Chaluhovití

Chaluhovití(Stercorariidae) ječeleďdlouhokřídlýchptáků, která zahrnuje několikdruhůjedinéhoroduchaluha(Stercorarius). Jedná se o zavalitě stavěnémořské ptákyo velikosti kolem 40–60 cm. Jejich opeření bývá tmavé s různým množstvím světlých částí, některé chaluhy jsou úplně tmavé. Mají statný hákovitýzobák, který z nich spolu s dlouhými drápy a silným letem dělá obávanépredátory. Jejich jídelníček se vykazuje obrovskou pestrostí a požírajímršiny,ryby,korýše,měkkýše, menšísavcei jinémořské ptákya jejichvejce. Chaluhy jsou významnýmikleptoparazity– napadají jiné mořské ptáky a odebírají jim jejich ulovenou kořist nebo je dokonce donutí vyvrhnout již spolknutou potravu. Míra kleptoparazitismu se však u jednotlivých druhů liší.
Chaluhy jsoucirkumpolárnímrodem, hnízdí především v subarktických a arktických oblastechseverníijižní polokoule. Na zimu táhnou do mořských a přímořských oblastí nižších zeměpisných šířek včetně tropů. Do Česka hlavně na podzim vzácně zalétají hned čtyři druhy, a sicechaluha velká,pomořanská,příživnáamalá. Chaluhy utvářímonogamnípáry, mateřská péče je sdílená. Hnízdí v létě, samice klade 1–3vejcedo mělkého důlku v zemi.Inkubacetrvá kolem 24–32 dnů,prekociálnímláďata se rodí obalena prachovým peřím. První let nastává mezi asi 24–50 dny. Žádná z chaluh nečelí vážnějšímu ohrožení, za což vděčí hlavně odlehlosti svých hnízdišť daleko od lidských sídlišť. V minulosti nicméněchaluha velkáčelila vyhynutí naFaerských ostrovechaShetlandechz důvodu nadměrného sběru vajec a odstřelu pro muzejní sbírky.
RodStercorarius(česky chaluha) vytyčil francouzský zoologMathurin Jacques Brissonv roce 1760. Zatypový druhoznačilchaluhu příživnou(Stercorarius parasiticus).Anglický zoologGeorge Robert Grayv roce 1870 rod povýšil na čeleď chaluhovití (Stercorariidae).Stercorariuspochází z latinskéhostercus(trus). To odkazuje ke zvyku chaluh pronásledovat ostatní ptáky, dokud neopustí nebo nevyvrhnou jídlo, které bylo v minulosti mylně považováno za trus.
Vzhledem k nesnadno dostupným habitatům chaluh se toho o těchto ptácích až do 19. století příliš nevědělo. Ze 17. a 18. století sice byla známa řada exemplářů odstřelených při průtahu Evropou nebo během expedic na evropský sever a do Grónska, avšak komplexní, v raném věku proměnlivé opeření chaluh podstatně zmátlo rané ornitology. Došlo k popisům desítek druhů, které ve skutečnosti představovaly jen několik druhů s opeřením různého stáří.
Taxonomické postavení chaluh bylo dlouhou dobu předmětem živých vědeckých debat. Chaluhy byly často považovány za podčeleď Stercorariinae v rámci čeledirackoviítí(Laridae),avšak v moderním pojetí je tato čeleď vyhrazena pouze rackům, nodyjům, zobounům a rybákům.Soudobá taxonomie chaluhám vytyčuje samostatnou čeleď chaluhovití (Stercorariidae) v rámci podřáduLaria řádudlouhokřídlých(Charadriiformes). Genetické studie zasesterskou skupinuchaluhovitých opakovaně identifikovalyalkovité(Alcidae).Obě skupiny se od sebe vydělily patrně v pozdnímeocénupřed cirka 36 miliony lety.
Vnitřní uspořádání chaluh je předmětem pokračujících výzkumů a diskusí ornitologů. Chaluhy jsou vzájemně úzce příbuzné a hranice mezi druhy a poddruhy je obtížné určit.
