Bavorská republika rad

Bavorská republika rad,Mnichovská republika radčiBavorská sovětská republika(německyMünchner RäterepublikčiBayerische Räterepublik) představovala krátce existující stát na územíBavorska(7. dubna–3. května1919). Vznikla jakožto radikální vyústění německélistopadové revolucepoté, co byl21. února1919zavražděnKurt Eisner, první republikánský premiér Bavorska. Měsíc po svém vzniku byla svržena společnými silami regulérníněmecké armádya jednotekFreikorps. Její existence posunula politický vývoj v Bavorsku po celou dobu tzv.Výmarské republikyvýrazně doprava.
Po porážceNěmeckého císařstvívprvní světové válcedošlo kesvržení monarchiea vzniku republiky. Bavorského králeLudvíka III.z dynastieWittelsbachůpotkal stejný osud jako všechny ostatní německé monarchy. Nejprve 7. listopadu 1918 odešel do Rakouska, den na to byl vyhlášen Bavorský lidový stát a následně 13. listopadu král abdikoval na bavorský trůn. Moci se chopila vláda vedenáKurtem EisneremzUSPD. Nový kabinet sice netíhl k revolučním myšlenkám, které prosazovalibolševiciv Rusku, nebyl ale schopný zajistit základní fungování státních služeb. V zemských volbách v lednu 1919 USPD úplně propadla a z vítězství se radovalikonzervativci. Při cestě do parlamentu byl Eisner střelen do zad nacionalistouAntonem Arco-Valleya na místě zemřel. Nástupce Eisnera sociální demokratErhard Auerz konkurenčníSPDbyl obviňován z objednání této vraždy  a následně i na něj byl spáchán neúspěšný atentát. Smrt prvního bavorského premiéra uvrhla Bavorsko do chaosu. Dělníci vyšli do ulic, docházelo k únosům šlechticů, mnichovská univerzita byla nucena zavřít. Novému vůdci SPDJohannesu Hoffmannovise podařilo 7. března 1919 složit novou koaliční vládu, radikální levice ale již nebyla pod jeho kontrolou.
Nezávislí sociální demokratéaanarchistév noci z 6. na 7. dubna 1919 vyhlásili na území Bavorskarepubliku rad(sovětskou republiku). Povzbuzení k akci jim dodaly události zMaďarska, kde v březnu 1919 proběhl úspěšný převrat a vzniklaMaďarská republika rad. Revolucionářům svitla naděje na celosvětovou revoluci a propojeníproletariátuz Bavorska přes Rakousko a Maďarsko až kbolševickému Rusku. Novým vůdcem země (tzv. prezidentem Ústředního revolučního výboru) se stalErnst TollerzUSPD. Vyzval ke vzniku Bavorské rudé armády,diktatuře proletariátua nekompromisnímu potlačování všech protirevolučních aktivit. Hoffmannova vláda byla nucena opustit revolučníMnichova uchýlit se doBamberku.
Do 8. dubna se většina bavorských měst jižně odDunajepřidala na stanu vzbouřenců. Nejednalo se pouze o velká města jakoMnichovaAugsburg, ale i o ta menší jakoMemmingenčiDießen. Protiakce na sebe nenechala dlouho čekat. Již 9. dubna se podařilo místním vojákům a studentům sesaditradyveWürzburguaIngolstadtu. VNorimberkuzabránilaSPDvzniku rady již v úplném počátku. Od 12. dubna měli revolucionáři pod svou kontrolou pouze osu Augsburg-Mnichov-Rosenheim.
Tollerova vláda byla povětšinou tvořena skupinou idealistických intelektuálů, kteří se skutečnou politikou neměli žádné zkušenosti. SamotnýTollerbyl povoláním dramatik a nazýval probíhající událostirevolucí lásky. Do vlády s ním zasedli anarchistický spisovatelGustav Landauer, ekonomický teoretikSilvio Gesellči básníkErich Mühsam. Nejkontroverznější bylo jmenováníFranze Lippana pozici ministra zahraničí. Lipp, který byl předtím několikrát hospitalizován v psychiatrické léčebně, během své krátké doby v úřadu formálně vyhlásil válku Švýcarsku aWürttemberskuza nedodání 60 lokomotiv a  poslal papežiBenediktu XV.aLeninovioficiální telegram ohledně zmizení klíčku od toalety na ministerstvu. Dalším totální přešlapem bylo v konzervativnímkatolickémBavorsku jmenování kandidáta s židovským vyznáním na ministra školství či bývalého zloděje na post policejního prezidenta Mnichova. Ze slibovaných reforem nezačala vláda pracovat na žádné, takže život plynul v Bavorsku jako před revolucí.
Jednotky věrné vládě vBamberkuse pokusily v Mnichově 13. dubna o puč, ale bez kýženého úspěchu. Vznikající Rudá armáda dokázala ještě téhož dne dostat situaci pod kontrolu. Při bojích zemřelo 21 lidí. Přímou reakcí na puč byla reorganizace vzbouřenců, kdy Tollerova vláda byla rozpuštěna a vznikl akční výbor pod vedenímkomunistů.
