Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-09-30
Sielfbelatenhet


gifne for att brukas /; och de ma
ste anvandas icke blott till On del,
utan fullkomligt, till hela ut
strackningen af hvad genom dem
kan astadkommas. Sjelfbelaten-
het borde saledes aldrig komma i
fraga forr, an man fullgjort ALT,
hvad man bordt och kunnat; och
emedan ytterst fa, ON ems nagon,
hinner till denna punkt. sa borde
den ratteligen aldrig blifva sedd
pa jorden, "a mycket mindre, som
den satter fack afven pa den vac.
kraste verksamhet och berofvar
den i sig sjelf basta handling doss
behag och varde. Hvar och en-,
som kastar On allvarlig hlick pa
slit lifts andamal, finner inom kort,
huru fjarran han ar fran att san
ningseniigt kunna saga jag bar
gjort ALT, hvad jag pligtig var.
Tvart ON maste han bekanna
"I mang stycke fele vi alle.'' Skull
le han val da kunna hysa sjeHbe-
lateuhetens hogmodiga kan
slor g..
En- egenkar menniska ar vanli.
gen lika blind for sina fel, som
hon ar skarpsynt for sina fortjen-
ster. Det stora felet att vara
blind for det, som man borde SO,
och skarpsynt for det, som man
icke borde SO, gor manga menni-
skors olycka. So synes syndens
vag framsta sasom On vag full af
njutningar, af luft och lex, frojd
och Winning /; men ALA de SAM
vetsqval, ALT det elande, ALA de
svarigheter, ALA de skarpa tor
nen, med hvilka den ganska rikli-
gen ar bestrodd, for dessa ar men-
niskan blind. Sd framstar ock
tillfredsstallandet af hvarje lusta
sasom nagot efterstrafvansvardt
och podt, och de hinder, som stall
la sig vagen for de daraktiga
onskningarnes uppfyllande, sasom
n&got ondt, det man pa ALA moi
liga satt med ratt och oratt Dor
undanrodja !; under det lustans
folder och frukter, hvilka ganska
ofta aro till den grad 'rika pa Bit
terhet, att arslanga lidanden folja
pa en- kort stunds vallust, blifva
cd fullkomligt undanhallne, att
man icke kan Sc ems en- skymt af
den, eller, ON de moligen framsta,
tyckas vara idel -obetydligheter.
Ganska manga menniskor blif-
va forde pa torderfvets vag eme-
dan de icke tro, att det ar en- sa-
dan, pa hvilken de be6nna sig.
Mar de ligga fangslade i girighe-
tens bojor, sa inbilla de sig, att
det blot ar on loflig omtanksam-
het, en- nodvandig sparsamhet, de
iakttaga. Mar de ligga fangne i
vallustens snaror, forestalla de sig
ingalunda att de aro ofrie :; tvart-
ON. De bemantla slit vallustbe-
gar med atskilliga vackra Mann
och urskulda sig ganska fyndigt
infor slit eget samvete med alfe-
banda fagert, men lognaktigt
snack. Mar de aro uppfylde af
hat emot nastan, sa far hatet alls
icke beta hat, utan det utsmyckas
med atskilliga andra klingande
benamningar !; mar de aro harde,
grymme,s .vredefulle, of0rsonlige,
hamdgirige och sadant .mer, SO
undanskymmes sammalunda det
=. fasansfulla och okristliga uti ALT
eadant af en- mangd falska fore-
stallningar och falska MANN, sa
att den menniska, hvilken med
rata ON sig sielf for dessa och
andra.laster och synsder borde tan
ka dot varsta, tvartom tanker det
basta ooh ar med sig self ganska
belaten, fastan hon, ON hennes
ogon wore oppna, sa att hon kun
de % SIN rata bid, skulle hapna
och forskrackas for sig sjelf:
So beherrskas menniskan af de
sforvanda tankesatt, hvilka man
giifver namnet sjelf elatenhet.
Det a. lila att tanka ALT for ringa
ON sig sjelf, emeda Ian sdet kan for
lama den verksamhet, till hvilken
man blifvit kallad ooh som utgor
vart lifs bestammelse !; men det
q 50 SSnnn vSrrA att fSnka a1lt fnr