Chaluhy se tradičně dělí do dvou skupin (podrodů), jimž někdy bývá přiznáván statusrodu. Do skupinyCatharactajsou řazeny chaluhy hnízdící najižní polokouli(chaluha antarktická, chilská, subantarktická) spolu s chaluhou velkou ze severní polokoule – jedná se o velké,pelagické(mořské) druhy hnízdící napobřežía živící sekleptoparaziticky, u nichž je znám pouze hnědý šat. Do vlastního podroduStercorariusse bývaly zařazeny zbývající tři menšídruhyhnízdící naseverní polokoulivětšinou ve vnitrozemskétundře, lovící např.hlodavce. U nich mají dospělí ptáci často bílé břicho a prodloužená střední ocasní pera. Nové studie však naznačily, žechaluha pomořanská(S. pomarinus) je blíže příbuzná chaluhám podroduCatharacta, což toto tradiční rozdělení narušilo. Existují různéhypotézy, vysvětlující tuto příbuznost (mimo jinékonvergence,kříženínebo společný původ), z nichž žádnou se dosud nepodařilo jednoznačně doložit.Jako východisko bylo dokonce navrženo chaluhu pomořanskou zařadit do samostatného roduCoprotheres.
Osteologická analýza z roku 2009 zařazení chaluhy pomořanské do skupinyCatharactanepotvrdila a podle autorů je chaluha pomořanskásesterským taxonemskupinyCatharacta.Kladistická analýza z roku 2016 seznala, že situace by se vyjasnila přesunem chaluhy pomořanské do roduCatharacta, jelikož chaluha pomořanská sice tvoří sesterský taxon k ostatním chaluhám ze skupiny roduCatharacta, avšak v rámci tohoto rodu, tzn. je bazálním představitelem roduCatharacta. V takovém případě by vnitřní rozdělení chaluh vypadalo takto (vynechány jsou dva taxony, které v této analýze figurují jako samostatné druhy, avšak většina taxonomických autorit je považuje za poddruhychaluhy subantarktické):
Dokud nebudou plně vyjasněné příbuzenské vztahy mezi jednotlivýmidruhy, jsou všechny chaluhy nadále řazeny do jedinéhoroduStercorarius.
Fosilních nálezů chaluh není mnoho a částečně fosilizované pozůstatky jsou známy hlavně z Evropy.Známo je několik fosilií reprezentující recentní druhy (hlavně chaluhu pomořanskou) z dobypleistocénuaholocénu.Byl popsán pouze jediný vyhynulý druhStercorarius shufeldti, což byl menší druh chaluhy ze středního pleistocénu z americkéhoOregonu.
Podle analýzmitochondriální DNAchaluh ze skupinyCatharactakolonizovaljeden z předků chaluh před 210 až 150 tisíci letjižní polokoulia rychle se zde rozšířil. Původním druhem byla podle analýz chaluha antarktická (S. maccormicki); ze všech jižních druhů je nejsubtilnější a rovněž je výrazně tažná (zaletuje naseverní polokouli). Na jižní polokouli se rozšířila po celém pobřežíAntarktidya dala vzniknout dvěma různým populacím. Při dalším postupu zalednění Antarktidy kolonizovaly různé populace řadu subantarktických ostrovů a jihJižní Ameriky. Díky malé celkové početnosti a značné izolaci jednotlivých populací došlo k vývoji několika samostatnýchtaxonů. V průběhu zalednění ptáci z jedné populace zpětněkolonizovalyseverní polokouli a daly tak vznikchaluze velké(S. skua) achaluze pomořanské(S. pomarinus).
K chaluhovitým jsou řazeny následující druhy(tučně jsou zvýrazněny druhy zjištěné vČesku):
Chaluhy hnízdí naseverníijižní polokouliv chladných oblastech vysokých zeměpisných šířek. Na severní polokouli, kde se nachází více pevniny, je hnízdní areál chaluh přirozeně mnohem rozsáhlejší než na polokouli jižní; hnízdiště tam zahrnují severní oblastiSeverní Ameriky,Grónsko,Island, a severníEurasiivčetněKamčatkyna výhodě aSkandinávieaBritských ostrovůna západě. Na jižní polokouli se hnízdiště nachází na jižním cípu Jižní Ameriky, při okrajích antarktického kontinentu a na velkém množství subantarktických ostrovů. Zimní stanoviště chaluh zahrnují oblasti nižších zeměpisných šířek všech oceánů. Zatímco některé druhy zůstávají na stejné polokouli (chaluha velká, chilská, subantarktická), jiné druhy migrují na zimu na jinou polokouli (chaluha antarktická, pomořanská, příživná, malá).Chaluhy jsou jedny z mála ptáků, které hnízdí přímo na Antarktidě. Chaluha antarktická byla dokonce zaznamenána až ujižního pólu, což představuje vůbec nejjižnější výskyt ze všech ptáků iobratlovců(vedle člověka).
