Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-04-25
ArbetSamhets

Att arbetet adlar menniskan, hon
ma befnna sig hvilken stallning j.
lifvet som helst, ar en- sanning, som an.
nu ingen kunnat vederlagga. Arbe-
tet ar ock-vi vaga pasta det-en nod.
vandighet for hvarje menniska, som
lart sig inse sin bestammelse och till
folje daraf afven soker fylla den sam.
ma; ty afven den, hvars ekonomiska
f6rha1landen ej betinga arbetet som
en- ovilkorlig n6dvandighet, har behof
daraf, for att eli helt och hallet ned
sjunka den liknojdhetens dvala, som
allt mer och mer narmar menniskan
till djuren och f6rsl0ar de egenska'
per, hvilka CORA henne till menniska
och stalla henne narmast skaparen.
Arbeta (! ar salunda tidens l0sen och
CALLER delta So individen som nationen,
sa den rike som den fattige. Arbetet
utg0r, sd att saga den grundprincip,
som genomgar ALT och uppenbarar sig
6fyerallt som den enda och sanna
grundvalen for hvarje utveckling till
cit battre, ia for ernaendet af hYarje
verklig jordisk lycka. I arbetet en-
SAINT ligger salunda fr6et till ett helt
folks lika val som till hvarje enskild
menniskas sedliga och materiella for
kofran. Harifran gifves intet undan.
tag, ty likasom arbetet befordrar he'll
sa och valstand sa yerka ock lattJa
och liknojdhet ovilkorligen motsat'
sen; ia, ON nagongang kan sagas att
synden straffar sig sjelf, sa al det
delta fall. Och hvarf6re Ell arbeta!
Det ar ju den enda vag, pa hvilken vi.
med anvandande tillika af vara sjals.
form0genheter, kunna M vara for
hoppningars NAL har tiden och pa
samma gang bereda oss for lvad som
komma skall. Lifyets gafva vardt
oss ej gifven pa det att vi at sysslo'
loshet och intetgorande skulle egna
dess latt fortuna timmar, utan lag
det val en- allvis f0rsyns radslut, att
vi skulle till gagnande arbete anvanda
all den kraft och formaga, som blifvit
oss gifven. Hvart vi an wanda vara
blickar inaturens vidstrackta rike, kun
ma vi Ell undga att fnna otaliga bevls
for sanningen af delta pastaende. ALT
lefvande, ifran det minsta till det
st6rsta. visar ju att de kama och er-
kama denna sanning. Betrakta exem-
pelvis myran. Ar Ell hela hennes lef-
mad cit fortsatt arbete, en- stratvan
att fylla sin bestammelse F.! Hon tyc'
kes ha egnat slit lif 1T ett rastldst ar
bette. Eller betrakta hvilken AMMAN
lefvande varelse som helst, och man
skall hos ALA finna samma ifriga
yerksamhet, samma outtrottliga dix
tan och traktan att verka slit verk.
T var kortsyhthet lie vi mahanda at
denna deras, som vi kanske tycka,
vardelosa arbetsamhet, da vi tvart-
ON borde af deras stafvan att fylla
andamalet med sin tillyaro, taga
exempel, So att vi ej beh0fva erkanna
att vi sta lagre an masken. som kralar
yid var fot, eller fogeln, som slar
sina drillar blanad sky, da det CALLER
att ur lifvets allvar leta fran bygnads-
materialet till var egen jordiska lyc'
kas tempel.
Fyllom derf6re var bestammelse
tiden! Ma vi alltid arligt arbete och
redbar strafvan Sc den rata medbor-
gardygden, stadse hedra arbetet for
dess egen skull och aldrig lata oss at
enfa]diga fordomar narras att glom'
ma, att det arliga arbetet, huru, men,
skligt att Sc, obetyligt det an ma va
ra, alltid har slit stora varde intor
Den, som rattvist domer !! Men ma vi
eli heller gl0mma, att arbetet forst da
far detta slit stora varde. da den be-
h6fiiga kraften for var verksamhet
ytterst s0kes hos och i Honom, som
ar all krafts och godhets kalla. Hvad
vi af oss sjelfve f6rma utratta, har sa
litet att betyda, ON vi trotsa pa egen
kraft och gl6mma den ende hjelparen.
Da han ropar slit: "alt harintill skall
du komma, men icke vidare," forla'
mas afven den NEST sjelff6rtro rostandes
kraft och han maste sin svaghet er-
kama: "Herre, utan dig formar jag