Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-10-16
V6rlslkap.

..' " anSkRp.
Eft bland de ord, som ALT for
ofta brukas i det dagliga lifvet, ar
det ord, hvarmed vi beteckna ett
narmare samband tvanne menni-
skor emellan, eller vanskap.
Utan att vidare CORA oss reda for,
hvaruti en- verklig och Sam van
skap ligger, knyta vi, som vi at-
minstone var kortsynthet oftast
tro, det ena vanskapsbandet efter
det andra ; men skulle vi verkli-
gen i en- lycklig stund anstalla en-
vidrakning med vannerna, for att
utrona den nytta, som ur hvaUe
dylik vanskap hardote, skulle vi
ock pa samma gang. lara oss inse,
att den sanna, oegennyttiga VAN
skapen ei ar endast och allenast
cit af ognoblickets tycke alstradt
begar att vara "narmare bekant"
med den eller den, utan cit pa
0msesidig aktning och fortroonde
grundadt forhallande, som winner
ALT mera i styrka, ju mera det
profvas i lifvets mer an en- gang
harda skola. Ej ar namligen den
var van-huru smekande for v&rt
ora hans forsakringar darom an
ma liuda-, som standigt fyller
v&ra oron med smicker och stan.
digit staller sig pa var sida, huru
oratt vi ock mer an ell gang haf-
va !! Eli ar val vidare don var van,
som under vanskapens mask So
ker ockra pa vara lidelser, ia, ger
sig sjelf mangen gang utseende af
att vara bekajad med samma fel
och svagheter som vi, endast och
allenast for att sa mycket battre
kunna insofva oss sakelhet. El-
ler den, som gent emot oss sjelfve
alltid bar vanskap pa lapparne,
men sa fort vi Wanda ryggen till,
ei drager betankande att smut
sen neddraga vart CODA mann och
rykte.-Nej! sadan ar 81 vanska-
pen Sadana aro ej haller de be-
vekelsegrunder, hvarpa den Dor
fotas! Den verklige vannen ar
forst och framst oegennyttig.
Han kanner sig med vanskapliga
kanslor dragon till en- person pa
grund af adla bevekelsegrunder
och gifver uttryck st dessa kan
slor mot denne person i ett hand
lingssatt, som visar att 81 nagra
biafsigter ligga till grund for det
samma. Men det ar 81 nog med,
att den verklige vannen visar
oegennytta i sitt handlingssatt sa
till vida ; han maste ga annu
langre: han maste afven upptra-
da klandrande, dar cit fel eller en-
svaghet fordrar det, men 81 alle-
mast klandrande, ty da vore van
skapen 81 oegennyttig, utan afven
radgifvande och varnande. En-
dast d& far namligen vanskapen
nagot varde, mar den So ord som
earning uppenbarar sig; endast
da blir vannen van, mar han, afven
med fara att varda missforstadd,
81 drager i betankande att pa
vanskapens altare offra icke alle-
mast branneoffer till den andres
noje och ara utan afven med
tacksamhet cit tackoffer, d& han
lyckats radda honom tran cit fel-
steg. Pa 81 satt lara sig de bag
ge vannerna att vardera hvaran-
dra och att med aktning och for
troende blicka upp till hvarandra,
och vanskapen blir, hvad den Dor
vara, cit foreningsband sa i luft
som nod, lif som dod; och man
har redan har tiden haft nojet
plocka en- blomma, hvars angena-
ma doft ofta utgjort cit glade
ANNE, da tidens vindkast hotat
slunga den brackliga lefnadsfar-
kosten mot den skummande BRAN
ningen.
Ma vi ock darfo5r vanskapen SO
nagonting hogre, nagonting mera
foradlande, an hvad man hvar-
dagslifvet vanligtvis tanker sig
densamma! Och d. vi soka oss
en- van, ma delta 81 ske med SELF
viskhetens slagruta, utan efter
den m&ttstock, hvarmed sannin-'
gen hor matas har itiden. Hvar-
je menniska har behof af en- van
att bekymrens stund trygga Gig
till, hvad darutofver ar, kommer
endast att varda en- sorglig illu-
stration till det bekanta ordspra-
ket: "Manga vanner, lite van
skapp' Kom ock ihag den gam
Ia sanningen 'ssag mig, med
hvem du umgas och jag skall sa-
ga dig, hvem du ar p Det ar in
galunda likgiltigt, huru vi STAMINA
med vart val af van; vail, men
vail med urskijning!
=. .ss --X--,----.a r
\ nrS,ro, ooL nrr<. :, - - ls5