Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-07-24
Glom,1 ej!

Det ar en- mork och tungsint
It'd, som vi lefva uti och kalla var.
Det lode arhundradets hogt drift
ma civilisation forekommer oss
mer an Ell gang hellre som ett
onskningsmal, an en- verklighet,
och vi tycka oss forgafves forska
efter den kristliga anda, som Dor
och maste vara det utmarkande
kannetecknet pa det innevarande
seklet. Knappast nagon dag for
gar, utan att man laser ON "dy-
stra skuggor, som fallit ofver lef-
nadsbanor och forh&llanden, hvil-
ka forut forefallit i ljusa och sorg-
losa'" Med brott tecknar, med
andra ord, tiden sina spar, och
med tarad blick ristar historiens
gudinna den sorgliga verkligheten
in evighetens hafder.
For att utfora sina strafdomar
behofver forsynen redskap, men
det handler tyvarr ibland att dessa
missforsta slit kali, sin skyldighet
och anse sig sjelfve som gudar,
ehuru de icke aro annat an medel
i den ende hamnande Gudens
hand, hvilken i nasta 0gonblick
later redskapet krossas af cit an
nat, som ater i sin ordning far
duka under for att annat och s&
vidare i evighet. We den, som
icke inser delta och trefaldt We
ofver den, som missbrukar den
makt, honom blifvit gifven och
glommer cit af de vigtigaste at
ALA buden: "Domen icke, sd var
den I d domde p'-Glom darfor
81, du, som makt eyer, att du icke
allenast har fordringar att utkraf-
va, utan afven skyldigheter att
fylla! Glom 81, att Den som gaf,
kan ock taga, ON Han sa tor dit
eget val anser nodigt! LyckGg
den, som inser sanningen i dessa
ord och soker stalla slit lefverne
daretter! Hans dag skall varda
fridfull och hans matt skall icke
varda somnlos eller stord af hem
ska drommar, alstrade af cit ondt
samvote; ty, sager en- Wis man,
den ena menniskan kan aldrig va
ra god nog mot den andra; dari
ligger hufvudsumman af lifvets
lardom. Ty SAINT sager en- samti-
da: "ju innerligare cit hjerta al
skar, ju tastare det bundit sig vid
cit annat hjerta, desto lattare kan
det saras.'' Det behofves ju en-
dast en- fagt at ovanlighet, en-
skugga af hat pa cit alskadt anle-
to, for att hjertats fnaste strangar
skola dallra af sorg Z; ia, cit for
fuget ord, fodt af obetan nksamhet,
har mer all en- gang skapat menni-
skans bittraste stund i lifvet, utan
att den, som varit den sannskyldi-
ga orsaken dartill, ems haft en-
aning darom. Det ar namligen
cit sakforhallande, som 81 kan
bortresoneras, att det gifves men,
niskor, de dar modigt trotsa hatet
och ondskan och med oppet brost
mota f0rtalets och smadelsens gif-
tiga pillar; men bloda ur djupa
hjertesar, da cit h&rdt ord traffar
dem fr&n en- nun, ur hvilken de
f0rut varit vane endast hora Of
verseendets och karlekens upplif-
vande tonfall. Glom darfor 81,
att vara varsam sd i ord som hand
ling; det fora ar och blir lika
vigtigt som det senare. Mildhet
och ofverseende aro mera egnade
att battra menniskan och uppvac-
ka hennes sedliga kraft, an harda
och domande ord, som kanske en-
dast komma henne att sjunka dju-
pare.
Och hvad vi framfor ALT ei fa
glomma ar, att lagga band pa vart
lynne, So att vi sa smaningom lara
oss att 81 gifva 'efter for ogonblic-
kets uppbrusning. Huru mangen
mork stund af bitter smarta skulle
vi da 81 kunna bespara So val vara
medmenniskor, som oss sielfva,
huru mangen forebraelse. som ma
handa en- dag skall tillhviska oss
cit varnande: kom ihag! vid
sjelfva grafvens rand. "Lef sd, -
sager en- afsyar forfattare, ''med
de lefvande, att du utan anger kan
tanka pa do doda!" Hvarje ut
brott af haftighet, hvarie ovanligt
och ondskefullt utfall mot den
lefvande kan och skall kanske for
oss blifva ett plagsamt mime, da
han gait hadan; och for ofrigt, da
lifvet ju ar sd oandligt kort, hvar-
for skola vi da ALA sd ofta glom-
ma skriftens ord: "salige aro de
fridsamme, ty de skola kallas
Guds barn Ma vi darfore hell
re glotnma ALT kit och strid och
mota hvarandra med forsonliga
sinnen och fridsamhetens ord pa
vara lappar! Glom ej, att med
samma matt, vi mata at andra,
skall ock oss mattel varda! !!
---- -