Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1881-06-16

| triska ljuset (St., Elmseld). F0reteel
sen varade omkring en- half timm,
och forsvann da ovadret b6rjade met
storm och regn.
Markvardig var den karlek till mu
six som afven en- tam stork visade
vi hade upptagit en- ung lam stork
som ej vid dyttningen kunde tolja 81.
ma kamrater s0derut. Redan pa an
dra dagen efter hans antagande vorc
nagra bekanta samlade tradgarden
'Hans" hade sallat sig till oss och
tycktes med 6losofskt allvar ah6rs
vart samtal, Da ljod fran bygninge1
cit piano. och genom de 6ppna fon
siren Triangle tonerna till oss. Afver
storken tycktes uppfatta dem med val
behag; han strackte pa sig, hans
hallning blef mera kraftig och har
vred hufvudet fran den ena sidan till
den andra pa cit ifvadt och lyssnande
satt; derefter gick han raskt och be.
slutsamt efter tonerna, fam d6rrarna
oppna och stallde sig bredvid den spe.
lande SAINT lyssnade med tydligt val
hehag till musiken. Fran denna
stund forsummade han aldrig att in.
stalla sig, da det spelades pa instru.
mentet- Lange blef Hans med var.
digit lugu staende pa sin plats, men
upphorde musiken, gick han gravi-
tetiskt sin vag genom dorren, till icke
ringa forvaning fjr frammande som
voro obekanta med hans karlek till
musk. Afven hos de gamla storkar-
ne gjorde vi samma iakttagelse. Mot
aftonen eller efter teet-den It'd da
man vanligen spelade fortepiano hos
oss--infann sig den gamla haneu nara
vld fonstret, sa att han icke allenast
kunde Sc in uti det upplysta rummet,
utan afven h0ra musiken genom de
vanligen oppna fonstren. Han infann
sig hvarje alton, afven da det icke
spelades, och han dr0jde till dess lju-
sen slacktes och han maste uppgifva
sin forhoppning att fa hora musk,
Sa smart ungarne voro sa utvuxna, att
de ON aftonen lunde sta boet, lem
made den annars Sd omsorgsfulla
storkhonan sin barnskara och stalld 9
sig bredvid sin make, uppmarksamt
lyssnande pa musiken; emellanat
fog hon bort, m0jligen for att efter-
SO ON barnen voro snalla, men ster-
vande genast, ON spelet pa pianot
fortsattes.
Sagnen psstar att storkarne under
forsta aret gifva en- fjader, andra aret
cit agg och tredje aret en- utkastad
unge som hyresersattning, och delta
skedde verkligen. Under forsta aret,
kort It'd efter deras ankomst, lag en-
morgon en- stor vacker felfri wing
fjader utanfor forstugudorren pa
samma satt, under andra aret, cit
agg ehuru sonderbrutet. Men tired
je aret, da vi kunde Sc de sma dun
kladda hufvudena, hollo de bagge
gamla ett langvarigt och hogljudt
samtal, helt olikt det dampade och
sakta knappande, som de bruka iakt-
taga, sa lange ungarne arr sma.
Plotsligen sago vi storken fatta en- af
ungarne vid halsen och dermed hyga
fran nastet. Storkhonan utbredde
sina vingar 0fver dc andra ungarne
och foljde uppmarksamt storkens
fygt. Denna kretsade trenne ganger
kring boet och narmade sig for hvar.
je hvarf var bygnad och lat slutli-
gen ungen falla nedanf0r vart f6n-
ster.
Barnen skyndade genast for att ia
ga det arma djuret till vara, men
ungen drog redan sina sista ande-
drag. Detsamma intraffade fjerde,
femte och sjette aret, men eli seder-
mera. Vingpennan kunde handelse-
Wis hafva utfallit, agget var skamdt
och storkungen sjuk och derf0r utka-
stad pa samma satt, som andra ia
ma foglar CORA. Begge gangerna, da
en- unge utkastades, stod storken he
la dagen vid boet ororlig och med
mycket allvarsam uppsyn; vi larde
genom deras iakttagando att fatta de.
ras uttryck for olka kanslor. Sa
larde vi att pa deras hallning, deras
r0relse pa hufvudet och vingarne,
deras smallningar med nabben igen-
kama och tolka deras kanslor, deras
fruktan, tvifvel, radsla, vrede, bella
tenhet o. 8. v.