Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-09-30

Mississip pi-floden & Chicago. Milwa
hade l slit visthus mycket flask, hvar-
af han 6ck hugga sig EFT godt lass.
vi sago ock da saltadt k6tt cit kar,
daraf han andra dagen vile g0ra sig
ett lunkamal. Han gick ock dit, br6t
cit hal pa huset, kr6p DARN och at Sd
mycket att han ej kunde krypa ut
igen. Ty mar ban kr6p in var buken
small af hunger, men nu sa stinn och
utspand som en- observation-disclosures.
Nu blef det en- dams jag gjorde ett
buller, pa det att de skulle ofverfalla
honom, jag lopp in till presten da han
spisade aftonmaltid, tog bort af bor-
det en- stekt h0na och sprang fux pa
dorren. Da presten hast skulle upp
efter mig, stotte han oforselt omkull
bordet med stekt och kokt, kannor
och glas, som darpa voro. ''Detta, !"
sade han, "vallar den leda tjufven." :"
Han bad dem ALA lopa, sla och sticka.
Vid han So sprang och endast fastade
ogonen pa mig, stapplade han, foil
omkull och fick fallet fatt en- vid
vaggen uppstalld hylla med man.
ga sarskilda hyllor, ALA fullsatta
med mj6lkbunkar, drog omkull
hyllan, ofverh0ljdes af bunkarnes in
nehall och hvitmeningen pa hans svar-
ia dragt, mildrade just inte hans redan
f6rut nagot uppretade kanslor. Jag
lopp in till huset, dar Isegrim var och
lat honan falla ifran mig midt for ha-
let, dar han krupit in. I det samma
preston tog upp sin hona blef han ulf-
ven varse visthuset. ''Ha, ha ]"
ropte han, ''har 1nner jag en- AMMAN
tjuf; Sian pa och latom honom icke
slippa undan med lifvet." Allarmet
blef nu hast stort och bonderna a kom-
mo ditl6pande med kardor, spjut och
svard. De slogo honom sa att han
blef liggande sasom dod. Sedan sla-
pade de honom ofver stockar och Ste
mar och kastade honom en- dup crop
pa gardet. Halfdod och bortdanad
lag han dar hela natten ofver, men
huru han kom dadan och hvart han
tog vagen, det vet jag icke.''
''Efter delta afventyr," sa fortfor
Nickel sin sydabekannelse, ssvor
vargen Rsa trogen xanskap i1f och
d0d; men jag genomskadade alltfor
val den hemliga orsaken till en- sd tro-
fast tilIgffvenhet. Det var ingen an
nan an hans aptit pa fjaderfa. For
att ordentligt lura honom, beskref jag
for honom huru sju feta och stora h6-
nor och en- skon kapun suite pa en-
bjelke pa ett loft. vi foljdes at dit
ON natten. Oar stod ett f0nster upp-
gillradt pa en- klinka. Isegrim kilade
f0rut in genom f6nstret; men han
fam inga hons! Kryp langre fran,
sade Jag, de narmaste har jag redan
bortnappat. Jag drog mig tillbaka,
kr6p ut och rorde vid detsamma vid
gillret, sa att klinkan foil undan och
fonstret igen. Nh blef Isegrim
skramd och skulle wanda ON igen.
Men vandningen foil han ned af den
smala bjelken och gjorde darvid ett
sadant buller, att b6nderna vaknade.
Han blef naturligtyis morbultad och
utvrakt sasom d6d.
Mycket annat biktar Nickel och
ALT delta qvaljer nu hans samvete h6-
geligeu och han Der darf6r herr Grim
bart, grafsvinet, att palagga honom
syndabot och darefter gifva honom
absolution att han matte undga de
svara qvalen. Grafsvlnet, sasom en-
lard och forstandig munk, br6t af en-
risqvist vid vagen och befallde honom
darmed sla sig sjelf tire Stag 6fver
ryggen. Sedan skulle han lagga SAM
ma qvist for sina fotter och darefter
hoppa ofver densamma tre ganger
fran och tillbaka. Slutligen skulle
han taga upp det samma och kyssa
det.
Nickel gjorde ALT delta och fick ge-
nom Grimbart absolution; men mar
de strax darefter under sin vandring
till hofvet skulle taga vagen f6rbi ett
nunnekloster, smog sig rafven listeli-
gen So nara som mojligt till kloster-
muren, dar bland allehanda slags fla
derfa synnerhet en- stor fet kapun
lekte honom hagen. Med ett sprang
var han ofver honom och "loskade ho-
nom 81 att fjalrarne roko omkring
faltet," Da hans skriftefader Grim
bart forundrade sig 6fver att han for
en- kapun vile anyo asamka sig sin
gamla syndaskuld, skyllde rafven pa
tankspriddhet och gammal vana, men
belgrade uppriktigheren af sin anger.
Mar de tva vandrarne darf6re fortsat-
te sin vag, ledde densamma 6fver en-
small spang. Grimbart gick forut och
Nickel efter, men Grimbart markte,
att Mickels brinnande ogon standigt
vandes bakat efter h6nsfocken. Mar
Grimbart forebradde honom delta,
svarade Nickel: mi g6r, oratt min
frande, att st6ra mig min andakt.
Jag haller pa att 1asa en- sjalamessa
6fver ALA de honor, gass och ankor,
som jag begrafvit darborta vid klo-
stermuren. 49, - tForts.)