Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-09-04
Verka medan It'd ar.

Nouua ouAlo u'"naAS AS60A
mera vigt, an vi sjelfve kanske
gjort oss modan eftertanka och
utransaka. Dessa ord utgora, att
vi sa ma saga, icke allenast en-
fngervisning for var jordiska till
varo, utan afven ett varnande kom
ihag, att efter den korta lefnads.
dagen fojer en- evighetsda 6, till
hvars blifvande storre eller min
Dire klarhet vi p& visst satt redan
har tiden} kunna bidraga. Det
ar nemligen delta fortrostansfulia
antagapde, som mer an en- gang
uppehaller kraften, lifvar oss till
fortsatt kamp mot frestelsens
m&ngvaxlande gestalt och wander
blicken tillitsfull mot det NAL, for
hvars ern&ende vi ALA bora straf-
va, ehuru det blifvit oss satt utom
det timligas grams. En- menniska,
som saknar behof att anva nda till
gagnande verksamhet de krafter
hvarmed en- gifmild forsyn henne
begafvat, star lagre an djuret, ty
villigt, ON ock instinktmessigt
fyller delta sin bestammelse, un'
der det en- s&dan menniska i for
aktlig syssloloshet later slit lif
fortuna. Hon erinrar sig 81, att
lifvet ar cit Ian, hvarf0r raken-
skap en- dag skall varda henne
afordrad. Och huru kort ar 81
en- menniskas verksamhetsdag
Bast hon barnslig sorgloshet
tycker sig standigt dansa fran
ofver rosor, trader henne allvaret
till notes och bjuder henne verka
medan dagen ar; och efter annu
nagra ars forlopp falla verktygen
ur den domnade handen. Hvil.
ken skonare syn for var i det flyd.
da forskande blick gifves val da.
an frukterna af en- gagnande verk-
samhet! De- sta vid griften sa-
som tysta, men dock hogt talande
minnesstoder, v;d hvars fot min.
nets engel for kommande slagten
tolkar den nu kraftloses korta lef'
nadssaga! Men-huru Oyster
m&ste ej den atervandande blickeI
fnna den syn, solr ar en- aterspeg'
ling af cit overksamhet och latt-
ia tillbragt lif! Eft sadant lii
kan jemforas med Ell oxen, da1
ingen vanlig oas lockar vandrarer
och hvars asyn 81 formar ingifva
nagon' f0rhoppning med afseende
p& det konmande. Trostlos irral
blicken an hit an dit forgafvet
sokande On enda Gusglimt pa der
dystra tafan. Darfor, verka ii.
den! Lat 81 den hos obs innebo'
ende handlingskraften onodigt for.
slosas och forspillas! Verka DEF
narvarande, delta nu, imam del
heter: tor sent! Det narvaran.
do, stunden ar namligen det enda
vi med fullt skal kunna kalla var
det nasta ogonblicket tillhor oss
ej mera. Darfor ar det ocksa far.
ligt att uppskjuta till morgondagen
hvad som kan och Dor goras i dag
Huru mangen bitter angrens ia,
har 81 runnit af gramelse ofver ett
lattsinnigt uppskjutande till NOR
gondagen af nagot, som 81 talde
uppskof! Och huru mangen somn'
los matt har 81 medvetandet ON on
forspild lefnadsdag orsakat! Tider
wander lika litet ater, som gjord
gerning kan goras ogjord; hvadar
ock hvarje onodigt forspild minut
ar en- forlust icke allenast for val
timliga tillvaro, utan afven fol
evigheten. vi ma 81 soka inbilla
oss, att det forlorade kan atervin.
mas genom fordubbladt arbete, ty
den kraft, oss blifvit forlanad for
var lifsverksamhet, ar 81 storre
an att den, forstandigt anvand
kan varda tillracklig. Man kan
visserligen for cit eller annat till
falle uppdrifva sin kraft till or
hogre grad, men delta tar 81 upp'
repas ofta, ty de- forlorar den
nodig spanstighet och uthallighet
Ware darfor standigt var diktan
och traktan, att So fylla var lifs.
gerning, att ingen angerns tai
eller bitter sjelforebraelse ofvc1
det satt, hvarpa vi forvaltat del
pund, som blifvit oss gifvet, fal
f0rdvatra var lefnadsafton