Omán

Omán, plným názvemSultanát Omán(arabskyسلطنة عمان‎,Saltanat Umán‎), jearabskýstát vjihozápadní Asii, přesněji v jihovýchodní částiArabského poloostrova, ležící na pobřeží přiArabském mořiaOmánském zálivu. Na severu sousedí seSpojenými arabskými emiráty(délka hranice 410 kilometrů), na jihozápadě sJemenem(288 kilometrů) a na západě seSaúdskou Arábií(676 kilometrů). Celková rozloha země je 309 500 km². Součástí Ománu jsou téžexklávyMadhaaMusandam. Ty byly součástí neshod mezi Ománem a Spojenými arabskými emiráty, nicméně v roce 2003 oba státy údajně ratifikovaly a podepsaly smlouvu o konečném ustanovení společných hranic. Podrobnosti ohledně dohody ovšem nebyly doposud zveřejněny.
V zemi žilo v roce 2017 přibližně 4,8 milionu obyvatel. Početně nejzastoupenějším etnikem jsouArabové, následují přistěhovalci původem zJižní Asie–Bangladéše(Bengálci),Indie,Pákistánu(Balúčové) aSrí Lankya téžAfriky. Valná většina obyvatel jsoumuslimové, nejrozšířenější jeibádíjovskávětevislámu. Nejvyznávanějšínáboženstvímimoislámujehinduismus. Mezi dorozumívací jazyky patří úředníarabštinaa hojně používanáangličtina.
Omán je dědičnoumonarchií. Současnýmsultánema zároveňpředsedou vládyje od 11. ledna 2020Hajtham bin Tárikzdynastie al-Saídů. Nový sultán nahradil svého bratranceKábúse bin Saída, který zemřel 10. ledna 2020 ve věku 79 let a zůstal bezdětný.
Výsledky průzkumuaustralskéorganizaceVision of Humanity, která sestavuje seznam zemí podlesvětového indexu míru, označily Omán za 21.nejbezpečnější zemi světav roce 2009. V předchozích dvou letech obsadil Omán 25. (2008) a 22. (2007) pozici.V listopadu 2010 vydalrozvojový program OSNzprávu o tempu rozvoje 135 zemí světa za posledních 40 let. Omán se v tomto seznamu umístil na prvním místě.
První známkycivilizacepocházejí již z doby přinejmenším před 5 000 lety, tehdy se území dnešního Ománu označovalo odlišnými názvy – nejznámější z nich jsouMajanneboMegančiMezoun.Na názevMaganpoukazují nalezenésumerskétabulky.Je možné, že označenímMaganbyly myšleny staré měděnédoly.Mezounje odvozeno od slovamuzn, které znamenalobohatý na tekoucí vodu.Dnešní název Omán by měl pocházet od arabských kmenů, které se dříve přesouvaly zjemenskéoblasti Uman.
Nejstarší známé místo lidského osídlení v Ománu je Watajah, situovaný na územíMaskatského guvernorátu. Datuje se dodoby kamennépřed přibližně 10 000 letya řadí se mezi nejstarší lidská osídlení na světě.Archeologové zde nalezli pozůstatky z různých období. Ty nejranější spadaly do doby kamenné, další dodoby bronzové.Tyto nálezy sestávaly z různých kamenných nástrojů, zvířecích kostí, skořápek a tehdejšího ohniště. Datují se do roku 7 615 před naším letopočtem.Dalšími nálezy byly pazourkové nástroje, zaostřené předměty, škrabky a ručně dělanákeramikatypická pro dobu bronzovou.
V jedné z hor ve stejné oblasti byly objeveny nástěnné kresby zvířat. Podobné kresby se našly i v jiných koutech Ománu, a to v oblastechVádí SahtanaVádí Baní Charús, poblíž městaRustak.Kresby zobrazovaly člověka nesoucího zbraně čelícího divokým zvířatům.Dalším místem archeologických nálezů doby kamenné je Sivan, nedaleko městaHajma. Zde byly objeveny hroty šípů, nože, dláta a zakulacené kameny, které tehdejší lidé používali k hodu po zvířatech.
Od6. století před naším letopočtemdo7. stoletínašeho letopočtu byl Omán kontrolován či ovlivňován třemi perskými dynastiemi –Achaimenovci,ParthyaSásánovci. Nejprve jej kontrolovali Achaimenovci, okolo roku250před naším letopočtem převzali moc vPerském zálivuParthové a rozšířili svůj vliv až k Ománu. Z důvodu ochrany obchodních cest a tras v zálivu vystavěli Parthové v Ománu pevnosti a osadili je vlastními vojáky. Ve3. stoletínašeho letopočtu nahradili Parthy Sásánovci, kteří udrželi oblast pod kontrolou až do doby vzestupuislámuo pár staletí později.
Islámse rozšířil na ománské území ještě za života prorokaMohameda. Ománci byli mezi prvními, kteří přijali novou víru dobrovolně.KonverzeOmánců je obvykle připisovánaAmru íbn al-Asovi.Ten byl okolo roku630poslán Mohamedem jakožto vyslanec za tehdejšími spoluvládci Ománu, Džajfarem a Ábdem.Amr vyzval dvojici k přijmutí islámu, a tak se nakonec stalo. Omán se stalibádíjovskýmstátem, kterému vládl zvolený vládce zvanýimám.
Omán hrál podstatnou úlohu ve válce, která následovala po Mohamedově smrti a rovněž v raných letechislámské expanzepo souši i moři doIráku,Persiea dalších zemí.Omán začal provozovat rozsáhléobchodnía námořní aktivity vevýchodní Africea byli to Ománci, kdo cestovali až doČínyaasijskýchpřístavů s poselstvím islámu.
V období let661až750vládli zemiUmajjovci, v letech750až931Abbásovci,931až932Karmatiané,932až933znovu Abbásovci,933až934podruhé Karmatiané,934až967definitivně Abbásovci, které vystřídaladynastie Bujidůvládnoucí do roku1053, odkdy začali vládnoutSeldžukovéaž do roku1154. Vypuzením Seldžuků začala vláda ománské dynastieNabhánovců.
Ve středověku byl Omán prosperující a námořně-orientovaný stát.Ománské lodě,dhauy, pluly do vzdálených destinací za účelem obchodu. Ománské město a zároveň přístavSuhárpatřil k největším a nejdůležitějším městůmArabského světa.
