Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-06-17
SEz1e1nighet.

SOM b6ra lnsiindaasi f6rskOtt,
Ez-lemighet.
En- bland de farliga klippor,mot
hvilka. mangen vid uppfostrandet
af sina barn lider 4skeppsbrott, ar
klemighet. Man alskar de kara
sma omit och innerligt;@ man will
CORA alt for deras glade !; man
will. hellrs self blottstalla sig for
ett obehag, en- svarighet, an hta
barnen erfara det man undan-
plockar So manga tornen som moi
ligt ifran deras vag, val vetande,
att det moter dem tillrackligt dy-
lika pa deras tillkommande bana i
lifvet, dem man icke kan borttaga:
So till vida ar ALT godt och fullt i
sin ordning. Det ar grundadt i
menniskans vasende och ofverens-
stammande med Guds villa. Men
ALT godt kan blifva ett ondt# ge-
nom ofverdrift. Mar karleken for
blindar en- faders och moders
ogon, ga att de icke Sc sina barns
fel, lyten och carter; So ar dem
ma karlek ofverdrifven och oriktig,
och blir till skada i stallet for till
gagn. Ett fel ar .ett fel, hos hvem
det an fnnes !; ett lyte ar cit lyte,
ON det an sitter pa den NEST al
skade och oss dyrbara menniskas
kropp eller sjal; en- oart ar ett
ondt, huru man an will bemantla
densamma. Det ar sd kngt ifran
att den sanna karleken blundar
for den menniskas fel, som den al
skar, att den tvartom har har
skarpare oga, an pa nagot annat
stale. Eft fel, on oart ar porten,
begynnelsen till olycka. Den,som
alskar, kan icke villa deta honom
med omhet omfattade forem&lets o.
lycka. Tvartom, han maste motver-
ka adensamma. Till roten,til grun-
den och orsaken maste man -alltid
wanda sin uppmarksamhet, mar ett
ondt skall forekommas, en- ol ycka
forhindras. Hvad ar da mera tyd-
ligt, an att den sanna karleken ma
ste, langt ifran att blunda for fe-
len, oarterna och lytena, tvartom
ratt noga, ratt kraftigt och pa
fullt allvar bade SO och motarb eta
det samma. Karleken kan icke
fordraga att den, SON man alskar,
gar emot olycka' Nemigheten ar
saledes icke karlek: den ar karle-
kens karrikatur; den ar en- vagvi-
sere, som ar blind !; den ar en- la
kare, som forgiftar.
Det ar en- sanning, att synden
straffar sig. sjelf, eller, rattare ut
trykt,att synden bar straffet sitte-
get skote.D Detar namligen cit natur-
ligt och oupplosligt summarizing
mellan orsak och verkan, mellan
utsadets beskaffen het och skor-
dens. Icke bamtar man vindruf-
vor af torne, icke heller fikon af
tistel. Delta sammanhang ar det
menniskans olycka att hon glom-
mer. Hon will undvika cit ogon-
blicks obehag, men forsatter zig
lust darmed cit vida storre och
svarare obehag. Hon will icke
vata sina handler med att hanna
vattnets lopp den lila, nyss bor-
jade rannilen, men loper darmed
fara att helt och hallet fordrankas
den smart sig bildande, ALT of-
versyanmande aoden. Man kan
icke neka att det ar obehagligt
nodgas aga slit barn. Det svider
utan tvifvel bittrare i fadrens och
modrens hjerta an nagonsin bar
nets leumar, allrahelst da man be-
sinnar att hvarje yttre ondt ar ett
bevis pa syndens invartes seger
och huru det onda tidigt forluatt
vinna valde och lagga grunden till
f0rderf afven hos de spade.
Men langt ifran att ograset skull
le do ut och forvissna ON man
le1onar det orordt, vaxer det da
blott sd mycket kraftigare och
qvafver mer och ,oer afven den
CODA saden, sattande fro och for
0kande sig oerhord myckenhet.
Det will till att det, afven med
fitigt bortrensande, later sig utro-
ia. Det will till: att, afven med