Priština

Priština(albánskyPrishtinëneboPrishtina,srbskyПриштина / Priština) je hlavní městoKosovaa sídlo Opštiny Priština aPrištinského okruhu. Priština je rozlohou i počtem obyvatel největším městem Kosova a je obývána převážněAlbánci, z nichž tvoří po albánskéTiranědruhé největší hlavní město obývané Albánci. Na ploše 507 km² bydlí asi 200 tisíc obyvatel.
Oblast Prištiny byla obývána lidmi již od prehistorických dob a byla domovem několikailyrskýchnárodů. Dardanský král Bardyllis ve 4. století př. n. l. sjednotil různé kmeny a založil Dardanské království.Dědictví klasického období představuje osada Ulpiana, která byla považována za jedno z nejvlivnějších římských měst naBalkánském poloostrově. Po rozděleníŘímské říšena západní a východní polovinu zůstala oblast mezi 5. a 9. stoletím v područíByzantské říše. I když v polovině 9. století byla postoupenaprvní bulharské říši, než se na počátku 11. století opět dostala pod byzantskou okupaci a nakonec od konce 11. století dodruhé bulharské říše.
V pozdním středověku byla Priština významným městemstředověkého Srbskatvořícím královský majetek srbských králů.Po dobytíBalkánuOsmanskou říší se Priština díky své strategické poloze v blízkosti bohatého hornického města Novo Brdo stala důležitým hornickým a obchodním centrem. Město bylo známé svými obchodními trhy a výrobky, jako jsou kozí kůže a kozí srst a také střelný prach.První mešita v Prištině byla postavena na konci 14. století, když byla pod srbskou nadvládou.
Priština je hlavním městem a hospodářským, finančním, politickým, obchodním a kulturním centrem Kosova, a to díky své poloze ve středu země. Je sídlem moci kosovské vlády, pracovním sídlem prezidenta a premiéra Kosova a sídlem kosovského parlamentu. Priština je také nejdůležitějšímdopravnímuzlem Kosova pro leteckou, železniční a silniční dopravu. Mezinárodní letiště Priština je největším letištěm v zemi a patří mezi největší v regionu. Z města vychází řada rychlostních silnic a dálnic, například R 6 a R 7, které ho spojují s Albánií a Severní Makedonií.
Název města by mohl být odvozen odpraslovanskéhonářečního slova *pryščina, které znamená "pramen(vody)" a je doloženo i v moravských nářečích češtiny; je odvozeno od slovesa *pryskati, které znamená "šplíchat" nebo "stříkat" (v současné srbštiněprskati).ToponymumPriština se objevuje také jako název vesnice u městaTeslićv dnešníBosně a Hercegovině.
Ernst Eichler vidí souvislost sřímským císařemJustiniánem I., o němž se předpokládá, že nechal Prištinu postavit. Pojem Priština považuje za složeninu jeho jména.
Slovinský jazykovědec Marko Snoj navrhuje odvození odslovansképodoby *Prišьčь, přivlastňovacího přídavného jména od osobního jména *Prišьkъ, (dochovaného vkajkavskémpříjmeníPrišek, ve staropolském osobním jméněParzyszeka v polském příjmeníPryszczyk) a odvozovací přípony-ina'patřící X a jeho příbuzným'. Jméno je nejspíšepatronymemosobního jména *Prišь, zachovaného jako příjmení vlužickosrbskémPriš, apolskéhoPrzybysz,hypokoristikaslovanského osobního jménaPribyslavъ.Podle Aleksandara Lomy by etymologie Snoje předpokládala vzácný a relativně pozdní slovotvorný proces.
Falešná etymologie spojuje jméno Priština se srbským slovem prišt (пришт) ve významu "vřed" nebo "nádor", což odkazuje na jeho "vření".Toto vysvětlení však nemůže být správné, neboť slovanská pomístní jména zakončená na -ina odpovídající buď přídavnému jménu, nebo jménu obyvatele, kterému tato přípona chybí, jsou utvořena z osobních jmen nebo označují osobu a nikdy se za těchto podmínek neodvozují od obecných podstatných jmen (SNOJ 2007: loc. cit.). Obyvatelé tohoto města se nazývajíPrishtinaliv místní ghegské albánštině neboPrištevci(Приштевци) v místním srbském dialektu.
Geograficky se Priština nachází na rozhraní centrální části Kosova a jeho severovýchodního okraje, v blízkosti místa historicky významnéBitvy na Kosově poli. Směrem na západ se nachází rovinatá krajina a obecKosovo Polje, směrem na východ se krajina mírně zvedá směrem k pohoříGrmija, které se táhne v severo-jižním směru a jehož vrcholky mají nadmořskou výšku okolo 900–1000 m n. m.
Priština se rozkládá na ploše 572 km² v nadmořské výšce 652 m. Je lokalizovaná 185 km severovýchodně odTiranyvAlbánii250 km jižně od srbskéhoBělehradu, 180 km západně od bulharskéSofiea 70 km severně od severomakedonské metropoleSkopje. Z Prištiny je dobrý výhled na pohoříŠar planinu, která leží několik desítek kilometrů na jih. Na západ od Prištiny leží dvě další města,ObilićaKosovo Polje, která jsou již prakticky jejími předměstími.
