Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1880-03-11

banda icke ofolj ljdriktigt, ON sam
svetet ID ett sadant ogonblick yak
mar hos baktalaren, och han {. ex.
tanker: ssJags har gjort den men
niskan oratt,. men nu fms ingen
mojlighet till forsoning,; latom
oss atminstone tala godt ON henne
efter OGDEN " Eller han tanker
kanske:,, "Hon ar. nu borta och
kan icke vidare skada mig !; jag
behofver icke langre. forfolja hem
ne, frid ofver hennes stoft p Det
later alltid bra. Standigt passar
frasen,: "De- mortuis nil nisi
,bens," men det liggeri de anfor-
da fallen en- ton af anger eller
:atminstone at skuldmedvetande i
de till utseende So hogsinta Or
den. ~.
Hvarfor kommer hogsintheten
3sa sent Denns-Ti + sig 6 self vackra
-ifver att tala val just ON den
dode synes ,oss nastan den till
ordsprak blifna satsen hafya gif-
Wit uttryck at cit erkannande, att
hogsintheten till och med kommer
TOR sent. Visst ar det iu mycket
ade't att hogt predika !: "Latom
oss icke stora den grafagdes
lugn vi voro svara nog, medan
han lefde," men det ar en- adel-
het, som ingenting kostar, da
mojligheten att CORA mera skada
foravunnit. Sage vi i stallet sa-
ken praktiskt och forstandigt, och
forenade vi dessutom med vart
praktiska forstand den hjertats
varme, som soker alias val till det
helas lycka, icke individens fordel
pa alias bekostnad, s$ skulle vi
torst och framst vara mera ange-
lagna att tala val ON de letvande,
och da foljde af sig ejelft, att de
dodas rykte behandlades efter for
tjenst. Det ar val q ena sidan
ytterst oridderligt att for vinnan-
do af ett el'er annat syfte fortala
den a'iidne, men fortalet lar icke
heller vara ridderligt, mar det rik-
tas mot dem, som annu lefva. Sc
vi 8 andra sidan ater pa den verk-
liga skada, som fortalet astadkom-
mer, sd finna vi naturligtvis, att
det lomska, forsatliga anfallet pa
den lefvande i de fiesta fall ar ett
storre ondt, an de vanmaktiga for
soken att traffa den dode. Denne
har i sin dod lika mycket cit skydd
mot en tilltankt skada, som en-
brist pa skydd mot en- oskadlig
smutskastning. Det som lefver
qvar af honom, hans mime, kan
aackas, mon det blir icke han
sjelf, som lidel daraf. Med dessa
ord villa vi dock for ingen dal
hafva underskattat vigten for de
efterlefvande daraf, att den dodes
mime ar just sadant, som det for
tjenar att vara. OGDEN slutar lif-
vet, men annu efter densamma
kan ett lif j minnet hafva det vid-
stracktaste inAytande pa en- efter-
verld saval sedligt, som i andra
hanseenden. Darfor qvarst&r den
urgamla uppmaningen ''De NOR
tuis nil nisi bene,'' sasom cit al
drig nog betonadt observandum,
men vid sidan daraf behofde vi
med lika mycket skalafven hvar-
je dag hafva denna andra for.ogo-
men: att tala val ON de lefvande.
Det ar ju harvidlag i skilnaden
mellan lefvande och dode endast
fraga ON ett toar eller ett semare.
Den lefvande, som vi fortalat, blir
en- gang en- dod, och vart fortal
har da kanhanda redan pa for.
hand bidragit att gifva farg at det
rykte, han efterlemnar. Det 81
nastan storre skal, att uppfylla en-
pligt, medan den annu kan. gagna
an, sedan uppfyllandet blitvit me,
eller mindre gagnlost. Att icke
forhindra, sanningens seger--dar-
till bidrager man sakerligen mer
genom att tala val ON de lefvan.
de, an genom att icke fortala de
redan lifvet svartade dode
Skola vi, likt stora barn, endast al
busen dod lata skramma oss till
EFT godt uppfOrande :?
(Figaro.).
80, : = :. g1
|. Abraham Lincoln.