Okurka

Okurka(Cucumis), téžmeloun, je rod rostlin z čeleditykvovité. Jsou toplazivénebo popínavébylinys jednoduchýmistřídavými listya žlutými pětičetnými květy.Plodemje dužnatábobule.Rodzahrnuje asi 60 druhů a je rozšířen vtropechasubtropechStarého světa. Nejvíce druhů roste vAfrice. Některé kulturní druhy zdomácněly i vAmerice. Květy jsou opylovány zejménavčelami. Některé druhy mají zajímavé způsoby šíření semen. Hospodářsky nejvýznamnějším druhem jeokurka setáameloun cukrový, v tropech se jako plodová zelenina pěstuje takékiwanoaangurie. Řada divoce rostoucích druhů je jedovatá.
Rostliny rodu okurka jsoujednoleténebovíceleté, většinou jednodomé (řidčejidvoudoménebopolygamní), plazivé nebo popínavébylinys jednoduchými tenkýmiúponky. Výjimečně jsouúponkyrozdvojené nebo naopak chybějí. Jednoleté druhy mají vláknité kořeny, u víceletých druhů bývá vyvinuta vytrvalá kořenová hlava nebo výjimečně podzemníhlíza.Stonkybývají mírně chlupaté, u některých druhů dřevnatějí.Listyjsou střídavé, řapíkaté, celistvé nebo dlanitě laločnaté, celokrajné nebo s pilovitým okrajem.Květyjsou jednopohlavné, jednotlivé nebo ve svazečcích,Kalichje zvonkovitý a zakončený 5 laloky.Korunaje žlutá, kolovitá až zvonkovitá, pětilaločná. Samčí květy jsou jednotlivé nebo uspořádané v chudokvětýchhroznech,svazečcíchčilatách. Obsahují 3 volnétyčinkypřirostlé asi v polovině korunní trubky. Samičí květy jsou většinou jednotlivé, řidčeji v chudých svazečcích. Obsahují šídlovitástaminodiaa válcovitý spodnísemeník, nesoucí krátkoučnělkuzakončenou celistvou nebo trojlaločnoubliznou. Semeník obsahuje 3 až 5 komůrek, v každé je 15 až mnoho vajíček.Plodje dužnatý a nepukavý, kulovitý, elipsoidní, obvejčitý nebo vřetenovitý, na povrchu hladký, hrbolkatý nebo řídce až hustě pokrytý dužnatými ostny, lysý nebo chlupatý. Obsahuje několik až mnoho světlých, malých až středně velkých, kulovitých až zploštělýchsemen.Plody jsou často označovány jakobobule, od klasické bobule se ale odlišují tlustou pokožkou a parietální (až apikální) placentací.
Do roduCucumisje řazeno celkem 61 druhů, které pocházejí ztropůasubtropůStarého světa. Vlivem pěstování se některé druhy rozšířily i do jiných částí světa. Největší počet druhů se vyskytuje vsubsaharské Africe, odkud je udáváno celkem 41 druhů, z toho 33 roste pouze v Africe. V původní evropské květeně není žádný druh zastoupen. Největší přirozený areál má druhCucumis maderaspatanus, který se vyskytuje v subsaharské Africe,Madagaskaru,Arábii, tropickéAsiiiAustrálii. Další druh s velkým areálem jeCucumis prophetarum, rozšířený v souvislém pásu od tropické západní Afriky až poIndiia jako jediný zasahující i do některých zemíseverní Afriky. V Arábii roste 8 druhů, z toho 2endemické. Centrum rozšíření v Asii je v oblastiIndického subkontinentuaIndočíny. Z Austrálie je udáváno 10 druhů, z toho 6 endemických. Několik druhů zasahuje i naNovou Guineu, vTichomořínení rod přirozeně zastoupen.Zástupci roduCucumisrostou zejména v sušších oblastech, jako jsousavany,polopouštěnebo suchýbuš, také podél lesních okrajů. Často rostou na narušených nebo kultivovaných půdách.
Květy okurek jsou opyloványhmyzem, zejménavčelamisbírajícímipylanektar. Rostliny jsou schopnysamosprášení, k přenosu pylu ze samčího na samičí květ je však zapotřebí opylovačů.Kveteníokurky setéanimelounu cukrovéhonení závislé na délce dne.
K šíření semen dochází rozličnými způsoby. Červeně zbarvené drobné plody některých druhů (např.Cucumis maderaspatanus) vyhledávají ptáci. Větší plody konzumujípštrosi,dropineboemuové.Plody některých druhů se za zralosti explozivně odpojují od stopky a vystřikují obsah se semeny podobně jako utykvice stříkavé.Zajímavý a velmi specializovaný způsob šíření semen má africký druhCucumis humifructus. Je to jednoletá rostlina s krátkou, jen 3 až 4 měsíce trvající vegetační dobou, vázanou na vlhčí období. Plody se po odkvětu zavrtávají do půdy do hloubky asi 15 až 30 cm a tam dozrávají. Vpůděvydrží řadu měsíců, aniž by začaly zahnívat. Přežití rostliny je závislé nahrabáči kapském(Orycteropus afer), který plody vyhrabává a konzumuje. Semena procházejí jeho trávicím traktem nepoškozená a spolu s trusem, který zvíře zahrabává, se dostávají na novém místě do půdy. Semena, která neprošla trávicím traktem, klíčí velmi špatně. Rozšíření rostliny se překrývá s areálem hrabáče.Některé kulturní formy okurek jsoupartenokarpické, tvoří tedy plody bez účasti oplození.U semen druhuCucumis prophetarumbylo zjištěno, že jsou citlivá naspektrálnísložení světla, které na ně skrze slupku plodu dopadá, a to díky obsahu látek, zvanýchcytochromy. Zelené světlo, dopadající přes zápoj listoví, blokuje klíčení semen.