Priština leží nanáplavové roviněv oblastech Llap a Kosovo napříč Goljakovskými vrchy.K vodním plochám v prištinské obštině patří přehradyBatlavské jezeroaBadovacké jezeroa řeky Lab, Prištovka a Vellusha.Na východě Prištiny leží park Germia, který se rozkládá na severu u obcí Llukar a Kolovica a na jihu u Badovace.
Priština je jednou z městských oblastí s největším nedostatkem vody v Kosovu, její obyvatelé se musí denně potýkat s omezováním dodávek vody kvůli nedostatku dešťových a sněhových srážek, což způsobilo, že zásoby vody v Prištině jsou v hrozném stavu. Zásobování vodou pochází ze dvou hlavních přehradních nádrží Batlava a Badovac.S dodávkami vody z těchto dvou nádrží, které zásobují 92 % obyvatel Prištiny, je však mnoho problémů,a proto úřady zvýšily své úsilí o nápravu situace a o to, aby město podobné krize již nepostihly.
Středem Prištiny protéká jediná řeka (Prištevka), která však byla svedena do podzemních tunelů, a na povrch vystupuje až za městem. Prochází přibližně v blízkosti železniční trati.
PodleKöppenovy klasifikace podnebíspadá Priština do okrajovéoceánické klimatické oblasti(Cfb) s průměrnou roční teplotou 10,6 °C.Nejteplejším měsícem v Prištině je srpen s průměrnou teplotou stoupající na 21,8 °C, naopak nejchladnějším měsícem je leden s průměrnou teplotou klesající na -0,6 °C.Priština má mírné klima s průměrným ročním slunečním svitem 2910 hodin. Nejslunečnějším měsícem v roce je červenec s průměrným slunečním svitem kolem 11,5 hodiny denně a naopak v lednu je průměrný sluneční svit méně než 4,5 hodiny denně. Průměrná roční teplota v červenci dosáhne 30 °C, v lednu -0,6 °C. Na rozdíl od řady dalších měst v regionu je v Prištině o trochu chladnější podnebí, a to vzhledem knadmořské výšceměsta (pohybující se okolo 550–730 m n. m. Prší po celý rok, více srážek spadne v květnu, červnu a v listopadu.
Ve městě je velmi málo parků a městských lesů.Parku i Qytetit(Městský park) patří spolu s parkemTaukbahçea Arbëria k jediným skutečným zeleným místům ve městě. Mnohem větší přírodní parkGrmijase nachází na východ od města, v pohoří stejného názvu. Kromě řady turistických tras se zde nachází také koupaliště a otevřené divadlo.
Po roce2008byl střed města modernizován a upraven. Vznikla nová pěší zóna (třída Matky Terezy) a v roce2018bylo renovovánonáměstí A. Jashariho, které představuje jeden ze středů historického města.
Priština se i přes zlepšení v oblasti veřejné zeleně potýká s vysokou mírou znečištění ovzduší. Spolu s několika dalšími městy v regionu je na tom nejhůře na celémBalkáně.Problematická je doprava, vytápění a nedaleko existující zastaralé elektrárny (Kosovo AaKosovo B).Řada průmyslových podniků vypouští do ovzduší škodliviny, aniž by byly filtrovány tak, jako je tomu v zemíchEU. Hodnoty škodlivých částic bývají v zimních měsících několikanásobně nad limity povolenými kosovskými ale i evropskými normami. Město avizovalo program výměny topidel ve snaze snížit znečištění o více než 90 %.
Problematickou otázkou města je (stejně jako je tomu v celém regionu) iodpadové hospodářství; Priština se potýká s vysokou mírou znečištění odpadem idivokými skládkami.
Vodovodní síť nepokrývá všechny části města (vzhledem k bouřlivému rozvoji Prištiny v posledních 20 letech). Odpadní vody jsou vypouštěny do říčky Prištevky a dále do vodní krajiny;čističky odpadních vodjsou nedostačující nebo zcela chybí. V nápravě této situace pomáhají Prištině různé státy, včetněČeska, které zafinancovalo stavbu několika ČOV.Od roku1999bylo modernizováno v tomto směru 75 % místní infrastruktury.
Oblast Prištiny byla osídlena lidmi již v prehistorických dobách několika neolitickými kulturami, mezi něž patřily kulturaBadenská, Bubanj-Hum,StarčevoaVinča.Nejstarší dochované doklady byly objeveny v Gračanici, Matiçanu aUlpianě.Ve 4. století př. n. l. králBardyllissjednotil různé ilyrské kmeny a založil Dardanské království.Po dobytí Ilyrie Římany v roce 168 př. n. l. Římané kolonizovali a založili v regionu několik měst.
Ulpiana byla významným římským městem na Balkánském poloostrově a ve 2. století př. n. l. byla vyhlášenamunicipiem. Ulpiana utrpěla obrovské škody při zemětřesení v roce 518 n. l.Po rozdělení Římské říše na západní a východní polovinu zůstala oblast po následující staletí vByzantské říši.CísařJustinián I.město přestavěl ve velkém lesku a přejmenoval ho na "Justiniana Secunda", avšak s příchodem Slovanů v 6. století osada opět zchátralaa v polovině 9. století byla postoupenaPrvní bulharské říši.
