Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-03-20
Ska ! adeg;ladje.

&, ss sSkAdegla0Je.
Inom hvarje menniskas bjerta
taha tvanne makter ON herraval-
det, nemligen det ondas och det.
godas standigt verkande krafte'.
striden ar emellertid 81 lika haftig
i hvarje hierta, och pr grund dar-
afga vi ock med mera eller min
Dire raddadt menniskovarde ur
denna strid.5 Ibland det ondas
farligaste stridshjeltar intager ska
degladjen mahanda, ur det godas
synpunkt sedt, ett af de foraktli-
caste rummen. Ocksa n&ste det
erkannas, att man svarligen kan
uppleta nagonting den menskliga
karakteren mera forringande an
den laga kansla, som :fnner slit
noie i andras lidande och olyckor
och med af tillfredsstallelse stra-
lande ogon betraktar andras CRU
sade forhoppningar. Endast det
att kunna inrymma skadegladje i
slit hjerta visar cit inre, mera
0fverlemnadt. at lidelsernas matt
svarta fribytareskaror an at de
sedliga krafternas val ordnade
samverkan, pa samma gang det
lagger i dagen en- karakter, fotad
pa SO dalig sedlig grund, att den
ovilkorligen forr eller senare skall.
ofyertyga dess innebafvsre ON
vanskligheten att bygga sina for
hoppningar pa dylik ''los sand"
Det daliga kan visserligen till en
It'd triumfera pa det godas bekost-
mad, men "a visst som luset STAN
digit skall segra ofver morkrct, 81
visst skall ock det CODA slutligen
Wilma seger ,ofver det onda.. Att
beklaga ar sanning den menniska,
som till fold af egen daraktig
blindhet ej lar sig It'd inse delta,
ty for henne skall sanningen har-
af framsta all sin forskrackliga
nakenhet. ALT harintill-men
icke vidare, talar den hogre magt,
som ensam formar nedsla det stor-
sta menskliga ofvermod och en-
sam kan satta en- grams for det on
das forderfbringande harjningar,
ochvid hvars ord de menskliga
berakningarnes stora planer krym-
pa samman. Den dagliga erfaren-
heten visar med otaliga foredo-
men, huru kortvarig ondskans och
illviljans It'd i sjelfva verket ar och
huru sakert, ON ock mangen gang
sent, de redan har i tiden fa upp-
bara lonen for sin skadliga verk-
samhet. Vedergallningen, den
makt, som redan har tiden mera
eller mindre hardt later ondskans
slaf kama hvad han fortjenat,
vakar alltid och tvingar sanings-
mannen att inhosta frukten If slit
utsade., '"Skrattar bast den, som
skrattar sist,' . sagers, ett hvardag-
ligt Eordsprak, hvars djupa sanning
har vid lag kanske skarpast franz
trader.saAtt andras otard finna
anledning till gladjande tillfreds-
stallelse adagalagger ock en- sd
ringa sjelfkannedom och daremot
en- sa stor kortsynthet, att man 81
vet, ON man bor beklaga eller
klandra den, som cd upptrader.
Forakt borde ,vara en- dylik per-
sons Ion, men on sadan kansla far
81 vinna irsteg j cit mennisko-
hjerta, som Or medyetet ON sin
egen stora syaghet. "Domer
icke, sd warden I 81 domde,," ljod
den store mastarens gudaborna
visdomslara, och lycklig den, som
will och eyer kraft att alltid ihag-
komma denna evighe hetsregel. Det
ar nog SAINT, att mangen yallar sin
egen ofard och darfore I'd visst
satt q kan anses hafva fortienat
sina medmenniskors undseende /;
men hvilken rattighet har man.
val andock j sjelfya yerket att
gladjas at hans olycka2 Hvem ar
val den, som kun So helt och hall
let saga sig fri fran menskliga iel
och forvillelser, att han anser sig
befogad upptrada som sin med
menniskas skoningslose domare,
ia, hvad ware ar. froidas, da hon
ne lila gar Ma Vi hellre .sopa
rent for eglla dorrar" och over
lata domen at den som rattast do
mel, erinrande de oss var egen ofull-
komlig ghet. Och huru mycket ad-
lare II det 81 att yid en medmen-
niskas otard, den md M vara self
forvallad eller 81, ffalla ett bekla-
gandeta och medlid lidandets ord, an
{ att lata sitt samre jag upptr.da
och lagga sten pa borda. Ej blir
man self mindre skuldfri och
rem, darfor att man soker Okla an