Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-06-16

l ~S> ~~~N~A~ VIZ "a oJuuUOAuS
seklets NEST upplyste man, h6ll fore
att kometernas swaps, ON ocksa ickt
deras karna, mycket val kunde vars
ett tecken IA himmelens vrede.
Maupertuis, som lefde i b6rjan al
fora arhundradet, f6restalde sig att
kometerna voro befolkade af cit slagt
mennfskor, och kometsvansen trodde &
han utg0ras af cit blandande slap al
guild och diaman ter. .-Flere af vara
lasare torde sjelf erinra sig epidemie1
at kometforskraeke else fran sin egeu
erfarenhet, t. ex. historien ON den
vantade kometen den 13 Juni 1857.
Det var icke den f6rsta gangen, och
skall sakerligen heller ej bli den sista,
som slika f6rutsayelser jaga upp fan.
tas1en och vacka till lif de gamla
skrackbilderna ON jordens f6rst6ring
genom sammanst6tning med en- ko-
| met.
Emellertid har den nyare vetenska-
pen kommit till resultat, som borde
bespara oss dylik fruktan.
Kometerna besta af cit tockenar.
tadt klot, det So kallade hufvudet, som
har utseendet af ett lysande moln
med en- liten starkt lysande karna
midten; och fran hufvudet utbreder
sig sedan olika former som en- lysan-
de strimma eller knippa af strimmor
den 8. k. swanson. Former yaxlar
dock mycket till och med hos samma
komet. Ofta ar swanson liksom son
dersliten eller delad hera stycken,
sasom f0rhallandet t. ex. var med l744
ars sexsvansade komet; ofta saknas
ocksa swanson helt ~ch hallet. Afven
kometernas storlek vexlar mycket;
en- del afva en- gigantisk utstrack-
ming 1911 ars komet, den st0rsta
som hittills blifvit uppmatt, hade ett
hufvud, hvars diameter var storre
an solens. och svansens langd uppgick
till manga millioner mil.
Kometerna tyckas vara kosmiska
kroppar, hvilka ursprungligen ej till
hora vart solsystem, men under sin
fard genom rymden komma inom dess
granser, och darvid roma infytande
af observation-disclosures inom dttta
system, ware sig sadan grad att de
tvingas in banor kring solen, eller
ock blott s5 till vida, att de Ida ma
gon rubbning sin egen vag, men Sc
dan dock kunna fortsatta den och for
alltid f6rsvinna ur var synkrets. Det
fora slaget aro de s. k. periodiska
kometerna, hvilka liksom planeterna
kretsa kring solen, men-enligt de la.
gar som forst Newton upp, ackte-i
mycket afanga banor.
Man har for en- stor mangd kometer
lyckats noggrant berakna dessa banor
och lagarne for deras r0relser mindre
vet m deremot ON kometens egen
sammansattning eller de amnen, hvar-
af han bestar.
Spektralanalysen, som annars lem
nat oss So underbart fullstandiga upp-
lysnlngar ON himlakropparnes natur,
b ar annu ej velat f0rrada kometernas
bestandsdelar. Ar 1854 undersoktes
en- komet med spektroskopet af Do
nall, har trodde sig fnna cit spekt-
rum, som angaf en- glodande CASTOR
mig kropp. Mycket narmare har man
ej heller sedan lyckats komma proble-
met.
So mycket ar dock visst, att kome-
terna besta af amnen med ytterst
ringa tathet. Till och med sma stjer-
nor lysa med of0rminskad klarhet ge-
nom kometernas hufvud och svans,och
man har trott sig till och med iaktta-
ga det samma med afseende pa sjelf.
va karnan. Denna tyckes besta af en-
blott mera sammanpackad massa af
samma anne, som bildar dimh6ljet.
Det hela torde darf6re Ell vara annat
an hopar eller flockar af nagot gas
artadt anne, ehuru val m6ilgen hos
en- del kometer karnan torde verkligen
vara en- fast kropp. Sjel6ysand tyc-
kas de ej vara; atminstone, fall de
det aro, ytterst ringa grad.
De senaste arens upptackter med
afseende pa meteorerna och de s. k.
stjernfallen, hafva lewnat nya upp-
Stag afven afseeEde pa teorien ON
kometerna. Man har nemligen fun
nit, att fallstjernorna till en- stor del
ga samma banor genom rymden som
kometer; och det f6ref aller derf6re
troligt, att de intet annat aro an los
ryckta delar af kometerna. Dessa
fragor aro dock annu endast ofull-
standigt utredda.
Emellertid lemnar denna samman-
stallning af kometerna och meteoerna
ett uppslag till besvarandet af den
ofvan omordade fragan, huru det
skulle ga, ON var jord sammanstotte
med en- komet.
| Vetenskapens narvarande resultat
gifva vid handen. att cit dylikt sam
mantrafande Ell skulle vara farligt
for oss och jorden, utan tvartom for
kometen, hvars l6sa massa da saker.
ligen skulle upplosas eft gigantiskt
meteorregn. Stjernhimlen skulle for
vara blickar forvandlas till ett haf af
lagor. En- ofantlig massa stjernfall
skulle i ALA riktningari genomkorsa
himlahyalfvet; har och der skulle
valdiga eldkulor upptrada det jatte-
lika fyrverkeriet; och narheten af
meteorsvarmens utgangspunkt skulle
framblixtra en- mangd liksom stilla-
staende fallstjernor.
Men ON vart jordklot ej lede nagon
skada af kometkollissionen, skulle ej
meteorregnet bli farligt for oss !?
Det skulle ju bli ett enda regn af
gl0dande stenar?
A nej-ej heller derf6r beh6fva vi
frukta. Emot meteorerna skyddas vi
af ett sakert pansar, som val kannes
latt och brackligt, men som sjelfva
verket skulle vara till fyllest-namli-
gen luften. Under den snabba farden
genom den luftkrets, som omger var
jord, uppglodgas meteorerna till en-
oerh6rd varmegrad, 50 att de allra
fiesta ofverga gasform, eller atmin-
stone s0ndersprangas de till fna
stoftpartiklar, langt imam de hinna
mad till iordufon