Pokrok. [volume] (Chicago, Ill.) 1867-1878, 1876-11-11

| J0SGe DllzkoSt OsLaLnl Sp0leCnOStl.
Jest zajiste neodolatelne tom kouzlo,
letet iako ptak voln6 prostorem; jakasi
divoka, poloslena radost zfnocnuje Sc pfi
tom srdce lidskeho, Ondfej pocifoval
tuto radost dvoinasobne - cd cel6ho sv6-
ia odloucen, sam a sam burnem chvatu,
jako ma perutich vichru letel s nj mezi
iasn}m nebem skv6le ozafenou jiskfici
SO zemi. Ohledl se ma nj, kterouz milo
val celou silou vrouci, mladistv6 duse:
velke, touhyplne oko jeff plalo ldskou k
nemu roziafena tvaf jeff ievila tutez
ournou, divokou radostl Zraky ieiich Sc
etkaly skutecnost Jim mizela oti.
Bylo Jim, jakoby ruka n6jakeho bozstvi
pfikrov beder jejich byla shala, jakoby
nahle k novemu zivotu, ijeden pro druhe-
no znovu Sc byli zrodili, cello BRINE nepfi
znivych okolnostf zmizelo jake nocni
nrakota pied vitezicim sluncem, byli ia
ko 7ytrzeni do vtru blaha stestf.
Kon6 .iejich byli Sc tim casem v letnem
spechu tax daleko cd ostatnich vzdalili,
ze liz ami cinkani zvonk6 k MIN nezazni-
valo; ien krakorani krouziciho ptactva,
en skuhrani hvizdani jednotlivJch pfi.
boi1 v9tru rusilo mrtve kolem ticho, a
smutn6 vznesena tato hudba doiimala
tajuplne jeiich, jako mad propasti chmur-
ne minulosti sv6tl6 vysi nenrtiteho bla
ha sc vznasojici duse. Oba meli iedinou
toliko myslenku: krouziti takto spolu bez
rozlouceni vesmirem po celou v6cnost, a
ieden cetl druhemu vrouci toto pfani v
zanicenem zraku. On Qua zvedli Sc
nahle Sc svych eedadel; Katefina zavfe-
la ma polo nebi obracene oGi, hlava
kleela il do tylu, kappa sc il smekla vitr
bicOval mramorove jeji cello vlaiicim Via
sem, kteryz slunci jake chvost zlatych
paprskd Sc leskl, rtove jeji cosi septali.
Ondfe pustil kondm uzdy vztahl ra-
dostne, beze slov opoien po nj rucc.
Kone ucitivse voluost leteli nyni he iz
sipem, ale bleskem, silen6, sanky klati.
ly SO v uchvatnem kvapu jako clun ma
rozkacen6m mofi q narazily poiednou sill
ne vetrem zlomeny pen such6 jedle.
Mala, nepatrna ia nehoda vyburcovala ie
polosna. z ust Katefiny vydral Sc pre-
kvapeny vykfik, klesla Ease nazpet ma
sve sedadlo. Ondrej zbIedl, uzfev V ia
KEN nebezpeci Sc jeho vinou byla octla,
nebof pdda pocala byti nebezpecn6 ne
rUvnUu u DvIv".y -s.s --iJ - 81 a~' -
hustsimi Marne snazil Sc dCsici oprati,
kon6 plasili Sc vzdy divoceji divoceji a
tfestili zbesile pom6rn6 sraznym svahem,
ienz n6jak6 dosti velke, cd ledu "a po
slednich teplych dnI zcela osvobozene
vod6 Sc klonil, kteraz novem mrazu
jeste nebyla zamrzla. Mihli Sc kolem ia
kesi scernale ohrady, pres kterouz vysoke,
temne zadumcive sosny pfiserni vetve
vztahovaly, kfiv6 jake ramona oblud.
Katefina. snad strachujic Sc, ze o mohut-
ne ty haluz, hlavu 81 roztfisti, aneb zde-
aena obrazem tfpytici SO jezerni hladiny,
odhodila nahle kozich nez Ondfei po-
chopil, co uciniti hodla, vyskocila prudce
ze san6k. Konec jedne haluzi, kterymz
vyhnouti Sc cht5la, zasahl il pfedce, a
Kateiina padla beze smyslu do snehu. V
tomtez okamzeni vyskocil take Ondfej a
poklekl vedle nj.
Katerina lezela jako mrtva, tvaf ieji
byla zsinala mad skrani mela malou ra.
nu, kterez zvolna krev rudymi perlami
SO tinula. Tlukot zontaleho jeho srdce Sc
zastavil ma okamzik obestfela eerna noe
zrak jeho jako hasnouci. Ale snih q
chladny vitr ho rychle Ease vzkrisily.
Patral kolem po n6jake pomoci, ale nikdc
nebylo AMI stopy ziveho tvora, nikde ami
hlasku; jen vitr zastenal nekdy smutne v
starych stromech, potfasal jeiich temeny
a letsl pax plani dale do nekonecna.
Ondfej chopil SO ob6ma rukama zpuch
-feleho plotu, ktery sile jeho neodolal;
myslil ze "a MIN najde snad lidske neja.
he obydI - vsak byl to spustosely, zapo
menuty selsky hfbitov. Vysoke, hrubt
vytesane kfize lezely vichrem skacent
pres zapadle rovy, aneb staly, zachytivse
Sc haluze nizsich stromd, nemem o.
tekavani viehrd novych. Neveda hlubo
kym zalcm co cini, vtahl Ondfej Katefi-
nu ns hfbitov, vrhl SO pod stary jeder
stron zakryl tvaf svou do fas jeih'
roncha Nahla nrolatla m vElanka iaka