Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-09-18

-Hvem ar det som talar fragad
clio wnen.
jag, och tillat mig att saga, at
nj tar mycket Wise, ON nj inbillar o.
roa nagon med edra grimaser. Fr&gs
blott de narvarande damerna och her
rarne. hvad de tycka.
Nj har inte ratt att afbryta fore
stallningen genom obeh6riga anmark
| ningar.
-Obeh0riga !! upprepa det ordet
annu en- gang, rot bonden, svangande
en- valdig knolpak.
-Nog, nog, ropade fran ALA sidor
Larmet framkallade sallskapets di
rekt6r.
For all del varen So CODA och lug
nen er, bad han. Det ar f6rvSnande
att det inte fms nagon polls tillstades
att fora ut fridst0raren.
Han hade knappast sagt dessa ord,
imam en- nitisk poliskonstapel skyn.
dade fran till bonden for att uppma'
ma honom att lemna lokalen, men
bonden tog till flykten och polisman'
nen jagade efter honom, till stor for
n6jelse for publiken a raderna. Andt.
ligen sprang den f0rmente bonden in
pa ridbanan, alltid med poliskonsta.
peln efter sig, da plotsligt den f6rre,
som ej var nagon AMMAN an en- af SAIL
skapets konstberidare, i ett sprang
sprang upp pa hastryggen, dar han
gjorde de NEST halsbrytande konster.
Publiken skrattade af hjertans fust
och uthvisslade den stackars konsta-
peln, som pa ett 81 opassande satt
blifvit lurad.
En- jagthistoria. En- ung officer ha-
de nyss gift sig och fyttat till en-
gard, som han arrenderade, da han en-
dag fck besok af ett par, tire kam-
rater. Han var mycket glad dar5f-
yer. Men den unga frun icke sa.
Visthuset var for nytt for att kunna
vara val f5rsedt. Hon hviskade till
sin man: ''hur all vcrlden skall jag
bara mig 1T ? Jag har intet att &c
dem till qvallen." Manner uppmun-
trade henne sa godt han kunde och
tr6stade henne med hoppet, att det
blir val nagon rad, SAINT satte sig Sc.
dan med de frammande vid spelbor-
det. Fruns angest och bekymmer
fortfor anda och hon 6nskade. att de
kara vannerna yarit dar pepparn va.
xer.
1 denna fortvilade belagenhet opp.
made en- piga d6rren till rummet, dar
de frammande voro och vinkade hem.
ligen at husbonden. Han steg ovilligt
upp fran spelbordet emedan han var
radd att ater fl cit klagande budskap
fran sin hustrn. Men pigan hviskade
till honom: char sitter en- stor svart
fagel pa skorsten. Det betyder aldrig
nagot godt. Det vore bast ON lott
nanten sk0t ihjal honom.' Han ur.
saktade sig hos sina CASTER, darf6r
att han pa en- liten stund maste aAags.
ma sig fran dem, tog den laddade
b0ssa, som alltid hangde pa vaggen i
hans kammare, gick ut och sag gan.
ska riktigt en- stor fagel sittande
lugnt pa skorstenen. Han lade an och
pang! Den tunga fageln foil pa mar
ken och befanns vara en- tjader. Hvem
var glad ON icke jagaren, som So ofor-
happandes fatt CORA ett sa praktigt
skott ? Han bar triumferande in slit
byte koket och lemnade det hu.
struns handler, hvilkens bekymmer
darigenom forsvan.
En- svensk kyss. I Paris-Figaro be-
rattar ':Anna .Seph" ("efter Fredrika
Bremen" y en- gammal Upsala anek.
dot pa foljande satt:
Ib6rjan af delta arhundrade fanns
det en- ung student, son till en- fattig
enka, som nyss kommit till Upsala.
En- vacker Sondagsmorgon promene.
rade han med nagra af sina kamrater
i en- af stadens offentliga tradgardar.
De sprakade helt muntert med
'hvarandra, d. de pl0tsligen slutet af
den allie, dar de gingo, varseblefvo
universitetsrektorns dotter, en- ung
och vacker nicka, som atfoljd af sin
guvernant var pa vag till kyrkan.
Hastigt ropade enkans son:
jag ar saker pa att den unga da-
men dar skall gifva mig en- kyss.
Hans kamrater borjade skratta, och
en- af dem, Ell mycket rik stud ent,
svarade:
--Dumbom, det ar om6jligt; du ar
ju alldeles obekant. och du skulle
villa. pa att offentligt stalle....
dumheter lat oss ej mer tala dar-
ON!
ia, men jag ar saker pa hvad jag
sager, envisades den f6rste.
Den rike studenten, som b!ef f0rar.
CAD, erbj6d sig att halla en- mycket
stor summa, ofvertygad ON att hans
kamrat icke skulle vaga ga in pa va
det.
jag haller, svarade den fattige
studenten, tagande honom pa orden.
Da den unga flickan och hennes gu
vernant m6tte gruppen, skilde sig var
student fran densamma och f6lide
damerna; ito steg darifran tilltalade
han dem artigt, de stannade, och van.
dande sig till rektorns dotter sade
han pa en- gang blygsamt och man.
lagt:
-Det beror helt och hallet pa er,
'fr6ken," att CORA min lycka.
--Huru 81 !? fragade hon helt for.
vanad.
jag ar en- fattig student, son till
en- enka. ON "fr6ken" nedlater sig
att gifva mig en- kyss. winner jag EFT
stort vad, SOM skall satta mig stand
att fortsatta nina studier utan att be
h6fva ligga min stackars NOR till
last.
ON er framgang och er lycka be.
70 pa en- sadan smasak, svarade den
oskyldiga flickan, will jag uppfylla er
begaran. Och rodnande en- smula
kysste hon honom pa kinden som hon
skulle kysst en- bror.
Hon fortsatte darpa sin vag till kyr.
kan, dar hon uppsande varma boner
till Gud, och hemkommen berattade
hon handelsen for sin far.
F6iande dag lat rektorn kalla den
djerfye studenten, ifrig att "a reda pa