Minnesota posten. [volume] (Red Wing, Minnesota) 1857-1858, 1858-05-11

Mo Il
kapp och stat som stlr omtalade i g -
men, gat honom ingen handen.
Hans f5rsta Yag gick till tsderneqvar.
men, der tillbragte han sin f5rsta natt
Andreas berattade Tor honom ON sitt IN.
dringslit, ON Guds nad pA fionma handt.
verksgesaller, ON fusten Woldgang III
Anhalt, som def f5rsta religionrkrigeh
uppr5rda It'd nedlade sin fnrstehatt och
blet mi0lnardrang j Koran, endsat och
allenast for sin evangeliska tros skull, som
var honom dyrbarare an hans furstend6ne.
F5ljande morgon foljde Andreas honom2
mil pa vzg langst Saalaodens strand och
bar hans ransel Under yagen milads
han for honom hans tarfaden bid, som
varit en- ganska from man, och upptagit
Andreas som varnl0st barn slit hus och
upptostrat honom gudsffuktan. Hans
sista ord till honom voro aKarl, MIR del
regnar tran himmelen, s. bed din Gud, att
Han fran Slit salighetsbergk zfven matte
plata en- liten back af Sin Md tillayta dig;
mar vattnet driver qvarnhjulsn bed, 1T
Hans nadevatten atven matte drifva dit
hjerta; och MIR du ser, huru qvarnstenarnA
arbeta Xii och skal fran kornen, 81 bed,
att Guds nadesqvarn afven matte fran dit
hjerta arbeta bort all orenighet och synd;
Guds barmhertighet ware med dig" Med
tarar ogonen skakade den gamle dran-
gen Karls hand, och yandrade lingsamt
tillbaka till sin qvarn.
Andreas tai hade gjort ynglingen allvar-
sam och han blockade de t5rsta dagarne
ganska ofta upp till sin Gud. / framman-
de land beh0fver man alltid nagon, med
hvilkcn man j hemlighet och t0rtroighet
kanu mgas och hvilken ar da narmare till
hands, an den trogne och kare Guden?
stilla gick Karl sin vag tram TRAN qvarn
till qvarn. Hans gamla menniska var
insnord som ett sn0rlif; den trogne An
dreas hade astadkommit det. Men smart
tog lattsinnet och den gamla naturen Of
verhand. Mar han j umgange med trim
mande personer vunnit nagon sakerhet,
sprungo sn0rlitvets band sender och han
var densamme som f0rr. Hyarest han
arbctade, tyckte man ON honom, ty Gud
hade gitvit honom en- skon gestalt och
intagande vasende, och dertill var han
duglig slit handtyerk Men knappt
knnde han tvinga sig nagra veckor; 50
maste han hafva spelsalskap och delta var
tyvarr smart funnel Aldrig arhetade han
ofver 3 manader i en- qvarn. Afskedet
lydde vanligen Sd: "Det gor mig ondt,
du ar en- arlig man och t0rstar dit handt-
verk, men du kan icke lata bi att spela;
du torsummar qvarnen och kunderna, du
maste vandra vidare." Liksom han gerna
tittade korten, sd sag han gerna efter
unga fickor tonstren. Spelbr0der och
EFT f0remAl for sin karlek s0kte han pA
hvarje ort. Atven provinsen sachsen
vid den vackra Muldas strand hade han
hangt slit hjerta vid en- valmiende mjol-
mares dotter. Flickan var EFT front, troget
barn. Den vackre skicklige ynglingen,
som hemma hade egen qvarn, behagade
fadren val och han hade intet emot det
unga parets karlek. Men afven har slet
spelet sender bandet med bruden, och
kanske atven bandet med Gud, som fastare
skulle sammanknyta deras karlek. Mar
bruden larde kama hans spelsjuka, bad
hon honom pa det inneiigaste: "Karl,
lat bli att spela, en- spelare star icke i det
rata rorhallandet till sin Gud, en- spelara
kan aldrig hafva ett lyckligt aktenskap."
Hennes boner hjelpte en- iten It'd; men dA
spelet Ater begynte, begynte hon ater bed
ia: aKarl, du kan icke alska mig, dA
du ej will upphora att spela. Da vardt
han ond, gick sin vag, talade med tadern,
brot torbindelsen, sn0rdc sin ransel och
var redan foljande morgonen ater pa van
dring.
Men en- qvarnsten tog han med ur qvar-
men, som haftigt tryckte hans hjerta MIR
han gick langs utAt de skona falten, vsr
det, som ON Andreas med slit trogna an
sigte och med slit "Guds barmherighet
ware med dig" stod bredvid honom och
blickade pa honom bedrofvad Dertill
begynte den gamla mullvaden, samvetet,
att uppkasta stora svarta hogar pa dslusti-
"a grona talten 1t hans lefnadstaaa. Null