Na počátku 11. století se dostalo pod byzantskou nadvládu a oblast byla začleněna do provincie zvané Bulharsko. Od konce 11. do poloviny 13. století byla několikrát postoupenadruhé bulharské říši. Město bylo královským majetkemUroše II. Milutina,Štěpána Uroše III.,Štěpána Dušana,Štěpána Uroše V.aVuka Brankoviće.Nedaleký klášterGračanicazaložil Uroš II. Milutin asi v roce 1315. První historická zmínka o Prištině podle jejího jména pochází z roku 1342, kdy byzantský císařJan VI. Kantakouzenospopsal Prištinu jako "vesnici".V doběSrbského královstvína počátku 14. století vedla přes Prištinu hlavní cesta mezi západním Balkánem aKonstantinopolí.Na přelomu 15. a 16. století v doběSrbského despotátubyla Priština významným obchodním místem se stříbrem, přičemž mnoho obchodníků pocházelo zRaguské republiky.
Mezi koncem 14. a polovinou 15. století se ve městě postupně prosadila osmanská nadvláda. V průběhu 14. a 15. století se Priština díky blízkosti bohatého hornického města Novo Brdo a díky své poloze na balkánských obchodních cestách rozvíjela jako významné hornické a obchodní centrum. Staré město rozprostírající se mezi řekami Vellusha a Prishtevka, které jsou dnes obě zasypané, se stalo důležitým řemeslnickým a obchodním centrem. Priština byla proslulá každoročními obchodními veletrhy (Panair)a výrobou předmětů z kozí kůže a kozí srsti. Provozovalo se zde kolem 50 různých řemesel od koželužství přes barvení kůží, výrobu opasků a tkaní hedvábí až po řemesla spojená s vojenstvím - zbrojíře, kováře a sedláře. Již v roce 1485 začali prištinští řemeslníci vyrábět také střelný prach. Obchod vzkvétal a v Prištině, která byla v té době administrativně součástí Vučitrnského sandžaku, se rozrůstala kolonie raguských obchodníků (z dnešníhoDubrovníku), kteří zajišťovali spojení prištinských řemeslníků s okolním světem. První mešita byla postavena koncem 14. století ještě pod srbskou nadvládou.Defter z roku 1487 zaznamenal 412 křesťanských a 94 muslimských domácností v Prištině, která byla v té době administrativně součástí Vučitrnského sandžaku.
V rané osmanské éře bylislámměstským fenoménem a šířil se jen pomalu s rostoucí urbanizací. CestovatelEvlija Čelebi, který Prištinu navštívil v 60. letech 16. století, byl ohromen jejími pěknými zahradami a vinicemi.V těchto letech byla Priština součástí Vučitrinského sandžaku a jejích 2 000 rodin se těšilo klidu a stabilitě osmanské éry. Hospodářský život byl řízen cechovním systémem (esnafy), přičemž koželužský a pekařský cech kontroloval ceny, omezoval nekalou konkurenci a fungoval jako banka pro své členy. Náboženskému životu dominovaly náboženské charitativní organizace, které často stavěly mešity nebo kašny a poskytovaly milodary chudým.
Běhemrakousko-tureckéválky na konci 17. století obyvatelé Prištiny pod vedením katolického albánského knězePjetëra Bogdanihoslíbili věrnost rakouské armádě a dodávali vojáky. Do rakouské armády, která dorazila do Prištiny, poskytli sílu 6 000 albánských vojáků. Za rakouské okupace bylaSultánova mešitanakrátko přeměněna naJezuitskýkostel.Po rakouské porážce v lednu 1690 byli obyvatelé Prištiny vydáni na milost a nemilost osmanským atatarskýmvojskům, která se mstila místnímu obyvatelstvu za jeho spolupráci s Rakušany. Francouzský důstojník cestující do Prištiny brzy poté poznamenal, že "Priština vypadá z dálky impozantně, ale zblízka je to masa blátivých ulic a domů z hlíny".V druhé polovině devatenáctého století měla 17 000 obyvatel a třináct mešit. V témže století Prištinu také poničily dva rozsáhlé požáry; v roce1851a1863.
Rok 1874 znamenal zlom. Toho roku byl zahájen provoz na železnici meziSoluníaMitrovicía sídlo prizrenského vilajetu bylo přemístěno do Prištiny. Toto výsadní postavení hlavního města osmanského vilajetu trvalo jen krátce, od ledna do srpna 1912 byla Priština osvobozena od osmanské nadvlády albánskými povstaleckými silami vedenýmiHasanem Prishtinou.Srbské královstvíse však postavilo proti plánu na vytvořeníVelké Albániea upřednostňovalo rozdělení evropského územíOsmanské říšemezi čtyřibalkánské spojence.Dne 22. října 1912 srbské síly obsadily Prištinu. Bulharsko, nespokojené se svým podílem na první balkánské válce, však v roce 1915 obsadilo Kosovo a vzalo Prištinu pod bulharskou okupaci.Dne 1. prosince 1918 obsadila Prištinu 11. francouzská koloniální divize a vrátila ji zpět do tehdejší "prvníJugoslávie".V září 1920 umožnil dekret o kolonizaci nových jižních zemí" srbským kolonistům převzetí velkých osmanských statků v Prištině a půdy zabavené Albáncům."V meziválečném období došlo k prvnímu exodu albánsky a turecky mluvícího obyvatelstva."V letech 1929-1941 byla Priština součástíVardarské BanovinyKrálovství Jugoslávie.
