Rosekruciáni

Rosekruciáni, téžrosikruciáničirosenkruciánineboBratrstvo Růžového kříže, jeesoterickéhnutí hlásící se k odkazu stejnojmenné tajné společnosti objevujících se „rosekruciánských manifestech“ vydaných na počátku 17. století vNěmecku. Ty toto hnutí prezentují jako křesťanské bratrstvo věnující sealchymii,hermetismu,kabale,astrologii, rozvoji vědeckého poznání a esoterickému výkladu Bible.
Původní rosekruciánské bratrstvo pravděpodobně nikdy neexistovalo a jeho manifesty byly v zásadě fikcí, ale dostalo se mu velkého ohlasu, pozitivního i negativního, napříč Evropou. K významným učencům kteří byli rosekruciánství ovlivněni patřil napříkladJan Amos KomenskýneboFrancis Bacon. Prestiž hnutí silně upadla v 18. století, v souvislosti s nástupemskepticismuaracionalismuosvícenství, ale to si přesto zachovalo vliv v prostředísvobodného zednářství. Od 19. století se počaly objevovat nové rosekruciánské skupiny v souvislosti s dobovým okultním obrozením. Část z nich se hlásila podobně jako bratrstvo z manifestů kesoterickému křesťanství, další k zednářství a jiné zase ke starověkýmmysterijním tradicím. K nejvýznamnějším z nich patří křesťanskéThe Rosicrucian Fellowship„Rosekruciánské společenství“ založené v roce 1909 a mysterijníAncient Mystical Order Rosæ Crucis(A.M.O.R.C.) „Prastarý mystický řád  růžového kříže“ založený v roce 1925.
Rosekruciánství vzniklo vNěmeckupočátkem17. století. Po roce1614zde bylyanonymněpublikovány tři rosekruciánskémanifesty,Fama Fraternitatis Rosae Crucis(Pověst Bratrstva růžového kříže),Confessio Fraternitatis(Vyznání Bratrstva) aAlchymická svatba Christiana Rosenkreutze, za jejichž autora je považován teologJohann Valentin Andreae, který je také autorem rosekruciánskélegendy.
Vliv těchto třísociálně kritickýchmystických spisů, líčících „nejchvályhodnější řád“ a „obecnoureformulidství“, byl tak silný, že historičkaFrances Yatespozději označila17. stoletíza epochu „rosekruciánského osvícenství“.
Manifesty se setkali s mnohými reakcemi v Německu, Anglii i Francie. Někdy byly označovány za projevHerezeči za politickou agitaci, jiné reakce byly spíše nadšené. K těm kdo se k manifestům vyjádřili patřilRené Descartes,Elias Ashmole,John Dury,Robert Fludd,Michael MaierneboJan Amos Komenský. HistorikRoland Edighoffervidí jejich bezprostřední původ v dobových politických a náboženských krizích, především pak v úpadkuluteránstvína úkorkalvinismuakatolicismu, a také je spojuje s dobovým rozvojem vědy. Cílem jejich autorů byl podle něj duchovní rozvoj bez svazujících sporů o pravověrnost a o smíření s křesťanství s novými vědeckými poznatky.Religionistka Helena Pavlincová chápe rosekruciány jako mysterijní společenství mimo církevní struktury s cílem o rozsáhlou společenskou reformu prostřednictvím učenosti a věd.
Osobnost legendárního zakladatele „tajného“ středověkéhořádu Růže a Kříže,Christiana Rosenkreuze, je bezprostředně spojována shermetickým učením. Tato jinotajná postava německéholékařeafilosofa, měla putovat na přelomu 14. a 15. století doJeruzaléma. Podle základního rozekruciánského spisuFama Fraternitatis(1614) však Rosenkreuz nedosáhl tohoto cíle, nýbrž nabyl v bájném arabském městěDamkaruesoterického poznání vefyzice,matematice,magiiakabale. Toto pak po návratu přesŠpanělskošířil zpět poEvropě.
Putování apostavaChristiana Rosenkreuze jsou typickým alegorickým výtvorem pozdního středověku (podobně jakoKomenskéhoLabyrint světa a ráj srdce); s tím, že jednotlivým fázím jeho cesty lze podle alchymistického způsobu připodobňovat nejen reálnoureflexiokolního světa, ale také postupnétransmutačníkroky k realizacialchymistickéhoVelikého Díla.
Rozekruciánská tradice souvisí s tradicísvobodného zednářstvía její historii lze spolu s historiíalchymiesledovat až doosvícenství. Po přerušení v18. stoletíkřížily její již značně pokřivené a zprostředkované ideje různíokultisté. Mezi jejich potomky patřila i rozekruciánská skupina okolo francouzského literátaJoséphina Péladana. Ten se „…pokusil spojitkatolictvísestetismempřebujelého kultu umění a sneorenesancív okultistickém hnutí růžového kříže,1888založil Řád chrámu růžového kříže a jmenoval se jehovelmistrem.“ Péladan odvozoval svůj původ odchaldejskýchmágů. Byl zastáncem přísné vnitřní kázně, což se projevilo i v přísaze skládané při vstupu do řádu: „Přísahám, při svém věčném hledání, že budu zbožňovat a milovat krásu na cestách Umění a Mystéria; že budu chránit své srdce před sexuální láskou pro tu ideální a nikdy nebudu hledat poezii v ženě, která je pouze jejím hrubým obrazem.“
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuRosicrucianismna anglické Wikipedii.