Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-05-26
] lLl',0ipande 4 Mo $50. :.

man, svarade engelsmannen; SIN
spelar or roll fortraAligt; t'brayo !"
,%"Men, min 5herre,'' utropade der
lifd6mde, ''det ar ieke en- roll, son
jag spelar, jag f6rsakrar er. Jag ha
rakat ut for ett misstag." =
"Ah! Jasa! Mycket. bra! Ga pi
pa det yiset r.
"Hvad sager han" fragade de an
dra bes6kande, hvilka samlades ON
kring guillotiuen..
''Det ar en- lexa, som han upprepar
men han laser upp den mycket bra.
''Mfna herrar, nina herrar, i him
lens namn," shrek parisaren, med en-
r6st, som dock tycktes blifva svaga
re, ''mina herrar, befrien mig; men
akten or for alldel. att nj icke tageu
miste pa fielder. Nina herrar. glom.
men att aren engelsman och att jag
ar fransman. ALA menniskor arc
br6der. Nina herrar, hjelpen mig!
Help, hjelp!"
"Bravo, bravo = upprepade engels.
mannen; och rutldtomkring -b6rjade
man appladera och KAPPA handerna.
Slutligen gjorde handklappningar.
ne och bravoropen So stort buller, att
en- af betjeningen vid utstallningen
kom dit, br0t sig igenom hopen, fran.
Triangle till fangen och fragade ho-
nom. hvad det var for dumt skamt
han tillat sig.
vid forsta ordet som parisaren hor.
de, f6rstod han att han skulle erhalla
bist&nd."
Han talade nagot litet engelska !;
utstallningsbitradet talade nagot Ii.
tot franska. F6ljden daraf blef att
de omsider f6rstodo hvarandra.
Bitradet borjade med att tala ON
for de kringstaende, hur det hangde
tillsammans med saken, men de vile
pa inga vilkor tillata att fangen sat-
tes frihet.
A sin sida shrek denne oupph0rligt
att man genast skulle slappa honom
los, genast pa 0gonblicket.
"Min basta herre," sade till honom
bitradet, 'haf da litet talamod! En-
af de bes6kande har gait for att leta
ratt pS sin hustru, som har fastnat
dar borta vid konungens af Rom vag-
ga.
Jag Der or stanna cit ogonblick till
dess delta fruntimmer har fatt SO er.
Nagra sekunder mer eller mindre ar
val ingen halsbrytande affair."
"Men jag will icke stanna en- enda
sekund langre, icke en- ehda. hor nj.
Jag ar icke har for att roa edra ask6-
dare; jag har kommit hit sasom ALA
andra med mitt intradeskort, som jag
k6pt for nina .egna pengar."
"Var lugn. baste here, var lugn :"
"Ja det gar an for or att sta och sa-
ga att man skall vara lugn -. Jag
qvafs. jag qvafs. Jag kan 81 an
das, jag far blodslag. Help! Jag....
jag far -. .uff !"
"Hvar ar han, tvar ar han ?" fra
gade den nu ditkomna frun, under det
hon armbagade sig fran genom ho-
pen.
"Dar ar ham, sade hennes man.
"Du sa', att han shrek; hvarf0r har
han slutat att skrika? Jag will att han
skall skrika for mig, liksom han skri-
kit for ALA andra."
"U6r pa, lin herre," sade bitradet
ofversattande sin landsmanninnas be-
garan s'frun ber or skrika."
Men delinqventen knyste icke."
s'Ni ar fransman, min here, och i
or egenskap af fransman ar nj alltf6r
artig for att vagra uppfylia ett frun-
timmers 6nskan. Min herre, iva ell
ler tre skrik ar ju allt som beh0fs."
Men-icke nog med att delinqven-
ten nu icke skrek: han var nu Aide,
les or6rlig.
Man kom da pa den tanken, att han
kunde ma lila.
Man tryckte da pa fjedern, man drog
honom ur fallan, men reste upp no.
nom.
Men han foil till marken som en-
pannkaka.
"Det tankte jag just, han ar aida
mad, han har alldeles f6rlorat san.
sen."
Man lat honom inandas luktsalt, mar
slog iskallt vatten ansigtet pa no
| nom. Slutligen 0ppnade han 6gonen,
till stor lattnad for askadarne.
Hans forsta rorelse, mar han kom
till sig self var att fora handerna till
hufvudet. Mar han kande att detts
annu satt qvar pa hans axlar, uppgai
han ett gladierop, och, utan att bega
ra sin hiatt, hvilken fortfarande dal
Times for honom att afbemta, st6rta
de han sig ut ur m:me Tissauds hus
(Ur G. P.)