Dne 17. dubna 1941 se Jugoslávie bezpodmínečně vzdala vojskům Osy. Dne 29. červnaBenito Mussolinivyhlásil Velkou Albánii, přičemž většina Kosova pod italskou okupací byla spojena s Albánií. Následovalo masové zabíjení Srbů, zejména kolonistů, a exodus desítek tisíc Srbů.Po kapitulaci Itálie převzalo kontrolu nad městemnacistické Německo. V květnu 1944 bylo 281 místních Židů zatčeno jednotkami21. horské divize Waffen SS Skanderbeg (1. albánská), kterou tvořili převážně muslimští Albánci. Židé byli později deportováni do Německa, kde jich bylo mnoho zabito.Několik přeživších židovských rodin z Prištiny nakonec v roce 1949 odešlo do Izraele.V důsledku druhé světové války a nucené migrace klesl počet obyvatel Prištiny na 9 631.
Komunistické rozhodnutí učinit Prištinu hlavním městem Kosova v roce 1947 předznamenalo období rychlého rozvoje a naprostého zničení. Jugoslávské komunistické heslo té doby znělouništi stari graditi novi(zničit staré, postavit nové). V mylné snaze o modernizaci města se komunisté pustili do ničení osmanského bazaru a velké části historického centra, včetně mešit, katolických kostelů a osmanských domů.Druhá dohoda podepsaná mezi Jugoslávií a Tureckem v roce 1953 vedla k odchodu dalších několika stovek albánských rodin z Prištiny. Zanechaly zde své domovy, nemovitosti a podniky,tato politika se však změnila na základěnové ústavyratifikované v roce 1974. Jen málo z osmanských městských domů přežilo modernizační snahy komunistů, s výjimkou těch, které byly znárodněny, jako je dnešní muzeum Emina Gjiku nebo budova Ústavu pro ochranu památek.
Priština jako hlavní město a sídlo vlády získala velkou část jugoslávských rozvojových fondů směřujících do Kosova. V důsledku toho se počet obyvatel města a jeho ekonomika rychle měnily. V roce 1966 měla Priština jen málo zpevněných cest, ve starých měšťanských domech tekla voda a problémem stále byla cholera.Prizrenbyl i nadále největším městem Kosova. Masivní investice do státních institucí, jako byla nově založená Prištinská univerzita, výstavba nových výškových socialistických bytových domů a nové průmyslové zóny na okraji Prištiny přilákaly velké množství vnitřních migrantů. Tím skončilo dlouhé období, kdy byla tato instituce vedena jako pobočkaBělehradské univerzity, a došlo k výraznému posílení vzdělávání a kultury v albánském jazyce v Kosovu. Albáncům bylo také povoleno používat albánskou vlajku [citace potřebná].
Během deseti let se počet obyvatel Prištiny téměř zdvojnásobil z 69 514 v roce 1971 na 109 208 v roce 1981.Tento zlatý věk rychlého růstu financovaného zvenčí byl přerušen hospodářským kolapsem Jugoslávie astudentskými bouřemi v roce 1981. Priština se stejně jako zbytek Kosova propadla do prohlubující se hospodářské a sociální krize. V roce 1989 došlo za vládyMiloševičeke zrušení kosovské autonomie, vzestupusrbského nacionalismua masovému propouštění etnických Albánců.
Po omezení autonomie Kosova bývalým srbským prezidentemSlobodanem Miloševićemv roce 1989 zavedla jugoslávská vláda na celém území Kosova tvrdý represivní režim a Albánci byli z velké části vyloučeni ze státního průmyslu a institucí.Úloha LDK znamenala, že kdyžKosovská osvobozenecká armádazačala od roku 1996 útočit na srbské a jugoslávské síly, Priština zůstala až do vypuknutí kosovské války v březnu 1999 převážně klidná. Priština byla ušetřena rozsáhlého ničení ve srovnání s městy jako Gjakova nebo Peja, která těžce utrpěla rukama srbských sil. Pro svůj strategický význam však byla v Prištině během letecké kampaně NATO zasažena řada vojenských cílů, včetně pošty, policejního velitelství a armádních kasáren, dnešní posádky Adem Jashari na silnici doKosova Polje[cit. dle potřeby].
V Prištině vypukly rozsáhlé násilnosti. Srbské a jugoslávské jednotky ostřelovaly několik čtvrtí a ve spolupráci s polovojenskými jednotkami prováděly rozsáhlé vyhánění etnických Albánců doprovázené rozsáhlým rabováním a ničením albánského majetku. Mnozí z vyhnaných byli nasměrováni do vlaků, které zřejmě přijely na hlavní nádraží v Prištině s jasným cílem deportovat je na hranice Severní Makedonie, kde byli nuceni odejít do exilu.
Většinové albánské obyvatelstvo houfně prchalo z Prištiny, aby uniklo srbské politice a polovojenským jednotkám. Prvními jednotkami NATO, které vstoupily do města počátkem června 1999, byly norské speciální jednotky FSK Forsvarets Spesialkommando a vojáci britskéspeciální letecké služby22 S.A.S,ačkoli k diplomatickým rozpakůmNATOdorazily na letiště nejprve ruské jednotky. Byty byly nelegálně obsazeny a romská čtvrť za městským parkem byla zapálena. Během války NATO zaútočilo na několik strategických cílů v Prištině, ale zdá se, že vážné fyzické škody se z velké části omezily na několik konkrétních čtvrtí ostřelovaných jugoslávskými bezpečnostními silami. Na konci války se Srbové stali oběťmi násilí páchaného kosovsko-albánskými extremisty. Při mnoha příležitostech byli Srbové zabiti davem kosovsko-albánských extremistů jen za to, že na veřejnosti mluvili srbsky nebo byli označeni za Srby.Násilí vyvrcholilo v roce 2004, kdy kosovsko-albánští extremisté přecházeli od jednoho obytného bloku k druhému a napadali arabovaliobydlí zbývajících Srbů.Většina ze 45 000 srbských obyvatel města z Kosova uprchla a dnes jich ve městě zůstalo jen několik desítek.