Stanoviště chaluh bývá různé. Jedná se o mořské ptáky, avšak množství času stráveného na moři se liší podle druhu. Chaluha malá je nejvíce pelagický druh ze všech chaluh – čas tráví hlavně na moři daleko od pevniny, avšak na vodáchkontinentálních šelfů. Většina druhů zimuje na otevřeném moři, avšak při nejmenším část populací chaluh subantarktických ze subantarktických ostrovů (Chathamské ostrovy,Goughův ostrov,Tristan de Cunha) mohou zůstávat na těchto ostrovech celoročně, jelikož zde mají bohatý zdroj potravy v podobě norově hnízdícíchbuřňákůroduPachyptila. Hnízdní habitat je rovněž variabilní podle oblasti a druhu. Druhy ze severní polokoule typicky hnízdí v přímořských oblastech nebo v arktické tundře, a to jak nížinaté, tak horské (např. chaluha malá hnízdí ve skandinávských horách). Chaluha velká, subantarktická a chilská zase hnízdí na travnatých plochách subantarktických ostrovů.
Na území Česka se sporadicky vyskytují chaluha velká, pomořanská, příživná a malá. Nejčastěji chaluhy do Česka zalétají na podzim. Nejvzácnější českou chaluhou je chaluha velká, která byla v Česku zaznamenána v roce 2021 po dvaceti letech. O něco častější, avšak stále vzácnou chaluhou je chaluha malá a nejčastěji se v Česku objevuje chaluha příživná a pomořanská. I u těchto relativně častých druhů se však k roku 2023 jednalo jen o 20–25 ověřených pozorování od roku 1989.
Chaluhy představují statné, robustně stavěné ptáky o velikosti těla kolem 40–60 cm a váze 230–2100 g.U všech druhů chaluh, podobně jako u řadydravých ptáků, jsou samice větší než samci.Tento rozdíl je poměrně malý, samice bývají o cirka 3 % větší a 12 % těžší než samci, což je v terénu pozorovatelné pouze v případě, že samice a samec stojí vedle sebe.Oblíbeným vysvětlením je, že se jedná o adaptaci na role, které samec a samice na sebe berou během hnízdění (např. samice se údajně angažuje v častějším bránění hnízda nebo že větší samice jsou plodnější). Terénní výzkum chaluh velkých a příživných zShetlandůvšak takovou spojitost neprokázal.Opeření bývá shora tmavé od šedé přes hnědou po černou, zespoda světlé nebo tmavé. Existuje řada variací opeření od napůl světlotmavých jedinců až po zcela černé ptáky.
Hned tři druhy jsoupolymorfní(chaluha příživná, pomořanská, antarktická).Tmavší zbarvení chaluh je spojováno s jejich kleptoparazitismem a bývá považováno za formu agresivní kamufláže, která umožňuje chaluhám přiblížit se k ostatním ptákům na bezprostřední vzdálenost, aniž by vzbuzovaly větší pozornost. Tuto hypotézu by podporovalo i to, že populace chaluhy příživné s nejvyšší mírou kleptoparazitismu jsou populace z jižní hranice jejího hnízdního areálu, kde převládá černá forma chaluh příživných.
Střední pár ocasních per bývá prodloužený, u samců o něco více než u samic. Prodloužení per je výrazné hlavně u menších druhů chaluh (chaluha příživná, malá a pomořanská) a chaluze malé dokonce vysloužil vědecké druhové pojmenování (longicaudus= dlouhoocasá).Nedospělé chaluhy jsou většinou tmavší než dospělci a mají kratší, zaoblenější křídla a postrádají prodloužená ocasní pera.Křídla chaluh jsou tenká a dlouhá, v letu nejsou zcela narovnaná a je patrné jemné ohnutí v lokti.Chaluhy disponují statným, hákovitě zahnutým zobákem.Nohy jsou jen krátké, tři přední prsty jsou spojeny dobře vyvinutými blánami.Tyto prsty jsou zakončeny silnými, dlouhými, dolů zahnutými drápy, což je v rámci ptáků jedinečné.Další, čtvrtý prst umístěný vzadu je jen krátký.Duhovkyjsou černohnědé, zobák bledě hnědý až černý, nohy modrošedé až černé.