Na počátku16. stoletísePortugalskosnažilo rozšířit svůj vliv na úkor Ománu vArabském mořiaIndickém oceánu. Portugalské vojsko vpadlo do Ománu a ovládlo část pobřežního území.V letech1508až1648, tedy 140 let, kontrolovalaPortugalská říšetuto oblast i ománské městoMaskat.Portugalci sem přicestovali pár let po svém mořeplavciVasco da Gamovi, který zde učinil mnoho objevů včetně námořní trasy doIndie. Protože Portugalci potřebovali základny k ochraně svých tras, vybudovali v Ománu svá opevněná města. Pozůstatky těchto měst, postavených v koloniálních architektonickém stylu, zůstaly do současnosti.
V letech 1624 až 1744 vládla části dnešního Ománudynastie Jarúba.Z této doby pochází mnoho historických staveb a pevností. Z dynastie Jarúba pocházel iSultán bin Saíf al-Jarúbi, který porazil portugalská vojska.Ke konci vlády dynastie Jarúba propukla občanská válka, vzniklá dohady a spory ohledně zvolení nového imáma.
Portugalci byli z Ománu vyhnániOsmany, ti však zemi nekontrolovali dlouho. Přibližně o století později, přesněji roku1741, vyhnali Osmany příslušníci jemenského kmene, jejichž vůdce započal současnou linii vládnoucích sultánů dynastieal-Busaídů.Od roku 1741 je tedy Omán nezávislý a oproštěný od kontroly cizích mocností s výjimkou krátké perské invaze o několik let později.Tehdy se Peršanům podařilo na čas získat některá přímořská území.
Koncem17. stoletívytlačovala ománská vojska imámaSaífa bin SultánaPortugalcez pobřežívýchodní Afriky.Největší překážkou se stala pevnostFort Jesus, sídlo portugalské posádky vMombase. V roce1698ji Saíf po dvouletém obléhání dobyl.Stejným rokem vznikáZanzibarský sultanát.Následně Ománci snadno vyhánějí Portugalce zeZanzibarua jiných regionů severně odMosambiku. Zanzibar byl cennou kořistí, především kvůli svému trhu sotrokya postupně se stával čím dál tím důležitější částí Ománské říše.
Jak již bylo zmíněno v předchozí kapitole, roku1741převzali vládu v Ománu příslušníci dynastieal-Busaídů. Zakladatelem dynastie bylAhmad bin Saíd, zvolený roku1741imámem, jehož nástupcem se stal roku1775jeho synSaíd bin Ahmad.Dynastie chtěla udržet vládu nad zemí ve své rodině, a tak se stal titul sultána dědičným.
V roce1798učinili Britové z Ománu svůj protektorát a sultáni tak získali jejich podporu.V pozdní fázi19. stoletíbyla britská pomoc užitečná především v boji proti imámům, kteří začali být opět voleni v souladu s tradičními ománskými zvyky.Imám kontroloval vnitrozemní oblast dnešního Ománu,ománský imámát, s hlavním sídlem ve městěNazvá. Jeho moc pramenila z vlády nad lokálními kmeny, které čas od času zaútočily na sultánem kontrolovaná pobřežní území.
Jeden z největších ománských sultánů19. století,Saíd bin Sultán, se rozhodl roku1837učinit Zanzibar svým hlavním sídlem.Saíd zde nechal postavit impozantní paláce a zahrady a zasloužil se o zlepšení místní ekonomiky vývozemcukru,indigaahřebíčku, i když naopak přišel o část výnosů z trhu díky snahámBritůo ukončení obchodu s otroky.Avšak po jeho smrti v roce1856již spojení mezi Ománem a Zanzibarem nefungovalo. Spory mezi jeho dvěma syny Majídem a Thuvajnim vyřešila mocná britská diplomacie.Majídzdědil zanzibarský trůn společně s většinou území východní Afriky.Thuvajnise stal vládcemMaskatu a Ománu.Thuvajni a jeho potomci si udrželi kontrolu nad Ománem od roku1856do současnosti.
Omán navázal styky s dobovými velmocemi jako bylaVelká Británie,Francie,NizozemskoneboSpojené státy americké.Počátkem20. stoletívšak vstoupil Omán do období úpadku aizolace.
Pátrání poropěna území dnešního Ománu začala ve30. letechspolečnost D’Arcy Exploration Company, která byla dceřinou společnostíAnglo-Persian Oil Company.První geologické průzkumy skončily neúspěchem.Následující události včetnědruhé světové válkypřerušily průzkumy do roku1962, kdy byl proveden již úspěšný vrt.První ropný vrt se uskutečnil vJíbalu, následovaly vrty vNatíhuaFahúdu. Produkce ropy v obchodním měřítku začala až v roce1967.
Kolem roku1920je mocimámaa jeho spojenců taková, že jsouBritovénuceni sjednatSíbskou smlouvu, ve které sultán schvaluje autonomii vnitrozemního regionu s centrem vNazvá.V60. letechtato smlouva nestačí, neboť imám a silný kmenový vůdce získají pomocSaúdské Arábiena zřízení nezávislého státu.Roku1959se sice silám sultánaSaída bin Tajmúrapodařilo za pomoci Britů zabránit vzpouře, ale70. létas sebou přinesla jinou hrozbu v podoběmarxistickéhopartyzánského hnutí –Lidové fronty za osvobození Ománu.
Dafárské povstání bylo povstání na jihu Ománu, a to v oblasti Dafár v letech 1962 až 1976. Dafárské obyvatelstvo trpělo kvůli nedobré hospodářské situaci vzhledem k severním regionům a bylo tedy náchylné k vlnám arabskéhonacionalismuv 50. a 60. letech 20. století, které si kladly za cíl svržení vládců vPerském zálivu. Povstání v Dafáru se zaměřilo na svrhnutí sultánaSaída bin Tajmúraa svou dobu souznělo s akcemimarxistův sousednímJižním Jemenu. V roce 1963 stála v čele vzbouřenců Dafárská fronta za osvobození tvořená zejména arabskými nacionalisty s konzervativním pohledem na islám. Dafárská fronta na svoji stranu získala vůdce – šejky – místních kmenů. V roce 1968 se do čela prosadili marxisté a, podporovaníSovětským svazemaČínou, navázali užší spolupráci s Jižním Jemenem. Centrem pro jejich operace byl hornatý jih Dafáru. Někteří lidé konzervativnějšího smýšlení se od marxistů odvrátili a začali s podporou nového sultána, když se roku 1970 na trůn dostal Tajmúrův synKábús bin Saíd, jenž svého otce svrhl.
