Minnesota stats tidning. (Minneapolis, Minn.) 1877-1882, 1877-12-20
VinternatteIlo
Ur svenska tailor af Richard Gustafson.


tyst och stilla, som hade ALT lif f1ytt
fran naturen. Snon ligger i stora
massor, h6gt upp pa tradstammarne,
och holjer grenarnes nakenhet / sin
Invita- svepnad. En- svag men kali
nordan smyger fran hvarje skogens
oppning, och kommen ut pa heden,
liar han snabbare fran, liksom s0kte
han dar cit rof att famna och for
vandla till is med sin d0dande ande-
dragt. Fran den m6rka rymden falla
da och da nagra sn6fiingor ljudlost ned
pa drifvorna och forsvinna utan spar.
Den djupa tystnaden brytes aEdtli-
gen af ett sakta st0nande ljud. En-
ensam vandrare s0ker bana sin vag
genom den djupa sn0n. Han har i
m0rkret forirrat sig fran vagen och
soker nu komma ratt igen. Det ar
en- gammal man med Invita-, glesa loc-
kar och skrumpen hy. Blicken ar
matt af alder, men synes nu oroligt
anstranga sig for att s6ka cit f0remal,'
som kan leda honom pa sparet. Ibland
stannar den gamle vid nagon kullfal-
len gran, liksom for att paminna sig,
ON han sett det brutna tradet forr.
Han stirrar upp till de hoga furorna
for att, ON m0jGgt, kunna genom-
tranga m0rkret och SO, hvartat de fle-
sta grenarne stracka sig, ty de visa
mot s5der och kunna leda honom till
malet. Men hans blick f0rmar ingen-
ting mot den svarta sl6ja, som h0ljer
ALT. Han stannar flamtande och vri-
der sina stelnande handler. En- rys-
ming skakar hela hans varelse, och
han kanner liksom en- isande kyss pa
sin panna. Det ar nordan som funnit
hvad han s0kte, och som nu slingrar
slna armar kring den gamle vandra-
rem.
aAnnu en- gang griper dock gubben
med f0rtvihans kraft kring vandrings.
stafven och bOrjar den irrande farden
pa nytt.
20, HERE, till dina gardar stallde jag
nina steg. Visst langtar jag hadan,
men lat mig dock icke do har m0rk-
ret, utan en- strale af illus! Hela nat.
ten har jag vandrat, blott for att pa
julmorgonen hinna dit ljusa tempel.
Ofverglf mig da icke pa sistone !
En- klockton, underbart svag, men
dock tydlig och klar, dallrar fran ge-
nom luften och mar den bedjande gam
le. Delta ljud ger honom nytt lif, och
han tycker, att hans steg bevingas.
Klockan hores ALT narmare, och CUB
ben tror att han springer framat, ehu.
I'll han verkligheten blott med m0da
slapar ssig fran. Da ser han pa en-
gang ett skimrande Illus fjerran.
Skogen ar slut, och bortom faltet star
templet med de manga tanda julelju-
sen. Da ler den gamle som ett barn,
och en- gladjetar tranger sig fran ur
hans oga. Maktlos sjunker han ned pa
drifvan, med blicken oafvandt fast pa
den stralande kyrkan. Han har fun
nit det illus, han sokte under den lam
ga vinternatten. Han kanner icke
langre den kalla nordan, som isar
hans lemmar, ty hjertat ar det varmt
och ljust. Han tycker sig pa en- gang
forfyttad fran slit lager pa drifvan
till kyrkans kor, dar den milde Kri'
stus star ofvan altaret med utstrackta
handler och sager: ''Kommen till
mig, allie, som aren betungade, och
jag sl1all vederqvicka eder'
Den gamle ler och faster sin slock-
nande blick pa himlen 6ster, dar de
ljusa molnen nu f6rkunna, att winter
natten ar slut och att solen kommer
ater, den sol som en- gang skall small
ia drifvan och kalla de jorden slum-
ramde till uppstandelse och lif.