Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1877-12-20

nen omarkbart stal sig 6fver mig, dar
jag satt och Mot af de herrliga fanta'
sibilder som den praktfulla omgifnin.
| gen framkallade. .'' - &,
Jag somnade, och ! dr6mmen tyckte
jag att jag var pa en- yidstrackt slatt,
| q zhvilken ! midten reste sig cit h0gt
berg, h6gre an jag forut skadat. En-
mangd menniskor, .hufvudsakligen
ungdom, strafvade med stor flyer upp.
for dess branta sidor. Jag niarkte. att
de som nyligen b0rjat vandringen re-
dan trodde sig vara :vid slutet; men
under fortsattningen af sin vandring
motto de standgt nya klippor, och top.
pen pa den hogsta utgyjorde endast fot
for en- annu hogre, tills den sista af
fdem? tycktes f6rlorasig molnen. Som
I jag stod dar och blockade pa den lifi-
ga tafa som visade sig for nina 0gon,
kom en- vanlig larare till min sida och
sade: "Berget framfor dig ar kunska.
pens berg. PA toppen af det star san
ningens tenpel, hvars spira stracker
sig 0fEer skyarne och ett for af illus
betac cker det. Lagg noga marke till
framgahgen af hennes tillbedjare; var
tyst och uppmarksam.''. - -:
Efter att hafva betraktat de olika
f0remalen omkring mig, vande jag
mitt 6ga mot nassau som strafvade
uppfor berget. Jagmarkte bland dem
en- yngling med ett lihlgt utseende, EFT
genomtrangande oga och nagonting ell
digit och oregelbundet ALA sina r0rel-
ser. Hans namn var Genius. Han
fog som en- 0rn upp at berget och lem.
! de sina f0ljeslagare langt efter sig; des
sa betraktade honom med afundsamma
blickar; hans framgang var ojemn och
afbruten If tusende nycker. Da n0jet
qvittrade dalen fol jde han hennes fot.
spar, da stoltheten lockade honom till
de h0ga branterna gick han djerft ut pa
den yacklande afgrundsranden. Han
tyckte mycket ON att ga pa syara och
obanade vagar; men han gjorde ofta
sa manga afvikningar fran rata va
| gen att hans kamrater gingo f6rbi ho-
nom. Jag markte att han isynnerhet
var sanggudinnornas alskling. Men
Sanningen sag ofta vredgad pa honom
och vande bort slit ansigte.
Under det Genius pa delta satt sin
regell0sa Hykt' bortsl0sade sin kraft.
sag jag enperson kallad 7ragem. Sakta
men jennt, med 6gonen riktade pa ber-
gets topp, gick han framat. Taligt bort
tog han llvarje hinder j sin vag. Tillslut
| sag jag honom langt framom sina me-
ralifiiAa a kamrater, hvilka b0rian ha-
de skrattat at hans tr6ga och m6do.
samma gang.
sanning, endast "a bestego berget
med en- jemn och oafbruten stadjghet;
:ty utom wagons syarigheter lockade
mangfaldiga begar, passioner och no
jen dem pa afvagar. och gafvo de on
gang efter for deras entragenhet, sa
blefvo de mer och mer svaga och of0r.
m0gna att motsta frestelsen, och ehu-
I'll manga af dem atervantle till rata
vagen, blefvo dock svarigheterna va
gen mera kannbara. klipporna mera
branta och svara att 0fverstiga, fruk-
terna dalen, som f0rut varit valsma.
kande och helsosamma, blefvo sura
och deras syn blef svag och deras fot-
ter stapplade vid hvarje litet hinder.
Jag sag med ofverraskning att mu-
serna, hvilkas forrattning det var att
lifva och uppmuntra dem som strafva.
de uppat, ofta sjongo sina visor glad
jens lunder och f6ljde dem som passio-
nerna lockat pa afvagar. De lemnade
dem dock ON de- gingo sa langt att de
forlorade berget ur sigte.
Bland de manga f6rforare som for
sokte att locka sanningens tillbedjare
fran kunskapens vag, fanns en- 81 litet
farlig utseende och 50 mild och lik.
mold sina f0rs0k, att jag troligen ej
observefat henne ON Jag ej sett hvil-
ken mangd honsa sasmaningom och dem
obemarkt smidit bojor.
Maklighet (sa benamndes hon), langt
ifran att skrida till 0ppna fendtlighe-
ter, lat hvar och en- f6lja sina egna bO-
jelser och nojde sig med att hindra de-
ras framsteg, och hvad hon ej kunde
tvinga dem att lemna, 6fvertalade hon
dem att f0rsumma. Hennes olyckliga
fangar vande annu slit 6ga mot temp.
let och hoppades att ma det, men grun-
den hvarpa de stodo gled under deras
f0tter, sa att de voro vid foten af ber-
get imam de viss te att de hade andrat
plats.
AT ALA olyckliga desert0rer fran
kunskapens vag syntes ingen mindre
maktig att atervanda an de som foil.
de Maklighetens spar. Begarens och
passionernas slafvar begagnade sig Of
ia af tillfalle da deras vaktare sofvo
och f1ydde ur deras trollkrets, men
maklighetens demon lemnade sina
fangar intet tillfalle till fykt och de
forsokte eli heller att CORA motstand
forr an motstand var fafangt.
Efter att ha betraktat delta vande
jag nina 6gon mot klippans topp, dar
luften standigt var rem och starkande,
gangarne beskuggade af lagrar och
evigt gronskande trad och hvarifran
glansen fran sanningens ansigte spred
en- gloria 'kring hennes tillbedjare.
Lyckliga, SADIE Jag, alo de som tilla-
tas att uppstiga pa berget! Under
| dot lao mod NOR Sr,s vanlio nassinn