Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-03-07
Mime e-hopp.

lifvet stalla sig minnet och hOppet vld
hennes sida, det fora visande tillba-
ka pa fydda dagar, det senare ater
vandande hennes blick pa det kom-
.mande. Minnet visar sig likval Ell all.
It'd samma gestalt, utan vexlar farg
ALT efter som de tailor, hvilka det har
att upprulla, skifta i ljus eller morker.
Hoppet ater ar evigt det samma: leen-
de- och rosenfargadt som en- vacker
varmorgon. Minnet upptrader gan
ska ofta som en- bestraffande engel
men hoppet alltid som en- tr0stens.
Da delta skarpast mahanda framtra-
der, ar vid grasen af ett arsskifte. Man
kanner da att det fydda aldrig Wander
ater, pa samma gang man med afseen.
de pa sig sjelf maste erkanna, att man
ater lemnat cit ar af de ia, som for
iordisk tillvaro aro en- hvar af oss for
unnade. bakom sig; och Ell underligt
darf0re, att allvaret och eftertanken i
ett dylikt 6gonblick villa taga ut sin
sin ratt. Likt bilderna en- camera
trada handelserna ur det gangna oss
till notes, den ena efter den andra,
stundom fyllande vart inre med glad
je, men tyvarr frampressande man.
gen angrens tar vart 6ga. Man tyc-
ker att man skulle villa gifva ar at
slit lif, ON man endast kunde ia des-
sa m6rka, vanprydande fackar bort
fran den eljest ljusa Italian, men notes
af det tr0stl6sa medvetandet. att det
skedda Ell kan g6ras ogjordt. Men ur
delta medvetande kan likval. ON det
fnnes allvar i william och kraft beslu-
tet, en- f0radad menniska framga, ty
ON det ock varder en- of0randerlig
sanning, att det en- gang skedda Ell kan
g6ras ON igen, sa kan dock vissheten
darom mana oss att for kommande da-
gar s0ka sa vandra var vag framat, att
en- biloxi tillbaka Ell blir for oss
lika angerbringande. Minnet var
der salunda en- sporre till batt-
ring, men skulle mahanda mer an
en- gang fora oss till fortviAan, ON Ell
hoppet stode som en- broder vid var 81
da, hviskande sitt sk6na sprak ON ett
battre kommande vart Ora. Hoppet
ar och blir darf6re alltid den baste
van, vi ega, och den siste, som ofyer-
gifver oss, da ALA andra 6fvergifva
oss, standigt fardig, att gifva oss ett
godt ord till frost lidandet och styr.
ka pr0fningen. Da minnet at det
fydda tranger sig anklagande pa oss
och f0rbittrar var tillvaro. klingar ett
8uppmuntrande will du endast batt-
ring och strafvar enlighet med den
ma din 6nskan, skola ock dina f0rhopp.
ningar uppfyllas med afseende pa Diet
kommande
Lycklig emellertid den, som Ell be-
h6fver frukta att kasta en- bllck till
baka pa Diet ar, som farit, eller med
andra ord den, som strafvat att sa an
wanda det fydda aret, att samvetet
stadse funnit sig tillfredstaldt och
salunda ingen angrens smarta grum.
lar minnet af det fydda! Huru an
framtiden ma komma att gestalta sig,
skall dock minnet af denna It'd stadse
std vid hans sida lifvets strid, ma.
nande honom till fortsatt kamp och
till tillitsfull forhoppning ON slutlig
seger. Men skulle och den fydda tiden
trada oss anklagande till NOTES vid
en- aterblick pa densamma, ma vi dar'
for ej f6rtvifla, utan under fiitig bon
ON kraft att sa kunna verka under
det kommande, att dygdens ljusa.
blommor- stadse pryda var vag-ofor-
tr6ttadt lata hoppets Tampa brinna.
Hafva sjukdom och elande, bekymmer
och nod gjort var fydda modas dag
m0rk och Oyster, ma vi darfor Ell miss
tr6sta, utan hoppas pa ett kommande
battre; ty Stamina hand. som utdelar
+ de harda Stag, kan ock hela de upp-
komna saren. ON vi eli lata misstr6-
stans falska profeter nedsla vart mod
och forminska vart talamod. Men
f5rst och framst, ma vi aldrig under
kommande dagar, de ma varda flere
eller farre, glada eller: sorgsna, glom-
ma, att sa den CODA som onda dagen
{ Wanda var blick till Honom, som hulpit
Yara fader i$deras bedrofvelses dag
och utan hyilkens kraftiga bistand all
var egen strafvan ar forga fves. Ma
II pa bonens yingar stadse hoia oss
till Honom och ej sjelfViskt tr6sta pa
egen kraft och egen help! Da skola
inga morka fackar Vanpryda den tafia
ur Yart liiff, minnet on gang, da Vi sta
vid slutet af var Vandrlng, kommer