Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-08-05


q Dessa jordbYggare f6rekomma inol
i Albo harad, Thorsas och Harlhnd
q socknar ii sistna amnda socken sd rde
r les pa henmanet Karsamalas agor
pa den ,gamlaah aaharadsskogen Horizon
> SAINT nara g6ns Mdckeln, ej langtlfra
Elmhdlts ;6iernyagsstation. Awe
6nnas de pa skogarna ~Konga b ara
: SAINT i Finved Dob Niudung.
i De aro. ett halfvildt slagte, lefy van
de ON sommaren pa tillfallig arbets
f6rtjenst och9om vintern af tiggeri
drifvet sasom yrke. Till lynnet arr
de ofta fromma ;och enfaldiga, mel
stundom afvensondskefulla och miss
tanksamma. psras rjordkulor aro Al
Eallra enklastes anordning. sedd luti
); fran, yisar jordkalan sig blott som e1
gron hog eller; ;knlle, och mar dess in
byggare trader dar in, ar det nastan
som ON han f6raynnne jorden, Aide
lies som ssgans dHergar. 4. ss.s..s., 4
EN- AMMAN 1ors syerige,disars man
annu sparar dvergafolket, ar den
utanf0r Sotenas harad Bvhuslan lig.
gande Malmon. Har har sedan ur.
minnes tider bott ett egendomligt
slagte, hvilket genom sin dverglika
vaxt, sin Notwithstanding, sin
med en- viss illparighet blandade en-
fald SAINT slit gnallande uttal bjert af-
sticker mot den 6friga skargardsbe-
folkningen. AT grannarna namdes
de malm6barnen eller malmopytterna
och voro f6remal for ALT slags gyckel.
De sjelfva vidga ock otvunget- sin
skiljaktiga harkomst fran Bohuslans
ofriga innebyggare. En- hos dem an
nu fortlefvande sagen berattar, att
deras stamfader, f0rdrifna af jattar-
na fran sin hembygd, pa ett isstycke
kommit iytande till Malmon.-Anda
till for Ell tire till fyra total af ar Sc
dan hyste de den storsts motvilja mot
hvarje familjeforbindelse med nagon
person, som 81 horde till deras oslagt.
Som de allmanhet voro ganska for.
m0gna, fattades fran kringliggande
oar och fastlandet aldrig friare, hvil-
ka, oaktadt den radande ringaktnin-
gen mot malm0pytterna, anmalde sig
hos de unga f1ickorna, men deras an
bud afslogos alltid af malsmannen
med den f6rklaringen, att "deras eg-
ma hundar borde gnaga deras egna
ben.'' ON deras enfald ga manga
historier; en- af dem ma har anfo-
ras:
En- gang kom hela Malmon liflig
rorelse: en- varg hade, pa samma satt
som attfadren, kommit till On, sades
det, och ALA "pytterna" voro utom
sig af skrack. Vargen gick ON nat
terna in deras pa f6rfadrens satt,
det will saga med blott ell trasticka,
tillslutna vistbodar och At upp all ma
ten for dem. Till sist fattade de SO
pass mod, att de, man ur huse, med
qvlnnor och barn, ALA vapnade med
pakar, anordnade en- skallgang mot
odjuret. Men ingen vagade ga spet-
sen, utan avantgardet utgjordes af
en-gumse, vida beromd bland malm.
obarnen for sin breda panna och sina
valdiga krumhorn. Den glupske och
fruktade valdgastaren uppta acktes ock-
sa och vardt vederb0rligen. ihjelpuf-
fad af baggen och s0nderpakad af
s'barnen' men ''vargen' befanns
sedan vara en-hund. St0rsta bevi-
set pa sin enfald gafvo dock malm6-
barnen 1880 eller 1881, da deras 9
skulle skattekopas fran kronan och
de, stallet att sjelfva CORA det, lana
de pengar at en- AMMAN, som med des-
sa pengar gjorde dem, genom kop q
sin sida, till sina underhafvande.
Motviljan att inga aktenskaplig for.
bindelse utom sin egen att kunde
Malmobarnen tidernas langd Ell vid-
halla, och sedan for omkring 40 ar
sedan cit st0rre antal af 6ns manliga
befolknings under en- 6sketur pa en-
gang omkommo, har rasblandningen
blifvit mera obehindrad. NJ ar pa
Malm0n EFT gEanithuggeri storre
skala och for de nya folkelement och
sedvanor som dar nu fatt fast fot,
skall efter en- lag, som tyckes vara
naturlag, det ganla elementet vika,
och kanske ar den stund smart inne,
da den ytterste af dvergfolket pa
Malmon lager sina ben till hvila
och sista tonen forklingar af Volos-
pas sang: 'dvergarna klaga vid stem
d6rren.'
Men fol- utom dessa dvergar, hvilkas
vaxt varit eller ar ett gemensamt
slagtdrag, hafva funnits inom den
historiska tiden och finnas annu per-
soner, hvilka, f6dda af f6raldrar, som
ej varit dvergfolk, andock genom en-
naturens nyck till slit yttre blifvit
menniskor sa att saga 'fck-format.' -
Som vi ofvan berattat, tillagga de
gamla sagorna dvergarna visste 81
synnerligen, atminstone for andra
personer, behagliga egenskaper.
Framstaende DECENTRALIZATION f6rne-
kas dem dock Ell, ej heller konstfar-
dighet. ON ock historien ej, likhet
med sagan, vet att talja bland nyare
tiders dvergar nagra mastare det
ada smedsyrket, vet man dock, sar.
skildt Sverige, att mamma ON tva
man, hvilka bada voro dvergar till sin
kroppsbyggnad, men resar inom kon-
stems verld, na amligen miniatyr- och
hofmalaren hos Carl XII Adam Behn,
IS tum lang, ,hvilkens arbeten, master
stycken fness, blott voro egnade att
infattas ringar och dosor, och hvil-
ken af lille prins Carl-sedermera
ssjernhufvudet" Carl XII-betrakta-
des, enligt Jakob Ekelunds ord, s'sa-
som en- markatta, fran hvilken sskad-
ming hvarken aga eller forestallning
kunna bringa prinsen, ''samt Enslen,
hvilken ar 1857 Stockholm f6revisa-;
de sina utmarkta rundmalningar fran
Sveriges och andra Europas hufvud-
stader och genom davarande kron-
prinsens, den konstalskande Carls,
f6rsorg erholl bade en- svensk dekora-
tion och en- svensk hoftitel. ,
vid hofven, afven. det svenska, vo-