Himbové

Himbové(Himba–jeden, Ovahimba –více než jeden) jsouetnikumžijící v severovýchodníNamibiiv regionuKunene(dříve Kaokoland) a jižním pobřežíAngoly. Jejichpočetse odhaduje na 15–20 000 v Namibii a až 10 000 v Angole,různé zdroje ale uvádějí poměrně odlišná čísla. Jsou historicky totožní s etnikemHererů(Himba – „lidé západu“, Herero – „lidé východu“), od kterého se liší pouze místem výskytu a mnohem omezenějším přijetím životních norem evropskýchkolonizátorů. Mluvíhererštinou, jazykem patřícím do skupinybantuských jazyků. Jejich hlavním zdrojem obživy jepastevectví.
Himbové přišli do oblasti dnešního Kunene zhruba v polovině16. stoletíze severu současné Angoly. V té době ještě jejich označení Himbové neexistovalo. Na rozdíl od ostatních Hererů později nepokračovali dále na jih. V19. stoletíčelili nájezdůmNamů(Hotentotů), kvůli čemuž se jich většina přesunula na sever odřeky Kunene, kde jim podle některých historiků začali již usídlení místní obyvatelé z národaNgambweříkatOvahimbové.
Na začátku20. stoletív jihozápadní Angole začíná organizovat do bojových oddílů himbské uprchlíky hererský bojovníkVita(„Válka“). Jeho řady později doplnili i Hererové, kteří přežilipovstáníz let 1904–1905 potlačenéněmeckými koloniálními jednotkamia jejich následnýmimasakry. Při svém působení spolupracoval sportugalskýmikolonisty i tamějšími bílými osadníkybúrskéhopůvodu, kterým pomáhal při místních nepokojích výměnou zazbraněamunici. Podnikal výpady na území jihozápadní Angoly a jeho okolí. V období po skončeníprvní světové válkyVita přešel zpátky řeku Kunene a umožnil tak Himbům/Hererům znovu osídlit území Kaokolandu.
Kaokoland byl v roce1928vyhlášenJihoafrickou uniírezervací pod správou několikatradičníchnáčelníků(jedním z nich byl i Vita). V70. letechpopulace Himbů na tomto území čítala asi 5000 lidí. Ačkoliv zde byl zřízenbantustan, nikdy neměl svou vlastnívládu.
Na počátku80. letpostihlo oblast dlouhotrvajícísucho, kvůli němuž pošlo asi 80 %(jiný zdroj uvádí 90 %) pro Himby životně důležitého skotu. Zároveň zdeSouth West Africa People's Organization - SWAPO, bojující proti jihoafrické nadvládě v Namibii, otevřela západní frontu, ve které se bez vlastního zájmu Himbové ocitli. Následkem těchto okolností se několik tisíc obyvatel Kaokolandu přesunulo douprchlických táborů, nejvíce v okolíosadyOpuwo. Po roce 1982, který na svém začátku přinesl silnédeště, většina Himbů tábory opustila. Stavy jejichdobytkazačaly opět růst a v polovině90. letse dostaly takřka na úroveň před velkými suchy.
ŽivotHimbů je spjat s jejich stády chovného dobytka, předevšímskotu, ale takéovcíakoz. Dobytek je ukazatelemmajetkua funguje i jakoplatidlo. Z kravskéhomlékavyrábějí Himbovéjogurtyatvaroh, zužitkovávají ikůžiatrus. V období dešťů je intenzivně pěstovánakukuřice. Pastevectví je doménoumužů, zatímco pěstování kukuřice mají na starostiženy. Ty také běhemdnezůstávají v blízkostivesnicsdětmi.
Himbové používají systém bilaterálního původu.Mateřská liniepříbuzenství určujedědictvíhmotného majetku včetně dobytka (syndědí majetek svéhostrýcezmatčinystrany) a rozsáhlé příbuzenské vazby v himbskéSpolečnosti,otcovská liniemísto usídlení a práva v oblastináboženstvíarituálů. Při sňatku přechází nevěsta k otcovské linii svéhomanželaa s tím i k jeho náboženským zvyklostem. U mužů je patrilineární příslušnost trvalá. Ačkoliv v himbské společnosti není žádnýklannadřazený jiným, příslušnost ke konkrétním liniím má význam pro toho, kdo aspiruje na vůdčí pozici. To přinášelo potíže kolonistům, kteří pro správu území Himbů zavedli systém vůdcovství děděného po otcovské linii, a tyto problémy provázely výběr vůdce i poté.
