Pokrok. [volume] (Chicago, Ill.) 1867-1878, 1876-01-22
I koer v6nce, uvite tancujicich par

kd.
Omamen a opqjen tim nezryklym obra
zom odese stranou opfcl rozohncn6 cello
O mramorovy sloup. Tu dtknul Sc kdos
zlohka joho ramone. Enriko Sc obrati':
vidi, iak ntiaka ptesiGna daIna naH ky
va. Scnorita zakryvala svou tvat; cerny
atlas halil ram6 sill, take oci nebylo zfi-
ii, neb hedbayna mantyla, dele sc cd
svrchn celia, spadala fasnG M k hadrdm;
toliko nozka malinka vyhlGdala libezn6 2
pod smcteCniho tlouheho roucha,
Enriko yidGl joncm tarovnou postayn
JEFF, kypici, ladnou " pasn tax utlou, ze
by il snad dGtsk6 diane byly mohly o.
bcmknouti. Jen hlas ieii slysel, znejici
iako stflbro nGznG lahodnG, jako kyileni
ptaGat mali, iako zvuk peril, padailclch
do zlatGho poharu, nebo jak and6lsky
zpGv, slysanli daeka We chvili nadseni.
Znovu polozila krasavice dian, lehouGkou
iak peri, lichotive ma jeho rameno opaku-
iic: don Enriko, proc isl tax smutny!
Radost, ktera tG oGekaya, jiz vice Sc ne
yrati. Pojf"
Nesm6ly utenec sklopiI oGi, ale citil,
iak srdce ntln busi krev iako vrouci
lava sopeGna p6nic sc skrant tepe k
mozku sc mu vail.
Senorta prosi no tise bolero. y Oar
mo odpovida don Enriko, ze nezna spdso
bu radovanck svGtskych. Okolni yzduch
rozehf3ty tlukotem toIika srdci, tolika o
hnivymi pohledy oci, tolika plamenymi,
vroucimi slovy, hudba vabn6 libeznG
hrajici a prosebny, milostny hlas nezna-
me, pferusovany castymi vzdechy = vSe
to ma konetn9 odnima silly k odml1vt.
Vmisil Sc tedy me1i tancujici KY di9!
pohybuje sc tax dokonale ladn6 tanc
ze sam sob6 Sc divi nesm elem srdc
nadGji okfiva.
Znateliz rozkosny tanec spanelsky =!
Use tn vidis, slysis citis - ptisahy a
povzdcchy, doehani odmluvy, tn Shy
zoufllstvi radosti, tich6 prosby krutG
vyhrizky i sldecn6 smifeni ma konci. Pfl
tom tvofi stale chfesttni kastanelt k ziyG
te scene skotny prdvod.
Tanecnice Gcrnem dominu obratila
vsechny zraky ma sebc. Vznasela Sc, po-
letala, otaGcla sc hbitou lehkosti vlastov
ky, provljela Sc mrstnosi kluzsk6ho hada
pfec ladnG jako rdze, kdyz j jarni v6-
tfik koleba. Ale podivno; pti kazd6m
pohybu jejim slysan chfe8t pronikavy, ja-
ko cd vrazeiicich ma sebe kosti.
Skon6en tanec, rozkosny anduluzskJ
bolero. Don Enriko povznasi hlavu, do
dava ST srdcc diy6fe sama sebe cerpa
move silly.
Tax Sc senoritou prochaze Sc ozafeny-
mi komnatami, az pfisel k sirokym dve-
rim, vedpucim do zahrad.
Naproti sumicimu vodometu, jenz '
portyroyou skebli kfistaov6 Shy cedil
stranou stala kamenna lavka. Ma t6 IL
sedli spolu. Don Enriko stap6l nezna
mou plamenny, zadostivy zrak zamlee'
sc dumal, jake as liliove lice, jaka 1st;
koralova pod rouskou masky Sc skryvaii
jake pyfi labuti, jaky alabastrovy snih
Pod zaystivymi zahyby mantily iaky a
caroyny zrak musi hlyskat Jake oci
dv6 hvezdicky, dv6 cernych slunicek. 4
tom srdci milovanem co as citd utaie
nych. 0 mad Peru a Golkondy stokra
to yetA poklady.
Nahle klesa ma kolena, zaklina Sc ls
kou senorit6 a septa il horouci ptisahy
Chce v6cn6 iejim otrokem byti tlsty Ii
bait prach ostavajici pod sleptjl .leji AL
pros, ably aspon tomto okamziku zbav
la skrabosky svou andelskou tvaf. Div
ka mlci, toliko pohybem ruky odporuje
panic doleha vice, ale ona truchlive vece
% neprahni po tom nikdy, Enriku mdl.
= On zarmoucen tesklivf | znenim slo
j pohledy vzdycha prosi neustale. ,,Nu
tedy budiz, jak zadas," odpovida ne u
sladky a okouzlujici, ale hrobovy HAS.
Zmizela skraboska mantyla, iez nj
hly yitr odval, a atlasoveho cerneho do
nina pozira ma kleciciho Enrika bila lei
ka. tst otevfenych, jako kobky hr
bove vane dech hniloby cis otvord o
nich, podobnych dv6ma prstendm. z nicl
brilliantly vypadaly, vyhleda cira TIM
Kdesi dali oval SO K tomu hlas moon
; iako zvuk trouby; TAX konci a uleta |
miziva rozkos sveta; hledas st6sti - n;
lezneS smrtl"