Sultán Kábús bin Saíd získal vojenskou a ekonomickou podporu Velké Británie a sousedních zemí, které rovněž negativně vnímaly levicová hnutí. V roce 1973 se v Ománu vylodily přibližně tři tisíce pozemních jednotek íránskéhošáhaa spolu s íránskými vzdušnými silami se spojily s ománskou armádou. Na pomoc se dopravila i vojska zJordánska. V 70. letech byly zajaty na dva tisíce povstalců a po podrobení výcviku byly včleněni do Sultánových ozbrojených sil poté, co se zřekli dřívějších postojů. V letech 1975 až 1976 byli rebelové poraženi. Aby zamezil novým nepokojům, nařídil sultán Kábús dotovat postižený region a nechal rozvinout infrastrukturu – silnice, nemocnice a školy, aby se Dafár svou úrovní rovnal ostatním oblastem v zemi. Tomu všemu napomohla i finanční výpomoc odSaúdské ArábieaAbú Zabí.
Kábús se prohlásil nejen sultánem, ale zároveň se ustanovilpředsedou vládya ministrem financí, obrany a zahraničí.Spolu se začátkem jeho panování se mění název státu z Maskat a Omán na Sultanát Omán.V roce1996formálně uznává Sultanát Omán dědičnou absolutistickou monarchií. Kábús modernizuje zemi využitím zásob ropy a zemního plynu.
V únoru 2011 proběhly pouliční nepokoje v přístavním městěSuhár. Asi tisíc demonstrantů požadovalo politické změny a lepší životní podmínky. Vypálili policejní stanici a dva státní úřady. Policie zastřelila nejméně jednoho člověka.
Ománská vlajka je tvořena listem o poměru stran 1:2 se třemi vodorovnými pruhy, bílým, červeným a zeleným. Přižerdije červený svislý pruh, jehož šířka odpovídá polovině šířky vlajky. V horním rohu je umístěný ománský státní znak.
Ománský státní znak tvoří dvě zkřížené zahnutéšavlev bohatě zdobených pochvách, dýka (chandžar) a závěsník.
Ománská hymna je píseňNašíd as-Salaam as-Sultani(českyMír sultánovi). Slova napsal Rašíd bin Uzajiz Al Chusaidi, hudbu složil James Frederick Mills.
Omán se nachází naStředním východě, na jihovýchoděArabského poloostrova. Jeho pobřeží je ohraničenoArabským mořemaOmánskýmaPerským zálivem. Sousedí seSpojenými arabskými emiráty(délka hranice 410 kilometrů),Jemenem(288 kilometrů) aSaúdskou Arábií(676 kilometrů). Rozloha státu podle ománských zdrojů dosahuje 212 460 km².Některé prameny (CIA World Factbook) uvádějí až 309 500 km² kvůli nejasnému stanovení hranic v pouštních oblastech. Součástí Ománu jsou rovněžexklávyMadhaaMusandama několik ostrovů (napříkladMasíra).
Krajina je velmi různorodá a nepřesahuje 100 až 400 metrů výšky. Severní pobřežní oblastal-Batínaje využívaná kzemědělství, od vnitrozemní pouštěRub al-Chálíji odděluje vysoké vápencové pohoříAl-Hadžar. Na jihu se podél pobřeží rozkládáArabská deska, dosahující místy výšky až 1 400 metrů, a horská oblastKarra.
Velkolepost a rozmanitost krajiny jsou důsledkemgeologickéhistorie aklimatuposledních milionů let. Jedinečné skalní výčnělky v pohoříAl-Hadžar,Hukfua Dafáru jsou rájem pro mezinárodnígeology. První geologické záznamy se datují do doby přibližně 825 milionů let a zahrnují alespoň tři období, kdy byla země pokrytá ledem, což může být poněkud překvapivé vzhledem k současné zeměpisné šířce a podnebí.
Omán, ležící v jihovýchodním cípuArabské tabule, se kvůli rozšiřováníRudého mořepomalu tlačí směrem na sever. Hory Al-Hadžar a potopená údolíMusandamujsou toho památkou.
Ve své geologicky nedávné minulosti bylo území položeno při okraji oceánu, což potvrzují nálezy tmavě zabarvenýchofiolitů, což jsou vulkanické horniny z oceánu, bohaté naměďachrom.
Vnitrozemské pláně jsou plné mladších, usazených hornin,štěrku, dunovéhopískua solných zvětralin. Pod nimi se nachází několik kilometrů silná vrstva složená ze starších usazenin, ve kterých jsou ukryty ománskéuhlovodíkovézdroje. Starověká sůl, jež přichází na povrch z několika solných hor jako je ku příkladuKarat Kibrit, hraje důležitou úlohu v utváření mnoharopnýchaplynovýchložisek.
Ománskéklimaje společně stopografiírůznorodé, s vlhkými přímořskými oblastmi a tropicky teplým suchým pouštním vnitrozemím. Ačkoliv jsou dešťové srážky v zásadě nepravidelné a nepatrné, jižně položená provincieDafármezi červnem a zářím zachytávámonzunyzIndického oceánu. Vnitrozemní letní teploty mohou stoupnout až na 54 stupňů Celsia. Většina turistů zemi navštěvuje během chladnějších měsíců mezi říjnem a dubnem nebo (spolu s návštěvníky ze zemíRady pro spolupráci arabských států v Zálivu, zkráceně GCC) upřednostňují červenec a srpen, kdy do Dafáru přichází monzun.
Při pobřeží vPerském zálivupanují v létě jedny z nejteplejších nocí na světě, kdy teploty často neklesají pod 33 °C.
Hlavní městoMaskatmá horké tropické klima, s průměrnou roční teplotou bezmála 29 °C. V létě mohou teploty vystoupit na 48 °C, průměrná teplota nejteplejšího června je 34 °C a nejchladnějšího ledna 21 °C.
