Minnesota posten. [volume] (Red Wing, Minnesota) 1857-1858, 1857-12-15
sgtgFE a
u III TIT eskrf.tsfn h !.
Nydnadens SOrger.

Min fader dog da jag annu w var ret, ,ett barn.
Jag var den ende sonen aff familj Min
moder var en- ON, alskande. qvinna, som
var tiHgifven sina barn, och aIskad .af ALA
menniskor. =.
ssJeg kommer ihag hennes bleka, skona
ansigte, hennes ljufva, karleksfulla leen-
de, hennes omma och mjuka rost. I min
barndom alskade jag henne upprigtigt,
jag var aldrig lycklig utom hcnne. Som
hon borjade frukta att jag skulle blifvafor
mycket barn, sande hon mig till byns hog
skola. ~ ...,, x
Sedan jag for nagon It'd umgatts med
raa, ohytsade pojkar, borjade jag en- viss
grad torlora karleken for hemmet och
v0rdnaden for min moder, och det blef
alltjemt svarare for henne att tygla min
haftiga natur. Jag ansag det sasom en-
brist pa karlaktighet att sta under hennes
lydnad, eller att visa sig angerfull, fastan
jag val visste att mitt nppforande smarta-
de henne
Den forevitningen, som jag NEST fruktade
var Click poke" Jag kunde om0jligen
tala hora nina lekkamrater saga, att '.jag
var bunden vid min moders torklads-
band."' ,f....r... .. ...f
I stallet for ett stilla, ett hemmet al
skande barn, blef jag en- Wild, ostyrig poke.
Min NOR var angelagen att lara mig fin
ma sallhet och trefnad inom hemmets gran
sor. Hon bemodade sig att CORA. qvall-
stunderna inbjudande och trehiga; och
min syster, som foljde hennes sjelfuppof-
rande exempel, sokte att fanga mig, ge-
nom att tillstalla oskyldiga lekar och tids-
f0rdrit for att. roa och underhalla mig.
Jag sag ALT delta, men aktade det intet
t0rran det var for sent. b.
En- eftermiddag, just som jag holl pa
att lemna middagsbordet, f5r att sasom van
ligt foordritva tiden pa gatan tilldess sko-
Ian b0rjades, lade min NOR sin hand pa
min skuldra och SADIE en- mild men be-
stimd ton:
"Min son! jag onskar att dn will CORA
mig sallskap."
Jag hade velat CORA motstand, men det
var nagonting i henues s;itt, som h0ll mig
tillbaka.
Hon tog pa sig sin hiatt och sade:
"Vi skola taga oss en- iten promenad
tillsammAns." Jag o5de efter henne
tyst och det samma som jag kom ut ge-
nom dorren malkte jag en- af nina obor-
stade kamrater, som stod smygande vid
knuten och jag visste att han vantade pa
mig. Han grinade foraktligt da jag giek
forbi honom. Mitt hogmod sarades anda
intill sjelfva qvickan. Han var en- gan
ska dalig gosse, och sasom han var nagra
ar ;ildre an jag, hade han ett stort inay-
tande 0fver mig 4-' '.."@
Med skygghet foJde jag min NOR, till
dess vi kommo till det stale, hvar jag nu
star, under skuggan af denna stora klippa.
O, att den stunden kunde utplanas fran
mitt mime, som har kastat en- sd mork
skugga ofver hela mitt lif. q .. Med glade
skulle jag utbyta ALT hvad ,verlden kan
bjuda pa for det lugna, fridtulla sinnet,
som jag da skulle atnjuta! Men nej! lik
denna ofantliga, fula klipphog star minnet
af min synd for alltid qvar. ,...5' " --'.,....
Sasom min NOR var syag till -helsan, sat
te hon sig ned pa marken och bad mig sit
ia vid1 hennes sida.. :. .Hennes ansigte, sa
tullt af den ommaste sorg, star i denna
stund framffoj nina ogon. .. .'.7' WY :.
Jag villcs ej satta mig, utan forbleff sta
ende yid hennes sida. aastr g7qsngE .
hi. ttMins kare ALFRED, J" sade hon, Char du
forlorat all karlek for for din mor?''9 E2aI@5 /.
Jag svarade ej. ..r:.,r- !
~, Gag fruktar fruktar .dluu du 1h har ga" fortfor hon;
t"oeh matte Gud hjelpa dig att 7skada in
nti ditt hjerta,a och mig att uppfyia' min
skyldighet."aa 51ot2zss' '5s'2Ii9 &1f:ia ts2a !
Derpa talade hon till mig ON N nina miss
gerningar- IN de forskrackkliggaa ,foljde,
af den vaggE som jag nu yandrade. Med
~. -FEsr
intryck pa mitt siinne Hon tramstalde
for mig stora och CODA mans 1etverne och
exempeI hon sokte att uppvacka adelmod
hos mig. n1es .ffasT .7zs.@- T
os Jag blef eflrord, men var for stolt att vi
Esa det, jag forblef staende yid hennes sida
i Stun tystnad. Jag tankte, hyada s1ols
nina kamrzter saga ON jag, efterI ALT NIT
cErr& fofJs