Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-06-16
Ur storkarnes familielif.
Ur "Djurvannen.


Ga ar i cit hus, hvars ena, mot garden
wanda langsida tillat oss att fran he-
re af rummen iakttaga ett storkbo,
for hvilket vi strax efter det vi till
tradde stallet, hade latit uppsatta ett
st6rre vagnsbjul pa gafveln af en- Ia
da. vi afvaktade med verklig otalig-
het, att storkarne skulle atervanda
till vara nordliga trakter fran sina
vandringar ofta ofverlades ON hui
ruvida det uppsatta storkboet verk-
ligen skulle erhalla nagra inyanare ell
ler icke.
Da garden lag alldeles invid en-
mycket besokt byvag, der arbetare
ofta fardades och posten SAINT arbets-
vagnar ofta dels passerade, dels upp.
korde pa garden och dertill sk6rden
uttr6skades / ladan, sd fruktade vi
lange, att stallets lage m6iligen skull.
le alfalfa storkarne ifran att taga
besittning det med hahn och ris ge.
nomflatade hjulet.
En- af de forsta dagarna i April 70.
pade EFT par glada barnr6ster: CEN
stork! en- stork han satter sig pa
boet. NJ har en- stork tagit boet i
besittning."
Och der stod nu en- vacker stork och
tittade sig ikring med ett uttryck af
nyfkenhet, f6rvaning och f6ragen.
het; han sag an pa boet, an pa de mar
belagna gardarna, och med sarskild
orc och obeslutsam let tycktes han
iakttaga de So val nara som pa storre
afstand arbetande menniskorna
Smart visade likval hans hallning be-
latenhet och sorglost lugn, och sedan
han promenerat ikring boet, steg han
in uu det, ryckte Aatverket och
smalde med ma bben under kastningar
med hufvudet ALA riktningar, lik-
som han Vile f6rklara for hela verl-
den, att han tagit det nyupptackta
Omradet besittning.
Mot aftonen vacktes han af en-
smattrande posthornsignal, hvarvid
han med mycken betanklighet skada-
de pa den rasslande postkar1an, och
da han icke riktigt litade pa densam.
ma, a0g han sin vag f0rst sjelfva
skymningen kom han tillbaka. Re.
dan. daggryningen horde vi honom
ater smalla med nabben sedermera
var han boIta nagra timmar, men
hvarje gang han aterkom till boet
medf6rde han nabbet sma grenar.
grastorfbitar, hahn och dylikt, hvar.
med han forbattrade sitt nya bostalle.
Alt emel1anat hordes hans smallande,
ofta kommo frammande storkar och
gjorde en- lof king honom och boet,
men dessa bes0k mottogos alltid med
mycken vrede, hvasning, smallande
med nabben och slaende med vim
garna.
Pa detta satt f6rf6to alta dagar,
men da infann sig helt ovantadt vid
vackert vader och solsken en- AMMAN
stork, nayot mindre och prydligare
SAINT behagligare i sina rorelser an
den forsta. Utan motstand erholl
den ti]ltrade / boet, der bagge, staen-
de midt emot hvaran Ira, troligen re-
dogjorde for sina 6msesidiga reseaf-
yentyr eller 6fverlsde ON sin blifvan-
de bosattning. Att de hade mycket
att saga hvarandra, kunde man for
sta, ty deras helt fredliga snsttrande
vile aldrig taga slut. Sedan honan
.besigtigat boet pa ALA sidor SAINT har
och der ordnat EFT och annat, lat hon
h0ra ett belatet smattrande, hvaref-
ter bagge fiogo sin vag. De aterkom-
mo dock smart med allehanda bygg-
naismaterial, och nu b6rjade ett
ifrigt fullandande af det nya boet.
Oupphorligt fi6go de fran och tilIba-
Ia, medforde for hvarje gang hahn,
qvistar och dylikt, som de med nab.
ben skickligt inflatade der det beh6f-
des. +: y = =
Stundom hade nybyggarne kanske
aaagsnat sig for langt vid sina utflyg-
ter, ty frammande storkar infunno
|aig och kretsade kring det 6fvergifna
boet.i Nagon gang tog en- eller AMMAN
|det TIL och med I besfttning.. l6sryc.
kande och med vrede boftkastade
lqyistar ooh hahn, ALT under haftigt