Tom Robbins

Thomas Eugene Robbins(22. července1932Blowing Rock,Severní Karolína,USA–9. února2025La Conner,Washington, USA)bylamerickýspisovatel, píšící pod jménemTom Robbins.
Tom Robbins se narodil 22. července 1932 v Blowing Rock (Severní Karolína, USA) Georgi T. Robbinsovi a Katherine B. Robinsonové. Oba Robbinsovi dědečci působili jakobaptističtíkazatelé. Jeho vzdáleným příbuzným je i spisovatelDaniel Defoe. Robbinsův otec pracoval jako elektrotechnik a charakter jeho práce nutil rodinu k častému stěhování. Po změně vlastnických poměrů u jeho zaměstnavatele se Robbinsovi přestěhovali do státu Virginie, nejprve do Urbanny a později doRichmondu.
Robbinsův prospěch a chování na střední škole nebyly na takové úrovni, aby získal doporučení ke studiu na univerzitě, a proto nastoupil na Hargraveovu vojenskou akademii ve virginském Chathamu. Přispíval do školních novin a za povídkuVúdú měsíczískal Medaili za esej.
V 50. letech 20. století Robbins studoval žurnalistiku na Washingtonově a Leeově univerzitě. V prvním ročníku pracoval jako elév sportovní redakce školních novin, kde jako jeho nadřízený působil později známý novinářTom Wolfe. Dále Robbins pracoval jako stážista v listu Richmond Times-Dispatch. Studia předčasně opustil na konci druhého ročníku, krátce pracoval na poštovním oddělení pojišťovny v Richmondu a poté ve stavební společnosti.
V roce 1953 se Robbins přihlásil do armády („můj život dospěl do bodu, kdy jsem nevěděl, co dál“) a uletectvastrávil následující čtyři roky jako meteorolog, včetně ročního pobytu na vojenské základně v Koreji. Po návratu z Asie strávil ještě dva roky na vojenské základněOffutv Nebrasce, patřící Strategickému velení vzdušných sil. Během svého vojenského angažmá se Robbins úspěšně zapojoval do armádních literárních soutěží. Z letectva odešel v roce 1957, vrátil se do Richmondu a naplno se zapojil do žurnalistiky a do života místní bohémské scény. Zde si získal reputaci svými performancemi a autorským čtením poezie v beatnickém podniku Rhinoceros Coffee House.
Robbins se během studia na Richmondském profesním institutu (později integrovaném do Virginské státní univerzity) stal šéfredaktorem školních novinProscript. V posledním ročníku školy rovněž pracoval na plný úvazek ve sportovní rubrice listuRichmond Times-Dispatch. V redakci těchto novin působil i po úspěšném dokončení institutu. Jižanská společenská atmosféra Richmondu však na liberální povahu Robbinse působila stále tíživěji, což se budoucí spisovatel rozhodl rázně vyřešit.
V lednu 1962 se Robbins spolu se svou druhou ženou Susan odstěhoval doSeattlu, kde začal pracovat proSeattle Timesjako umělecký kritik. Rok 1965 však strávil vNew Yorku, aby mohl sbírat podklady pro svou plánovanou knihu o malíříchJacksonu PollockoviaChaimu Soutinovi. V roce 1966 psal sloupky o umění proSeattle Magazinea příležitostně i proArt in AmericaaArtforum. Rovněž moderoval rozhlasovou „undergroundovou“ show na nekomerční stanici KRAB-FM. Jak Robbins tvrdí, svůj originální literární styl objevil v roce 1967 při psaní recenze na koncert skupinyThe Doors. Tom Robbins žije v Seattlu dodnes.
V roce 1966 Robbinse kontaktoval editor nakladatelstvíDoubledayLuthor Nichols s nabídkou napsat knihu o umění amerického Severozápadu. Robbins se však svěřil, že má v plánu napsat román a Nicholsovi stručně popsal zápletku, kterou později skutečně použil (i když v mírně upravené podobě) ve své první knizeDalší dálniční atrakce.
V roce 1967 se Robbins přestěhoval do South Bend (státWashington), kde Další dálniční atrakci napsal a dokončil. Roku 1970 se přesunul do městečkaLa Connerpoblíž Seattlu. Ve svém domě na Second Street pak napsal všechny své následující knihy (ačkoliv v 90. letech 20. století strávil dva roky v indiánské rezervaci kmene Swinomišů).
V osmdesátých a na počátku devadesátých let 20. století Robbins pravidelně přispíval do časopisuEsquire. Příležitostně také psal proPlayboy,The New York Timesa proGQ. Vybraná časopisecká tvorba Toma Robbinse je zařazena do souboruPozpátku letící divoké kachny.
