Radlická mlékárna

Radlická mlékárnaje bývalý průmyslový areál v Praze-Smíchově v uliciNádražní, který se nachází naprotiSmíchovskému nádraží.
Mlékárnupod názvem „Parní mlékárna správy statku Radlice“ založil roku 1872Karl Kirschner, majitel statku vLochkověa nájemce velkostatkuJohanna Adolfa knížete Schwarzenberka, který od správy schwarzenberského panství se sídlem vJinonicíchkoupil jednu budovu statku vRadlicích. Tu pak přestavěl na soukromou mlékárnu. Zpočátku mlékárna zpracovávala mléko vlastní výroby, později také od jiných dodavatelů. Protože se výroba rozšiřovala, podal Kirschnerův syn Karl Otto 22. ledna 1895 c. k. okresnímu hejtmanství žádost o povolení stavby nové mlékárny na Smíchově na pozemku čp. 1465/2 naproti smíchovskému nádraží. Ve 2. polovině roku 1895 byla stavba zahájena, v prosinci roku 1896 zkolaudována. Nová mlékárna „Karl Otto Kirschner Radlická parní mlékárna na Smíchově“ (K. O. Kirschner Radlitzer Dampfmolkerei in Smíchov) denně zpracovala 30 tisíc litrů mléka.
Po spojení s přírodovědcem Georgen Zirnem roku 1900 byla vyvinuta nová technologie kondenzovánímlékaa o šest let později založena Anglo-kontinentální akciová společnost. Mlékárna měla pobočky vBřeznici, Hodonicích a také ve Vídni a expandovala do Francie. Roku 1912 při přestavbě získala výrobní halu s konstrukcí tvořenou progresivním ocelovým skeletem.
Po znárodnění roku 1947 se závod stal součástí n.p.Pražské mlékárnya později koncernuLaktos. Roku 1992 byla výroba zastavena a budovy prošly přestavbou.
První ovocný jogurt byl v Radlické mlékárně vyroben roku 1933 jako novinka.Vznikl z praktického důvodu – ovoce na povrchu jogurtu zamezovalo tvorbě plísní. Vrstvadžemunejen problém vyřešila, navícjogurtzískal zajímavou chuť a srazil jeho kyselost. Měl jahodovou a poté i meruňkovou příchuť.
Výrobek byl dán k licenčnímu řízení a roku 1934 uveden na trh pod názvem Jovo. Jeho licence byla prodána do 15 zemí Evropy a v Československu ji koupilo 120 mlékáren. Po zavedení povinné pasterace mléka roku 1934 již plísně nevznikaly a džem se začal plnit na dno skleniček pod jogurt. Jovo se v závodě vyrábělo do roku 1962, potom jej nahradily jogurty plněné do plastových kelímků.
Mlékárna také zavedla službu rozvážení mléka přímo do domácností. Zužitkovala i odpad z výroby – z něj vyráběla koření Ilsa v tekutém stavu, později v kostkách.
Radlická mlékárna měla nejen širokou síť prodejen, ve kterých prodávala mimo jiné své smetanové zákysy nebokefíry, ale zavedla i mléčné bary, do kterých se chodilo na snídani nebo na svačinu.
Mlékárna k výrobkům rozdávala svým zákazníkům jako reklamu takzvané zálepky a sběratelské litografické kartičky.
Roku 1922 mlékárna adaptovala někdejší konírnu Josefa Kozlíka čp. 948 z roku 1905 na prostory pro distribuci mléka. Roku 1925 postavila poblíž garáže a opravnu mlékárenských aut podle projektuAloise Zimy. Přitom zde vznikla poschoďová budova skladu s kubizujícími tvary okenníchšambrán(šambrány se nedochovaly). Garáže se později rozrostly o sousední pozemky, na kterých byly mlékárnou ve 30. letech 20. století postaveny dvě ocelové haly se světlíkem ve hřebeni střechy. Posuvná vrata haly byla namontována roku 1950, výtopna je z 60. let 20. století.
Po zrušení mlékárny areál využíval autoservis.