Pouštní křoviny a traviny, společné pro celou jižní část Arábie, se též nachází i v Ománu.Vegetaceje rozptýlená po vnitrozemské náhorní plošině, kterou z valné části tvoří štěrková poušť. Jejímu růstu pomáhají větší množství monzunových srážek v Dafáru a horách v období letních měsíců. Rostou zdekokosové palmy(především Dafár), odrůdyakácie,oleandryakadidlovníky(vyvýšeniny). PohoříAl-Hadžarje nejvyšším místem ve východní Arábii, volně zde žijetahr arabský.
Zdejšími původními savci jsouleopardi,hyeny,lišky,vlci,zajíci,přímorožciakozorožci. Mezi původní ptáky patřísupi,orli,čápi,dropi,koroptev arabská,vlha,sokoliastrdimilové.
Na začátku21. stoletížilo na území Ománu 9 ohrožených druhů savců a 5 zástupců ptactva. Nad 19 druhy rostlin rovněž visela hrozba vymizení. SultánKábúsvyvinul snahu o jejich ochranu před vyhubením, vyhlásil několikvýnosů, týkajících seochrany přírody.
Omán trpí hned několikaekologickýmiproblémy. Jedním z nich je znečištění pláží a dalších přímořských oblastí, v důsledku proplouvání ropných tankerůHormuzským průlivemaOmánským zálivem. Dalším, neméně závažným, je udržování přísunu dostatečného množství vody do zemědělských oblastí a do domácností. Země disponuje pouhým jedním krychlovým kilometrem obnovitelných vodních zdrojů, přičemž 94 % je užito v zemědělství a 2 % při průmyslové činnosti. Jen 30 % všech venkovských obyvatel má přístup k čisté pitné vodě. Období sucha a nečetné dešťové srážky přispívají k nedostatečnému zásobování vodou.
Omán jeabsolutní monarchieasultanát. Titul „sultán“ je dědičný. Sultánem Ománu byl od 23. července 1970 do 10. ledna 2020, tedy téměř 50 let,Kábús bin Saíd. Nástupcem jako hlava státu se stal již 11. ledna 2020 jeho bratranecHajsám bin Tárik. Sultán Kábús zastával od 23. července 1972 také postpředsedy vládya sám byl zplnomocněn k jmenováníministrů.Sultanát disponuje dvoukomorovým sborem rádců, který je známý jakoRada Ománu. Rada Ománu se dělí naStátní radu(horní komora,arabskyMadžlis al-Daula‎) aPoradní shromáždění(dolní komora,arabskyMadžlis aš-Šura‎).Rada nemá žádnou zákonodárnou moc, ale může zpochybňovat rozhodnutí vládních ministrů a doporučit změny nových zákonů týkající se hospodářské a sociální politiky. Tato doporučení vedou k úpravám navrhovaných usnesení.Nikdo nemůže být zvolen do obou komor zároveň. Politické strany neexistují.
Soudní systémsi zakládá na islámském aanglickém obecném právu.SoudyŠaríavykonávají spravedlnost na základě islámského práva, společně s Centrálním soudním dvorem vMaskatu. Další čtyřisoudyse nacházejí vNazvá,Salále,SuháruaSúru. Náboženští soudci (kadi) jsou jmenováni sultánem a jsou určováni pro každývilájet. Z Centrálního soudního dvora je možné se odvolat k sultánovi, který disponuje pravomocí udělení milosti. Soudy Šaría, dbající na dodržování islámského práva, považují svědectví jednoho muže a dvou žen za rovné. Existuje rovněž bezpečnostní soud, zřídkakdy užívaný, který zajišťuje právo v oblasti vnitrostátních záležitostí. Obchodní spory mohou vyřešit Úřady pro řešení obchodních sporů. V roce 1996 vyhlásil sultánKábúszákladní zákon, ve kterém občanům Ománu zajišťuje jejich základní práva. Základní právo utvrzuje nezávislost justice,soudní mocse navíc zbaví porotců.
Sultanát nemá žádnouústavunebo legislaturu. V roce 1970 dal sultán pokyn ke zformování ministerského kabinetu, zodpovědného za jednotlivá vládní ministerstva a úřady. V roce 1981 se sultán rozhodl ustanovit Státní konzultativní radu, která se skládala z 55 jmenovaných představitelů z vlády, soukromého sektoru a regionů. Tento orgán byl roku 1991 nahrazen Poradním shromážděním, který byl tvořen 59člennou radou. Toto mělo být prvním krokem ke spoluúčasti ománského lidu na vládě. Po sčítání lidu v roce 1993 rozšířil sultánKábúspočet křesel z 59 na 80. Dne 6. listopadu, kdy sultán vyhlásil základní právo, vznikla Rada Ománu. V roce 2000 byl počet křesel v Poradním shromáždění navýšen na 83.
Volební právozískávají muži i ženy po dosažení 21 let, výjimku tvoří příslušníci bezpečnostních a vojenských sil, ti právo volby nemají.Volební právo mají Ománci od listopadu 2002, dříve tohoto práva využívali jen kmenoví vůdci, obchodníci a vzdělanci.
Vůči konfliktům na Blízkém a Středním východě se Omán staví umírněně.Mimořádné vztahy země udržuje s členskými státyRady pro spolupráci arabských států v Zálivu(GCC), na něž má tradiční silné vazby. Členy GCC jsou mimo Ománu takéBahrajn,Katar,Kuvajt,Saúdská ArábieaSpojené arabské emiráty. Omán podporuje společné akce arabských států prostřednictvímArabské ligy. Co se týče současného vývoje vIráku, Omán podporuje nynější vládní kroky, jenž by mohly vést k nastolení stability v zemi. Naopak odsuzuje praktikyIzraele, které podle Ománu zvyšují napětí na okupovaných územích. Vybízí k naplnění mezinárodníchrezolucía zřízení samostatnéhoPalestinského státu.Nicméně je společně s Katarem jedinou zemí GCC, která s Izraelem udržuje alespoň malé diplomatické styky.Omán udržuje dobré vztahy i s mnoha jinými státy po celém světě odČínské lidové republikyna východě poSpojené státy americkéna západě.Se Spojenými státy podepsal Omán idohodu o volném obchodu.
