Šakal

Šakal(dříve téžžakal) je české označení pro třidruhypsovitýchšelemroduCanis. Patří semšakal obecný,šakal čabrakovýašakal pruhovaný, jistou dobu byl mezi šakaly řazen ivlk africký. Šakalové žijí vAfrice,AsiiaEvropě. Jsou to středně velké šelmy, jejich hmotnost se většinou pohybuje mezi 6 až 15 kg. Zbarvení kolísá od téměř bílé, přes tmavě šedou až po zlatohnědou, každý jedinec má srst obvykle vícebarevnou. Šakalové obecní mají jednolitější zbarvení než zbývající dva druhy. Jsou to potravní oportunisté – loví rozličná menší a středně velká zvířata, rádi se přiživují namršinácha vše doplňují rostlinnou stravou. Dokáží velmi dobře běhat, jsou rychlí a na dlouhých tratích mají značnou výdrž. Aktivní jsou především za soumraku a za svítání, umí se nicméně přizpůsobit situaci a žít i nočním nebo denním životem. Žijí nejčastěji v párech, respektive rodinných skupinách, výjimečně se mohou spojit do malých smeček. Jsou výrazně teritoriální, pár si své území tvrdě brání před vetřelci, což platí především o šakalech čabrakových.
Jméno šakal (či dříve žakal) se do češtiny dostalo ztureckéhoçakalneboperskéhoshaghāla tyto dva jazyky je převzaly zestaroindickéhosṛgālaḥ,což znamená „vyjící“ či „ten, který vyje“. Jméno bylo postupně přejato do mnoha různých jazyků.
Podobnost šakalů a kojotů vedla německého přírodovědce Lorenza Okena v třetím dílu jehoLehrbuch der Naturgeschichte(1815), aby tyto druhy umístil do nového samostatného roduThos, pojmenovaného podle klasického řeckého slovaθώς, ale jeho teorie měla jen malý dopad na tehdejší taxonomii psovitých. Okenova myšlenka byla oživena v roce 1914 americkým zoologem Edmundem Hellerem, který přijal teorii odděleného rodu. Hellerova jména a označení, které dal různým druhům a poddruhům šakalů, žijí i v současné taxonomii, přestože rodové jménoThosse již nepoužívá. Španělský zoolog Angel Cabrera ve své monografii z roku 1932 o savcích v Maroku pochyboval, zda přítomnostcingula(výběžek na zubech) na horníchmolárechšakalů a jeho nepřítomnost u zbytku roduCanisby mohla ospravedlnit osamostatnění šakalů do vlastního rodu. V praxi si Cabrera zvolil alternativu nerozděleného rodu a řadil šakaly do roduCanisnamístoThos.Na základě genetických výzkumů navrhl zoolog Vladimír Dinets vytvořit pro africké šakaly samostatný rodLupulella, nebo alespoň jako alternativu přeřadit dhoula a případně i psa hyenovitého do roduCanis.
Psovité šelmy patřící do kladu „vlků “ jsou skupinou velkých masožravců, kteří jsou geneticky úzce příbuzní, protože všichni mají 78 chromozomů. Skupina zahrnuje rodyCanis,CuonaLycaon. Členové jsoupes domácí(C. lupus familiaris),vlk obecný(C. lupus),kojot(C. latrans),šakal obecný(C. aureus),vlček etiopský(C. simensis),šakal čabrakový(C. mesomelas),šakal pruhovaný(C. adustus),dhoul(Cuon alpinus) apes hyenovitý(Lycaon pictus).Posledním přírůstkem této rodiny jevlk africký(C. anthus), který byl do roku 2011 resp. 2015 považován za africkou větev šakala obecného.Jelikož mají 78 chromozomů, všichni členové roduCanisjsou karyologicky nerozlišitelní od sebe navzájem a od rodůCuonaLycaon. Dva afričtí šakalové tvoří bazální klad skupiny, což naznačuje, že celá linie pochází z Afriky.Vyhynulý druhCanis arnensisje někdy považován za předka moderních šakalů.
Jméno šakal bývá někdy aplikováno i na vlčka etiopského (šakal simienský) a kojota (šakal americký).
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJackalna anglické Wikipedii.