6rs6k, som
gjorts delta afseende, villa vi har
anfora (ur Svenska Jagaref0rb. Nya
Tidskrift):
car 1874 den 81 Maj" sager I. af
Darelli, pa Vangsjoberg Upland, uti
en- berattelse, som fnnes inford We
Observation-Disclosures Handlingar for
1919, "ankom en- torpare med under
rattelse, att han sett tva sma elgkalf-
var ps min skog. Jag, On van och
min betjent togo hossor SAINT On jagt-
hund koppel och skyndade till stallet.
Kalfvarno funnos icke dar, men blef.
vo smart uppvadrade af jagthunden,
som icke slapptes ur kopplet, ty da
hade han bitit kalfvarne. som pa na.
got afstand lago TAFT tillsammans in.
krupna under en- stor nedblast gran, i
laggen af cit karr, en- fjerdingsvag
frau garden. Kalfvarne voro annu
icke torra, tvillingar, hade och hona.
Modern blefvo vi icke varse, och tor.
paren hade ej heller sett henne, hvil.
ket var besynGerligt. emedan elgkon
vanligen vagar lifvet vid sina kali
vars forsvar och ar ganska farlig att
traffa, imam de kunna fly med hen.
ne. Jag tog pa nina axlar kokalf.
ven, som vagde foga mer an cit halft
lispand, och min betjent oxkalfven,
som var nara dubbelt SO tung. De
skreko utan uppehall hela vagen och
tystnade ej, forran Jag vid min hem
komst lade dem pa graset under ett
skuggrikt trad min tradgard.
Jag skickade genast bud med tvan
ne par hastar pa sarskilda vagar fol
att efterfraga och uppkopa mjolkan
de getter. Emellertid lat jag koka er
stark lag pa asplof och uppblandade
den med litet komj0lk; men det sva
raste var att fa kalfvarne att njuts
nagot dalaf. Det lyckades slutliger
att halla den utat nina fingrar, hvilks
de sogo som moderRs spenar, och ps
delta satt fick jag dem att svalja nag
ra skedblad hvardera."
De unga elgarne inqvarterades sedar
pa en- loge. Fran f0rsta ogonblicke'
hade den lila kon fattat en- sadan till.
gifvenhet for sin uppfostrare, att
hon icke vile sofva, ON hon ej ficE
hvila slit hufvud pa hans kna, hvar
for Darelli, So mycket mera som ho1
smart blef sjuk. under ire veckor ma
stan standigt bade matt och dag uppe
holl sig hos elgkalfvarne.
Foljande dagen utslapptes de l OF
vid garden belagen asphage. Undel
de forsta dagarna var getmj0lk dera
hufvudsakliga foda. Kokalfven, son
bl1fvit sjdk, vardades med stor ON
sorg af sin fostrare. Den IL Jun
var hon ater frisk. Djuren vallade
nu st6rsta delen af dagarna / hagen
hvarest de ato allehanda vaxter. Sa
som hundar foljde de sin fostrare
s'emedan de icke visste af anna1
NOR" Deras late under f6rsta da
garna var EFT spadt gnall, NEST lik
nande en- nyf6dd hundvalps.
Fran tredje veckan 0fvades de at
LYDIA EFT visst lock och blasning
krutmattet, hvilket Darelli, ''som del
tiden var mycket stark jagare ocl
lycklig skytt." bestandigt bar. D.
b6riade nu springa omkring for si
sjelfva, men hade god appel, emedal
de Ell fingo mj6lk eller br6d f0rr al
de lydt blasningen krutmattet. Ok
kalfven drack nu, vid ire veckors al
der, en- kama getmi6lk och kokalfvel
sex qvarter ON dagen.
En- mznad gamla hade de want sil
att f6lja Darelli langt utat landsvagel
och att icke skygga for fullvaxt'
menniskor, hastar, oxar eller vagnar
Fortfarande visade de dock radsla f6
barn, hundar och isynnerhet for svin
vid mera framskriden alder f0rbyt
tes denna fruktan till vrede. Darrell
hade nu want dem vid ''skogsrop'sam
| vid ljudet, af harskramlor, pukor ocl
skott. Helst f6ljde de sin fostrare
sparen och lago / rummen vid han
f6tter. Huru langt han hunnit de
ras tamjande synes af foljande utdral
ur hans dagbok:
"Den femte JuH spatserade jag me-
dem f6rst ut pa ga,det till nina arbe
tare och sedan till sj6ni ettst6rre sail
skap, hvaribland var ekonomi-inten
denten Fischerstr6m, ,som lifiigast del
tog min gladje ofver nina sma el
gars trefnad och spakhet. Sedan d
simmat och.foat sig 1 vattnet, visad
lao honom huru de f6Hde mig 1 Wild,