Guantánamo (základna)

Námořní základna v zátoce Guantánamo(anglickyGuantanamo Bay Naval Base; kódové označení:GTMO) je vojenská základna rozprostírající se na 120 km² země a vody vzátoce GuantánamonaKubě. Oblast byla v roce 1903 pronajata USA, jako uhelná anámořní základnaza poplatek 2000 zlatých (4085USD). Jde tak o nejstarší základnuamerického námořnictvav zahraničí. Odkubánské revolucev roce 1959 kubánská vláda soustavně protestuje proti americké přítomnosti na kubánské půdě, kterou považuje za porušenímezinárodního práva. V roce 2013 kubánský ministr zahraničí požadoval návrat základny, protože jde o „usurpované území“, které kubánská vláda považuje za okupované od americké invaze na Kubu běhemšpanělsko-americké válkyv roce 1898.
V roce2002bylo na námořní základně zřízeno vojenské vězení pro „ilegální bojovníky“ zajaté vIráku,Afghánistánua na dalších místech v rámciválky proti terorismu.
Boj Kubánců za nezávislost našpanělské koloniální nadvládězačal později než v ostatníchlatinskoamerickýchzemích. První propukla tzv. „malá válka“, řízenáRevoluční stranou Kuby, kterou založilJosé Martí. Povstání začalo vprovinciíchOriente a Camaguey a rychle se šířilo do dalších provincií. Na Kubě se vylodili generálovéAntonio MaceoaMáximo Gomezspolu s José Martím.
USAvývoj situace na Kubě velmi pozorně sledovaly. Od počátku19. stoletípočítaly se začleněním Kuby do svazku Spojených států amerických. V roce1823, těsně před vyhlášenímMonroeovy doktríny, která v podstatě proklamuje ideu Amerika Američanům, přišel tehdejší státní tajemníkJohn Quincy Adamss doktrínou tzv. „politiky uzrálého plodu“, podle které, dříve či později, z důvodů geografického sousedství a rychlého rozvoje amerického hospodářství, Kuba spadne jako zralý plod do klína Spojeným státům. Faktem je, že v roce1884vyvezla Kuba do USA desetkrát více zboží než doŠpanělskaa že tam vyvážela 94 % své produkce cukru. Americké investice na Kubě představovaly na svou dobu obrovskou částku 52 milionů zlatých dolarů.
V roce1898se Spojené státy rozhodly do konfliktu zasáhnout. V dubnu1898schválily poslanecká sněmovna a senát společnou rezoluci, která zmocnila prezidenta k intervenci na Kubě. Odstavec 4 této rezoluce říká, že po pacifikaci ostrova USA předají vládu a dominium nad Kubou jejímu lidu. V polovině roku došlo k vyloděníamerické námořní pěchotyprávě vzátoce Guantanámov blízkosti městaSantiago de Cuba, tehdy nejsilnější vojenské pevnosti ostrova. Po porážce španělské flotily vstoupili za vydatné pomoci kubánských povstalců intervenční oddíly do města. Následovala rychlá okupace ostrova, které nikde nebyl kladen odpor.10. prosince1898ukončil válku podpisPařížské mírové smlouvy. Na základě této dohody získaly Spojené státy územíPortorikaaFilipína převzaly ochranu nad Kubou.
V roce1900proběhly na Kubě pod dozorem amerických vojsk volby do Ústavodárného shromáždění, které mělo vypracovat ústavu a vyjádřit názor, jak mají být upraveny vztahy mezi Kubou a USA. Na první schůzi tlumočil vojenský guvernérLeonard Woodzvoleným delegátům požadavek vlády Spojených států amerických, aby text ústavy nebo dodatek k ní obsahoval tyto body:
Ústavodárné shromáždění odmítlo tyto požadavky, které znamenají omezení státní suverenity, přijmout. Americký senát asněmovna reprezentantůpotom schválily tzv. Plattův dodatek k zákonu o financování americké okupační armády, jehož obsahem jsou právě zmíněné požadavky. PrezidentWilliam McKinleyzákon podepsal. Guvernér Wood pak oficiálně sdělil předsedovi Ústavodárného shromáždění, že prezident McKinley byl autorizován senátem a sněmovnou, aby přenechal vládu a kontrolu nad Kubou jejímu lidu hned poté, co bude na ostrově ustavena vláda opírající se o ústavu, ve které budou vzájemné vztahy s USA upraveny dle Plattova dodatku. Jinými slovy, jestliže dodatek bude odmítnut, prodlouží se okupace až do doby, kdy jej nějaký nový orgán schválí.
Pod tímto nátlakem byl v červnu1901připojen Plattův dodatek ke kubánské ústavě, schválené21. února.
V červenci1903byla mezi Kubou a USA podepsána dohoda, upravující pronájem námořních a uhelných stanic v Guantanámo aBahía Honda. Tato dohoda neobsahuje přesný termín pro ukončení své platnosti. V článku I. se Spojené státy pouze zavazují platit Kubě roční nájem dva tisícepesosve zlatých mincích „po celou dobu, po kterou by okupovaly a používaly zmíněné rozlohy území z titulu dohody“. Prakticky tedy šlo o smlouvu na věčné časy.
V roce1934vyhlásil americký prezidentFranklin Roosevelttakzvanou doktrínu „dobrého sousedství“ ve vztahu k zemímLatinské Ameriky. V souvislosti s ní byla v květnu téhož roku mezi Kubou a Spojenými státy podepsána Smlouva o vzájemných vztazích, která obsahuje i ustanovení týkající se pronájmu základen. Spojené státy vrátily Kubě přístavBahía Hondaa prosadily za to rozšíření základny Guantanámo o 10 km² na dnešních 117,6 km². V preambuli nové smlouvy se prohlašuje, že jejím smyslem je „posílení přátelských vztahů mezi oběma národy“. Obě strany zároveň potvrdily platnost smlouvy z roku1903. Pokud jde o dobu platnosti smlouvy, nový článek III stanoví: „Dokud Spojené státy americké neopustí uvedenou námořní základnu Guantanámo…“.
