Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-11-21
Skapelsens omatlighet.

mai som va Oct SGOfSCa. Om vi
fasta var blick emot stjernhvalf-
vet, dar tusende simon tusende
ljus strala emot oss, och besinna
att hvardera af, dessa jus ar en-
ofantligt stor verld, huru framstar
icke da han, som skapat ALA dessa,
verldar, sasom omatlig sina krof-
ter. Jorden ar visserligen ganska
stor, sa stor att de allraAesta mem
niskor2icke ems kunna CORA sig EFT.
begrepp darom; men denna ar
dock all sin ofantliga storhet
blott sasom cit sandkorn emot cit
skyhogt tempel, mar man jemfor
den med den ofriga skapelsen.
ALA de tusendetals stjernor, som
vi skada sasom sma ljus pa himla-
hvalfvet, aro stora ve,ldskroppar.
Det Invita- balte, som benemnes vim
vintergatan, ar icke nagot annat an
en otalig massa af langt aAagsna
stjernor, hvilkas ljus for vara O.
gon visar sig So sammangyttradt,
att vi mellan hvardera af de mil
lioner himlakroppar, det innehal-
ler, tycka oss knappast kunna sat
ia spetsen af on nal. ALA dessa
stjernor aro solar sasom var sol,
till on del oandligt storre och
praktigare, an hon, och ALA hvar
for sig, likasom var sol, omkret-
sade af planeter, manar och ko-
meter, af hvilka de forstnamda
troligtvis aro bebodde af letvande
varelser. Och mar man sk&dat So
langt, som ogat kan SO, och griper
till de konstigt sammansatta fjarr-
glasen, genom hvilka de STERN
kunnige betrakta himlahvalfvet,
s& framst&r &ter forut osedda, o.
bekanta solar, stjernor och plane
ter. Och aldramest aAagset sy-
nes, sasom nya vintergator, fackar
af cit sammangyttradt jus, hvilka,
betraktade genom annu starkare
fjarrglas, upplosa sig till millioner
stjernor. En- lard astronom i va
ra dagar har raknat mer an tre
tusende sadana vintergator (nebu-
losor), och huru manga torde icke
ligga annu langre bort, dit vara
farrglas annu icke hunnit tranga.
sa langt vara blickar ma, rora sig
manar kring planeter, och dessa
med sina manar omkring sin sol.
Och ALA dessa millioner stjernor,
som utgora vintergatan, aro sada-
ma solar. Men afven dessa orak-
neliea solar rora sig omkring ma
gonting, som vi annu>icke kunnat
upptacka, men som troligtvis ar en-
central-sol. Ljuset ifran ALA stjer-
nor och solar ror sig med on 50
ofantlig hastighet, att det loper
41,000 mil i hvarje sekund. Fix
stjernorna aro ifran- var jord sa
omatligt langt borta, att deras
lus, oaktadt ljuset liar med en- So
forvanande hastighet, behofver
MO, anda till tolf ar for att hinna.
till oss ifr&n de allranarmaste fix
stjernorna. Man har urskiljt stjer-
nor, som aro annu tusende ganger
langre ifran oss, hvilkas ljus saledes
forst efter niotusende ar kunnat him
ma till oss. Och annu manga tu-.
sende ganger mera aAagsna maste.
stjernorna de blott genom de
skarpaste fjarrglas synliga winter
gatorna vara. Huru omatligt stor
ar alltsa verlden! Och likval kun.
ma vi icke Sc mer an on liten del
af densamma. Ingen har skadat,
ingen kan skada dess grams, dess
slut. Men hvad maste icke skapa-
rem af ALT delta vara stor, vara
stark, vara omatlig! "
Mar man, vi villa icke saga for
djupar sig uti sadana betraktelser,
utan blott later sina tankar snud-
de- yid de yttersta granserna taf
den omatliga ,verld, ,som Gud ska
pelsen frambringat, ,-d& kan man
nastan svindla och bafya for for den
storhet, den: allmakt, den kraft, det
valde: som fnnas hos Gud. Och
ikval ar det sa ytterst litet Vi fat
tiga menniskor kunna Sc och be-
gripa af den allsmak ktiges storhet.
Gud ar oandeliga manga ganger
storre och hogre och maktigare,
an vi nagonsin har j tiden kunna
tanka ellers forsta, begripa eller
ana.
Guds allmakt, kadliggord i
.skapelsen, framstar dock icke blott
vid betraktandet af himlahvalfvet.
Hvarhelst Vi wanda yara ogon,
;uppat eller nedat, mot landet eller
ho Fna+ =, IL L.:dnn n1Ior 1i;nYof