Chaluhy představují velmi schopné letce, což je nezbytná adaptace na jejich kleptoparazitické chování. K uzmutí potravy jiných ptáků jim dobře slouží i jejich dlouhé drápy a hákovitý zobák.Chaluhy jsou převážně samotářské, i když na moři u bohatých zdrojů potravy (např. za rybářskými loděmi) se mísí shejnamijiných mořských ptáků. Chaluha pomořanská se může pohybovat v menších skupinkách. Chaluhy jsou vysoceteritoriálnía svá teritoria vášnivě brání. Nejsou příliš vokální – na moři jsou zcela tiché a i na souši se jejich volání omezuje na minimum. K hlasovým projevům větších druhů chaluh patří dlouhá série opakovaných kratších, asi 0,2 vteřiny trvajících volání, která jsou spojována s vymezováním teritoria. K dalším hlasovým projevům patří hlasitý nářek (chaluha subantarktická, antarktická) nebo opakované měkké zakdákání, které vydává chaluha velká v případě znervóznění.
Chaluhy jsou známé svým kleptoparazitismem, jehož míra se však může v rámci jednotlivých druhů vysoce liší.Chaluhy typicky pronásledují menší druhy mořských ptáků (rybáci, racci,papuchalci),troufnou si však i na tak mohutné opeřence, jako jebuřňák Hallův(Macronectes halli) neboalbatrosi, kteří patří k vůbec největším ptákům.Své oběti pronásledují tak dlouho, dokud neupustí chycenou potravu ze zobáku nebo nevyvrhnou již spolknutou potravu, kterou poté chaluhy pozřou.Jiného mořského ptáka pronásleduje nejčastěji jedna, občas i více chaluha občas může dojít i k fyzickému napadení.
Chaluhy se krmí na moři i na souši. Složení jejich jídelníčku je velmi různorodé a zahrnuje mršiny,ryby,korýše,měkkýše, jiné ptáky a jejich vejce, savce i zbytky lidských jídel. Chaluhy dokáží usmrtit menší obratlovce, jako jsou menšísavcinebo mořští ptáci. Chaluha pomořanská a některé populace chaluhy malé v době hnízdní potravně závisí nalumících, některé populace chaluh z jižní polokoule zase na tučňácích.Chaluha subantarktická je silně predátorská a krmí se hlavnětučňákya chaluha velká naSt Kildazase požírá hlavněracky tříprsté,papuchalky severnía menšítrubkonoséptáky, které může lovit přímo za letu.Chaluhy se též s oblibou krmí na zbytcích živočichů vhozených do vody za rybářskými loděmi.Na podzim chaluhy občas sezobnou ibobule.
Chaluhy jsou v potravě značně vynalézavé a dokáží se místním potravním zdrojům rychle přizpůsobit. Např. chaluha subantarktická je v oblastech s norově hnízdícími ptáky aktivní hlavně v noci, kdy obchází místní hnízda, do kterých jednoduše vejde a zabije mládě, které pak sežere. Některé chaluhy velké z ostrovaFoulase naučily krást vejce místnímbuřňákům ledním, zatímco jiné místní chaluhy velké se specializují na zabíjení hnízdícíchrybáků dlouhoocasýchnebo dokonce napadají novorozenájehňata. Jsou známy i chaluhy, které se zabydlely v blízkosti meteorologických či jiných vědeckých stanic v oblasti Antarktidy nebo subantarktických ostrovů, kde se živí zbytky lidských jídel. K požírání různých typů potravy, jako je vyzvracené jídlo jiných ptáků nebo shnilé mršiny, chaluhám pomáhá velmi špatná chuť i čich.
Na jižní i severní polokouli chaluhy zahnizďují v tamějším létě.Hnízdní samostatně nebo ve volnýchkoloniíchnedaleko moře nebo ve vnitrozemí.V blízkosti kolonie se často nachází menší sladkovodní plocha, kam chaluhy míří za koupelí i za pitnou vodou.Na jižní polokouli jsou hnízdiště chaluh spojovány s koloniemi tučňáků, v jejichž bezprostřední blízkosti chaluhy hnízdí. Pár chaluh si v rámci kolonie tučňáků může dokonce založit krmné teritorium, které vehementně brání. Pár chaluh si v tomto případě nárokuje veškeré jídlo na daném teritoriu a vedle zbytků potravy hodují i na zdechlinách tučňáků nebo mohou samy usmrcovat hlavně mladé, nechráněné tučňáčí mláďata.Pokud zrovna chaluha není zaneprázdněna rodičovskými povinnostmi, postává na svém teritoriu na stejném místě. Následkem přešlapování a kálení na těch samých místech se v oblastech s jinak vysokou trávou vyvíjí jasně patrná holá místa s nízkou trávou, která jsou patrná již z dálky.