Jako hlavní město a sídlo správy OSN (UNMIK) Priština velmi těžila z vysoké koncentrace mezinárodních zaměstnanců s disponibilními příjmy a mezinárodních organizací se značnými rozpočty. Finanční injekce na obnovu od dárců, mezinárodních organizací a albánské diaspory podpořily bezkonkurenční, avšak krátkodobý hospodářský rozmach. Se začátkem nové éry Prištiny se otevřelo množství nových kaváren, restaurací a soukromých podniků, které uspokojovaly novou (i mezinárodní) poptávku.
V říjnu 2013 byl zahájen provoz nového termináluLetiště Priština, který byl vybudován v reakci na rostoucí poptávku po letecké dopravě v Kosovu.V listopadu téhož roku byla dokončena dálnice R7 jako součást albánsko-kosovské dálnice, která spojuje Prištinu s albánským městemDračna albánském pobřežíJaderského moře.Dalším rozsáhlým projektem pro město bylo v roce 2019 dokončení dálnice R6, která spojuje Prištinu s makedonským městemSkopje.
Podle odhadu Kosovské statistické agentury ze sčítání lidu z roku 2011 žilo v opštině Priština 198 897 obyvatel, takže jde onejlidnatější město Kosova.Městská populace obštiny Priština činila přibližně 160 000 obyvatel, zatímco venkovská populace se pohybovala kolem 37 000.S hustotou zalidnění 380,3 obyvatel na kmje Priština třetí nejhustěji osídlenou obcí Kosova.
Z hlediska etnické příslušnosti žilo v obštině Priština 97,77 %Albánců, 1,08 %Turků, 0,28 %Aškalů, 0,22 %Srbů, 0,2 %Bosňáků, 0,1 %Goranůa 0,03 %Romů.Celkem 98,09 % obyvatel uvedloalbánštinujako mateřský jazyk. Dalšími používanými jazyky v obštině Priština bylaturečtina(1,04 %),srbština(0,25 %) aromština(0,03 %).Podle náboženství bylo 193 474 (97,27 %)muslimů, 1 170 (0,59 %)římských katolíků, 480 (0,24 %)pravoslavných, 344 (0,17 %) příslušníků jiných náboženství a 660 (0,33 %)bez vyznání.Počet praktikujících muslimů byl na počátku21. stoletínicméně mnohem nižší.
Kosovo jesekulární státbezstátního náboženství. Svoboda víry, svědomí a náboženského vyznání je výslovně zaručena v kosovské ústavě.Nejrozšířenějšími náboženstvími mezi obyvateli Prištiny jsou islám a křesťanství. Zbývajících 1,9 % obyvatel uvedlo, že nevyznává žádné nebo jiné náboženství, případně neuvedlo adekvátní odpověď.V Prištině jsou pro obyvatele k dispozici náboženská zařízení různých vyznání.Prištinská katedrálaje pravděpodobně největšíkatedrálouv Kosovu a je pojmenována na počest albánské římskokatolické řeholnice a misionářkyMatky Terezy. Několik prištinskýchmešit, mimo jinéSultánova mešitaa Çarshiho mešita, jsou staré několik století a byly postaveny vestředověkuOsmany. Diskutována je rovněž i výstavba centrální městské mešity.
První školy začaly vznikat v Prištině již během období osmanské nadvlády především jako školy náboženské. Albánskému obyvatelstvu bylo umožněno v těchto školách studovat, jen malá část ze škol však byla světského charakteru.
Ve městě sídlíPrištinská univerzita(Universiteti i Prishtinës), založena v roce 1970), která v dobách ještě bývaléJugosláviepatřila k největším vysokým školám v zemi. Kromě toho působí v Prištině i řada dalších soukromých vysokých škol (např. Americká univerzita v Prištině). Kromě toho v Prištině sídlí iKosovská akademie věd a umění.
V Prištině se nachází i řada středních škol, od 70. let20. stoletívšak tento sektor nebyl rozvíjen a nebyly stavěny nové areály pro tyto školy. Naopak na přelomu 70. a 80. let vznikal areál Prištinské univerzity.
Na území hlavního města existuje celkem 37 základních škol, 14 stojí ve městě samotném, šest potom v sídelní oblasti, kde žijesrbskéobyvatelstvo. Ve městě jsou také dvě školy, kde se příslušníci turecké a bosenské menšiny vyučují ve svém mateřském jazyce. Počet žáků základních škol se pohyboval okolo třiceti tisíc. V Prištině se také nachází základní a střední škola hudební a baletní s přibližně 600 studenty. Dlouhodobým problémem je podinvestovanost školství, která se projevuje i v tak základní oblasti, jako nedostatek budov, přeplněné třídy, apod. Tento charakterový rys se projevoval ještě předválkou v Kosovua byl do jisté míry způsoben rychlým růstem počtu obyvatel v druhé polovině20. století.
