Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-11-18
Uppri1ktighet.

0o9 S" : o'eo 6AoANS ooAA AesSSAA
de vara oppen och arlig mot hvar-
je menniska, ar naturligtvis alias
var skyldighet /; men tyvarr blir
denna allmanna regel, likasom sa
mangen AMMAN, ej alltid fold.
Hvad som ar regel blir namligen
ALT for ofta undantag och tvart-
ON. Huru manga sorger och be-
kymmer, huru manga lidanden
och 'o]ycKor skulle emellertid q
uteblifva, ON en- hvar af oss sokte
So stort som smatt, i det bety.jel-
sefulla som i det pd visst satt be-
tydelselosa standigt folja, hvad
sanning OCH ratt bjuda sasom lag.
Endast en- vag leder till den verk-
liga jordiska lyckan, den lycka
namligen, som bortom sjelfva IT,
dens grams gronskar med evig
friskhet och ofver grafvarnas matt
sprider det tillitsfulla hoppets
klara strale ; och denna vag he
ter sanning, hvilket ju endast ar
ett olika uttryckssatt for upprik-
tigheten. Man ma darfor ej med
likgiltiga blickar betrakta denna
SAX eller anse sasom tamligen be-
tydelselost, huruvida man handlar
uppriktigt mot sina medmenni-
skor eller ej ty delta dr. at stor-
re vigt, sedt ur hvilken" synpunkt
som halst, an Vi kanske ivar kort-
synthet villa eller kunna erkanna.
vi veta ju af daglig erfarenhet
litet hvar, huru latt ct forfluget
ord kan soka ond blod och sitta
lidelsorna cit menniskobrost i
svallniug; ia, dot kan till och med
varda en- orsak till handelser, som
icke allenast djupt ingripa den
enskilda samlefnaden utan afven
hafva sin stora betydelse med af-
seende pa det sociala lifvet i sin
helhet /; huru mycket betydelse-
fullare verkan skulle da ej cit ord
eller ell handling,som man af upp-
sat later komma dagen afkladd
uppriktighetens eller sanningens
vackra omhoje, kunna fa med af-
seende pa saval det ena som an
dra? Och hvarfor ej vara upp-
riktige mot hvarannan ? Hvar-
for tala osanning, da vi for saval
eget som andras basta bora fora
sanningens talan? Har man 81
mdgon AMMAN vinst af sin sannings-
karlck, har man dock det inre
erkannande, som aldrig uteblif-
yer, da en- menniska fyller sin
pligt, Diet ma nu gala det stora
eller det lila, ty intet ar betydel-
selost infor den hogre makt, som
ransakar hjartan och profvar
njurar. stamplas vart gorande
och latande alltid af uppriktighe-
tens och arlighetens sanna pragel,
da skall, forutom delta inre or
kannande eller gillande, ocksa
,nsdmenniskors aktning och for
troende varda den vardefulla Ion,
som forr eller senare tillfaller oss.
Vare ocksa darfor uppriktighe-
ten sts;dee var trogna fo5eslagare
So i den onda som CODA dayen, So
i lyckans solskensstunder som i
bekymrens dystra timmar Ma
aldrig var strSfvan att vinna ma
gon slags timlig foordel bctingas at
eller goras beroende af att upp'
riktighetens dyed 81 far CORA sin
ratt gallande /; ty cit NAL, ON
menskligt attock det, SO, vore det
vackraste, vunnet med oarliga me-
del, far aldrig for oss nagot verk-
ligt varde; medvetandet att hafva
anvandt oadla och oarliga medel
for malets ernaende blir namligen
alltid en-. gnagande mask vart
inre. eGlommen ei heller I, foral-
drar och malsman, att sorgfalligt
varda det fro till uppriktighet
och sanningskarlek, som finnes
nediagdt de uagas sinnen, ty in
gen vandrar tryggare genom lif-
vet i'm den, som fran barndomen
lart sig alska sanningen for dess
egen skull och j lifvets ALA for.
hallanden <vinnlagger sig ON att
.straugt folja dess bud.-Vare dar-
for uppriktighet stadse var To-
sen! -X--.
$50 - -.i A. -.
-, a.; A4-->>-~--