Společnost Himbůtolerujemnohoženstvía předmanželskýpohlavní styk. Po vdání se ale žena musí zůstat svému manželovi věrna, pokud jí on nedovolí nebo nepřikáže styk s jiným mužem. Když je cizí muž přistižen s vdanou ženou, musí se jejímu muži vyplatit.
Himbští muži si nemohou vzít ženu z jiného národa.Dívkyjsou svým budoucím ženichůmrodinouprodány, a to i ve věkukojence. Vyjednávánísvatbymůže být dlouhodobou záležitostí.
Himbky jsouzpůsobilépro manželství po skončení prvnímenstruace, po níž následujeiniciační rituála přijetí mezidospělé. V případě chlapců se podobnéobřadykonají na popud starších členů rodinného klanu, kdy dochází k hromadnéobřízcetěch, kteří ji ještě nepodstoupili.
Himbové jsouanimistéa mají svá posvátná místa. Zemřelí sepohřbívajído označenýchhrobův zemi apředkovéjsou uctíváni, neboť zprostředkovávají komunikaci mezi živými astvořitelem. Pro toto uctívání je stěžejní obřadní oheň, jehož opatrovníkem je stařešina vesnice. Díky ohni mohou být předkové přítomni významným událostem, jako jsou svatby, iniciace chlapců a dívek a další obřady. Na místo, kde se oheň nachází, je zakázán vstup cizincům, kteří předkům nebyli představeni. Obřadní oheň je přenášen mezi tábořišti a není možné ho využívat k přípravějídel. Komunikace s předky je vyhrazena pouze mužům, ženy mohou pokládatdotazypouze prostřednictvím nich. Provdáním se žena ztrácíkontakts předky své předešlé otcovské linie a získává nový s otcovskou linií manžela. Posmrtistařešiny přestává být oheň využíván k posvátnýmúčelům, vybranýnástupcezapaluje svůj vlastní nad hrobem svéhopředchůdcea přenáší ho do vesnice.
V náboženském systému Himbů mají svou pozici i posvátná zvířata. Jejich mléko mohou pít pouze přímí potomci z otcovské linie a to až poté, co je stařešinou rituálně očištěno.
Himbové vyznávají jednohobohajménemMukuru.Mukuru je stvořitel světa, svrchovaný vládce. Bantuský kořen slova vyjadřuje velikost a moc. Himbové pěstují kult zemřelých předků (ovakuru), přičemž zesnulí podléhají bohu Mukuruovi a působí jako prostředníci mezi žijícími Himby a bohem Mukuruem.Zvířecí oběti Himbové nepraktikují, nic o případných lidských obětech v minulosti není známo. Himbové znají magický systémomiti, který v kontextu tradičních afrických náboženství odpovídáčarodějnictví. Himbové se čarodějů ovládajících omiti obávají a někteří věří, že každá smrt je výsledkem působení omiti. Omiti charakterizuje útok zlé síly na člověka. Odhalovat zdroj omiti pomáhá postiženým lidem himbský léčitel, který tyto síly zná, dokáže je identifikovat a oběť proti nim jistým způsobem chránit, ale sám je nepoužívá. Léčitel má na rozdíl od čaroděje pouze pomáhat, uzdravovat a rozpoznávat příčiny neštěstí.Důležitým kulturně-náboženským přechodovým rituálem je mužská obřízka – vstup do dospělosti.
Himbové žijí vsídlechurčených jejich otcovskou dědičnou linií. Jednotlivédomkyjsou rozmístěny kruhově kolem obřadního ohně.Postavenéjsou z větví a zvířecích výkalů smíchaných spískem. Hlavou sídla je nejstarší muž z otcovské linie. Vusedlostechmohou žít i členové spřízněni s jejich vůdcem po mateřské linii, kteří majíprávovyužívat zdejší dobytek. Jejich domy jsou situovány napravo od obřadního ohně, zatímco domy členů otcovské linie nalevo. Oheň samotný se nachází meziohradoupro dobytek a hlavníchýšívůdce sídla. Tyto vesnice mohou být ohrazeny plotem. Vchod dovnitř je potom tradičně na západní straně, může být ale i v místě, kudy vede používaná cesta.
