Minnesota posten. [volume] (Red Wing, Minnesota) 1857-1858, 1858-10-13

giort delta, kastade sig Luther en- stol
ett tillstand if fful omlig kroppslig 1T
mattning och b0rjad E samtalet. Det fort
sattes Tor nagon It'd, hvarunder Luther
andaktigt bekande sina synder; och kyrko-
berden uttalade enlig ghet med tidens bruk
af0sningen
Sa1ntalet fortsattes Tor nagra tllnmar,
hYarunder Luther talade utf0rligare ON
sitt sinnestil llstand och lade det dagen
Tor sin win. ALA hans hemliga sorger,
hans haftiga frestclser, hans oroande frlk-
tan, hans inre strider blefyo oforstild
framlagda. Bugenhagen sokte tr0sta ho-
nom med Evangelii loften, de lidande he'll
gonens ala tidsaldrar exempel, Guds
langmodi ghet och med hyarie AMMAN tro-
stegrund, som hans rika erfarenhet och
vidstrackta kunskap ingaf.
Luther SADIE andt tligen All! nj kan
icke begripa huru tungt Guds hand hvllar
ofyer mig. Anfallet, som trafade mig i
morse, uppfyllde mig med en- s. torfarlig
fruktan och bafvan, att jag icke kunde
beskrifva Diet ON jag vile; och det ar nu
nagra veckor som jag har burit delta kors;
sa att jag j sanning med den kare ST Pau
lus kan saga: jag dor dagligen. =
ssOch huru ofta, syarade Bugenhagen,
"huru ofta hafva Vi sett er j den NEST gla-
da sinnesstamning just under donna It'd z
sJa, min broder = fortsatte Luther med
ett sorgligt leende, amanga personer tro,
att, emedan jag utyertes synes nagongang
glad, jag alltid gar pa en- vag bestr0dd
med blommor. Men himlen vet huru
elandigt mitt lif ar Jag har ofta beslu-
tat upptora mig mera allvarsamt intor
menniskor, men Gud har icke gifyit mig
tormagan."
evil nj yalsigna och prisa Gud, att han
gifvit er ett gladt hjerta? fragade Bugen-
hagen. sssager icke salomon Eft gladt
hjerta gor cit gladt anlete; men genom
hjertans sorg blifYer andan tOrkrossad ~
sOch dock kunna u fora var gladtighet
alltfor langt,D SADIE Luther. "Verlden
kan, Gudi lof, icke tillyita mig nagon last,
ehuru hon torargar sig 0ffver mig; och jag
beder hitigt hvar dag, att Gud vile gifva
mig mad, att sd upptora mig self, attmina
synder icke ma landa andra till forargelse. .
Mar Luther har upphorde, uppsteg han
och gick fran och tillbaka nagra ogonblick.
Klosterklockan slog ito.
f'ISuln,2er nj ihag," sade Bugenhagen,
"att atskilIiga adelsman hafva iabjudit er
och mig och doktor Jonas till mid az j
dag 7"
"Ja," syarade han, amen jag har ingen
lust att ita cller drlcka. Nj och Jonas
gan och framtoren min ursagt.D
"Men hvad ;iro Vi utan er 2" sade Bu-
genhagen. "Jag hoppas nj viii blifva j
stand att ga Tor deras skull, som Yanta sig
nl3ta er der"
"Nei, nej, dyre brodern svarade Luther.
"Jag will hellre torblifva har, och helt och
hallet uppgifya mig at Guds villa. Ga
och helsa ALA nina CODA vanner."
Da Bugenhagen sag, att han icke kunde
uttora sin afsigt, lemnade han sin djupt
nedtryckta win ensam hans kammare.
Som han vid bortgaendet passerade Kata-
rinas rum, steg hon ut och gjorde t0rfragg-
ningar angaende sin mans fysiska och
andeliga tillstand, och tackade Gud att
underrattelsen var mera gynsam an hon
hade vagat hoppas.
'sMen lat mig begara en- SAX at err
tillade Bggenhagen. "Ni vet att Vi dag
AFRO inbjudna till middag pa "svarta Orneno
med nagra adelsman; men eder man S0n-
skar ieke att ga. Bruka nu ALT edert in
fytande for att ofvertala honom att ga.
Gladt sallskap skall vara honom nyttigt.
Det will tordrifva svarmodsandan =
Katarina lofyade CORA hvad hon kunde,
och Bugenhagen atervande hem.