Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1878-08-01

Ack. mar So mycket skont hvarje ader
Afskapelsen och lifvet sig f6rrader,
Hur sk5n da maste sjelfva kallan vara,
Den evigt klaral .l=.. -.
T dessa h6gstamda ord klader
psalmisten de kanslor, som somma.
rens fagring hos honom frammanar,
och dessa ord .ha mer an en- gang i
hanf0relsens stund aterupprepats af
efterlefvande slagten. De tolka en-
kelt men klart och tydligt en- adel
menniskosjals strafvan att h6ja sig Of
van gruset och att ytterst s6ka orsa.
ken till all den harlighet, som j ALT
och 6fver ALT uppenbarar sig, hos no.
nom, som med slit allsmaktiga: var
de-! tidernas borjan stallde ALT och
ALA pa sin rata plats och gaf det sto.
ra som det lila, So den f6rnuftiga
menniskan som den ofullkomligt ut
bildade masken sin bestammelse har i
tiden. Och hvar skulle vi s0ka upp-
hofvet dartill, ON ej hos Den, som ic-
ke allenast ar alltings skapare, utan
afyen med sin allmakts starka arm
uppehaller slit verk! vi behofva ej
heller f0rlora oss ovisshetens omat-
liga rymder, for att finna honom, ska.
paren och uppehallaren; ty han ar ju
mar oss ALA dagar. Hwart han vi an
blicka, notes alltid 0gat af de NEST
talande bevis pa Guds allestades mar.
varo; vi srara honom blommans
spada blad, som omarkligt men en-
lighet med vissa af honom en- gang
bestamda lagar utvecklar sig och ia.
ger form, lika val som solens hela
naturen lifgifvande stralar, i den
kraft som satter den vid var
fot kralande. for blotta 0gat KNAPP
past skonjbara masken rorelse,
lika val som mensklighetens utveck-
lingshistoria. Da naturen star kladd
sin hogtidsdragt, framtrader denna
allestadesnarvaro mahanda mera of0r-
tydt an nagonsin; ty oaktadt en- tan.
kande varelse hvarje 0gonblick har
tusenfaldig anledning att erinra sig
alltings upphof, sa torde man dock
djerfvas pasta, att Gud naturen ira
der oss tillm0tes, att vi sa ma saga,
NEST omedelbart, NEST anslaende vart
hiertas strangar. Det ar lika som
hviskade hans ande till oss en- erinran
ON att den fagring, hvari naturen
kladt sig, ar ett intet emot den ofOr.
vanskliga fagring, som evigt raider
bortom andlighetens granser; och att
vi darf0r bora sa verka har i tiden,
att vi ock en- gang, da var lefnads kor.
ia saga andas, varda delaktige af den
sommarfagring, som evigt ar lika ny,
lika fangslande.
Den nuvarande arstiden ar oss ock
darf0re SO kar framf6r ALA de andra'
Naturen ter sig visserligen alltid
storartad och tilltalande for den, som
Ell likgiltigt vandrar sin vag fran,
men So till hjertat talande, som mid
sommartiden, framtrader den aldrig'
Den anslar kanslans lattast vibreran.
de strangar, fagnar 0gat med den NEST
skiftande fargprakt och tjusar orat
med de ljufvaste toner, med ett ord
naturen sin fulla fagring talar med
tusenfaldig tunga till oss ON den evi
ges aldrig svikande karlek och ON er
godhet, som of6rtrottadt stadse stal
yid var sida, gifvande sig uttryck
ALT, sa det stora som lila. Man
skulle ock darf6re kunna likna natu.
rem, sadan den nu upptrader, vid en-
uppslagen box, hvars ALA blad sta
fulltecknade med beyis pa Guds kar.
leksfulla godhet mot sina skapade va
relser. Latom oss ock tlitigt studera
den boken! Latom oss 0ppna hjerta
och SHINE for
Gud / 7,dtqtren.