Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-07-03


vid klockans toner, for att mottags
sin foda. Stamina f6rhallande kan
man dagligen iakttaga med faglar
Tydligen beror matgasternas okade
antal darpa, att de mattade fiskarna
dagen efter f6rsta matningen lata sina
kamrater forsta, att man vid klockans
toner kan pa ett bestamdt stale er.
halla ett godt NAL. .@ss Q .e@sEt -
Ju h6gre djmets intellektuella
standpunkt: ar, dess mer utveckladt
arTdess atb0rds- och tonsprak. Hun.
den formar tydligt uttrycka sin glad.
je, sin smarta, sina 6nskningar och
sin motvilja. 1 f0rhoppning att fs
folja med sin husbonde, skaller och
hoppar han af glade, da denne tager
sin haiti och kapp for attsga ut. Ma.
ste han da stanna hemma, slokar han
sorgset med swanson och gar och lag
Jagthundar kunna meddela sig med
hvarandra ON det satt, hvarpa de bora
anfalla viliebradet. Den hund, som
anf0r drefvet, narmar sig sin kamrat,
slickar honom pa nosen, springer ON.
kring honom och rycker honom 6rat
eller benet, for att CORA sin plan be-
griplig for honom. Den f0rnamste
hunden lager sig en- crop eller ma
gon fordjupning i marken och haller
sig or0rlig, tills den andra drifvit
villebradet till honom och gifvit kan.
raten tecken till anfall. Sa smart den.
ne hor skallet, upplyfter han langsamt
och f6rsigtigt hufvudet och springer
i rattan It'd pa bytet. Hundarna for.
sta mycket val, ON deras kamraters
skall uttrycker gladje eller f6rbittring
De komma hvarandra till help, da
det CALLER att f0rdrifva en- fiende, och
instamma medlidsamt sina sorgsna
vanners tjut. Hunden lar ocksa smart
att forsta sin herres tonfall och an.
sigts. .uttryck.
Men fastan djuren kunna meddela
sig med hvarandra rorande sina behof,
raider dock, sasom hvar och en- vet, en-
stor skilnad mellan deras och menni-
skornds sprak. Diurets intryck for
blifva standigt samnanvuxna med den
sinliga askadningen; menniskan for.
mar daremot att ur cit st0rre eller
mindre antal sinnliga askadningar
harleda EFT begrepp, en- ide, en- total.
bid SAINT att genom ljud- och skrift.
spraket framstalla sina begrepp och
ideer till fromma for mensklighetens
framstskridande odling och bildning.
Genom olika sammanstallningar af
ljud bilda djuren EFT mycket enkelt
sprak, fullt af omtagningar, pa hvil.
ket de med framgang, sasom vi forut
antydt, afven kunna CORA sig forstad.
da af menniskan, hvilkens tai de af-
ven sin ordning lara sig att ratt val
forsta.
I cit mycket intressant arbete af
G.. E. Wetzel fnner man cit forsok till
ordbok for djurens sprak. Forfatta-
rem har pa tyska 0fversatt flera sam
tai mellan hundar, kattor och hons
med flera dur. Han berattar bland
annat ett samtal, som egde rum mel,
Ian lera fangna rafvar och hvilket
gick ut pa att komma 0fverens ON
nagot satt att fly; likval matte var
sprakforskare icke hafva riktigt upp-
fattat denna conversation, ty rafvarne
lyckades verkligen undkomma.
AT Jules Richard lana vi f0ljande
lila berattelse: For tolf ar sedan be.
s0kte jag en- sjuk van, som lag pa EFT
militarlasarett, och kom dervid att
CORA bekantskap med en- gammal kom.
missarie, vid namn L. Han var
fran s6dra Frankrike, lifig och prat
sjuk, men en- i grund och botten prak.
tig karl, som svor som en- hedning och
alskade dur mer an ALT annat. Han
var intim van med hospitalets ALA
kattor, och med en- tanning kallade
han dem vid maltidstimmarna till.
sammans fran de NEST ahagsna vrar
inom anstalten. Jag antog att kat.
lorna antingen lockades af hans sa
naturtroget atergifna iamande eller
att de anda, vana vid de tider, da ma.
ten utdelades, kommo till honom.
"De forsta mig fullkomligt," for.
sakrade den gamle. "Jag kan tala
bade hund- och kattspraket, men jag
talar apspraket battre an aporna sjelf
va"
Han sag, att det leenle, hvarmed
jag mottog hans f0rsakran, innebar er
portion misstroende.
"Ja kom med mig till zoologisks
tradgarden morgon," SADIE han, ''ss
skall nj fa SO nagonting ganska mark
vardigt. Jag sager icke mer an det. >
Jag f6rsummade icke att installs
mig, och gubben L. var ocksa punkt.
lig. Han forde mig till apornas af.
defining och han hade knappt iutat sig
mot balustraden, forran jag horde fol
jande gutturalljud:
"Kirrouu! kirriquiou! courouqui
quiriquiouF'
Jag har harmed f6rsokt att atergif
va min grannes tai.
"Kirrouu!'
Ire apor stannade 6gonblickliger
framf0r oss.
"Kirriquiou!'
Fyra andra apor f6lide kamraternas
exempel.
"Courouqui :"
MI voro de tolf.
"Quiriquioul'' p
Nu var hela svarmen samlad. Mir
f6ljeslagares samtal varade ungefa1
ito minuter, hyarvid aporna, sittande
i fera led pa marken med framhan
derna st6dda mot sina khan, skratta
de, vredo pa kroppen, lyssnade oct
| svarade. ia, de svarade honorn verk
lig.n, och gubben L. b6rjade pa nytt
| med sina kirroul kirriquiou! vi
stannade qvar tjugo minuter, och jag
f6rsakrar, att aporna hade langt ifrar
trakigt. PI6tsligen giorde L. min al
att ga, hans ah6rare blefyo Oroliga
loch mar han lemnade balustraden, late
de h6ra de NEST bedrof1iga rop. Y
gingo var vag, men annu pa langt hal
sago vi, huru aporna, fasthallande sig
vid gallerna, sande oss sina a.fskeds
lhelsningar. Det f0ref0ll mig alldeles
som ON nagra af dem yelat saga: "0m
du icke kommer tillbaka, sd skrif at.
minstone da och da nagra raider til
oss r, (Familj .Journalen,}