Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-07-10
"Man ar sig self narmasts! s!''

lFStE d. !
Egoistiskat, ,tanke sorglig den
stund, du foddes till 3yerlden mon
annu sorgligare den stund, da
menskligheten .borjade anse din j
sjelfva verket stora loslighet som
en- saker grundval for slit tanke-.
och handlingssatt Huru mycken
orattvisa, huru mycken sjelfyisk-'
bet gent emot andra ligger 81 for.
borgad i dessa ord, som enkom sy--
mas vara tillsammankomna for att
ofverskyla det usla, sjelfviskheten
foder, och som mer an en- gang till
och med mot var villa soker CORA
sin ratt gallande. Huru ojemfor-
ligt litet erinra ej dessa ord ON
den kristlighetens och karlekens
ande, hvilken som en- lifgifvande
princip genomgar all skapelsen
och gifver sig uttryck hos ALT SKA
padt; ifran den obetydliga ma
sken, som kralar .yid var fot, till
menniskan, skapelsens krona!
Det ar SOM sage man i delta ut
tryck on bid at den sjelfkarlek,
som glommer ALT, utom- slit eget:
jag; och darfor ocksa alltid ar
fardig att satta delta jag, 7huru
obetydligt det for "frigt an ma
vara. i framsta rummet, da det
CALLER att tillgora sig en- eller an
nan fordel, afven ON man tydligen
inser, att man darigenom fornar-
mar andras raft. Den, som for:
dessa ord pa sina .lappar, har al.
drig riktigt klart. gjort sig reda
for inneb6rden dem; ty, y,under-
s0kte han f0rst halten af och var
det dem, imam han lat dem fyga
ofver sina 6ppar; da skulle de
helt sakert 81 So ofta och med sd
stort fortroende till dess giltighet:
anvandas. Ty hvad aro de"val
annat, dessa ord, an cit for oss
sjclfve nedsattande erkannande,
att vi ei arc maktige skilja mellan
vara pligter emot oss sjelfve och
var nasta, och att vi ,hellre soka
stod for hvad vi bora CORA eller
icke CORA egna egennyttiga be-
raknipgar, an hvad fornuft och
samvete gemensamt bjuda sasom
raft. "Hvad I viljen andra skola
CORA eder, det goren I ook dem !'
-lyder ju den naming, som alltid
haft och kommer att f. sin stora
betyde'se med afseende pa den
menskliga samlefnaden och den,
som hyllar denna visdomsregel
och soker stalla slit slefverne dar-
efter, kommer helt visst aldrig att,
glomsk af andras och deras moi
liga rattigheter, framhalla sig self
sasom den dar ssvore sig self mar
mast" ma man darfor skatta den
lycklig, som verkligen kommit
darhan, att han 81 blott ser sig
self och sina egna verkliga eller
inbillade behof till godo, utan af-
ven och,i framsts rummet har en-
tanke for sin medvandrare! Han
har 81 forgafves ifran barndomens
dagar lart sig stapp]a sitt: Fader.
var !-ty han lager iu. otvetydigt
dagen, att han betraktar hela
menskligheten sasom barn af sam
ma fader, och will salunda genom
lara och lefverne bevisa sig som
en- verkligt Sam kristen. Bort
darfor med all 5egoism och all tan
ke pa eadast egna tordelar; och
framfor ALT bort med den falska
asigten, att 'sman ar sig sjelf mar
mast" ty huru ansvar stallningFi
lifvet for tillfallet ma vara, So skall
det dock forrl eller senare visa sig,
att vi allie sbehofva hvarandras
help. I dag mig, morgont dig,
heter det, och darfor: SO 81 pa den
egna fordelen endast, utan tank
ock pa din medvandrare, och kom-
; men alltid ihag, att "med samma
, matt I maten at andra, ,}skall ock