Na rostlinách roduCucumisparazituje zárazaOrobanche aegyptiaca, rozšířená od západní Afriky po Střední Asii a Indii.Jsou živnými rostlinami různých druhůmůrzejména z čeledípřástevníkovití(např.přástevník medvědí),bekyňovitíamůrovití. Ve stoncích vrtají housenkynesytkyMelittia cucurbitae. V Americe se na nich občas živí housenkylišajeHyles lineataamartináčeAnisota stigma.Obsah kukurbitacinů chrání rostliny proti sviluškám a dalším škůdcům. Produkce těchto látek se zvyšuje při stresu či zhoršení podmínek. Na rostliny s obsahem hořkých kukurbitacinů se specializovali někteří brouci z čeledimandelinkovití.V Americe mezi ně patří brouci z rodůDiabroticaaAcalymma, známí jako „okurkoví brouci” a způsobující hospodářské škody.
Okurky obsahují podobně jako řada jiných zástupců čeleditykvovitéhořkékukurbitaciny. Hořkost okurek způsobuje kukurbitacin C. V plodech melounu cukrového nejsou kukurbitaciny obsaženy, v nehořkých odrůdách okurky seté je jejich obsah malý a zjištěn byl pouze kukurbitacin E. Glykosidy kukurbitacinů nebyly v plodech okurky seté zjištěny.Kulturně využívané druhy roduCucumispochopitelně jedovaté nejsou, to však neplatí pro řadu divoce rostoucích druhů. Velmi jedovaté jsou jihoafrické druhyCucumis hirsutusaC. zeyheri. Mezi jedovaté rostliny náleží téžCucumis aculeatus,C. africanus(plody),C. dipsaceus(plody),C. ficifolius(plody, kořeny) aC. prophetarum. Jedovaté jsou také divoké formy okurkykiwanos hořkými plody. V některých zdrojích jsou jako jedovaté uváděny i plodyokurky angurieaCucumis myriocarpus.
Aktivní toxickou látkou u jedovatých druhů (C. aculeatus,C. africanus,C. myriocarpus) je seskviterpenkukumin. UCucumis myriocarpussubsp.leptodermisbyla zjištěna i přítomnost strukturně podobnéholeptoderminu.Plodyokurky angurie(Cucumis anguria) obsahují malé množství jedovatého kukurbitacinu D.OtravadruhemCucumis africanuszasahuje zejména trávicí ústrojí a projevuje se nauzeou,zvraceníma krvavým průjmem. Ve vážných případech nastupuje zástava dechu asmrt. Byly zaznamenány otravy lidí ihospodářských zvířat. Riziko otravy existuje i v případě spontánního křížení divokých jedovatých druhů skulturními rostlinami. Lékařská pomoc při akutní otravě zahrnuje zejména vypumpování žaludku a podáníjedlé sodyaprojímadelk rychlému vyčištěnítrávicího traktu.
RodCucumisje v rámci čelediCucurbitaceaeřazen do tribuBenincaseae. Na základě fylogenetických studií byly v roce 2007 do roduCucumisvřazeny některé menší rody (Cucumella,Chiovenda,Dicaelospermum,Mukia,Myrmecosicyos,Oreosyce), neboť se ukázalo, že jejich vývojové větve se nacházejí uvnitř vývojového stromu roduCucumisa činí jejparafyletickým.
Okurka setáameloun cukrovýnáležejí mezi hospodářsky nejvýznamnější druhy zeleniny a jsou pěstovány po celém světě.Okurka setá pochází z Asie, oblast původu však není s jistotou známa. Je pěstována v řadě odrůd po celém světě, v chladných oblastech mírného pásu ve sklenících či fóliovnících. Plody se nejčastěji konzumují čerstvé nebo nakládané.
Meloun cukrový je v teplých oblastech světa pěstován v široké paletě rozličných forem a kultivarů. V České republice je možno jej pěstovat jen v nejteplejších oblastech.Je to stará kulturní rostlina, která je zmiňována již vBibli.V jižní Africe se jako zelenina konzumují i listy.Dalším kulturním druhem, pěstovaným v tropech, je africkáokurka kiwano. Plody jsou občas dováženy i do České republiky. VKaribikuje s oblibou pěstovánaokurka angurie, pocházející z jižních oblastí Afriky. Plody slouží jako zelenina, jsou však méně chutné než plody okurky seté.
Plody okurky seté jsou používány jako diuretikum, antipyretikum a k léčení kožních onemocnění. Semena působí proti střevním parazitům, listy se podávají při horečce, chřipce a zažívacích potížích. Stonky melounu cukrového slouží jako emetikum, diuretikum a proti střevním parazitům. Plody mají ochlazující a diuretický účinek. Semena se podávají jako emetikum a purgativum a používají se k léčení kožních chorob. V domorodé medicíně je využívána i okurka angurie a kiwano. Některé jedovaté druhy jsou v Africe používány jakoemetikum,Cucumis zeyherislouží jako drastické projímadlo. Sušené listy a stonkyCucumis cinereusse používají jakorepelent.