Chaluhy jsou převážněmonogamníse sdílenou mateřskou péčí. Některé populace chaluhy subantarktické jsoupolyandrické, tzn. samice se páří s dvěma, občas i více samci. V polyandrickém svazku samice snáší jen jednusnůšku, avšak bráněníhnízda,inkubacii krmení mláďat zajišťují všichni samci společně. Hnízdo představuje jen mělký důlek v zemi, který partneři společně vyškrábou nohama.Samice snáší 1–3 olivově hnědá vejce pokrytá tmavšími fleky.Prekociálníptáčata se rodí 24–32 dnů od počátku inkubace.Jsou obalena prachovým peřím a brzy začínají prozkoumávat bezprostřední okolí hnízda.Zůstávají v blízkosti hnízdiště až do prvního letu, který nastává ve věku kolem 24–50 dní. V této době rodiče svá mláďata krmíregurgitací(vyvržením) potravy nebo naporcovanou tuhou stravou.Po prvním letu mohou stále zůstávat na hnízdišti rodičů po 3–4 týdny.
Žádný z druhů chaluh nečelí vážnějšímu ohrožení.Za to vděčí hlavně svých odlehlým, lidmi řídce osídleným oblastem hnízdišť.K hlavním typům ohrožení patří hromaděnítěžkých kovův těle a zamotání do rybářského náčiní.V minulosti nicméně docházelo k využívání chaluh a jejich vajec jako zdrojů jídla, a to hlavně na Islandu, Faerských ostrovech a Shetlandech.Faeřanékdysi mláďata chaluh zabíjeli těsně před tím, než došlo k jejich výletu z hnízda. Chaluhy neměli příliš v lásce, protože útočily na místní kolonie mořských ptáků, kde s oblibou chodili z potravou i Faeřané.
Na Shetlandech si místní lidé původně chaluhy velké pochvalovali proto, že dokázaly odlákatorly mořské, kteří tak méně útočili na místní ovce. Počátkem 19. století se však početnost tamějších chaluh velkých navýšila a naopak populace orlů mořských se snížila, a místní tak začali sbírat vejce chaluh. Koncem 19. století začalo docházet k odstřelu chaluh pro muzejní a soukromé sbírky, což v některých oblastech vedlo k rapidnímu poklesu populací a některé kolonie byly zcela vyhlazeny. V 90. letech 19. století počet chaluh velkých na Shetlandech klesl na asi dvacet párů a na Faerských ostrovech jen asi na čtyři páry. Následná legální ochrana i hlídky v terénu však dokázali jejich vyhynutí na těchto ostrovech zvrátit a hlavně ve Skotsku se chaluhy velké od té doby hojně rozšířily. Podobný pokles početnosti na pokraj vyhynutí nastal i u chaluhy subantarktické na ostrověNový Amsterdam. Následkem introdukce zemědělství a farmářských zvířat tamější populace v 70. letech 19. století poklesla na poslední pár chaluh.
V některých oblastech představují chaluhy ochranářské dilema. Chaluhy totiž netrpí následky lidské činnosti tak, jako řada jiných ptáků; naopak početnosti chaluh do značné míry napomáhá vyhazování zbytků živočichů z rybářských lodí, na kterých chaluhy s oblibou hodují. Větší početnost chaluh tak v některých oblastech může navyšovat predační tlak na některé druhy mořských ptáků, jejichž populace klesá například následkem introdukce savců do oblasti.Příkladem může být skotský ostrov St. Kilda, na kterém se nachází přes 90 % populacebuřňáčků zimních(Hydrobates leucorhous) ve Spojeném království, avšak pouze kolem 2 % chaluh velkých. Tamější chaluhy se na těchto buřňáčcích s oblibou živí a jejich odstranění by patrně buřňáčkům zimních napomohlo.Dalšími příklady mohou být extrémně vzácníendemitéChathamských ostrovůbuřňák taiko(Pterodroma magentae) abuřňák chathamský(Pterodroma axillaris), kteří sice nejsou chaluhami ohroženy, avšak to se může v budoucnu velmi rychle změnit, když např. dojde k vyčerpání současný potravních zdrojů chaluh následkem lidských aktivit.