Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-10-02
I40ig1l.

Sanning och logn, jus och NOR
ker, aro tvanne stormakter har i
verlden, som standigt lefva i strid
med hvarandra; och denna strid
ar mer'an en- gang forfarlig. Att
sanningen en- gang skall segra, ON
ock dess varde ej alltid kan af
kortsynthetens slagte till fullo
uppskattas, will man So gerna tro
och hoppas, och denna tro och
delta hopp arc ocksa mer an en-
gang det raddningens ankare, som
fralsar var lefnadskraft fran de
hotande branningarne pa tidens
alltid mer eller mindre oroliga
vagor. Lognen och dess baner-
forare kunna mahanda till en- viss
It'd tillkampa sig cit slags ofver-
tag, men dess varde skall alltid
forblekna infor sanningens evigt
bestaende; ty for sanningens
friska faktar maste smart lognens
Sirocco-vind gifva vika. Men pa
Sin vandring genom verlden ut
rattar dock lognen ALT for mycket
ondt, for att 81 standigt framsta
sasom en- fiende till mensklighe-
tens fram&tskridande fred och
70. Lik smickraren, SOM forra-
diskt smoker en- medmenniskas
svaga sida, for att i de fiesta fall
sedermera draga en- egoistisk for
del daraf, vet afven lognen att
s0ka CORA sig pa visst satt oum-
barlig for menskligheten, ockran-
de pa dess svaga sidor. Den vac
ker misstro menniskor emellan,
ia, den tvekar 81 att tranga in i
familjen, for att mellan dess sar-
skilda medlemmar utsa tvedrag-
tens fro. Den klader sig i STAN
digit vexlande dragt och upptrader
likaledes standigt olika gestal-
ter: an ar det under vannens tro-
vardiga skepnad han vet att ver-
ka slit nattsvarta verk ; an ater ar
det som fende, han narrar den
svage vandraren in pa afvagar
hvarifran det i de fiesta fall ar
sv&rt att wanda ater. Med jesui-
tismens: andamalet helgar med
len" som valsprak begagnar sig
ondskans makt framsta rummet
af lognen sasom hjelpmedel, ty
ingenting kan sd latt, som nagra
till och med under skamtets mask
framkastade osanningar, vacka de
slumrande lidelserna och pa sam
ma gang fordystra en- lefnadshim-
mel, pa hvilken forut intet oroan-
de NAL var synligt. Man skrattar
mahanda darat, men giftet har
matt slit NAL ; saret, hjertesaret
namligen, ar erhallet och folder.
ma kunna blifva oberakneliga.
"Det var cit forfuget ord - hor
man ofta personer ursaktande sa.
ga, men dessa "forfugna ord'' arc
allmanhet farliga att lattsinnigt
och obetanksamt handskas med
Hafva dc dartill det fula felet, att
81 vara sanna, d& kunna de SO latt
utotva cit det skadligaste infy-
tande pa saval det allmanna som
enskilda. Talets gafva blef oss q
heller gifven, pa det att vi pa cit
ofornuftigt tanklost satt skola an
wanda densamma; utan or det val
oafvisliga skyldighet, att soka
lagga band pa var tunga, att hon
81 mande lopa i favitsko. "Horel
du nagot ondt, So sag det icke
efter, ty tiga skadar dig intet, y
sager skriften huru mangen fol-
jer emellertid delta visa rad! Man
gor sig i de fiesta fall 81 ems mo-
dan skilja agnarne fran hvetet.
lognen fran sanningen, utan gor
sig tvartom helt tanklost medan-
svarig tor till och med lognens
utspridande, forst da kanske or
kannande, att man handlat oklokt
och strafvardt, mar foljderna Dor.
ia aterfalla pa en- sjelf. Och log
non kan aldrig alstra annat az
bittra frukter, de dar forr ellel
senare maste skordas. Sanningen
ater,-den sanning namligen, som
ej later bedraga sig af ware sig
egoistiska berakningar eller er-
bjudna fordelar att vika af fran
det rattas och sannas strat-foljes
alltid af valsignelse i sparen. Den.
ma valsignelse visar sig ALA lit
vets skiften, sa i den onda som
CODA dagen, och sprider till sist
da grafvens GONNA star fardig
att emottaga den trotte kampen
for det sanna och pa samma gang
det ada, en- oforgatlig CLANS
ofver griften. Bort darfor med
all logn So i ord som handling
Ma aanningen alltid rakna oss
som sina f0rkampar. da vi afveu
kunna vara forvissade ON, att
samvetets rost, som ju ar va,
strangaste domare, skall med bi'
fall -folja vara gerningar, for 50
vidt vi namligen 81 glomma at
fota af en- dem pa sanning ocf
ratt. 49,