Minnesota posten. [volume] (Red Wing, Minnesota) 1857-1858, 1858-08-16
mad emot mig onskar hon yeta hyar jag

ar -
AJag sade henne, z fortsatte Fichtner
tsssssatt nj funnit en- saker och lycklig fristad
och dermed var hon mold ON jag icks
bedrager mig, ar hon angelagens att sVets
hyar nj Dor; men tor att hon skulle ham
stalla en- fraga harom, dertill fordras Ell
bedrofYadt och angerfullt hjerta. Z
Margareta skakade pa .hutvs1det med eI
allYarlig min och sade: nj g0r NAH hands
ratt i att tala sa ON Katarina och min Ia
der men edra ord betunga mitt samvete
| Nj will lata paskina att ALA felat, endast
icke jag. Och dock vkanner jag att jag
| skulle hafva burit min bedrotvelse med
storre talamod. Jag skulle hafva varit
tmera tragen isbonen ON mildhetens och
undergitvenhetens anda Men jag tills1ot
mitt hjerta bitter egensinnig ghet, och yar
tyst da jag skulle hafva talat. z
ffNi talar sa nu, svarade Fiehtner en-
ton af ONT med didande, asedan ri torvaarf-
yat.en djupare kristlig erfarenhet, och edert
olyckliga tillstand har bidragit att lata er
grundligare intranga Guds hemligheter.
ia, Margareta, det ar ocksa orsaken till
nina bekymmer. Ju mera jag kan yarde-
ra Guds oandeliga karlek till oss, arme
syndare, desto lifigare blir mitt medYetan-
de at synd intor honom p
sOch gor icke delta er bedr0fyad 7" fra
gade hon. 's..s
80 visst; och ON jag annu stode under
de pafviska yillfarelsernas infytande, skull
le jag torsoka genom ALA slags bot0fningar
och CODA verk torsona min synd. Mennu
vet jag, att ingen yaraktig frid kan fnnas
ALA dessa saker och att intet kan Ljelpa
mig, ON jag icke tror, att nina synder aro
mig torlatna for Kristi skull, och att de
r;itttardige lefya at tron. Och emedan
jag tror detta, sasona var Luther larer och
tror, pa skrifteus grund, sa har jag frid
med Gud, oaktad5 min synd, och jag ar
salig och trostad, emedan nina synder aro
torlatna och ehuru de CODA yerk jag gor
min battring icke kunna utgora nagon
betalning eller bringa mig nagon torlatel-
Sc, utgora de dock Tor mig och min Here
vittnesborder derpa, att jag tror pa honom
af ALT hjerta och gor hans vilja,!'' a
"Ah! hvartore fortfar nj iehe att tala
sa ?" utropade Marggareta. Jag ar sa
glad att h:j-a CT tala ON det, som trone
och hoppct binder mig vid andra sjalar
Ack. hittills har jag ingen haft attsympa-
tisera med mig NINA religiosa asigter och
kanstor. Jag har rarit likasom EFT fram-
nande land, der hvarken mitt sprak eller
ianlxar biefryo forstadda. Men nu konlmer
nj och talar kostliga ord, som komana hjer-
tat att kappa af hanryckning."
Fichtner rJrdes at den arma fickans
n,prigtighet, och uttryckte sin ledsnad
jiyer att han icke hade annu gjort samma
fransteg kristendomen, laggande skulden
till sin ofullkomlighet pa sin f0rvanda re-
ligi;isa uppfostran.
Under det de sa samtalade, hade Kra-
nachs tre barn dragit sig undan till ett
horn rummet, der lekande och samtalande
med lag r0st. De narmade sig nu FIGHT
ner och Margareta och sjongo en- vers at
den gamla sangen ON pilgrimerna.
Delta ledde Fichtner att tala ON bar
mems oskuldsfulla lekar och ON Guds For
syn otver dem, derpa fragade han: "Mar-
gareta, kanner icke afven nj, att all religion
maste vara grundad pa karlek ?" y
"Alskom honom ty han hafver torst
alskat oss," sade hon. Gar det icke skirt
vet: Den som bl!tver Gud, han syndar
icke."
"Ja," svarade Leonard adetta ar Jo-
hannis talesatt. Men man kan ocksa saga !:
Den som dzskar Gud, han syndar icke. :"
"Det ar atven visserligen sannt," gen.
malde hon. E'Men tor.yara fattiga hjertan
ligger Diet en- stor skillnad dessa orden.
Mar Johannes sager: Den som b1ifver i
Gud, han syndar icke, sa vet jag, att jag
skall synda sa lange jag blitver i verlden
och delta haller mig i odmjukhet. Men
ON aposteln hade sagt: Den som dlskar
Gud, han syndar icke,' sa kunde manga
svaga och stolta hjertan tro sig vara utan
synd, emedan de tanka att de alska Gud.'
Samtalet fortsattes tor en- lang stund
ganska allvarligt, och under det att det
bevisade Margaretas yidstrackta bekant-
skap med Guds vagar och aterlosningens
hemigheter, stegrades ALT mer och mer
Fichtners peundrah at hennes hjertas och
torstands egenskaper.
En- kansla at EFT mera omit och person
ligt Stag hade smaningom vaxt upp j hans
hjerta och sedan han nu uttryckt sin for
! bindelse TOR hennes larorika och uppmun-
trande samtal, vagade han andtligen med
darrande rost anmarka "Margareta lat
mig framstalla en- fraga till er. vi som
Sc, bruka saga, att hjertat torrader sig of
ia sleltt i 0gonen. Sannt, edert oga az
dodt, men edert anlete sager mig, att kri.
stus ar sanning edert lif. Margareta, nj
kan icke Sc med de lekamliga ogoren, men
edert inre 0ga ar torunderligen klart. Sag
/ mig, hyilket ljus anser nj mig y
Jungtrun torradde j sina blickar och
atborder den hogsta grad af 0fYerraskning
1 och torlagenhet. aHvad foranleder att
CORA en- sadan fraga :" sade hon slutligen
aJag kan icke langre tordraga det z
fortsatte han en- ton, som t0radde hans
kampande sinnesrorelser. aMargareta