Roli hlavní nemocnice plní Univerzitní klinické centrum, které se nachází na jižním okraji města. Tvoří jej 29 klinik s celkovým počtem cca 1900 lůžek. Kromě toho se zde nachází také i několik soukromých zdravotnických zařízení, mezi které patří např. Americká nemocnice (anglickyAmerican Hospital, Bahceci - Kosovo IVF Center & Speciality Hospital nebo EDA Heart Hospital. Za pomociSpojených arabských emirátůzde byla v roce2021otevřena také novádětská nemocnice.
Priština je srdcem kosovskéekonomikya má zásadní význam pro stabilitu země.Terciární sektorje proekonomikuměsta nejdůležitější a zaměstnává více než 75 % pracovní síly Prištiny. Celkem 20 % pracujících obyvatel připadá nasekundární sektor, za nímž následujeprimární sektors pouhými 5 %.
V Prištině sídlí řada společností, které působí na území celého Kosova. Výškové budovy se sídly různých bank zde začaly vznikat již během existence socialistickéJugoslávie, v rámci níž byla Priština hlavním městemSocialistické autonomní oblasti Kosovo. Mezi společnosti, které zde jako první budovaly velkolepá sídla, patřilaLublaňská banka,Elektrokosovonebo Národní banka Kosova. Od roku2008vznikalo postupně nové kongresové centrum.
V Prištině se nacházejí čtyři velká nákupní centra, z toho dvě jsou umístěna na jižním okraji města, nedalekoGračanicea dálnice směrem k městůmUroševacaKačanik.
Priština je hlavní turistickou destinací Kosova a také hlavní leteckou branou do země,je známá jako univerzitní centrum studentů ze sousedních zemí, tedy zAlbánie,Severní Makedonie,Černé HoryaSrbska. V roce 2012 přilákala Priština přibližně 100 000 zahraničních turistických návštěvníků,což představuje 74,2 %.Většina zahraničních turistů pochází z Albánie,Turecka,Německa,Spojených států amerických,Slovinska, Černé Hory a Severní Makedonie, přičemž počet návštěvníků odjinud každoročně roste.
Ve městě je velké množství luxusních hotelů, moderních restaurací, barů, hospod a velmi rozsáhlých nočních klubů. Reprezentativní ikonou Prištiny jsou kavárny, které se nacházejí téměř všude. Největšími hotely města jsou Swiss Diamond aGrand Hotel Prishtina, které se nacházejí v centru města. Mezi další významné hotely, které se v Prištině nacházejí, patří hotel Emerald, hotel Sirius a hotel Garden.
Symboly města jsou Národní univerzitní knihovna nebo např. Palác mládeže a sportu s nedalekým památníkem NEWBORN připomínajícím vyhlášení nezávislosti Kosova v roce 2008. V centru města se rovněž nachází i socha albánského národního hrdiny Gjergja Kastriotiho –Skanderbega.
K nejnavštěvovanějším památkám v okolí města patříBatlavské jezeroaMramorová jeskyně, které rovněž patří k nejnavštěvovanějším místům v zemi.Priština hrála velmi důležitou roli během druhé světové války, kdy sloužila jako útočiště pro Židy, jejichž hřbitovy je nyní možné navštívit.
Isa Mustafa (LDK) byl starostou města od roku2002. Ve volbách obhájil svoji pozici v letech2007a2009. V místních volbách v roce 2013 byl za starostu zvolenShpend Ahmeti(za stranu LVV).
Zastupitelstva města Prištiny má 51 členů. Podle Statutu města Prištiny musí být jeden z každých třech členů žena.
Priština se dělí ze správního hlediska na 20 místních částí. Zastupitelstvo má 51 členů, voleni jsou na čtyři roky. Sídlo Magistrátu Prištiny se nachází v centru města, nanáměstí Adema Jashariho. Hranice města byly naposledy rozšířeny do současné podoby v roce1986v souvislosti s tvorbou územního plánu, který předpokládal rozvoj města nad hranici 220 tisíc osob.
Priština představuje hlavní silniční křižovatku v Kosovu. Hlavní silniční tahy směřují na sever doPodujeva,K. Mitrovice, dálnice (R7) doPrizrenu,Kačanikua dále doSkopjevSeverní Makedonii, směrem na východ doGnjilane. V létě2021by měla být zahájena výstavba tzv.Dálnice míruz Prištiny doNiše.
Pro železniční dopravu je důležiténádražíve městěKosovo Polje7 km jihovýchodně od centra Prištiny.Železniční stanicepřímo v Prištině mělo význam pouze pro regionální dopravu, je dlouhodobě v neutěšeném stavu a chátrá. Původně se jednalo o železniční spojeníKosovo Polje – Priština – Doljevac(u města Niš). Trať by měla být výhledově obnovena.
Jihozápadním směrem (cca 19 km od centra města) se nachází takéMezinárodní letiště Priština, které nese název po bojovníkoviAdemu Jashariovi. Původně regionální letiště bylo modernizováno v21. stoletía nyní představuje spolu s městem hlavní bránu pro řadu zahraničních návštěvníků do Kosova.
s
Městskou dopravu v Prištině zajišťují pouze autobusy. Autobusová síť nepokrývá celé město a jednotlivá vozidla dlouhodobě neodpovídají standardům typickým pro většinu zemíEvropy. V plánu udržitelné mobility města Prištiny je uvedeno za cíl modernizovat autobusovou dopravu a výhledově ji doplnit rychlodráhou nebo tramvajovou sítí. V letech2016a2017bylo např. dodáno 51 autobusů společnostíIvecopro hlavní město Kosova.
