Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1879-03-13
Be ooh aTbeta!

Bedoch arbeta!
Denna uppmaning kan 81 for
ofta upprepas. vi glomma nam
ligen sa latt under lifvets manga
banda det enda nodvandiga, att
hvarje erinran datom ar oss nyt-
tig och nodvandig. vi kunna vis-
serligen strafva och arbeta och,
som vi sielfve atminstone tycka,
efter mattel af vara skrafter fylla
var bestammelse, men ON vi det
oaktadt ej skorda den. frukt daraf,
vi hoppats, to vi 81 darfore kasta
skulden Ia den shogre smakt, som
skiftar v&ra lotter, utan rikta var
blick granskande mat, davi saker-I
ligen skola finna, att felet igger
hos oss sjelfve, som i medgangens
eller kraftfullhetens dag for myc-
ket bygde pa egen foormaga och
glomde honom, som kraften gif-
yer. Under var ahan att "komma
fran" har .ieyerlden, lata vi sa latt
vart slime daras af hvad verlden
tillhorer, och vakna forst da till
besinning af var .villfarelse, mar
var kraft brytes mot en- starkares
och vi nodgas erkanna att vi byg-
de "pa losan sand," d. vi forlitade
oss pa egna berakningar och anita
CAMDEN. Utan Gud ar emellertid
ALT hvad vi foretaga oss, ALT vart
g6rande och l&tande at foga ,eller
intet varde, och det ar forst med
honom, med hans help, vi .ratt
kunna fo5rvalta det pund, oss an
fortrodt blifvit.: Man far dock ej
fatta delta sd, som skulle man en-
dast behofva ropa: HERE Herre !,
for att kunna hoppas pa help fran
holden, utan maste man med for
trostansfullt tillit och med od-
mjukt hjerta wanda sig i bon till
all god gafvas gifvare, som da al
drig lemnat eller lemnar nagon
menniska utan help och stod, ON
det ar forenligt med hennes hogre
val. Bon och arbete sta darfore j
ett nodvandigt samband med
hvarandra, ty utan denna forening,
delta samband, f0rlora bagge slit
varde. ,Lika vardelost som arbe-
tet ar utanaden kraft och valsig-
nelse, man pa bonens vingar hem
tar ofvanifran, lika vardelost kan
man ock PASTA att bedjand:et ar, da
det endast tjenar LATHAM som tack
mantel, och den bedjande salunda
vandrar skrymte'iets vag. "Du
skall alta: ditt brod j dit anletes
svett," Iod eli gang skaparens
dom, och ifran denna regel kan
och far .intet undantag gifvas. II
Huru mangen arbetares hem
skulle ej Sc annorlunda ut, ON ar
betaren 81 glomde denna SAX HUI
ru valsmakande och tillrackligt
skulle han eli finna sitt torftiga,
med svett och moda forvarfvade
brod, ON han 81 glomde att med
en- tacksam bonesuck bryta det-
sanma ;%och huru mycket liusare
och gladare skulle Ell allmanhet
hans lefnadshimmel to sig, ON han
fortrostansfullt blockade upp mot
de ljusa rymder, dar man alskar
att finna den evigt karleksrike
foorbarmarans oppnade armar!
Det ar namligen ej nog for en-.
menniska, att hon tillbringar slit
lif lik det oskaliga diuret, ty hon
har hogre behof, forutan hvilkas
fyllande hennes andliga lif for
tvinar och, hon self afagsnar sig
fran i stallet for att marina sig det
foresatta m&let. Likasom krop-
pen har sina behof, sa har ock sja-
len sina. Da den FORE pa basta
satt ser sig till godo, alskar den
senare att pa bonens vingar lyfta
sig ofvan gruset och ur karlekens
urkalla hemta kraft till ny och
fortsatt kamp mot sYnd och yerld.
/ vart eget inre ha' vi ock standigt
en- tragen vaktare, som manar oss
att5ej af lifvets skiftningar och be-
kymmera lata nara oss att lattsin-
nigt Dortstota den hand, som all
It'd ar lika beredvillig att gifya
oss EFT valbehofigt stod. Fyll
din pligt, !" manar samvetets rost,
! ssmen kom ihag, att din kraft Or
Z. 5eTE
ringa. 2 Lat bonen vara den Ja-
lsobsstege, hvarpa du nalkas din
skapare, och du skall aldrig sakna
mod och kraft vi upprepa det
annu en- gang att 1mota fres estelsen,
da den pakommer. .Ja, ma " alla
arbetet och bon soka grunden
for var lefnadsly ycka, da Vi ock fol
Yisso skoIa komma till den lef-
I nadsasigten, att ingen yerldsn al
lyckligare an just den, som lart