Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-10-24
#Tystl5tenhet.

~
Att kunna tiga ar icke mindre
n&got, som man behofver lara sig,
an att kunna tala. Den menniska,
som icke foorstar att CORA baggede-
ra, hvar pa sin rata It'd, bar annu
mycket oIardt den skola, som for
ell bvar ar nodig att genomnga for
att ratt kunna fullborda loppet.
Skriften ssger: Eft ord i simon
It'd ar sasom ett guldapple i en-
silfverskal; men att tala dar man
borde tiga, och tiga dar man ber-
de tala, ar ett igenkanningstecken
pa en- dare.
Tystlatenhet kalla vi icke mar ell
menniska aldrig har nagonting att
saga, och fordenskull st5ndigt har
sin nun tillsluten. En- sadan tyst-
mad Dor vanligtvis lett land, hvars
granser heta dunhet eller okun-
nighet. Titan tystlatenhet kalla
vi den makt, som en- besinningsfull
menniska eyer ofver sin tunga,
hyarmedelst hon vet att tiga rat
tan It'd tystlatenhet kalla videt in
segel, som en- klok menniska faster
pa slit tai, for att sasom cit heligt
rum bevara allt sadant, som icke
kan eller Dor komma infor hvars
mans oron. Mar tystl&tenhetens
insegel tryckes pa en- menniskas
tai af oadla bevekelsegrunder, t.
ex. for att fortiga sanningen, for
hindra dot CODA, och sadant mer,
da ar den af oratt Stag.
Vid ALT f0rtroende menniskor
emellan ar tystlatenheten nagot
vasendtligt. Den hvars ALA tan
kar ligga pa spetsen af hans tunga,
blir icke gerna nagon menniskas
fortrogne. Huru skulle man kun:
ma nedlagga cit bellymmer, en- nod,
en- syndaborda, cit hemligt oval i
dens skote, som icke forstar att IT,
ga? Huru skulle man taga den
till RAIDS i en- vigtig och grannlaga
SAX, som for den forste, han moter,
utbasunar hvad honom blifvit an
fortrodt? Det horde fordom till
on af hufvudreglerna vid en- god
uppfostran att lara barnet och
ynglingen att kunna tiga. Och
delta icke blott darfore, att man
ansag tystlatenhetens konst for en-
hogeligen vigtig konst, hvarforu-
tan inga mera maktpaliggande
varf kunde nagon anfortros, utan
ock darfore, att sqvallersiuka och
pratlystnad ansagos for ett svart
lyte. Att vid var tids uppfostran
sd foga vigt lagges pa konsten att
styra sin tunga, bevisar mycken
slapphet. Skriften sager: En-
yngling skall halla sig sasom den
daricke mycket vet och hellre IT,
ga Det ar ju ocRsa fullkomligti !
sin ordning. Visserligen tyckes
det som ON manga unga personer
wore So fulla af vishet, att deras
ofverAodicke fnge rum inom deras
eget brost, utan vandades foratt I'd
gifva sig luft och forvana verlden
med sin storhet. Men lat dessa
q unga menniskor blifva ett an
nut tjugotal .af ar aldre och kom-
ma till mera. erfarenhet, mognad
och insigt, So lara de nog bedoma
sin ungdomsvishets ofyerfod pa
ett helt annat satt.
Vore tungan ett lattstyrdt ting,
hvars vag alltid wore i ssanningens
fotspar, cd skulle faran at tystla-
tenhetens mindre noggranna ] akt
tagande icke yara So s'1t stof. Men
llu al tnngan en- If de NEST syar-
styrda lemmar ! hela lekamen, en-
lem, som kommer otroligt mycket
ondt astad. Apostelen Jakoba iik-
mar den vid en- cid, som kan antanr-.
da och fodrstora en- stor skog. Han
liknar den vid ett roder pa ett
skepp, af, hvars kraft hela skeppet
kan styras st ett sadant hall, att
det lider skepp psbrott och forgas
yagorna. Han saiig ger, att den q q