Židovské svátky

Židovský svátekje den nebo řada dnů, dodržovanýchŽidyjako svaté nebo světské připomenutí důležitých událostí židovské historie. Vhebrejštiněmohou být židovské svátky podle jejich druhu pojmenovány:
Svátky lze dělit nabiblické, historické a tzv. moderní.
Svátky biblické a historické jsou podrobně vykládány vTalmudu, zejména v oddíluMo'ed, a dále rozpracovány do jednotlivých detailů v rabínské literatuře. Vhalachickéliteratuře se jim věnuje především druhá polovina oddíluOrach chajima navazující komentáře.
V rámcijudaismuexistují náboženské svátky, které jsou ustanoveny přímo Tórou, jako např.PesachneboJom kipurčiŠabat, které vyžadují abstinenci od práce a mohou také požadovat půst; existují také náboženské svátky jakoChanukaneboPurim, které buďto nejsou uvedeny v Tóře, ale v jiné biblické knize (Purim v knizeEster), případně nejsou v Bibli uvedeny vůbec a jejich ustanovení je pozdější (Chanuka). Tyto svátky označujeme jakohistorické, avšak jejich náboženský podtext je zdůrazněn zázrakem, který se měl udát. Dále existují svátky světské (moderní), které někteří židé ani neuznávají, a které souvisí s novodobým Státem Izrael – jedná se např. oJom JerušalajimneboJom ha-zikaron. Některým z nich však je často přiznáván i určitý náboženský rozměr (např.Jom ha-acma'ut).
Nejsvatější z židovských náboženských svátků jsou uvedeny vTóře– vExodu,LevitikuaDeuteronomiu.
SvátekPurimse opírá o textknihy Ester. SvátekChanukamá svou oporu v deuterokanonické knize Makabejských a v pozdějším rabínském ustanovení vTalmudu.
Moderní svátky, běžně dodržované Židy po celém světě, byly ustanoveny státemIzraelpo jeho založení v roce1948.
Biblické svátky jsou mimo Izrael zdvojené. Výjimkou jeJom kipur, který je i mimo Izrael jen jednodenním svátkem, aRoš ha-šana, který je i v Izraeli dvoudenní. Důvodem je zajímavá vlastnost původníhožidovského kalendáře, ve kterém jednotlivéměsícezačínaly až po příchodu svědků dojeruzalémského Chrámuvyhlášenímnovoluní, hebrejskyRoš chodeš. Teprve po vyhlášení Novoluní mohli poslové informovat jednotlivé židovské komunity. Největší starověká exilová komunita byla od zničeníŠalomounovachrámu vBabylonii. Se stupňující se perzekucí Římanů vůči Židům v Izraeli se zhroutil původní důmyslný systém ohňových signálů a babylonští Židé nevěděli, kdy začal nový měsíc. Protože z logiky židovského kalendáře připadaly do úvahy jen dvě možnosti, rozhodli se babylonští Židé slavit obě dvě. To je dodnes zvykem všech Židů žijících mimo Izrael. Svátek Roš ha-šana je podle kalendáře zároveň novoluním, a proto se výše uvedený problém projevoval i v Izraeli. Řešení bylo podobné a Roš ha-šana je i v Izraeli dvoudenním svátkem. Biblické svátky dále dělíme na svátkyvysoké,poutníapostní dny.
Nejdůležitější svátek, zmíněný jako jedno z přikázání vDesateru. Slaví se každousobotu, respektive od pátečního do sobotního soumraku. V tento den se nesmí vykonávat žádná práce ani cestovat či provádět obchodní transakce. Je to svátek, při němž se schází přátelé a celá rodina pohromadě. Šabat je nejdůležitějším svátkem judaismu.
Začíná v pátek před západem slunce obřademkabalat šabat(přijetí šabatu), po němž se konávečerní modlitbaa slavnostní večeře. Od této doby jsou zakázány určité druhy práce a věřící se má věnovat odpočinku a studiu. V sobotu ráno se vsynagozekonáranní bohoslužbas přídavnou modlitbou (musaf). K šabatu se také vztahuje zvyk svátečního „třetího jídla“(se'uda šlišit)podávaného poodpolední modlitbě. Šabat končí po západu slunce obřadem nazývanýmhavdala.