Pro Namibii jsou Himbové jedna zturistickýchatrakcí. Vlivem styku sbělochya ostatními obyvateli Namibie v některých oblastech dochází k částečnému ústupu tradičníchoděvůa úpravvlasůu mužů a jejich nahrazování evropskými. Himbští muži mají možnost vydělávat sipenízeprací a prodejem zvířat mimo vlastníkomunitu. Jelikož to samé neplatí o ženách, ty zachovávají tradičnější způsob života, aby si udržely svůj společenský status přes snižování jejich ekonomického významu.Možnost kupovat si zboží za peníze také mění některé životnínávyky(používáníhodinek,rádiopřijímačů, kupování nedostupných materiálů...) ajídelníčekHimbů, mimo jiné i pitíalkoholu.
Provzděláváníhimbských dětí zřídila namibijská vláda mobilníškoly. Minimálně v jednom případě ale způsob, jakým si škola zajišťovaladocházku(v Namibii oficiálně povinnou) – rozdáváním jídla – vedl k ukončení tradičníhokočovného životarodin vyučovaných dětí, které si zvykly na pravidelný přísun potravy.Vyučování na těchto školách je takékritickék některým obyčejům Himbů, jako jehygiena.
Himbové na rozdíl od Hererů nepřejali evropský styl oblékání a jejich vzhled je velice charakteristický. Vyšší důraz než na samotné skromné ošacení je kladen naozdobya úpravu vlasů.
Ženy nosí ručně vydělávanou kozí nebo hovězí kůži kolem pasu, muži kus kůže jakosukni. U oboupohlavízůstávajíhruďabřichopo celý život nezahalené. Himbové chodí na boso nebo nosíbotyz hovězí kůže, případně vyrobené ze starýchpneumatik.
Muži vdětstvímají vyholenou celouhlavus výjimkou jednohocopuuprostředčela. Tento cop je rozdělen do dvou v období hledání manželky. Po svatbě muž nechává vlasy volně růst na celé hlavě a svazuje je do kožené pokrývky, kterou sundavá jen jednou za zhruba dvarokykvůli úpravám. Pro ztuženíúčesupoužívátukahobliny. Ženatý muž nosínáhrdelníkzeškeblí, pokud je vůdcem vesnice, tak i postupně předávanýželeznýnáramekjakosymbolsvého postavení.
Dívky nosí nejdříve dva dopředu směřující copy, vpubertěpotom několik copů už nespadávajících do obličeje. V tomto období také dostávají kravský roh, ve kterém uchovávají směshlíny, tuku abylin, kterou si potírají celétělo, a bílýkorálovýnáhrdelník (také děděné náhrdelníky zkovovýchkroužků). Většina dívek nosí kolem pasuornamentálníopasekz kusůdřevanebokostí. Trojúhelníkový ornament mají Himbky zavěšen na zádech. Po svatbě získávají od příbuzných z ženské rodové linie dekorovanou koženou korunku. Dospělá žena má nasazený náhrdelník ze skleněných korálků, skořápek a kusůmědi. Kolemkotníkůnosí kruhy zdrátů, které jí chrání předútokydrobnýchzvířat. Pro přenášení dětí má na zádech kožené popruhy.
Kromě povinných ozdob nosí Himbové i další, které považují za vzhledné. U žen je častámořská mušlezavěšená na hrudi (ohumba) nebo měděné náramky. Většina materiálů určených k výrobě ozdob nepochází z Kaokolandu a musí být dovážena.
V roce 1992 se namibijská a angolská vláda dohodly na stavběpřehradyaelektrárnyna řece Kunene. Oficiálním důvodem jeenergetická soběstačnostzemí (např. Namibieimportuje60 %elektřinyzJihoafrické republiky). Podle původního projektu měla přehrada zaplavitEpupské vodopády, místo setkávání himbských rodin a turistickou atrakci. V současnosti se plánuje 40 km dlouhávodní nádržvBayneských horách, která bude zasahovat až k vodopádům. Hrozbou pro Himby je zaplavení jejich posvátnýchpohřebišť(týká se hlavně původního návrhu), narušení místníhoekosystémua ohrožení himbskékultury, jelikož se do místa stavby nastěhuje několik tisíc lidí. To může přispět i k rozšířenínákazyAIDS.