Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-06-16

ASASsA11seA Il al'E
knappande med nabben. Men nu atel.
kommo vSra storkar, och utaa tvekau
stdrtade de. sig pa dem of6rskamde
med sadan styrka, att denns snarare
tumlade an fog fran boet. sa borja'
de en- haftig strid, r6fvarn kretsade
kring boet, pa hvilket egarne fattat
posto under oupph6rligt hvasande
och smattrande genomsk0to de luften
med en- hastighet, som var r-mycket
olika deras fygt lugn staining. va
ra storkar visade sin f6rbittring: de
hvaste, knappte med nabben, slogo
med vingarna och utstraokte hotande
den spetsiga nabben mot hVarje fen.
de, som nalkades,sa att det sallan kom
till verklig strid. Likval intraffade
det ett par ganger att de rakade
hand eller rattare nabb- och wing.
gemang och hangde Sd tillsammans
med hvarandra, att de, tva. tire eller
fyra f6renade en- massa, rullade ned
fran taket pa garden med blodflacka.
/ de fjadrar. e
Det dr6jde ej lange forr an honan
icke mer lemnade boet hon reste sig
endast nagra "a ogonb11eR For att med
nabben ordna aggen, och da var det
ganska nojsamt att Sc huru hon lade
sig, balanserande fran den ena sidan
till den andra, langsamt och f6rsig-
tigt, for att Ell skada aggen. Huru
ofta hon lemnade boet for att skaffa
sig f6da knnde vi icke bestamdt utle.
ia det var likvisst sallan och det
tycktes oss ofta som ON maken gaf
henne en- lackerbit; afven han lemna-
de- sallen boet och aldrig for lang
stund, utan h0ll henne troget SAIL
skap och vakade ofver temmets sa-
kerhet, afvensom han fortfor med att
genom hemf6rdt ris, torfstycken
o. dyl. forbattra boet. Sa smart ungar-
ne voro utklackt, ,fordubblade han sin
flit, f0rh0jde ofverallt boets ytterkant,
sakerligen for att hindra ungarnes Ut
fallande. 1 det stora hela var han
sallan lange franvarande men det
handle dock att han fordrojde sig eller
icke vafit nog papasslig och att fendt-
liga storkar narmade sig boet eller
en- ALT for djerf satte sig pa taket i
narheten deraf. Honan lemnade da
ej sin plats, men utstotte ett skarpt
rop ON hjelp, hvilket tillkallade hen.
nes beskyddare, och denne angrep
den framfusige sa modigt och kraf-
tigt, att denna alltid grep till fygten.
Vanligen funnos hvarje ar 3 eller 4
ungar boet. Endast cit ar utgjor-
des den unga familjen af sex medlem-
mar, och det var ganska angenamt
att betrakta dem, da d. sma voro sa
utvuxna, att de kunde sta uppratt
boet. vi trodde oss ocksa ofta kunna
iakttaga en- st0rre eladje och en- okad
omsorg i afseende pa den talrika
barnskaran hos foraldrarne. De voro
verksammare an annars att anskaffa
f0da, och ON de aret forut anvandt
hela dagen dertill, togo de nu afven
On del af natten till help, 50 att un-
garne ej ledo brist, utan utvecklade
sig pa cit gladjande sitt.
De hade redan borjat sina gymna.
silk och dans6fningar, da en- dag cit
| haftigt ovader utbrot med ett verk-
ligt skyfall. Liksom alltid vid storm
och regn hade ungarne tryckt sig mot
nastets botten och de gam1e utbredd 9
6fver dem sina vingar. Hela natten
och foliande dagen str6mmade vatt-
net fran himlahvalfvet. Pa tredje
| dagen var vadret battre de gamla
storkarne stodo pa redets kant och
tittade med djupt allvar ned det.
samma SAINT knappte kort och doft
ALT emellanat. Plotsligen steg stor-
ken in uti boet, fattade en- af ungar-
ne halsen och forsokte att lyfta ho-
nom 0fver kanten, det han s0kte
Okla sin kraft genom att faxa med
vingarna. Men hans bemodandeG
voro f0rgafves, och emellanat hvilade
han sig alldeles utmattad, men for
sokte pa nytt under cit uttryck af
vrede. Honan stod bredvid, med
sankt hufvud, stundom utst0tande
cit dampadt smattrande. I b0rjan
trodde vi att storken vile befria sig
fran en- af sina ungar, emedan han Ell
kunde anskaffa tillrackligt med TO.
der; men smart kommo vi pa den tan
ken, att det arma djuret hade drunk.
nat regnet, ty det hangde slappt och
utan rorelse faderns nabb, och fla
drama voro vata och stripiga. Da nu
den gamla storkhanens forsok att be-
fria sig fran ungens kropp ej lyckades
och vi hos honom bemarkte en- stark
darrning-kanske af utmattning-la-
to vi en- taktackare unders0ka boet,
och da de bagge gamla storkarne fl6-
go sin vag mar mannen narmade sig.
visade det sig att tvanne af ungarna
voro d6da, men att de andra fyra vo-
70 fullkomligt muntra och raska.
Han nedtog de bagge d6da och SADIE
| Oft h0of oS off al
nat afrinna nog hastigt;, salunda ha-
de de stackars djuren drunknat. De
gamla aterkommo smart, och sedan de
markt forminskningen af barnskaran,
hollo de cit langt samtal med hvaran-
dra SAINT stannade nastan hela dagen
pa boets kant och sago med allvar-
lig min an boet an pa de d6da ned
pa garden. Dagen derpa tycktes sor-
gen vara belt och hallet 6fver.
En- gang herskade under lere da-
gar en- ovanlig varme med en- qvaf-
vande obehaglig askluft; dagligen
samlade sig askskyar, men de urlad-
dade sig icke hos ess, och den qvafva
tryckande luften afkyldes icke ems
under natten. Hvarje varelse sucka-
de efter en- lifvande afkylning. Slut
ligen drog sig cit ovader tillsammans;
en- ofantlig molnvagg hojde sig vid
horisonten, och talrika blixtar belyste
densamma. vi suite vid det 6ppna
f6nstret for att njuta af EFT sS stor-
artadt naturupptrade som det, hvilket
nu h0ll Ia att b0rja. Storkboet lag i
| samma vaderstreck, hvarifran ovadret
kom, och de bada gamla storkarne
stodo bredvid. vaktande sina ungar,
| som hade tryckt sig, sasom alltid da
eft ovader hotade. Pl0tslipen sSoo