Omán plnil roli diplomatického mostu při rozhovorech týkajících se konfliktů vAfghánistánu,SýriiaJemenu(na ománské půdě jednali např. jemenštíHútíové, kteří jsou proti mezinárodně uznávanému prezidentoviHádímu),v minulém století i běhemirácko-íránské války. Účastnil se též jednání o íránském jaderném programu v roce 2015. Když v roce 2017 vypuklakatarská diplomatická krize, zaujal Omán tradiční neutrální postoj.
Omán je členemIMF(Mezinárodní měnový fond),OSN(Organizace spojených národů),UNESCO(Organizace spojených národů pro vzdělávání, vědu a kulturu),UNIDO(Organizace spojených národů pro průmyslový rozvoj),WHO(Světová zdravotnická organizace),WTO(Světová obchodní organizace) a mnoha dalších organizací (např.:Interpol). Je rovněž členem regionálních organizací jako jsouArabská ligaaGCC(Rada spolupráce arabských států Perského zálivu).
Omán navázaldiplomatickéstyky sČeskou republikoudne 1. března 1993, kdy si oba státy vzájemně vyměnilynóty. Vztahy stagnují od roku 1997, tehdy Omán navštívila náměstkyněministra zahraničních věcí České republiky. Státy doposud nepodepsaly žádnébilaterální dohody. Hodnota vzájemného obchodu je nízká, ačkoli se rok od roku navyšuje. V roce 2004 navštívil Omán český politický konzultant. Vedl jednání se svým ománským protějškem a spolu s ním položil základy pro další budoucí vývojmezinárodních vztahů.
Česká republika nemá v Ománu svévelvyslanectví, turisté tak případně musí na blízké velvyslanectví ČR vSaúdské Arábii. Ani Omán nemá v České republice velvyslanectví, nejbližší se nachází v sousednímRakousku, veVídni.
Honorárním konzulem Sultanátu Omán v České republice je J.E. Ivo Vaněk, který v Ománu působí od roku 2014. V roce 2020 jej Jeho veličenstvo Sultan Haitham bin Tariq jmenoval honorárním konzulem se všemi pravomocemi, které tomuto úřadu z moci Jeho veličenstva a mezinárodních smluv přísluší. Honorární konzulát sídlí v Praze 2 na ulici Legerova 22.
Sultánovy ozbrojené síly (anglickySultan's Armed Forces, zkr.SAF) se dělí do tří složek:
V roce2002disponovalyozbrojené síly Ománucelkově 41 700 vojáky, včetně podružených složek.Pozemní armáda čítala 25 000 vojáků a tvořilo ji přes 100 hlavních bitevních tanků a 37 tanků typuScorpion.Letecký personál čítal 4 100 lidí a disponoval 40 bojovými letouny.Námořnictvomělo k dispozici posádku o 4 200 lidech se 13 hlídkovými loděmi.Kmenové domobrany zvanéFirqatsjsou polovojenskou složkou a čítaly 4 000 bojovníků anizovaných v menších kmenových skupinách.Dalšími polovojenskými složkami jsou pobřežní policejní hlídka v počtu 400 lidí a menší policejní letecké křídlo.
V roce 2005 byly vojenské výdaje země procentuálně vůči hrubému domácímu produktu nejvyšší na světě (11,4 %až 11,8 %HDP).V roce 2009 vydal Omán na obranu 1,545 miliardy ománských riálů čili 4,003 miliardy amerických dolarů.Vojenská služba je dobrovolná, branná povinnost dosud nebyla zřízena.
Omán se od roku 2011 dělí na jedenáctguvernorátů(množné číslo:muhafazat, jednotné číslo:muhafazat). Tyto kraje se dále dělí navilájety.
Ekonomika Ománu spadá do kategorieekonomikse středně vysokými příjmy.Hrubý domácí produktv roce 2009 byl 69,48 miliardy amerických dolarů, na jednoho obyvatele tak připadalo 23 900 dolarů. V roce 2009 činil reálný růst hrubého domácího produktu 2,7 %. Nezaměstnanost se pohybuje na 17 % (2017).Hlavní oporou je těžba a zpracováníropyazemního plynu, avšak různé projekty se snaží snížit závislost na ubývajícímnerostném bohatstvía zmenšit přínos tohoto sektoru.Na rozdíl od produkce zemního plynu, produkce ropy klesá.Diverzifikacecílí především na turismus. Kvůli své poloze je země i důležitým uzlemnámořní dopravy. Národní měna,ománský rial, patří k nejsilnějším na světě, díky ekonomické síle a stabilitě.
ElektřinuOmán nedováží ani nevyváží, její výroba (13,58 mld. kWh, 2007) je vyšší než spotřeba (11,36 mld. kWh, 2007). Denní produkce ropy se pohybuje okolo 806 tisíc barelů (2009), zemního plynu kolem 24 miliard m³ (2008).
K předním ománským společnostem se řadíOmantel(telekomunikace),Petroleum Development Oman(ropaazemní plyn),Oman Oil Company(ropaazemní plyn) aOman Air(letecká doprava).
Od roku 2017 trvajícíkatarská diplomatická krizemá na ekonomiku Ománu pozitivní efekt, protože na rozdíl od přístavů dalších členů GCC jsou ty ománské Katařanům otevřeny, plyne tudy tudíž část katarského importu i exportu.
Zemědělství zaměstnává na polovinu obyvatel, i přesto tvoří jen necelá 2% HDP.Mezi produkty patří banány, datle, ryby, skot, velbloudi, vojtěšky a zelenina.Rybolovse v současnosti řadí k nejrychleji rostoucím odvětvím. Za zemědělské oblasti se považujíDafáraal-Batína.
Zemědělstvímá dostatečně velký potenciál pro svůj případný rozvoj. Využití půdy k pěstování v první řadě závisí na dostupnosti vody. Nejlepší podmínky pro pěstování tak mají přímořské oblastial-BatínaaŠumajlíja, naopak ve vnitrozemí je pěstování čehokoli velmi obtížné.
VodyOmánského zálivuoplývají množstvím různých mořských živočichů a ryb – barakud, krevet, humrů, makrel, raků, sardinek, tuňáků a žraloků. Úlovky za rok 2000 měly hmotnost 416 tun, jednalo se především o sardinky.Rybolovzaměstnává přibližně 26 000 lidí. Vývoz rybích produktů za rok 2000 dosáhl částky 51,3 milionu USD (amerických dolarů). V nedávné době putovalyinvesticedo zvýšení kvality přístavů a celkového rozvoje rybolovu. Ománská vláda dotuje náklady lodí na podporu zaměstnanosti. V roce 1996 byly zprovozněny tři nové rybářské přístavy (BuchávMusandamu,KurijataŠinas). Celková kapacita pojme až 1 000 malých rybářských lodí.
