Čaj

Čaj(z výslovnostičínského茶 –čchav mandarínském a kantonském dialektu; v dialektuminvýznamného přístavuSia-menčtenote– odtud pojmenování v mnoha jiných jazycích) je kulturnínápoj, připravovaný obvykle louhováním lístků rostlinyčajovníkuv horké vodě. Pro samotné lístky se také užívá názevčaj. Označeníčajse běžně užívá i pro jinénálevy– pro zápary a odvary různých jiných rostlin (například tzv.ovocné čaje,bylinné čajenebošípkový čaj), které se někdy označují jakonečaje.Čaj má díky obsahu kofeinu povzbuzující astimulujícíúčinky na lidský organismus.
Čaj vzniká zpracováním listůčajovníku. Z botanického hlediska je čajovníkstálezelenýkeř, dorůstající v přírodě výšky 5 až 15 metrů, výjimečně až kolem třiceti metrů. Na plantážích jsou keře udržovány ve výšce kolem jednoho metru. Umožňuje to pohodlnější sběr čajových lístků a zvyšuje úrodu.
Přirozeně čajovník rostl v jihovýchodníAsiipři hranicíchČínyaIndie. Jako kulturní rostlina se pěstuje na mnoha místech s příhodnými podmínkami; mezi známé země produkující čaj patříIndie,Pákistán,Írán,Srí Lanka,Tchaj-wan,Japonsko,Indonésie,Nepál,Austrálie,ArgentinaaKeňa. Čajovníku se nejlépe daří vmonzunovémklimatuv subtropickém a tropickém pásu; roste na kyselých půdách, od hladiny moře až ponadmořské výškykolem 2500 m.
Listyčajovníku jsou dlouhé od tří do pětadvaceti centimetrů a široké mezi jedním a deseti centimetry; dospělé listy jsou tlusté, hladké a kožnaté, s krátkým řapíkem. Čajové lístky se většinou sbírají několikrát do roka, v některých oblastech po celý rok. Lístky se sbírají podle takzvaných sběrových formulí, které určují, kterou část výhonku uštípnout. Obvykle jsou cennější mladší menší lístky u špičky výhonku apupen. Čaj obsahujekofein, známý také jako tein.
V Evropě se původně pil jakolék.
Další zpracování se děje různými způsoby. Základním faktorem je stupeňoxidace(z historických důvodů chybně označována jakofermentace, nejde zde však o působení mikroorganismů, nýbrž kyslíku). U oxidace jde o pozměnění některých molekul listu, které má vliv na chuťové vlastnosti čaje a způsobuje zhnědnutí. Oxidace probíhá do té doby, než obsah vody v lístku neklesne na určitou mez.
Avšak i pojem tradiční fermentace se váže k určitému druhu čajů, a sice k tajemnému čajipchu-er, u něhož dochází nejdříve k oxidaci a poté k fermentaci, některé z těchto čajů je poté možné nechat zrát (až desítky let).
Čaje rozdělujeme dle způsobu zpracování do čtyř základních skupin:
Velmi oblíbené jsou i exotické „čaje“ jako jejihoamerickématénebolapacho,jihoafrickýrooibosahoneybushnebo jiné bylinné čaje. Označeníčajzde ale není přesné, protože se tyto tzv. "bylinné čaje" nevyrábí z čajovníku.
Zvláště u ručně zpracovaných čajů existuje množství dalších nuancí, například ve způsobu svinování lístků (asi nejznámějším příkladem je svinutí do pevných kuliček – perel – např. u čaje „Gunpowder“).
Existuje řada způsobů zpracování, které do uvedených kategorií příliš nezapadají. Z těch známějších to jsou
Zvyk pít čaj o páté (tzn. v pět hodin odpoledne) vznikl ve Francii, ačkoliv je přisuzován Anglii (Anna Russellová, vévodkyně z Bedfordu v polovině 19. století), která ho od Francouzů pouze převzala.Jakočaje o pátése v Československu za socialismu označovala setkávání mládeže (hovorověmejdany, sleziny apod.) v tento čas, kde se nepil alkohol, ale čaj (alkohol se samozřejmě pil, ale oficiálně se o tom nemluvilo).
ČERNÝ, Karel. Ze zámoří do Čech: Čokoláda, čaj a káva v raném novověku. Praha: Academia 2020.ISBN 978-80-200-3149-5.