Priština nemá silniční okruh, jeho roli ale plnídálnice R7, která kosovskou metropoli obchází ze západní strany. Hlavní příjezdové silnice do města vedou ze západu (třídaBilla Clintona) a z jihu (třídaDeshmorët e Kombit).
Jako hlavní město Kosovské republiky je centrem kulturního a uměleckého rozvoje všechAlbánců, kteří v Kosovu žijí. V Prištině sídlí největší kulturní instituce v zemi, jako je Národní divadlo Kosova,Národní archeologické, etnografické a přírodovědné muzeum, Národní galerie umění a Etnologické muzeum.Národní knihovna Kosovamá více než 1,8 milionu knih, periodik, map, atlasů, mikrofilmů a dalších knihovních materiálů.
V Prištině působí řada zahraničních kulturních institucí, například Albánský albanologický institut, francouzskáAlliance Française,theBritish Council,Britská rada,německýGoethe-Instituta Nadace Friedricha Eberta.V Prištině byla zřízena také Informační kancelářRady Evropy.
Ze 426 chráněných historických památek v Kosovu se jich v Prištině nachází 21.Velký počet těchto památek pochází z byzantského a osmanského období.
Od roku 1945 začaly jugoslávské úřady budovat moderní Prištinu s myšlenkou "zničit staré, postavit nové".Tato modernizace vedla k velkým změnám ve struktuře budov, v jejich funkci a v okolním prostředí.
Zachovaly se však četné typy památek, včetně čtyř mešit, obnoveného pravoslavného kostela, osmanských lázní, veřejné kašny, věžních hodin, několika tradičních domů i budov ovlivněných evropskou architekturou, jako je Kosovské muzeum,které symbolizují historický a kulturní charakter Prištiny, jak se vyvíjela po staletí v duchu dobyvačných říší (římské,byzantské,osmanskéarakousko-uherské).
Knihovna Hivzi Sylejmani byla založena před 70 lety a je jednou z největších knihoven, co se týče počtu knih v jejím inventáři, který činí téměř 100 000 kusů.
Mbretëresha e Dardanisë(Královna Dardanie) neboHyjnesha ne Fron(Bohyně na trůně) je artefakt, který byl nalezen při některých vykopávkách v roce 1955v oblasti Ulpiana,na předměstí Prištiny. Pochází z obdobíneolituz roku 3500 př. n. l. a je vyroben z hlíny.V Prištině se také nachází "Hamami i Qytetit" (Městské lázně) a dům Emina Gjika, který byl přeměněn na Etnografické muzeum. Priština má také svůj městský archiv, který byl založen v 50. letech 20. století a uchovává veškeré záznamy města, obce aPrištinského okruhu.
Albánská hudba je považována za velmi bohatou na žánry a jejich vývoj. Než se začne hovořit o vývoji žánrů, je třeba zmínit bezesporu klíčový bod, kterým je bohatý kosovskýfolklór, jehož většina bohužel nebyla digitalizována a uložena v archivech. Význam folklóru se odráží ve dvou hlavních klíčích, je považován za poklad" kulturního dědictví naší země a pomáhá osvětlitalbánskou historiité doby, a to na vysoké úrovni, zvláště když zmíníme poměry na tomto území v té době.Folklór také sloužil jako inspirace a vliv v mnoha oblastech, včetně hudební kompozice v dalších generacích.Jeden z nejvýznamnějších a vůbec prvních skladatelů je Rexho Mulliqi, v jehož díle je folklórní inspirace a vliv velmi přítomný.
Při vyzdvihování hudební tvorby a jejích počátků v Kosovu a vztahu mezi ní a hudební tvorbou v Albánii, přestože měly svůj vývoj v odlišných podmínkách, se ukazuje, že některé rysy mají zcela přirozeně společné. Tato skutečnost ukazuje, že patří do jednoho "kulturního stromu".
Někteří z mála mezinárodních hudebních umělců albánského původu se narodili a vyrostli ve městě, včetněRity Ory,Dua LipyaEry Istrefi.
Kosovská filharmonie ročně odehraje cca 20 koncertů.
Na území Prištiny se nacházejí pouze tři aktivní divadla, a to Národní divadlo, divadlo Oda a divadlo Dodona v centru Prištiny. Každý týden nabízejí živá představení. Národní divadlo je umístěno uprostřed centra města, poblíž hlavní vládní budovy a bylo založeno v roce 1946.Divadlo ODA se nachází v budově mládežnického centra a divadlo Dodona je umístěno ve čtvrti Vellusha, která se nachází poblíž náměstí Ibrahima Rugovy.
Kosovské národní divadlo je nejvýše postavenou divadelní institucí v zemi, která provádí největší počet inscenací. Toto divadlo je jediným veřejným divadlem v Kosovu, a proto je financováno Ministerstvem kultury, mládeže a sportu. Uvedlo více než 400 premiér, které zhlédly více než 3 miliony diváků.
Festivaly a akce jsou jednou z některých věcí, které si lidé v Prištině náležitě užívají. Přestože má Priština poměrně malý územní prostor, festivalů a akcí se zde koná příjemné množství. Rozmanitost festivalů umožňuje, aby si v tak malém městě přišli na své lidé s různým vkusem.
Prištinský mezinárodní filmový festival (PriFest) promítá významnou mezinárodní filmovou produkci zbalkánského regionui mimo něj a upozorňuje na kosovskýfilmový průmysl. Vznikl po vyhlášení nezávislosti Kosova v roce 2008. Po vyhlášení nezávislosti v roce 2008 hledalo Kosovo způsoby, jak podpořit svou kulturní a uměleckou image.