Průmyslový sektor je základním kamenem dlouhodobé rozvojové strategie sultánaKábúse(1996–2020).Průmyslpatří mezi přední odvětví spojené sdiverzifikacístátních příjmů a snížením závislosti na ropě a zemním plynu. Navíc je schopen pomoci naplňování potřeb sociálního rozvoje a zpracovávat své zdroje na hotové výrobky. K jeho nejdůležitějším složkám patří produkce arafinacesurové ropy, produkce jak přírodního, tak zkapalněného plynu, dále pakstavebnictví, výrobacementua těžbamědi,ocelářství,chemický průmysla výrobaoptických vláken. Na tvorbě HDP se podílí ze 36 %. Továrnytěžkého průmysluse nacházejí vSuháru, dále pak val-Burajmi,Nazvá,SaláleaSúru. Expanzi průmyslu, závislém na zemním plynu podporuje jeho dovoz z těžebních oblastí. Firmy operující v těchto průmyslech jsou vládou osvobozené od daní, což je pobízí k dalšímu rozvoji a expanzi.
V pořadí 7. pětiletý rozvojový plán (2006-2010) usiluje o tvorbu podmínek pro atraktivníinvestiční klima. V rámci své strategie týkající seprůmyslovéhosektoru, usiluje vláda o rozvoj v oblastechinformačních technologií(IT) atelekomunikací. Oinfrastrukturuinformačních technologiíse stará instituce The Knowledge Oasis Muscat (KOM). Ománské podniky rozvíjejí svůj technologický potenciál prostřednictvím spolupráce se společnostmi zJaponskaaNěmecka. Stejně jako mnoho továren, sídlí KOM vguvernorátu Maskat. Do roku 2020 másekundární sektorpřispět k HDP navíc 15 %. Každý rok se koná soutěž, kdy je pět nejlepších ománských podniků odměněno pohárem. Soutěž má povzbudit ománské firmy k udržení kroku se zahraničím.
Mezinerostné surovinyvyskytující se v Ománu patřídolomit,chromit,kobalt,křemík,měď,sádrovec,vápenec,zinek,zlato,železoa další. Surovinová naleziště brzy obklopily průmyslové podniky, což bylo součástí rozvoje strategie státu a vedlo k přispění khrubému domácímu produktua vytvoření nových pracovních míst pro Ománce. Samotná měď se v Ománu těží po tisíce let.
Rovněž byly dokončeny některé projekty včetněstudie proveditelnostivyužití zásobkřemenné rudyv oblasti Vádí Buwa a Abutan (regional-Wusta) odhadované na 28 milionů tun a jiných.
V roce 2008 bylo v zemi aktivních více než 3,2 milionumobilních telefonůa na 270 tisíc pevných linek. Internetová doména Ománu je.om, množstvíinternetovýchuživatelů v roce 2008 dosahovalo 465 000. V roce 1999 vysílaly v Ománurozhlasovéstanice AM 3, FM 9 a shortwave 2 a dvanáct televizních stanic a 25opakovačů.
Hlavním poskytovateleminternetovýchslužeb je společnostOmantel, vlastněná státem ze 70 %. Připojení přesSkypeje blokováno, zatímco některé jiné komunikační programy použít lze (ovšem může to být v rozporu s místními předpisy).
Omán se snaží rozvíjetcestovní rucha přilákat do zeměturistya zahraničníinvestory. Cesta se jeví jako úspěšná, protože počet turistů se mezi roky 2005 a 2015 více než zdvojnásobil a nyní se podílí na HDP 6,6 %.Rozvojturismuje přesto opatrný, turismus samotný byl poznamenán vládou dřívějších sultánů. Všichni turisté musí obdržetvízum. Výjimku tvoří občané státůPerského zálivu, tedy občané členských státůRady pro spolupráci arabských států v Zálivu. Ti tvoří téměř polovinu zahraničních turistů, přibližně každý čtvrtý je původem z asijského státu (mimo GCC), každý pátý je Evropan.V roce 1998 navštívilo zemi okolo 612 000 turistů, v roce 2005 to bylo přes milion, v roce 2015 si našlo svou cestu do Ománu přes 2 a půl milionu turistů.
PodleSvětové rady cestování a cestovního ruchu(World Travel and Tourism Council, zkráceněWTTC) lze však v budoucnu očekávat nárůst přispění sektoru cestovní ruchu khrubému domácímu produktu. Omán zlepšuje své obchodní vztahy se svými sousedy a činí kroky k ochraně pamětihodností a životního prostředí. WTTC předpokládá, že objem cestovního ruchu dosáhne 8,84 miliard dolarů v roce 2018 (pro srovnání – v roce 2008 to bylo přibližně 2,5 miliard dolarů).
V Ománu se nachází mnoho památek, jmenovitěpalác Al Alam,Mešita sultána Kábúsea dalšímešitya mnoho pevností -an-Nachal,Nazvá,Bahlaa další.Bahlaje spolu s dalšími třemi památkami zapsána naseznamu světového dědictvíUNESCO. Pátou památkou na seznamu byloútočiště přímorožce arabského, které však bylo v roce 2007 jako vůbec první památkaUNESCOvyškrtnuto ze seznamu světového dědictví.
Prostředí městaSalála, přístavu na jihozápadě země známém jakoDafár, je další vyhledávaným místem turistů, zvláště po obdobícharíf(období monzunů).
V současnosti (2009) se v Ománu nachází třiheliportya 128letišť, z čehož má deset zpevněnou dráhu, ostatní nikoliv. Celková délka vozovek je 42 300 kilometrů, 16 500 kilometrů spadá mezi zpevněné a zbylých 25 800 kilometrů k nezpevněným. V zemi jsou zřízenyplynovody, jejichž délka dosahuje 4 126 kilometrů aropovody, s celkovou délkou 3 558 kilometrů.
Ománskéobchodní loďstvosestává z chemickéhotankeru, cestovní lodi a cestovní/nákladní lodi. Mezi významnépřístavyaterminálypatříMiná KábúsaSalála.
