Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-09-26
Uppskjut ej till morgondagen!

$ Hyad ar val, menniskan, betraktad
saasom rent jordisk 6reteelsea En- r0,
som drives hit och dit af vinden, for
att mar som helst brytas af en- kom-
mande vindstot; en- fager blomma,
som kraftl6s maste b0ja slit hufyud
till marken for den omutliga hostens-
f6rsta kylande kyss. Det narvarande
ar det enda vissa, det enda, som hon
kan kalla slit; den kommande minu-
ten kan efnna henne yid grafvens
rand. Under denna standiga ovisshet
som manar henne att stadse CORA sig
redo att skiljas ihadan, Dor ock hennesss
verksamhet ga ut pa, att af den sam
ma forlagga sa mycket som mojligt,
som hon utan att det 0fverstiger
mattel af hennes krafter kan, inom
det narvarande; hon Dor med andra5
ord verka medan dagen ar och solen
annu ej b6rjat dala, medvetandet
ON att hvad framtiden, till och med
den narmaste, bar slit sk6te ar oss5
helt och hallet fordoldt. - -,
Eft uppskjutande till morgondagen
bor hon, sa vidt m6jligt ar, undvika,
ty hvad vet val, som sagdt, menni-
skan ON en- morgondag. Och hvem ar
ock saker pa, att han till morgondagen
bibehaller samma sinnesstamning,
som han det naryarande ogonblicket
. eyer och som manar honom att hand
la 50 eller sa! Will du derfore en- god,
en- adel handling, sa skrid ock vi
upprepa det annu en- gang - genast
till yerket; will du t. ex. hjelpa en-
n6dlidande medvandrare, gor det
genast: snar hjelp ar dubbel help;
will du med rad och dad komma en-
menniska att wanda ater in pa dygdens
och det rattas vag, uppskjut ej dar-
med, utan. b0rja genast dit BARN.
hertighetsverk hvem vet, hvarthan
den narmaste stunden kan fora den
lastfulle! Delta CALLER naturligtvis
afven dig sjelf, din egen menniska.
Du har fel och svagheter, ty du al
menniska; din diktan och traktan,
hela din strafvan Dor derfor ga ut
pa att varda battre, adlare och pa
samma gang mera fortr0stansfull med
afseende pa det kommande. Men till
delta strafvande det godas tjenst
beh0fver du AMANDA hvarje timma
och stund; hvarje uppskof ar en- for
lust for dit sedliga utvecklingsarbete,
en- f6rlorad stund lifvet som aldrig
kan ersattas. vi ia namligen ej tro,
att hvad vi af ett eller annat skal
uppskjuta till morgondagen kan er-
sattas; lifvet al ett Ian, for hvilket
vi en- gang skola aflagga rakenskap
inf0r alias var fader, och hvarje ej
anvand eller lila anvand stund skall
da upptrada anklagande emot oss.
Tiden, likasom hela vart lif, gar
oaflatligt framat, och hvarje forsok
att hejda dess lopp skulle vara "a
fangt; hvad vi derfore under dess
olika moment utratta eller hvad vi
utrattat till mensklig och eget
sanna basta, det ar det enda verkliga.
Hopp och mime, det kommande och
det forflutna, aro visserlingen de
trognaste f0ljeslagare vi ega, och vi
skulle mangen gang utan deras egande
duka under den kamp, som standigt
grinar emot oss; men minnet kan
lika litet som hoppet ersatta ett for.
loradt narvarande. Det ar ju .ock pa
det narvarandes grund saval mime
som hopp skola bygga sig hyddor,
desto varaktigare i samma mon vi
allvarligt soka till godo CORA oss den
It'd, som ar oss beskard.
Latom oss derfor aldrig gl0mma,
att hvad vi skola CORA Ell far uppskju-
tas till morgondagen. Det forlorar
da sin st6rsta och bista betydelse, ty
vi utratta Diet ju da pa bekostnad af
en- It'd, som bort till annat andamal
begagnas. Nej, latom oss AMANDA
hvarje stund af lifvet sa, att ingen
forebraelse ma gnaga vart inre.
ingen forsummad pligt med hotande
finger visa tillbaka pa den It'd, som.
farit! Hvarje val och nyttigt anvand
stund ar ju, sa att saga, ell. ny, frisk
blomma hoppets krans, och skall en-
gang, da vart timglas runnit ut, for
var malta blick ur minnets dunkel
trada oss till notes med oforvansk-
lig CLANS. II:
- *. :.
- ---- .sz- - e
I'D. :. Dnae,;dnn+ Hauna, fal VI.