Minnesota posten. [volume] (Red Wing, Minnesota) 1857-1858, 1858-05-11

ssSpelen och sjungen az e utropade
Luther lektnllt. Jag marker redan at
jag funnit min msstare / I'll.
Och Fichtner sj0ng med en- sk5n tenor
r;0st tire andra verser Luther hade hittills
uppmarksamt abort. Men pl5tsligt grep
han etter sin f5jt och sade nTill en- s.
dan fortrafaig musk kan jag icke langre
tiga stilla. Upp, mastare af Milano, spe-
len och sjnngen, 81 att de kara sma eng
Iarne i himmelen ma yederqyicka sig, jag
har nu ater min part att utf0r1!
Han spelad nu sin f6jt med en- masta-
res fullkomlighet, under det den unge
mannen sj0ng. Mast den sista versen be-
skref papisternas ncdriga f0rsok, att visa,
d.t desse unge nartyrcr hade 0tvergifvit
sin tro sina sista 0gonblick; och mar den
versen var slut, utropade Luther med hog
r0st: "Det ar djetvulen som sadant talar
ur papisterna. Ingen, som for Kristi
skull bestigit schayotten, har derifran ned
stigit-en f6rnekare. Lat dem alltfort
bedrifva sin slatta SAX med l0gn och svek !:
Vi vete annu att djetvulen al l0gnens IA
der" Och nu lade han bort f6jten och
sj0ng tillsammans med Echtner en- eldig
triumfton: s.s.z
is Man late dom nu alltid ljuga:
De hafva deraf intet godt.
Hos oss skall Herrans lofsang ljuda:
Hans rena Ord vi ater fatt.
as5& Sommaren for d6rren star,
E Vintten asked tagit, Ezzs. ASST
Blomman sk0n ur knoppen gar:
Han, som m0rkret slagit,
- Vardar self slit sanna ljus.
Amen r
1"Och ater Amen r upprepade Luther,
under det ur hans oson lyste en- eld sasom
en- den der uppfyld ar af den helge Ande.
"Vedersakarne maste atven emot sin. villa
gifva var lara ratt; ia, sanningen ar sd j
0gonen tallande, att ingen forstandig men
niska kan torneka det. Deras l0gner AFRO
nu, Gudi lof T! uppenbara och bragta 'lu-
set, sd att hvar och en- kan SO dem, som
eljest icke ar stockblind."
Men Fichtner, hvars tankar annn voro
upptagna med handelsen, som poemet be-
skrer, fragade nu: "Ocn ar det yerkligen
sannt, som har star skrifvet, Doktor ?"
"Ja, Gudi klagadt!'' svarade Luther.
'*For tyra ar sedan den torste JUL, Ammo
tire och tjueu 1921 skedde det Brissel,
att tva broder af min orden, will saga Au-
gustiner-munkar, och straxt derefter en-
tredje, bletvo branda pa bal for sin kriste-
liga bekannelses skull. Men nu ar tiden
inne, ON hvilken Salomo talar: Blomstren
aro utgangne pa marken; vartiden Or
kommen, och turturdufvan lator sig h0ra
vart land. Men," fortsatte han, v;indan-
de sig till Fichtner, 81 aren en- tullandad
mastare af den ada Musica p
"Jag vardar henne som en- Guds gafva!"
SADIE Fichtner.
eRatt sa p utropade Luther. "Djetvu-
len stannar lcke lange, der man 0fyar
musk. Musk dr. den basta balsam for
EFT bedrofvadt hjerta, hon uppstammer
och vederqvicker sjalen. Musica ar en-
tuktomastarinna, som g0r folk mera mildt,
odmjukt, saktmodigt, t0rnuftigt ia, min
k;ire Mailander-mastare, musiken ar en-
sk0n, en- herrlig Guds gafva; och mast
theologien gifver jag henne den h0gsta
platsen och hogsta aran. Jag ar blott en-
slatt musikant, men vile icke skilja mig
vid den kunskap jag har deraf tor en- god
DEL" .......-r0 --...- -...., s-.,-s...,
Lille Hans hade emellertid utan motstand
eller ovilja lemnat rummet med sin moder.
Fichtner syntes hatva afvaktat delta tillfal-
le ;ty han vande sig till Luther och sade !:
"Arev0rdige Doktor, J hafyen mottagit
mig, en- fr;imling, sasom barn at edert eget
hus. Ack, J veten icke, huru myeken
ara j bevisen mig dermed. Men annu
ligger der en- svar borda pA mitt hjerta
och samvete, som j endast och edert ord
kunnen afytta. Forunnen mig val en-
I-kort timme, att jag ma kunna utgjuta mitt
hjerta for er p r..........--zr
"Om jag kan rada eller hjelpa er, skall
det gerna ske = svarade Luther, och in
bjod sin CAST att folja sig sin studerkam-
mare. ,.sseu (Fortsattning.)
~ ~ IN