Omán spolupracuje s ostatními členy GCC na projektuGulf Railway, který všech šest členských států propojitželezničnítratí. Projekt by měl být dokončen odhadem v roce2023.
Počet obyvatel se pohybuje okolo tří milionů. Většinovým neboli majoritním etnikem jsouArabové, v zemi ale žije mnoho přistěhovalců zAfrikyajižní Asie, zejména zBangladéše,Indie,Pákistánu(Balúčové) aSrí Lanky).Největší přistěhovaleckou komunitu tvoří Indové, jejichž počet se pohybuje kolem půl milionu.Obyvatelstvo je po zemi rozloženo nerovnoměrně, zatímco pouštní oblasti jsou takřka neobydleny, na severu umístěnéguvernorátySeverní al-BatínaaJižní al-Batínaa východně od nich metropolitní oblast hlavního městaMaskatupatří k nejvíce zalidněným.Oficiálním jazykem je arabština,rozšířená je angličtina a mateřské jazyky přistěhovalců –balúčština,urdštinaa různéindické dialekty.Gramotnost přesahuje 81 %, vyšší je u chlapců či mužů (86,8 %) a o něco nižší u dívek nebo žen (73,5 %).
Míra populačního růstu je podle údajůThe World Factbookna 2 %.Obyvatelstvo do 14 let tvoří 43 % populace, od 14 do 64 let 54 % a pouhá 3 % jsou lidé nad 65 lety.Průměrný věk u muže je mezi 25 a 26 lety, u ženy 22 let.Ve městech žije 72 % Ománců, v letech 2005 a 2010 byl zaznamenán roční dvouprocentní růst.Co se týčeplodnosti(fertility), připadá na jednu ženu 2,87 dítěte.
Omán hostí přibližně 5 tisíc uprchlíků ze sousedního Jemenu, kde probíhá válka.
Zdravotní péče je občanům Ománu poskytována bezplatně, ale cizinci si ji musejí zaplatit.Zdejší zdravotní péče dosahuje vysoké úrovně regionálně i mezinárodně. OdSvětové zdravotnické organizace,Dětského fondu OSNaRozvojového programu OSNdostál Ománský sultanát uznání za úspěchy v tomto oboru.K roku 1999 připadalo na 1 000 obyvatel odhadem 1,3 lékaře a 2,2 nemocničních lůžek. V roce 1993 mělo 89 % obyvatelstva přístup ke zdravotní péči. Roku 2000 měla přibližně třetina populace přístup k čisté pitné vodě a 92 % mělo dostatečnou možnost hygieny.Počet lidí žijících sAIDS/HIVse pohybuje na 1 300, roční nárůst činí 0,1 %. Počet úmrtí je nízký.Antikoncepceje dostupná v soukromých nemocnicích, prodejnách a lékárnách.Potratje nelegální, výjimku tvoří případy, kdy je ohrožen život matky.
Pokrok v oblastechzdravotní péčealéčbyprobíhal souběžně s pokrokem ve vzdělávání. V roce 1970 bylo v zemi devět státníchpoliklinika jediná dvanáctilůžková nemocnice, jejíž personál tvořilimisionářizeSpojených států amerických. Roku 1980 stálo 14 nemocnic a v roce 1990 již 47.Během stejného desetiletí se navýšil početlékařůz 294 na 994, početzdravotních sesterse dokonce čtyřnásobil, v roce 1980 jich bylo 857 a po deseti letech 3 512.V červenci 1987 měla lékařská komunita možnost poprvé se účastnit semináře na témaAIDSa rozšířit si tak povědomí o této nemoci.
Nejrozšířenějším náboženstvím v zemi jeislám. Přibližně tři čtvrtiny Ománců se hlásí kibadíjovskéodnoži islámu,což z Ománu činí unikátní muslimský stát, neboť zde nepřevládají anisunnitští, anišíitštímuslimové. Zástupci těchto zbylých dvou větví islámu tvoří společně shinduistyvětšinu ze zbylé čtvrtiny populace.Sunnité obývají zejména městoSúrvčetně jeho okolí a jihozápadní oblastDafár,a tvoří tak největší neibadíjovskou skupinu věřících. Šíité žijí především při pobřežní oblastial-Batína.V malé míře se zde vyskytuje ibuddhismusakřesťanství.
Prvky ibádíji se odráží vkultuřeapolitice.Za jediného legitimního vůdce ibádíjovského islámu je považovánimám.Ten ve svých rukách svírá politickou i náboženskou moc.Imáma volíšejkovéa rada složená z předních neodborníků.
Omán se řadí mezi náboženskykonzervativnízemě, mezi zdejšími různorodými náboženskými skupinami však panuje velká tolerance.Nicméně snaha okonverzimuslimů na jiné náboženství bude vnímána negativně, byť není oficiálně zakázána.
Ománskákulturamá pevné kořeny vislámu. V zemi se rozvinula zvláštní odnož islámu,ibádíja, která dostala název po svém zakladateliAbdulláhu íbn Ibádužijícím v7. století. Všichni Ománci nejsouibádíjovštímuslimové, žijí zde i muslimové sunnitští a šíitští. Ománci jsou tolerantní nejen k vyznavačům jiných větví islámu, nýbrž i k vyznavačům jiných náboženství, kteří smějí praktikovat svou víru ve svýchkostelechachrámech.
Islám si zakládá na plněnípěti pilířů islámuahadísu. Za splnění těchto povinností si muslim zajistí místo v nebi.Vakfje označení pro náboženské dotace ve formě majetku nebo příjmu, spravovaných určeným ministerstvem, které se stará o údržbu mešit a prospěch společnosti.Zakátje dobročinnádaňvěnovaná potřebným. Musí ji platit každý muslim, v souladu s jeho možnostmi. Všichni muslimové jsou zavázáni k půstu běhemRamadánu, dalšího zpilířů islámu. Po dobu 29, případně 30 dní, každýislámský rok, se muslimové zdržují od kouření, jídla a pití v hodinách půstu (od svítání do soumraku).Ramadánpostupuje o 10 až 11 dní každý rok, neboť se vláda řídílunárním kalendářem.
