Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-08-21

2
ungersven suckade af hemlig karlek
till henne; men hon bara log slit
barnsliga 6fvermod, och sa gick cit
par ar. Hon var ru 10 ar, fager och
fin som en- nyriggad kronbat. Men
hennes fora gladtighet var f0rsvun-
nen. Nog skamtade hon ibland med
sina tillbedjare, da desse blefvo ALT
for entragne, men det var bitterhet i
lekeu, tarar l6jet. De friska rosorna
pa hennes kinder vissnade mer och
mer; och blaa ringar kring de stora
sjalfulla 6gonen talade ON hemliga
tarar. Till slut tog fader Ersson hen
ne f6rhor, och under manga tarar
omtalade hon da sin hjertesorg. Vid
ssMoia" bodde Lars Eriksson pa sin
praktiga gard. Hans son, den hurtige
Sven, hale vunnit hennes hjerta, men
nu sokte den harde penningsnale fa-
dern tvinga honom till giftermal med
den rika Annicka pa Hogarde. De
unga tu sago ingen utvag att kunna ia
tillhora hvarandra, och delta fororsa-
kade den bittra sorgen.
NJ flogo rykten ON de annalkande
ryssarnes grymma framfart fran nun
till nun och tillbakatrangde ALA en-
skilda bekymmer. De raske kustbo.
arne vapnade sig for fosterlandets
f6rsvar och afvaktade fendens an
komst. Fran Stockholm hade bud
kommit, att nagra fartyg voro STATIC
nerade ett stycke in skargarden, och
ON undsattning behofdes, borde tven-
ne vardkasar tandas uppe pa Kors0
torn.
Klockan var tire pa eftermiddagen.
Hostsolen sankte sig mer och mer,
och morka dystra moln stego upp vid
horisonten, da de ryska galeiorna
skoto fran ON Harestens klippor.
Uppe pa Korsotornet voro traktens
anseddaste man forsamlade, och i
bergskrefvorna lago de hurtiga skar-
gardsgossarne, fardiga att gifva cid
pa den vantade fenden. Men deras
pannor mulnade och de hojda vapnen
sanktes, da de raknade de manga ga
leiorna och sago de skaror af bistre
krigare, som hyar och en- inneh0ll.
Men har var ingen It'd till tvekan;
till stranden bar det, och smart prof
vades det svenska jernet pa moskoyi.
ten. Kampen forbes med storsta tap
perhet q bada sidor, men ofvermakten
var for stor, och de svenska leden
glesnade mer och mer. Till slut var
endast cit litet fatal qvar, som 6fver-
mannades och togs till fanga, dari-
bland Sven Erikson, Han hade kam-
pat som en- karl, men nu var hans
kraft bruten, och han lag bl6dande pa
marken. Den gamle Ersson var afven
fangslad. Tornet holl sig emellertid
anau; de innevarande hade namligen,
bitradde af Elm och nagra andra af
qvinno:na, barrikaderat de fasta jern-
dorrar, som forde upp till det samma.
Anforaren for den ryska styrkan
bemoaade sig fafangt att tranga dit
upp, vagledd som han var af en- feg
usling, hvilken han k6pt for en- sum.
ma penningar. Skymningen sankte
sig mer och mer, och gamle Ersson
skadade STUN fortviflan upp mot
tornplattan, dar nu tvenne eldar Dor.
de brunnit for att varsko ON den Of
verhangande faran. Det blef morka-
re och morkare, da plotsligt ett klart
eldsken fammade till. Den gamle
sag upp, och ett skinner af gladje
spred sig 6fver. hans bleka drag, da
han sag den bestamda signalen och
den hurtiga Elm, som beslutsamt hop
makade de brinnande vardkasarne.
Vagvisaren underrattade den fendt.
lige anforaren ON signalens betydelse
och den fara, SOM hotade ryska styr.5
kan, Forgafves forsokte nu fender.
ma att uppbryta de fasta jerndorrar-
ne, och med raseri insag8 de sin van
makt att bemaktiga sig tornet. Da
ingaf 6fverloparen dem en- tanke,
vardig slit foraktliga ursprung. :.
Elins far och alskare voro ju i deras
Ivald, de kunde blifva ett medel att
E6ppna tornet. Den ryske befalhafva-
lren befalde att framfora de bada
tmannen. .55s5 $3.50 s.ss,
Uppe fran tornet sag Elm med un5
5drande blickar pa de besynnerliga for
Iberede delser som gjorde ,utan att forsta
lmeningen darmed. men slutligen insag
+ hon den f0rfarliga sanningen och
luppgaf ett skri af fasa. Man lat hem
Inc f6rsta, att ON hon 81 genast slackte
de 6desdigra eldarne, skulle far och
talskare d6das infor hennes ogon.
IDan unga fickan stod stel af fasa.
IDet var, som hade hon glomt det hem.
ska val hon hade att CORA. Eden af-
Itog ALT mer och hotade att slockna /;
hon markte det ej, utan stirrade en-
dast pa gestalterna at hennes kara dar
Inere Yid tornets fot. lDa ljod Per
Erssons rost klart och tydligt uppi i
tafton1uften s
s.Elin, min dotter, gor din pligt,
Evarna de Yara, och Gud valsigne dig |!
Din brudgnm har mere blir din make
dar uppe himlen; han hyser samma
villa som jag lyd. Vi befalla dig, var
Ina de vara Y
Under den gripande tystnad, som
f6ljde pa dessa ord. sag man den unga
| fiickan knab6ja. Kort darefter fam
| made eldarne ater h6gt skyn. Man
/ sag, hnru Elm likt en- valnad r6rie
sig kring de fammande balen och ka-
|stade h6gar af ris och we'd darpa.
s "