Roku1959, po úspěchuFidelem Castremvedenékubánské revoluce, vyjádřili nejvyšší představitelé Kuby na mezinárodních fórech nesouhlas s další existencí americké základny na svém území. Od roku1959nepřijímá Kuba americké platby za pronájem základny, které americká vláda ukládá každoročně u švýcarské banky. Převzetím šeku by totiž potvrdila, že uznává platnost smlouvy z roku1934. Kubánská ústava, schválená lidovým referendem v roce1976, v kapitole I, článku 11 stanovila: „Republika Kuba odmítá a považuje za nelegální a nulitní smlouvy, dohody nebo koncese uzavřené za nerovnoprávných podmínek, jakož i ty, které neuznávají nebo omezují její suverenitu a územní celistvost.“ Podporu Kubě v tomto směru vyjádřila v závěrečné rezoluci např. iKonference nezúčastněných zemívAlžírua celá řada zemí v komuniké při vrcholných návštěvách.
Guantánamská vojenská základna se měla stát cílemfingovaných teroristických útoků.Plán tétopsychologické operacez roku1962, který měl zmanipulovat americkou veřejnost pro vojenskou invazi na Kubu, ale nebyl schválen.
V roce2002administrativa prezidenta USAGeorge W. Bushena základně zbudovalavěznici Guantánamodva internační tábory (Camp X-Ray a Camp Delta) pro osoby které byly označeny za „militantní bojovníky“ zadržené vAfghánistánuaIráku, jimž americká vláda nechtěla poskytnout možnost využití právních prostředků americkéhosoudnictví.
Bushova administrativa až do 11. července2006zastávala stanovisko, že na tyto vězně se nevztahuje jakákoliv ochranaŽenevské konvence. Tehdejší ministr obrany,Donald Rumsfeld, rozšířil směrniciFM 34-52 Intelligence Interrogationo metodách výslechu o 16 technik klasifikovatelných jako formamučení. V důsledku toho byli ve věznici zadržení i brutálně mučeni po řadu let pouze na základě podezření zterorismu, aniž by proti nim bylo vzneseno jakékoliv obvinění.
Dne 12. června2008Nejvyšší soud USArozhodl, že i těmto vězňům přináleží právo obracet se na civilní soudy. Americký prezidentBarack Obama22. ledna2009nařídil zavřít vězení na základně, kde bylo tehdy podle agentury AFP 245 vězňů,ale realizaci toto rozhodnutí o 4 měsíce později ztížil americký senát,když na něj neschválil dodatečné finanční prostředky, a 7. ledna 2011 je efektivně znemožnil i sám Obama, podepsáním zákonaDefense Authorization Bill, který zakazuje vydání vězňů do jiných zemí.
V dubnu 2011 zveřejnil serverWikiLeakstajné soubory týkajících se vězňů v základně Guantánamo.
Ve zprávěAmnesty Internationalz roku 2005, bylo zařízení nazváno „Gulagnaší doby“, organizace označila situaci za „skandál lidských práv“ v sérii zpráv.Americká agentura IMAP dospěla v roce 2013 k závěru, že zdravotníci pracující s vojenskými a zpravodajskými službami „navrhovali a podíleli se na krutém, nelidském a ponižujícím zacházení a mučení zadržených osob“. Zacházení bylo v rozporu s World Medical Association a American Medical Association.Podle inspektorůČerveného křížebyly zadržené osoby mučeny, včetně odepření spánku, bití, hladovění a zamykání ve stísněných a studených buňkách.
V roce2013se více než stovka vězňů přidala ke hromadnéhladovce.Pokud odmítli jíst devět jídel za sebou nebo jejich hmotnost klesla pod 85 procent ideální váhy, byli donucenipřijímat potravu násilím, sondou zavedenou nosem do žaludku.
MauritánecMohamedou Ould Slahivydal v lednu 2015 knižněDeník z Guantánama(Guantánamo Diary), který dokončil v roce 2005.Slahi líčí, jak ho vyšetřovatelé bili, sexuálně zneužívali, připravovali o spánek, vystavovali ho zimě či jinak trýznili. Na Guantánamu byl vězněn už od roku 2002 i přes to, že nikdy nebyl odsouzen. V roce 2010 soud rozhodl, že proti němu neexistují důkazy a federální soudce nařídil jeho propuštění, vláda se ovšem odvolala.Slahi byl propuštěn 17. října 2016.
Od ledna 2002 bylo dopraveno na Guantánamo 780 lidí.Na vězně nemuselo být vzneseno jakékoliv obvinění. Odhaduje se, že 17 až 22 osob zde zadržených bylo mladších 18 let, bylo prohlášeno, že je to v rozporu s mezinárodním právem.Od roku 2002 zde zemřelo osm lidí, z toho šest spáchalo sebevraždu.Podle zprávy amerického Centra pro politiku a výzkum v roce 2006, nebyla většina zadržených osob přidružená s organizacemi na amerických teroristických seznamech.
Téměř 200 vězňů bylo propuštěno v polovině roku 2004, aniž by došlo k přezkoumání zda byli jedinci oprávněně drženi jako nepřátelští bojovníci. V červenci 2005 bylo z Guantánama propuštěno 242 zadržených osob, z toho 173 jich bylo propuštěno bez jakéhokoliv obvinění. 69 jich bylo převezeno do vazby vlád jiných zemí. Do května 2011 bylo propuštěno okolo 600 zadržovaných.