Rok co rok cestují poutníci doMedínyv sousedníSaúdské Arábiiza účelem navštívení prorokovy hrobky před cestou na svatá místa vMekce. V roce 1999 takto z Ománu cestovalo přibližně 19 tisíc muslimů. Pouť ke svatému místu je organizována a koordinována ministerstvem, kterépoutníkůmzajišťuje bezpečnost a zdraví při cestě a při pobytu.
Muži se běžně odívají jednoduchýmrouchembez límce sahajícím ke kotníkům. Tomuto rouchu s dlouhými rukávy se říkádišdaša(dishdasha) a obvykle je bílé barvy, i přes to však existují i černé, modré a hnědé barevné varianty. Pod rouchem se nosívá jen spodní prádlo od pasu dolů. Do výstřihu přišitý střapec –furacha(furakha) – lze naparfémovat a sám o sobě slouží jako ozdoba. Při formálních příležitostech může býtdišdašapřekryta černým nebo béžovým hávem, kterému se říkábišt(bisht).Bištse tvoří s propracovanými výšivkami ze zlatých a stříbrných vláken na okraji. Dalším možným doplňkem při formálním setkání je hůlassa.
Šal(Shal) je pruh látky zvlnyčibavlnysloužící k nošení dýkychandžar. Místoshaluse nosí takésapta, kožený pásek se stříbrnými vzory. Ománci často nosí pokrývky hlavy –muzzarje kus látky ve tvaru čtverce zavinutý do turbanu a bývá vlněný nebo bavlněný. Občas se pod turbanem navíc nosí pracně vyšívaný čepec zvanýkummar. Téměř všichni Ománci se obouvají dosandálů.
Napříč Ománem se připravují různá jídla, rozdílná na jihu vSaláleoproti severněji ležícímuMaskatu. Společným znakem ománských regionálních kuchyní a symbolem ománské kuchyně v celku jsoudatle. Hlavní dobou pro jídlo je poledne, zatímco večerní strava bývá lehčí. Významnou roli v ománské kuchyni zastává rýže s vařeným masem a rozmanité druhykoření. Své místo mají i cibule, česnek a různé bylinky. Díky rybolovu jsou často konzumovány ryby. Maso dále zastupuje drůbeží a skopové. Tenký chlébruchal(rukhal) se může objevit u jakéhokoli chodu, ať u snídaně s medem nebo u večeře s kořeněnou směsí.
Každodenní strava Ománců mnohdy zahrnuje rovněž polévky – zeleninovou polévku, jehněčí, drůbeží nebo luštěninovou – a saláty. Obvykle se jedná o zeleninové saláty, baklažánové, řeřichové, tuňákové nebo o saláty ze sušených ryb. Mezi hlavní jídelní chody patří napříkladmarak, což je zeleninová směs, nebokebab.
Některé druhy jídel se připravují jen za svátečních okolností jako například v doběRamadánu. Při zvláštních příležitostech se vaříšuva(shuwa). Existuje vícero způsobů vaření a často se na vaření podílí celá ves. Pečení krávy nebo kozy trvá i dva dny. Svéráznou chuť jídlušuvadodávají právě bylinky a koření.
Oblíbeným nápojem jelaban,podmáslíse slanou chutí. K oblíbeným patří i jogurtové nápoje doprovázenékardamomemapistáciovýmiořechy.
Místníkávase nazývákahva(kahwa) nebokhava(khawa). Je připravována z čerstvě upražených kávových zrn a kardamomské moučky. Ke kávě se běžně pro dochucení a vyvážení hořkosti podávají datle, koření kardamom a sladká želatinahalva(halwa), která se tvoří z hnědého cukru, koření, medu a vajec. Někde se lze setkat i s oříšky, čokoládou nebo s oleji z růže. Při kávě se podávají takélochemat(lokhemat) – smažené koule z mouky a droždí kořeněné kardamomem. K nim se připravují limety a sirupy.
Nejpopulárnějšími sporty v Ománu jsoufotbal,hokej,basketbal,volejbal,tenisa tenisu podobnýsquash.Golfmezi nejoblíbenějšími sporty nefiguruje vzhledem k terénu, který často jeho provozování neumožňuje. U písečných pláží lze praktikovat některévodní sportyjako například potápění. Populární je ispeleologie(jeskyňářství), poněvadž se v zemi nachází mnoho jeskyň.Madžlis al-Džhinje druhým největším jeskynním komplexem světa.
Olympijských herse Omán poprvé zúčastnil v roce1984, od té doby se na nich objevuje pravidelně a to pouze naletních. Vyslal na ně celkově 36 sportovců mezi nimiž byla jedna žena. Ománci doposud nezískali žádné medaile.Ománský olympijský výbor byl ustanoven v roce 1982.
Známým sportovcem je fotbalový brankář národního týmuAli Al-Habsi, který nastupuje v dresech anglického prvoligového klubuWigan Athletic FC.
V posledních letech bylovzdělávánípředmětem úsilí ománské vlády. Ta usilovala nejen o dostupnost vysoké úrovně vzdělání pro normální občany, ale též o jejich vysokou připravenost a kvalifikovanost doplněním vzdělávání o národní kulturu na straně jedné a obohacením o nejmodernější metody na straně druhé.
Většina výzkumů v Ománu byla provedena na příkaz vlády a nejvíce pozornosti bylo věnovánonámořní vědě, nerostům,vodním zdrojůmazemědělství.Univerzita sultána Kábúse, založená roku 1985, se skládá zlékařských,strojařských,vědních, azemědělskýchkolejí. V letech 1987 až 1997 studovalo na kolejích zabývajících se strojařstvím avědoujen 13 % všech studujících.
Institut Zdravotních Věd, spadající podMinisterstvo zdravotnictví, byl založen v roce 1982. Technická Průmyslová Univerzita vMaskatu, založená roku 1984, je složena z oddělenílaboratorní vědy,matematiky,výpočetní technikyaelektrotechniky,strojírenstvíastavebnictví. Ománské Muzeum Biologie, založené roku 1983, zahrnuje národníherbářa kolekci mušlí. Všechny tyto organizace jsou umístěny v hlavní městě Maskat.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuOmanna anglické Wikipedii.
70. Adresář diplomatických misí pro ČRhttps://www.mzv.cz/jnp/cz/o_ministerstvu/adresar_diplomatickych_misi/cizi_urady_pro_cr/oman_honorarni_konzulat_sultanatu_oman.html
Vláda