Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-05-06
Vida barn.
Cur Figaro,)

/
barn. I allmanhet tror man civil
serade land, att de fa vaxa upp utal
ringaste tillsyn. So ar dock ej for
hallandet. De hafva ondt 6gonel
och aro vid daligt lynne, de vakn'
upp pa natten med skrik och magpla
gor, de stalla till mycket ,brak
tandsprickningsperioden SAINT ar
ika mycket bortskamda och fullt u
sd odygdiga som vara egna barn.
Pocahontas och Red Jackets vor.
lika mycket omhuldade af isina f0ral
drar som trots nagra Invita- barn.
fraga ON karlek och omhet kan maj
utan tyekan pasta, att .det barn, SON
nu for tiden f6des i indianens r6kigs
koja, vardas och ansas lika mycket
som det barn, hvilket samtidigt kom.
mer till verlden i en- rik civiliserad
familj; skilnaden dem emellan b6rja1
ej visa sig forr, an de matt den alder,
da f6rstandet borjar hemta naring
utifran och barnet resonnerar 6fyer
hvad det ser, h6r, kanner och uppfat.
tar. Da f0rst yppar sig det svalg,
som ligger mellan vart barn och indi.
anens; det senare forblir stil]astaen.
de, under det att det fora utvecklar
sig ALT mer och mer intellektuelt
afseende.
Den karlek, en- indiansk moder by
ser till slit barn, kunna vi latt fatta,
da vi varseblifva, hvilken omsorg hon
nedlagger pa dess vagga. Det NEST
utsokta, som hon kan astadkomma i
gras- och yllevafnader, de vackraste
s0mnader och de rikaste broderier,
hon kan hitta pa sl6sas pa de natta
vaggor, hvilka indianmodrar uppam.
ma och bara sina sma.
Denna vagga ar ofver allt den SAM
ma, hos Alaskas indianer So val som
bland S6dra Mexicos, ON ocksa hos
olika stammar nagon olikhet finnes i
enskildheter. Eft undantag harifran
utgora eskimaerna, ty de begagna Ell
nagra vaggor. De bara namligen ST.
ma barn beqvamt inlindade sina ka-
puschonger eller undertroior af utter
skim. HUFF 7udbestandsdelen af en-
indianvagga ar en- stadig brada, pa
hvilken den lille kan fastsn6ras till
sin fulla langd liggande pa ryggen.
Denna brada ar vanligtvis bekladd
med mjukt, garfvadt bockskinn, SAINT
f6rsedd med klaffar och pasar, hvilka
omgifva barnet. Andra stammar.
som ej aro nog rika att kunna anskaf-
ia sadana raamnen, AMANDA stallet
en- prydlig kombination af trapinnar,
vassplint, angsborts, SAINT det smidi-
ga och doftande lindbastet. Vatten-
groe (Glyceria) anvandes har sasom
badd for den lilies spada rygg, eller
ocksa rem, torr mossa, plockad fran
traskfurans (Pinus uliginesa) krokiga
grenar. Darefter bindes barnet med
bockskinnsremmar eller rep af hatadt
gras stadigt fast vid sin badd, sa att
modern ma kunna forfoga ofver det
efter behag under de tva narmaste
dagarne.
I allmanhet fa de indianska barnen
ligga sina vaggor tjugu till tjugu-
fyra timmar efter hvar andra. Man
aterger dem vanligtvis det fria bru-
ket af deras lemmar for en- eller tva
timmar hvarje dag, da de efter behag
ia tumla och rulla omkring pa ett Ia
kan eller graset, ON det ar solskens-
vader. Men denna frihet beror helt
och hallet pa, huru de uppf0ra sig,
da de aro fria !; ty samma 6gonblick
den lille b6rjar blifva kinkig eller tar
till lipen, surrar modern fast honom
vid vaggan, hvarest han maste lugna
sig, ty han kan ej rora nagot mer an
hufvudet. Men langt ifran att tycka
lila ON dessa obeqvama baddar, sofva
barnen mycket battre dem, an da de-
aro fria och lediga; de skrika till och
med, da man later dem vara fria
langre an vanligtett larorikt bevis
pa vanans makt.
Da den lille inbaddats i vaggan, be-
hofver modern ej mYcket bekymra
sig ON honom hon har endast att
halla uppsigt ofver honom och ej
adagsna sig sa langt, att hon icke kan
h6ra honom skrika. ON hon ar sys.
selsatt narheten af wigwamen eller
byn, staller hon honom uppratt ma
gon vra eller hanger honom i nagot
trad, hvarvid hon tager ned honom
vid lampliga mellantider for att gifva
honom di. Da hon lagger sig ON af-
tonen, hanges barnet pa nagot stale,
daf hon kan ma det Ar det siukt, far
dat ligga bredvid henne; eller ock
sitter hon uppe hela natten och vakar
6fver det. Da qvinnorna lemna byn
nagot arende, sasom t. OK. fijr att
plocka bar bergen eller fiska f1oden,
bindas vaggorna med de dem liggan-
de barnen pa deras ~ryggar och baras
hur .langt som helst, vagen ma vara
aldrig sd besvarlig, yadret aldrig So
svart.
En- amerikansk forfattare, som
skildrat indianbarnens uppfostran,
gjorde 1870 en- liten utfygt till trak-
ten kring Fort Casper. Da han stan
made for att falla pa kna och dricka i
en- liten back, fick han plotsligt h6ra
nagra besynneriiga. kuttrande eller
sn6fande ljud, som f6ranlato honom
att nyfiket styra sina steg mot en-
narIiggande lund af bjorkar och
poplar, hvarest han midt 6fver slit
hufvudet fick SO ire barn fastbundna
vid traden och 6fverlemnade at sig
sjelfva. De roade sig med att blinka
och stirra mot hvarandra, hvarvid
de synbarligen kande sig lika lyckli.
ga, som musslorna, da vattnet star
h6gt. Beklagligtvis st6rdes de i slit
angenama 1ugn> genom asynen at blek.
ansigtet och borjade gifva fran sig de
NEST hemska ljud, So att inom min
dre an en- minut sex till sju sqvaws
komms rusande till deras hjelp, med
sadan fart, att det knakade i buskar.
ne. Det var eli en- bj6rn, sasom de
fruktat, och med ems var sorgen still.
lad. ..s:. !, .: z. VI
Indianbarnen aro utsatta for sam:
ma sjukdomar som andra barn. men
med den stora skilnaden, att de, da dc
aro sjuka, alItid utan dr6ismal sblifva
antingen. dodade eIler kurerade. Del
4 ss91l 49, - - N