Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-02-05


ska intressant for mig. Jag var d
ensam hos presidenten pa hans arbets
rum i f1era timmars It'd. Han val
sysselsatt med genomlasandet af bret
och rapporter da jag kom, men ladt
smart arbetet tillsides och b6rjade att
tala med mig ON shakspear hvilke1
f6rfattares arbeten han var mycke,
f6rtiust.. Han sande sin son, lillt
Tadd, otter EFT exemplar az Shak
spears dramatiska arbeten, hyarll
han upplaste flera stycken. Efter or
stund lade han ifran sig boken ocl
aterf6ll tankfullhet.
''Det finnes ett poem," sade han
''som jag tycker sardeles ON och hvil
ket Jag fick af en- van for manga a.
tillbaka. Jag larde det utantill och
skulle villa gifva ganska mycket for,
att veta hvem som har f6rfattat det,
men det har trots af ALA nina efter.
spaningar aldrig lyckats mig att fd
reda pa" hvarpa han upprepade fol-
jande verser for mig*):
"Ack sag mig, men'ska, hvi yfves du sas
Likt fallande sherman, som slackts det
bla,
Likt blixten molnen, lkt skummet pa hat,
Du lyser-och slocknar till slut en- graf.
r.
Sc ekenl Hans hona f6rtvinar och dor,
Ooh stormen hans lof 5fver klipporna stror.
For hog och for lag ljuda Gka de ord:
Stafford ar du kommen ooh varder till jord ~
Det barn, som en- moder bar alskat So 5mt,
Den NOR, hvars armar den lila har dr6mt,
Den make ooh tar, som var bada So kar-
Aok, doden dem ALA till grafvarne bari
Du blomstrande mo, pa hvars kind, hvars
biloxi
Brann skonhetens glans-o, din skonhet for
gick
Och minnet af dem, hvilka varmts af dess
CLANS,
F6rbleknar och dor som pa grafven en- kans I
Den hand, som bar konungaspiran en- dag,
De lappar, som tolkade vishetens lag,
Det oga, som lyste striden So gladt,
De vissna och slookna grafvarnes matt
Sc odlarn, han plojer ooh brukar sin jord,
Ooh he1den han vaktar sin fredIga hjord,
Och tiggaren Water med tarar slit br6d-
Men ALA de mas at den smygande dodl
Den fromme, som deltar helgonens rad,
Ooh syndarn, som trotsar t6rlatelsens mad,
Den wise och daren-af ALA och en-
F6rmultna jorden de hvitnade ben.
SO ga vi 49,. So sk6rdas af OGDEN vart lif,
Som blomster ooh ogras for sk5rdarens knit.
So ga vi go. och tusende ga efter oss,
Forsvinna m6rkret likt irrande blossi
vi ga samma vag vara fader ha gait,
Var lott Or densamma som fadernas lott,
vi Sc samma sol, Stamina jord, samma haf,
Som taderna sago pa vag till sin graf.
De tankar, vi tanka, ha faderna tankt,
Som vi, infor d6den slit oga de sankt.
vi alska vart M som de alskade slit,
Vistrida mot d6den, som faderna stridtl
De alskade-grafven har kylt deras glod,
De hatade-stilla ar bloden som sjod,
De s0ride-f6rstelnad ar nu hvarje tar,
De gladdes-men gladden. har kallnat pa bar.
De dogo. Pa torfvan, som skyl deras ben,
Med idkelg strafvan vi ga hvar och en-.
En hvar bar sin borda, sin pilgrimestaf,
Ooh malet ar lika for ALA: en- graf.
ia, hopp och fortvidan, ooh smarta och frost,
Som solsken och regn bo menniskans br5st,
Och l6jen och tarar jordlitvets brus,
De vexla ibland oss som morker ooh ljus.
En solglimt ar litvet. dag Aammar rod
Den ros, som morgon ar bleknad och dod,
Och solglimten slooknar, mar matt faller pa
Ack, sag mig, men'ska, hvi yfves du SAL
Stu ar efter miss Rutledges d6d gift
te Lincoln sig med miss Todd, dotter
till Hon. Robert s. Todd fran Lexing-
ton, Kentucky. Hon var en- snillrik
qvinna och hade' erhallit en- vardad
uppfostran, men hon hade ett mycket
hetsigt och obandigt lynne. Hennes
tunga och penna voro lika hvassa. Al
hog b6rd, stolt, lysande, qvick och
besittning af en- villa som b6jde ALT
under sig, tog hon mr. Lincoln tillfan
ga / samma ogonblick som hon sag,
att det gynnade hennes intressen
Han insag for sent slit misstag oct
kunde i fold af sin omutliga rattviss
ej draga sig tillbaka, som miss Todd''
CODA namn och rykte till en- stor del
berodde pa hans handlingssatt. Har
ryste, da han tankte pa f6ljderna al
denna f6rening. Brolloppet var an
ordnadt och allting icberedskap, sielfvs
timmen da vigselakten skulle f6rsig
"a var utsatt; men ett fattades-brud
gummen. Han var ej langre herre Of
YER sig sjelf. Fold af s6rjande van
ner var han pa vag till ca langt aaag
sen ort, dar inga at de f6remal .funno'
som framkallade delta beklagansvar
da sinnestillstand. Han atervande Of
ter ett ars It'd och gifte sig,som ofvsn
namdt ar, med miss Todd, men de for
stodo aldrig hvarandra och de vanligs
f6ljderna lato ej lange vanta pa sig
Lincoln dolde ej for sina yanner det
ia sorgliga f6rhallande och smart kan
de hela ;verlden till deras olyckligs
familjelif.a Den godhet och det tala
mod, hvarmed han bar sitt kors, kun
de f6rfyttat Sokrates skugga. :
u. -. !, ? (Forts.)
), ~ R5rfattaren till detts poem var en- uni
skotte,, William Knox, en- samtida med Wal
ter Skott, han dog i Edinburgh 1895. a6 g
gammal. Dem sardeles f5rtjenstfulla 5fver
sxttningen ar Gord af hr Magnus Elmblad
Chicago. - *.....-t. t...z:s 8, -. -
John Brown. i.
81 ssJohn Browns body lays .
| s;s.52 mouldesing in the grave y
1rsnua af gfats T.idninUens lssara n
utan tyifyel hort ofyanstdende stro
och def torde darf6re roa dem att ia
"a naarmare kannsdom ON denna per
son, som pI sin lid yackte ett ofani
ligt uppsesnde med sina radikala idee
och ain till fanatism gransande halls
starrighet slafvarnes frigifvand
var Browns alskningsyurrn. Denn
/ lide hylladss af vara ff66rnamsta stats
man redan di ehuru de ej instlmd
mel tnmn,s, i #S1eaa OBSERVATION-DISCLOSURES 3s5si 8