Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-10-31
IifVet -d0den .!

LifVet -- dOden ?
Hvad ar lifvet :? fraga vi oss sa
mangen gang, da vi sta vid en- an
horigs, Ell vans kallnade stoft, fa-
fangt sokande utforSka den hem
lighetsfulla gatan. Forgafves SO
ka vi de stelnade dragon lasa los
ningen pa denna gata, forgafves
vanta vi cit svar pa var fraga at
de lappar, pa hvilka den okuaiga
dodep tryckt slit insegel. Nyss
sago vi ju den hansofne lifull
yerksamhet midt ibland oss !; nu
star oss endast det lif0sa stoftet
ater; nyss Ell ganska betydelsefull
eller atminstone alskad och varde-
rad lauk den menskliga brodra-
kedian; nu cit mime blott ! Det
ar, som vore vi endast lekbollar
en- hogre hand, och likval har vart
lif, det ma varda langre eller kor-
tare -, vi taga naturligtvis ej har
lifvet som den hela skapelsen &C.
nomgaende grandprincipen, utan
som det tidsmatt, inom hvilket
denna princip andlighetens verld
verkar-, en- vida hogre betydelse'
vi aro visserligen svaga varelser:
de dar latt duka under en- storm
fylld verld, men hos oss innebar
likval kraft nog, ON den namligen
ratt anvandes, att till och med
lyfta en- fix at den forlat, som
skiljer andlighetens verld fran
oandlighetens eller evigheten
Lifvet ar just sasom vi ock nyss
forbigaende antydde, den It'd, del
tidsmatt, som i profningarnes
verld blifvit oss beskard i och fol
utvecklingen af denna inneboende
kraft; hvadan vi ock harutinnar
kunna fnna svaret pa var fraga
Lifvet ar med andra ord var jordi'
ska verksamhetsdag, den It'd, som
blifyit oss gifven att anvanda vara
krafter ioch for fyllandet af var be.
stammelse andlighetens verld
Verka medan It'd ar! lyder der
manande rost, som standigt vii
CORA sig gallande ivart inre, snar
ar arbetsdagen andad och ur dom
mad hand falla verktygen. snar
star lifvets gaia, som vi forut fun
no sd svarlost, klar och tydlig af
ven for en- hvar af oss och lycklis
da den, som 81 helt och hallet miss
forstatt dess mening. Lycklig ds
den, som med fortrostansfull blicl
kan skada tillbaka pa slit dagser
bette, -det ma vara storre eller min
Dire, och glad lyssna till det kallan
de ropet! Han har ju redan har
tiden fatt lonen for slit arbete, t,
hvilken harligare beloning kal
val gifvas, an den vag, hvarifral
ingen Wander ater! Forst i dodel
framtrader salunda lifvet sin full
la betydelse: hvadan vi ock stan
digit maste skada doden lifvet fo
att efter nagra Aera eller farre da
gar af profningar och lidanden f
skada lifvet doden.
Hvad ar da doden AR dode]
gransen for var jordiska tillvaro
Ar doden den udd, mot hvilke
lifvet for alltid bryter sig 1NeI
So kunna, So fa vi ej tanka Hvil
ken saker grund for vart hop
med afseende pa det ovissa kom
mande skulle vi da ega; till hva,
skulle vi da i tider af svara prot
ningar, att jordisk help intet kal
utratta, satta yar fortrostan /! Me-
OGDEN ar endast ofvergangen til
det battre lif, som yantar hvarI
redlig arbetare; doden ar skis
massan mellan det, som iord tillho
och det, som eyigt skaH fortlefvs
Graf kalla Vi den synliga granse
mellan den sinnliga och ofversinnl
ga yerlden, men hvad har grafven Al
skaffa med det, som ei af jord ar
I grafvens morka comma nedmy
la Vi visserligen stoftet, men 2
frigjord vinge soker sjalen det ev
gas Iusa rymder, hyadan u &C