Sociální demokratés anarchisty byli v čele povstání vystřídánikomunisty. Do čela se postavili ruští bolševiciEugen LevinéaMax Levien. Oba pocházeli z Ruska, ale německé občanství získali ještě předprvní světovou válkou. Nová vláda nastolila mnohem tvrdší režim a okamžitě začala s prosazování slíbených reforem. Urychlil se vznik Rudé armády z řad dělníků, která začala zabavovat hotovost, potraviny a zbraně. Došlo k vyvlastnění nemovitého majetku boháčům a jeho předání místním lidem bez domova, dále k cenzuře tisku, privatizaci bank a k zatýkání nepohodlných osob. Vedení továren převzaly rady tvořené dělníky. Veškeré dělnictvo muselo zahájit vojenský výcvik. Komunisté měli v plánu v delším časovém horizontu zrušit peníze a provést radikální reformu školství. Bývalí vůdci povstání (TolleraLandauer) přijali vzniknové radybez protestů a dále pokračovali v revoluční činnosti. Toller se dokonce stal zástupcem vrchního velitele Rudé armády. Problémy nové rady začaly velice brzy po převzetí moci. Nejpalčivějším se stal nedostatek jídla, a to především mléka, způsobený blokádou města. Komunisté odpověděli na problémy zvyšujícím se terorem a zatýkáním.
K první vojenské bitvě došlo 18. dubna uDachau, 20 km severozápadně od Mnichova. Rudá armáda pod Tollnerovým velením porazila Hoffmannovy síly čítající 8 tisíc mužů. Po porážce Hoffmannově vládě došlo, že není schopena porazit povstalce pouze s bavorskými jednotkami. Obrátila se do Berlína na ministra obranyGustava Noskehos žádostí o pomoc.Vláda v Berlíněsouhlasila a v druhé půlce dubna pochodovalo na Mnichov 35 tisíc mužů zFreikorps, nacionalistických jednotek válečných veteránů, kteří sympatizovali s radikální pravicí.Augsburgpadl 20. dubna a o pět dní později se Freikorps podařilo obklíčit Mnichov. V nastalé situaci zazmatkoval velitel Rudé armádyRudolf Egelhofera nechal popravit deset zajatců včetně hraběnky Helly von Westarp a prince Gustava z Thurn a Taxis.
Po obklíčení došlo v radě k napětí meziradikálními sociálními demokraty(Toller) akomunisty(Leviné). Obě frakce uznaly, že obrana Mnichova je zcela beznadějná. Skupina kolem Tollera chtěla vyjednávat s Hoffmannovou vládou a zabránit zbytečnému krveprolití. Komunisté naopak požadovali boj až do konce, který by byl historickým signálem pro budoucí revolucionáře. Tollerova skupina nakonec zvítězila a 27. dubna vznikla nová rada bez komunistů. Jednání s vládou v Bamberku se ale rychle dostala do mrtvého bodu, když Hoffmann odmítl jakýkoliv kompromis a požadoval pouze bezpodmínečnou kapitulaci.
Jednotky Freikorps prolomily obranu města 1. května a začala bitva v ulicích města, kdy se jednotky Freikorps neštítily používat plamenomety, těžké dělostřelectvo či letectvo. Jejich velitelBurghard von Ovenprohlásil město jako bezpečné 6. května 1919. Při bojích zemřelo 606 lidí, z toho 233 rudých a 335 civilistů (domnělých povstalců). Armáda s Freikorps měla 38 mrtvých. Povstalečtí vůdci jakoLeviné, Egelhofer čiLandauerbyli krátce poté popraveni a to většinou bez soudu, jiní jakoTollerčiMühsamvyvázli s dlouholetými žaláři. PouzeLevienovise podařilo prchnout ze země. Celkově byla popraveno na 1 000 až 1 200 komunistů a anarchistů a stejný počet se ocitl ve vězení.
Krátká ale velmi trpká zkušenost s vládou proletariátu formovala názor bavorského lidu po celou dobuVýmarské republiky. KonzervativníBavorská lidová stranatěžila ze strastiplných zkušeností a vyhrála s přehledem všechny meziválečné zemské volby. Dalším přímým důsledkem byl nárůst nenávisti vůčiŽidům. Většina vůdců povstání (Toller, Landauer, Mühsam a Leviné) byla židovského původu a pravicově extremistické kruhy úspěšně používali teorii o mezinárodním židobolševickém spiknutí při volbách.
Z Bavorska se v následujících letech stala základna pravicových polovojenských organizací, které ostře vystupovaly proti demokratické vládě v Berlíně. Po potlačeníKappova pučev roce 1920 se do Mnichova stáhli i vůdci povstání. Vznikla zdeorganizace Consul, která prováděla úspěšné atentáty na přední představitele státu (např.RathenaučiErzberger). Dokonce se do čela dostalGustav von Kahr, který vládl s diktátorskými pravomocemi. K úplnému začlenění Bavorska do Výmarské republiky došlo až v roce 1923 zevlády kancléře Wilhelma Marxe.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBavarian Soviet Republicna anglické Wikipedii.