Šáhdžahán

Šáhdžahán(5. ledna1592,Láhaur–22. ledna1666,Ágra) byl císařMughalské říšev letech 1628–1658. Je považován za jednoho z nejvýznamnějších mughalských vládců.
Narodil se roku 1592 vLáhauru, jako nejmladší syn korunního prince Salíma, pozdějšího císařeDžahángíra, arádžputsképrincezny Džódha Báí. Vdětstvíbyl oblíbencem svého dědečka, císařeAkbara, který na něj měl značný vliv. Jeho původní jméno bylo Churrám. Džahángír původně nepočítal s Churrámem jako se svým následníkem a jmenoval ho guvernérem oblastiDakšinuve střední Indii. Císařem se měl stát prvorozený syn Chusrau, který však roku1607proti otci povstal a následně byl na Džahángírův rozkaz oslepen. Téhož roku se princ Churrám oženil s Ardžumand Banú Bégam, známou jakoMumtáz Mahál(Perla paláce). Princezna Ardžumand byla dcerou Ásafa Chána, bratra Džahángírovy oblíbené manželky (a Churrámovy nevlastní matky) císařovny Núrdžáhán.
Císař Džahángír však začal favorizovat svého nejmladšího syna Šáhrijára.
Churrámovy vztahy s otcem a nevlastní matkou, ambiciózní císařovnouNúrdžahán, nebyly příliš dobré. Ve 20. letech 17. století vedl proti otci několik nezdařených povstání. Roku1621císař Džahángír vážně onemocněl a princ Churrám krátce nato, roku 1622 nechal otrávit slepého bratra Chusraua. Od roku 1623 se Churrám výrazně podílel na vládě a po smrti dalšího ze svých bratrů Parvíze, který byl záislý na drogách a alkoholu, se jeho vliv ještě více posílil. Churráma podporoval především jeho tchán Ásaf Chán, který mu po otcově smrti pomohl vybojovat trůn. Když nemocný Džahángír v zimě roku 1627 zemřel, císařovna Núrdžáhán prosadila jako nového panovníka prince Šáhrijára, Churrám jej však po dvou měsících s pomocí Ásafa Chána otrávil, a zároveň nařídil i vraždu svých bratranců, synů prince Danijála. Císařovna Núrdžáhán byla zbavena vlivu a po zbytek svého zivota se věnovala především charitativní činnosti.
V únoru roku1628se Churrám stal císařem a přijal jméno Šáhdžahán. Na rozdíl od svých předků si za sídelní město vybralDillí, kde nechal postavitpalácovýkomplex, známý jakoČervená pevnost. Na rozdíl od děda a otce se více přikláněl kislámskéortodoxii, přesto byl nábožensky tolerantním vládcem. Proslul jako velkýmecenášumění, zejména malířstvíminiaturaarchitektury. Z období jeho vlády se zachovala řada významných architektonických památek. Patří k nim např.Šalimarovy zahrady, Červená pevnost s Perlovou mešitou a mnoho dalších památek v Dillí. Nejznámější je však mauzoleumTádž Mahalpoblíž Ágry, jež nechal vybudovat jako hrobku po smrti své milované ženy Mumtáz Máhal. Územní expanzeMughalské říšeza Šáhdžahánovy vlády ustala, podařilo se dobýt jen některá území v Dakšinu, císař nebyl velký válečník. Podařilo se mu však konsolidovat správu říše, přestože značným zvýšením daní zhoršil sociální a ekonomické postavení venkovanů. Za jeho vlády začalo pronikáníAngličanůdoBengálska.
Jeho rodinný život začal velmi šťastně, skončil však tragicky. Svou ženu Mumtáz Máhal císař věrně miloval a zplodil s ní 14dětí, z toho čtyři syny, z nichž upřednostňoval prvorozenéhoprinceDáru, jenž byl vychováván jako následník. Ostatní syny pověřil správou okrajových oblastí říše. Roku1657vážně onemocněl, zřejmězánětemledvinčimočového měchýře. V předtuše císařovy smrti povstali proti otci jeho tři mladší synové, kteří se pokusili na sebe strhnout moc. Vzdělaný a mírumilovný syn Dára se postavil na stranu otce, byl však bratry poražen a společně s otcemuvězněn. Přestože císař svoji chorobu překonal, přišel o trůn a posledních osm let života strávil vevězení. Po Dárově porážce císařovi zbylí synovéŠáh Šudža,Murád BachšaAurangzébzačali mezi sebou bojovat o nástupnictví. Jako nový panovník se prosadil krutý a intrikánskýAurangzéb, který nechalzavražditvězněného Dáru i Muráda Bachše, zatímco Šáh Šudža dokázal přednajatými vrahyuprchnout do sousedního královstvíArakánuna území dnešníBarmy. S uvězněným otcem Aurangzéb po zbytek života jednal velmi ponižujícím způsobem.