Roš chodeš – Nový měsíc – zahajuje každý židovský měsíc. První den měsícenisan, čtrnáct dní před východem zEgypta, přikázal BůhMojžíšovi, aby vyhlásil novoluní. Od této chvíle se datuje tradice slavení novoluní, která nepřerušena trvá do dnešních dnů. Přestože dnes nemá Roš chodeš takový význam jako v historii, je připomínán jako polosvátek, kdy je sice povolena práce, ale vkládají se určité změny do liturgie.
V průběhu posledního měsíce v židovském roce,elulu, se myšlenky a modlitby věřících vážou k cyklu nejdůležitějších svátků, který začíná svátkem Roš ha-šana. S ubíhajícím časem končícího roku zkoumají věřící všechno, co učinili a neučinili. Blížící se den stvoření světa je příležitostí, aby si v rodině, s přáteli a známými vyměnili lístky s přáním dobrého v nadcházejícím čase.
Taková přání si vyměňují také při synagogální bohoslužbě, dříve než se obec rozejde k rodinné slavnosti domů. V rámci svátečního jídla existuje zvyk jíst v medu omočená, sladká jablka, symbol očekávaných dobrých časů.
Roš ha-šana patří ke svátkům, o nichž se troubí našofar, naříznutý beraní roh. Troubí se na něj podobně jako na trumpetu, je však zapotřebí obzvláštní obratnosti. Troubení na šofar o svátku Roš ha-šana vyjadřuje hold Božímu království, dále tento obyčej upomíná na dobu praotců, zvláštěAbrahama, a konečně na dar Tóry naSinaji. Byl to právě zvuk šofaru, který se měl ozývat na hoře Sinaj při darování Tóry. Všechny tyto tradice vstupují do novoročního přání „le-šana tova tikatev“: „kéž jsi zapsán pro dobrý rok“, přání, které se vztahuje ke zmíněné nebeské knize soudu.
Židovská novoroční slavnost je tak četnými způsoby spojena s božským přikázáním,Tórou. V souvislosti s Novým rokem Roš ha-šana je třeba nahlížet Tóru jako pozitivní, život tvořící a nesoucí, božský dar.
Deset dní mezi Roš ha-šana a Jom kipur nazýváme dny pokání. V této vážné době mezi dvěma vysokými biblickými svátky se dbá ve zvýšené míře na pečlivost plnění příkazů, prodlužuje se čas věnovaný dennímu studiu Tóry, říkají se ranní omluvné modlitbyslichot, prosby za odpuštění, mnozí mají ve zvyku se postit. Lidé vyhledávají přátele i nepřátele a snaží se je odprosit za vše, co jim v uplynulém roce provedli zlého a tak dochází k obecnému smiřování se.Talmudna mnohých místech vypráví o velikosti těch, kteří uměli odpouštět. Naopak člověk, který je upřímně prošen o odpuštění a prosbu nepřijme, je chápán jako veliký hříšník.
Tyto dny, které začínají svátkem Roš ha-šana, slouží zejména k rozjímání a zastavení se. Stará tradice říká, že od této chvíle až do konce Jom kipuru je otevřena nebeská kniha. V ní jsou zaznamenány dobré a zlé činy každého člověka. Dny zastavení slouží nejen zpětnému rozvažování, ale zároveň přípravě na božské určení budoucího údělu (viz nížeJom kipur). Tato myšlenka spojení minulosti a budoucnosti nachází výraz v kulatém pečivu (chala), které se váže k židovské novoroční slavnosti. Symbolizuje rytmus roku jako koloběhu.
Poslední, tedy desátý den ze dní rozjímání, jež začínají novoroční slavností, je jedním z největších svátků v židovství: Jom Kipur.
Jom kipur je nejvyšší židovský svátek. Uzavírá období deseti dní pokání – tradice učí, že „na Roš ha-šana zapsáno, na Jom kipur zpečetěno“.
