Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-05-19
Warren dr. kOmmen

OCQ VIII uVlIN0u AoA A"AAo Ae
storre~ e~fofhoppni pningar.-Varen ar
kommen Fagnande underrattel-
se for hvarje kansligt slime! Nyss
lag naturen hardt sluten vim
terms iskalla famn och det tycktes
som voro hon fardig att for alltid
gifva sig iangen i hans makt {;
men sd kuude, So 6ck det 81 vara.
Hon maste uppsta till cit nytt lif
och en- ny verksamhet, ty 81 har
en- alJvis forsyn en- gang ordnat,
att det, lika litet som det finnes
nagot lif utan dod, 81 haller far
gifvas nagon dod utan lif: Huru
man an ma tanka sig denna SAX,
en- sanning. ar och blir det al'tid,
On sanning som winner stod saval
i vart sunda fornuft som den
dagliga erfarenheten, sd vida vi
namligen ej vandra var vag fran
med slutna ogon och saknande
villa att narmare CORA oss reda
for naturens vanliga lagar.
Varen ar kommen jublar lar
kan i blanad sky, och vi, menni-
skobarn, som krsla har mere, for
sta hennes sang. Afven vart brost
vidgas och vi villa instamma i
hennes jubelkvitter, till Skapa-
rens lof. Det kannes So upplyf-
tande, att b&de SO och hora det
friska lif, som ater borjar pulsera
i naturens adror, likasom manan-
de oss, menniskor, att afven vakna
upp ur var dvala och med fornyad
kraft strafva for valt mails vim
nande, hvilket ar och blir det ba-
sta sattet for oss att lagga dagen
var villa att tullgora hvad forsy-
nen satt oss fore. Att i vart 60
rands och latande stadse, soka
folja skaparehs bud, ar ock ett
lofsjungande, vardigt, en- tankan-
de vare1se i en- It'd, som denna, do
ALT ater borjar tala ON arlig
verksamhet och strafvan, att hvar
i sin stad, fylla sin bestammelse,
den ma nu vara af storre eller
mindre vigt eller icke och for
utvecklingen af det stora kultur-
arbete. som standigt pagar for att
hoja menskligheten So i moraliskt
som intellektuelt hanseende.
Varen ar kommen star ock
med outplanliga bokstafver att
lasa i dea lila blommans skalm-
ska oga, dar hon blygsam och
radd sticker slit hufvud upp ur
den nyss va kalla jordens skote.
Hon will afven vara med i varens
ottesang och bara vitnesbord ON
honom, hvilken med slit makti-
ga varde! en- gang i tidernas
morgon framkallade ur intet den
harliga skapelse, som han sedan
arligen fornyar.
Betrakta vidare den lila ma
sken, som kralar vid var fot
Hvilkeu arbetsamhet och omtan'
ka lager 81 afven han dagen, fo1
att visa sin erkansla och tacksam'
het mot den hogre makt, som latit
honom fodas till delaktighet af 50
mycken godhet och karlek. Har
ka, viss,r]igen 81 likt Rgeln sjun'
ga skaparens lof och pris, men har
ar trogen och tragen det lila och
bar darigenom vittne ON sin tack
samhet.
ia, varen, den evigt unga, sta1
for dorren. Huru knnna vi va
annat i'm tilltalas af den storarta
de skouhet och de otaliga bevi'
pa en- aldrig trottnande godhet
som mota oss hvarthan 81 an kastt
var blick. Man skulle ega et'
hierta, fortorkadt och forhardad
iiifvets hvardagsbestyr, att 81 till
talas af naturen, da hon en- vardae
arhetar pa sin midsommardragt
Dst hvilar d& ofver det hela ct
ALT for poetiskt skinner, att vi 9
skulle kama oss mauade att met
psalmisten instamma dessa ord
Ack, nss ca mgclst sk6nti hvarje ader
Afskapelsen ooh lifvet zig torrader;
Hur sk5n da maste sjelfva kallan vazs,
Den evigt kIaral
Latom oss emellertid njuta a
varens forstlingsdagar, men met
blicken tacksamt riktad mot al
god gafvaus gifvare! Latom cs
! gladjas ofver forsyneas godhei
som latit oss upplefya anna 81
var hvem vet, or. man 81 past
] ar plockar varens forstlingsblom
I. mo NOR pa var eg N grafkulle. D
yintern nasta gang BREEDER eit1
Invita- tscke ofver jorden, hafv'
kanske manga af foss nediagt sin
verktyg ooh gait att, uppbara q
81 nen 4 for sina gerningar ]; latom os
81 darfor ratt njuta af det narvsran
de, som II det enda yissa l har.
tiid On.
Fragor ocn svar.
n. Murray Centre frAgal
1:o Grannen ooh ia9 baa hart veg g
rer yAra land 4 knnna 1sill e