Mezi významné festivaly patříChopin Piano FEST Prishtina, který byl poprvé založen u příležitosti 200. výročí narozeníFryderyka Chopinav roce 2010 Kosovskou chopinovskou asociací.Festival se stává tradičním klavírním festivalem, který se koná každoročně na jaře. Je považován za národní poklad.a za dobu svého vzniku nabídl interpretaci jak světově proslulých klavíristů, jako jsou Peter Donohoe, Janina Fialkowska, tak kosovsko-albánských hudebníků mezinárodního renomé, jako jsou Ardita Statovci, Alberta Troni, a místních talentů.Festival se snaží propagovat interpretační umění, správnou hodnotu hudby a technické aspekty, které ji doprovázejí.Festival posloužil jako inspirace pro vznik dalších hudebních festivalů, jako jsou Remusica a Kamerfest.
Festival DAM Priština je jednou z nejvýznamnějších kulturních akcí, které se konají v hlavním městě. Jedná se o každoroční hudební festival, na který se sjíždějí mladí a talentovaní domácí i zahraniční hudebníci z celého světa. Tento festival se snaží obohatit kosovskou kulturní scénu o střetávání tradičního a současného. Festival založil tehdejší student umění, dnes známý televizní producent, hudebník, novinář a manažer Kosovské filharmonie Dardan Selimaj.Mezi další kulturní akce ve městě patří např. EtnoFest (který trvá cca 5–7 dní), dále jazzový festival, hudební festival ReMusica, festival piva a vína apod.
Priština se díky své poloze na balkánských obchodních cestách vždy vyznačovala rozvojem obchodu. Jarmarky začaly již ve středověku, v době, kdy byla proslulá svými výročními trhy a výrobky z kozí kůže a kozích chlupů. Přesto Priština, respektive Kosovo obecně, není známá výskytem veletrhů. S rozvojem kultury a zejména po poslední válce v roce 1999 zaznamenala Priština pokrok v pořádání těchto druhů akcí. V hlavním městě se každoročně konají různé druhy veletrhů. Podstata těchto veletrhů je obvykle dočasná; některé trvají jen jedno odpoledne, jiné mohou trvat zhruba tři dny, týden nebo i déle. V průběhu let nabývají na velikosti a významu. Tyto veletrhy se pořádají každoročně a jsou přístupné obchodním návštěvníkům i veřejnosti. Počet vystavovatelů a návštěvníků je obvykle velmi vysoký.
Priština je centrem sportu v Kosovu, kde se organizuje činnost napříč amatérskými i profesionálními úrovněmi, sportovními organizacemi a kluby, regulovanými Kosovským olympijským výborem a Ministerstvem kultury, mládeže a sportu.Sport je organizován v celcích zvaných městské ligy. V Prištině existuje sedm městských lig. Fotbalovou Městskou ligu tvoří 18 klubů, basketbalovou Městskou ligu 5 klubů, házenkářskou Městskou ligu 2 kluby, stolní tenis a šachy po 6 klubech, karate Městskou ligu 15 klubů a tenisovou Městskou ligu 2 kluby.
Hlavní sportovní centrum jePalác mládeže a sportu, který se nachází západně od středu města. Jeho součástí je i fotbalový stadion. V parku Grmija se rovněž nachází otevřený bazén.
Fotbalje nejpopulárnějším sportem ve městě. Zastupuje hoFK Priština, který hraje své domácí zápasy na stadionu Fadila Vokrriho. Jedním z nejoblíbenějších sportů v Prištině je takébasketbal, který reprezentuje klub KB Priština. Je nejúspěšnějším basketbalovým klubem v Kosovu a hraje Balkánskou ligu.K němu se v Superlize připojil další prištinský tým, RTV 21.
Streetballje tradiční sportovní a kulturní akce pořádaná v parku Germia od roku 2000. Kromě úspěchů v halovém basketbalu se tým Che Baru stal v roce 2013 mistrem republiky. Toto vítězství se časově shodovalo s přijetím Streetballu Kosovo doMezinárodní basketbalové federace.Velmi populární je takéházená. Reprezentanti Prištiny jsou mezinárodně uznávaní a hrají mezinárodní zápasy.
Z celkového počtu 426 kulturních památek na území Kosova se jich celkem 21 nachází v Prištině. Jedná se do značné míry o památky připomínající existenciByzantské říšeaOsmanské říše. Existují zde čtyři historickémešity, které byly vybudovány během doby turecké nadvlády, turecké lázně, veřejná fontána, historické domy vybudované před začátkem20. stoletíapod. Dochován je dům Emina Gjiku, který slouží jakoEtnografické muzeum, který se řadí k nejstarším ve městě.Památkově chráněné jsou rovněž i původní lázně (hamam) a dáleFilipovićův důmneboLazićův dům. Některé památkově chráněné budovy jsou však neudržované a ve špatném stavu, jako např.Dům Červeného kříže.
HistorieHodinové věže, neboliSahat kula, se začala psát na počátku20. století.Po požáru byla věž rekonstruována s použitím cihel. Původní zvon s datem výroby1764byl dovezen zMoldavska.V roce2001byl starý hodinový stroj byl nahrazen elektrickým.
Z Prištiny pocházejí následující známé osobnosti:
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůPristinana německé Wikipedii aPristinana anglické Wikipedii.