Jom kipur není považován za svátek nebo za den veselí, v žádném případě si židé na Jom kipur nepřejí „chag sameach“ – veselý svátek – je to spíše den sebezpytování, strávený v modlitbách a půstu.
Pesachčasto nazývanýSvátek nekvašených chlebůje jedním z nejdůležitějších židovských svátků a zároveň jedním z nejstarších vůbec (jelikož příkaz k jeho dodržování byl dán jako jeden z mála ještě před darovánímTórynaSinaji. Společně se svátkyŠavu'otaSukotse řadí mezi třipoutní svátky, které se každoročně slaví a které připomínají vyjití z otroctví a útěk zEgypta. Je svátkem osvobození židovského národa z tyranského zajetí a zároveň slavnostní probouzení půdy a země.
Půst, který drží prvorození v předvečer svátku Pesach
Sedmitýdenní období mezi svátky Pesach a Šavu'ot.
Někdy nazývaný též „letnice“, svátek obdržení Tóry na hoře Sinaj.
Svátek sklizně, připomenutí přebývání na poušti. Jeden z veselých svátků, který zároveň symbolizuje konec vegetačního období roku a nástup zimy. Období svátku Sukot uzavírá sváteční období, ve kterém se nese celý měsíctišri.
Příběh Chanuky je zaznamenán vPrvníaDruhé knize Makabejské. Tyto knihy nejsou součástíTanachu, ale jsou to deuterokanonické knihy (nejsou součástí původního kánonu). Zázrak posvěceného oleje, který zázračně hořel po osm dní je poprvé popsán vTalmudu.
Chanuka připomíná porážku syrských sil, které se pokoušely zamezit Izraelcům praktikovatjudaismus.Juda Makabejskýa jeho bratři zničili ohromné vojsko a znovuvysvětilijeruzalémský chrám. Pro tento osmidenní svátek je charakteristické zapalování světel – jedno pro první noc, dvě pro druhou, atd. – a používání speciálního svícnu, který se jmenujechanukijanebo menora.
Nejveselejší z židovských svátků. Purim připomíná události, které jsou zaznamenány vKnize Ester. Je slaven čtením biblické knihy Ester, během kterého celá obec spustí rámus při jakékoliv zmínce jména Haman; divadelním sehráním příběhu Ester (eventuálně jiného veselého příběhu, vjidištzv.Purim špil); obdarováváním chudých a posíláním dárkůmišloach manot(tj. dárky jídla nebo pití) a karnevalem. Zvyk pití„ad de-lo jada“(aramejskydokud nebude vědět) souvisí s další povinností – opít se tak, aby dotyčný nerozeznal rozdíl mezi prokletým Hamanem a požehnaným Mordechajem.
O těchto svátcích je povolena většina prací, které jsou v normální svátek zakázané. Připomínají vesměs radostné události, nicméně nejsou přikázány Tórou, tudíž nemají specifickou liturgii. Většina těchto svátků je ustanovena až vtalmudickýchdobách.
Připomíná počátek vegetačního cyklu v Izraeli.
Připomíná smrt rabiho Šim'ona bar Jochaje, který si nepřál, aby jeho úmrtní den byl dnem smutku, podle jiné tradice připomíná zastavení římského pronásledování zapovstání Bar Kochba.
Tento den je slaven jako „svátek lásky“ – podle tradice bylo totiž v tento den povoleno Benjaminovcům vzít si manželky z jiných kmenů a tak zachránit budoucnost kmene (Soudců, 21. kapitola).
Nejsmutnější den židovské historie, výročí zničení obou jeruzalémských Chrámů a dalších tragických událostí
Připomenutí počátku obléhání Jeruzaléma.
Připomenutí prolomení jeruzalémských hradeb.
Připomenutí zavraždění místodržícího Gedalji.
Den obětí holokaustu, ustanoven na výročí začátkupovstání ve varšavském ghettu.
Den vzpomínek na vojáky a lidi padlé zaIzrael.
Den vyhlášení nezávislosti novodobého státu Izrael.
Výročí sjednocení Jeruzaléma zašestidenní válkyv r.1967.