Minnesota posten. [volume] (Red Wing, Minnesota) 1857-1858, 1858-05-11

drades nagot mod att bulta pa den saf
sekreteraren anyisade dorren. lnnantar
horde han en- manlig stamina, som en-
hjertlig och barnslig ton talade till nagon
och tankte att hans klappande icke blifvit
h0rdt, da nagon ropade "kom in ]"
Inkommen, sag han en- man en- svart,
bredskortad kappa och ett barn ridande pa
hans kna, hjertligt skrattande at den vida
hastens ojemna skutt
"ViIen ] rida med oss, herrev' sade
Luther skrattande till framlingen, utan att
vanta pa en- helsning. tMin lille Hans
rider raka vagen till Rom med sin faders
helsningar till pafven. Mar han ser det
oskyldiga barnet, tanker jag han maste
skratta af hjertans grund. Ingen utom
tader och moder vet hvilken stor Guds
valsignelse EFT sadant barn ar; CROFT folk
och tjurhufvuden aro henne icke varde.
ia, Hans" fortfor han, klappande barnets
runda kinder, "du ar var HERES lille narr
du lefver under MAIDEN och syndernas for
latelse, icke under lagen; du har ingen
truktan ; du ar trygg och bekymrar dig
ON ingenting; hvad du gor ar otorstaldt.
Kannen J, "vande han sig da 1ill Fichtner,
eden gudomliga barnpatronens ord Titan
J warden sasom barn, kuhnen j icke in
komma i himmelriket?" @ s' r,.-...z''
<sJa, arevordige herr Doktorp svarade
den unge mannon, och hans rost darrade
af beundran och nastan helig fruktan for
mannen, som hade skakat .halfya kristen
heten, sa att pafvar och kejsare fruktade
sig tor honom, och var dock har slit barns
ringe tenare ola, jag kanner spraket
och vile gerna blitva EFT sadant litet barn"
'*Sa fatten J det alltsa afven," torttor
Luther, "att ett sadant narraktigt litet
barn skulle f0redragas framt0r en- Wis man.
Jag torstod icke delta sprak ratt, torran
jag fck betrakta cnfalden och oskulden hos
barn af mitt eget k0tt och blod Barnens
tro och lefverne aro de NEST fullkomli ga
af ALA, ty de hafva blott ordet, dervid
halla de sig och gifva Gud ;iran all entald
och halla det tor visst, hvad han lofvar och
tills;iger. Men vi, gamla narrar, kama
hjertsveda och heltvetes eld; vi disputera
lange ON ordet, hvilket de sma barnen
med rem tro anamma, utan disputering,
slatt och entaldigt tro Men Sc, here"
atbrot han sig, "lille Hans ar nu i Rom
och viii stiga at"
Under det han hjelpte ned barnet fran
slit kna pa goltvet, oppnades en- sidodorr,
och en- ung fru intridde, kladd en- simpel
hvardagsdragt Gossen utstrackte sina
armar, och trippade med annu osakra steg
till modren.
"Der har du den otacksamme lille poi
ken, dyra Kathe :" ropade Luther leende.
"Jag har tor en- halt timme varit honom
sd god som en- hast, och nu l0per han till
dig, utan att siga ''tack' ems. Det;ir Wis
serligen SAINT, att da tader och moder strida
ON EFT barn, gar fadren tomhanlt ur striden.
Det $r min mening, att Diet var TOR den Or
saken som den kare Gnden befallte tadren
Abraham att offra sin ende och allrak;iraste
son Sarah, modren, skulle icke hatva
gjort det?'
"Och skullen J hafva gjort det, dyre
herrc ?'' tragade husfrun, under det hon
kysste barnet.
"Aj, al dyra Kathe !" utropade Luther.
Delta ar EFT skarpt t0rne, som du sticker
mig i h)ertat. Jag tror dock att jag skull
lie disputerat med var Here Gud, ON han
f0relagt mig nagot sadant."
"Jag kan icke ia mitt hufvud, j." tortfor
Katarina, "huru Gud kunde begara nagot
sa grymt af oss, som att doda vara egna
barn"
Luther sag pa sin hustru med en- all
varlig, dock vanlig min och SADIE: ''Dyra
Kathe, kan du da tro att Gud har latit sin
enfjdde Son, var Here och Fralsare, Je-
sus Kristus, do tor oss, da han likval idtet
karare hade, hvarken himmelen eller pa
jorden, an denne alskade Son Och dock
lat han honom Tor oss korsfastas och Ida
den fjrsmadliga korsens dod? Vile Vi sa-
dana Guds under med det menskliga for
nuftet donna och utransaka, sa maste vi
saga, att han handlade mera taderligt och
huldt mot Kaifas, Pilatus, Herodes och
andra af hvilka han inga sadana svara
stycken forbade, an emotsin ent0dde Son."
~ hafven raft, alskade herre! p svarade
husfrun. "Men J saden dock sjelf, mo-
dren skvlle ke hatva gjort det och for
fadren maste det hatva varit svart nog."
"Ja, ja," tortfor han, sspatriarken maste
hafva gait uppt0r Moria berg med tungt
hjerta, och haller jag tore, att han icke
sagt ett ord at Sara ON ofret han var be-
talld att CORA. Men han gor Diet dock,
eller will fastmer CORA det."
"Hvad ma nu hatva tr0stat honom un-
der ett sd forskrackligt foretagande p ira
gade modren. "Hjertat klappar mig, do
jag endast tanker derpa. 49,. as@7eaS.
"Det var val intetannat," "svarade Luther
"Abraham mastc hafva trott pa en- upp-
standelse ifran de d0da, da han skulle ofra
sin alskade son Isak, ON hyilken han dock
hade lo1te att genom honom skulle yerldens