Během své spisovatelské kariéry Robbins absolvoval autorská čtení na čtyřech kontinentech, včetně vystoupení na festivalech V Austrálii a Mexiku nebo v nočních klubech v Anglii a Německu.
V roce 1997 získal Robbins cenu Bumbershoot Golden Umbrella za celoživotní umělecký přínos, která se každoročně udílí na festivalu uměníBumbershootv Seattlu.
V roce 2000 byl Tom Robbins časopisemWriter's Digestzařazen mezi sto nejlepších spisovatelů 20. století.
V říjnu 2012 obdržel cenu knihovny ve Virginii za celoživotní literární přínos.
Během svého pobytu v New Yorku v roce 1965 se Robbins stal členem Cinematéky newyorských filmařů.
V polovině šedesátých let, jakožto součást umělecké scény Seattlu, přispíval Robbins do uměleckých publikací, psal eseje do muzejních katalogů nebo organizoval výstavy v galeriích. Robbins je podporovatelem učení indického mystikaOsha. S mytologemJosephem Campbellemstrávil tři týdny na obřadních místech v Mexiku a Střední Americe. Rovněž studoval mytologii v Řecku a na Sicílii spolu s literátemRobertem Blyem. Robbins také cestoval do odlehlého malijského města Timbuktu.
V roce 2013 byl Robbins členem poradního sboru iniciativy Marijuana Policy Project, která si klade za cíl změnit přístup americké politiky k užívání marihuany. Do činnosti iniciativy jsou dále zapojeni např.Jack BlackneboJello Biafra.
Robbins působil osm let jako rozhodčí seattleské soutěže ve vyřezávání z lančmítu. Ve svém domě v La Conner organizoval každoroční ochutnávku majonézy, často s více než dvaceti mezinárodními variacemi.
Robbins v 60. letech intenzivně studovalzenbuddhismus,taoismus,tantrický hinduismusasúfismus. V té době také poprvé okusilLSDapeyotl. Silně na něj zapůsobily osobnosti a názoryAllena Ginsberga, malířeMorrise Gravesea v pozdějších letech rovněžTimothy Learyho.
Robbins se v roce 1987 oženil s Alexou d´Avalon, s níž žije dodnes, spolu s jejich psem pojmenovaným Blini Tomato Titanium. Z předchozích manželství má tři syny (Rip, Kirk a Fleetwood).
Robbins se přátelil sTerrencem McKennou, jehož vliv je patrný na některé z Robbinsových knih. Hlavní postava knihyV žabím pyžamu(Larry Diamond) hlásá teorie obdobné těm, které popularizoval McKenna, včetně názorů o vlivupsychotropníchrostlin na historii a kulturu lidstva. Robbins byl také v kontaktu s Timothy Learym, který se stal vzorem pro protagonistu románuParfém bláznivého tance(Wiggs Dannyboy). Robbins prohlásil, že s Learym užívali LSD.
Zatím jediným Robbinsovým románem, který se dočkal filmové podoby, jeI na kovbojky občas padne smutek(Even Cowgirls Get the Blues), který v roce1993zfilmoval podle vlastního scénářeGus Van Sant. V hlavní roli stopařky s nadměrně velikými palci Sissy Hankshaw se objevilaUma Thurman, jejího snoubence Juliana Gitche hrálKeanu Reeves, Sissyina patrona Hraběnku ztvárnil britský herecJohn Hurt. Sám Robbins se ve snímku, který se knihy drží pouze v hlavní příběhové linii (a vynechává tak nejen motiv Hodinových lidí, Hodinového stroje, ale i postavu dr. Robbinse), ujal role vypravěče.
Kvalita filmu není příliš vysoká, což je způsobeno pravděpodobně tím, že Robbinsova předloha je příliš vrstevnatá aVan Santovise zkrátka nepovedlo převést její působivou atmosféru na filmové plátno.
Zatím nevyužitý filmový scénář podle Robbinsova románuDalší dálniční atrakce, který měl režírovat Hal Ashby, napsal Michael Dare a je k nahlédnutí nahttp://www.disinfotainmenttoday.com/darenet/ara.htmArchivováno26. 3. 2006 naWayback Machine.
Ve fázi příprav je rovněž zfilmování Robbinsových románůKdyž se z teplých krajů vrátí rozpálení invalidéaZátiší s Datlem. Robbins je přítelem režiséraAlana Rudolphaa objevil se v minirolích v několika jeho filmech (např. návštěvník baru ve filmuSnídaně šampionů).
V roce 2010 vyšel v USA pod názvem Conversations with Tom Robbins soubor více než dvaceti rozhovorů, pokrývajících období od 70. let 20. století do současnosti.