Zoologická zahrada

Zoologická zahrada(zkrácenězoo) je ochranářské, zábavní, vědecké, rekreační a osvětové zařízení určené k chovu zvířat, zvláště ohrožených druhů, pokud možno v podmínkách co nejbližších přirozenému životu druhu v přírodě, přičemž žádný z výše jmenovaných významů není prioritní, ale naopak spolu vzájemně úzce souvisí. Díky existenci zoologických zahrad se podařilo zachránit již řadu vymírajících druhů (např.zubr,kůň Převalského,berneška havajská,bažant mandžuský,aligátor čínský).
Chov divokých zvířat v zajetí jehistorickydoložen již z obdobístarověku. Zvířata byla chována pro užitek, k náboženským účelům, ale také z důvodů mocenské reprezentace a předvádění. Právě tato poslední motivace předznamenala vznik pozdějších zoologických zahrad. Nejstarší doklady pocházejí zEgypta, kde byla některá zvířata chována v chrámových či palácových zahradách už v obdobíStaré říše, např. ve městěNechenjiž v 1. polovině4. tis. př. n. l.Později, ve 2. tis. př. n. l. byla zvířata chována i v jiných městech, např. veVesetu. Někteří faraoni, např.HatšepsutneboThutmose III.dováželi divoká zvířata ze země Penet navýchodě Afriky. K chovaným druhům patřily opice, zejménapavián pláštíkový,krokodýli, antilopy,pštrosinebokočkovité šelmy. Často se jednalo zároveň o zvířata uctívaná vestaroegyptském náboženstvía jejich chov měl i kultickou funkci, např. v případěkrokodýlů, býků,adaxů,ibisůči jiných ptáků. O málo později je chov divokých zvířat doložen také vMezopotámii, zejména vestředoasyrskéanovobabylónské říši. Asyrští královéTiglatpilesar III.,Aššurnasirpal II.SinacheribčiAššurbanipalchovali ve svých palácích lvy,levharty, velbloudy,kozorožce,slonya jiná zvířata, která byla vystavována a v některých případech předváděna poddaným. Z doby krále Aššurnasirpala II. pochází tento nápis: „Všechna kolik jen jich je, zvířata nížin i hor, jsem přivedl a shromáždil v hlavním městě, abych je ukázal svým poddaným.“
Zvířata chovali ve svých palácích také féničtí či izraelští panovníci, např.Šalomounpodleprvní knihy královskéchoval ve svém paláci vJeruzaléměpávya opice.Perští královéz dynastieAchajmenovcůchovali ve svých palácích lvy, kterým někdy předhazovali zločinceodsouzené k smrti, což dokládá biblická knihaDaniel. Méně zpráv máme o chovu zvířat v antickém Řecku, ve 4. stol. existovala zoologická zahrada vmakedonskéPelle, založenáAlexandrem Velikým, zde prováděl výzkumyAristotelés. Vestarověkém Říměse divoká zvířata, zejména používala ke krutýmgladiátorskýmzápasům. Varéněbyla zvířata zabíjena speciálně vycvičenými gladiátory –venatiory, štvána proti sobě navzájem nebo jim byli předhazováni odsouzenci. Tato forma popravy se vřímském právuoznačovala jakoad bestias. Zvířata byla do Říma dovážena z Afriky, Asie i severní Evropy, jednalo se hlavně olvy,tygry,levharty,medvědy, ale takékrokodýly,slony,nosorožce,pratury,divoká prasatačizubry. Vcísařském obdobíbyla dovážena i neškodná zvířata, například žirafy, pštrosi, mufloni, jeleni, tuleni či antilopy, kterévenatiořizabíjeli pro pobavení publika.Dovoz zvířat postupem času dosáhl nestvůrných rozměrů, např. za vlády císařeTrajánabylo zabito v arénách víc než 11 000 různých zvířat. Zápasy se zvířaty neskončily ani po nástupu křesťanství, ukončil je v 6. stol.ostrogótskýkrálTheoderich. VByzancizanikly až po roce 680 n. l.
Od nejstarších dob byla divoká zvířata chována také vestarověké IndiiaČíně, často jako součást palácových zahrad. Již ve12. století př. n. l.zřídila královnaTa-ťiz dynastieŠangu městaAn-jangpalác Lu tchaj „Jelení terasový pavilon“, kde byli chováni jeleni i jiná zvířata. Jen o málo později zřídil v dnešní provinciiŠen-sizakladateldynastie Čou,král Wenpark o rozloze 6,1 km² zvaný „Zahrada moudrosti“ (Č’-chuej č’ jüan), dnes „Posvátná zahrada“ (Ling-ju), kde byli chováni jeřábi, bažanti a jeleni. Zahradu s divokými zvířaty měl u hlavního městaSien-jangtaké první čínský císařČchin Š’-chuang-ti. Podle svědectví básníkaS’-ma Siang-žuazde žili různí ptáci, jeleni milu,pandy velké, opice, poletuchy,nosorožci, divocí koně, kiangové, jaci i sloni, v klecích byli chováni tygři, lvi a „draci“, zřejmě krokodýli. Byla tu i jezírka s chovem želv a okrasných ryb, včetně závojnatek akoi kaprů. Zvěřinec existoval nejméně 240 let.Pozdější čínští císařové vlastnili lovecký park Nan-jüan či Nan-chaj-c’ nedaleko Pekingu, kde byli chováni zejménajeleni milu. Další parkSi-č’-menurčený pro císařskou rodinu byl vybaven zmenšenými jezírky, potůčky s vodopády, kopečky a stromy, kde žila ochočená zvěř a ptáci. Roku 1906 byl tento park otevřen veřejnosti a stal se tak první veřejně přístupnou zoologickou zahradu v Číně.V Indii existovaly zahrady se zvířaty za vlády dynastieMaurjůve 3. stol. př. n. l. Byli v nich chováni jeleni, antilopy, ptáci, ale takétygři. Později, za vládydynastie Guptovců, se dochovaly zprávy o chovu ptáků, jimž byla v palácích vyhrazena celá nádvoří. Například v divadelní hřeHliněný vozíčekje popsána voliéra, kde byli chováni jeřábi, pávi, koroptve, holubi, loskutáci, papoušci i labutě. Odděleně chovali dravce ksokolnickým účelům.
Rovněž v Americe se objevovaly panovnické zvěřince. Mayští a toltéčtí panovníci chovali především posvátná zvířata ke kultickým účelům, patřili k nim jaguáři, hadi i draví ptáci. Nejvíce informací se vztahuje ke zvěřinciaztéckýchpanovníků. Ti měli u svého paláce vTenochtitlánuzahradu s rybníky, kde žili krocani,křepelovéa mnoho různých druhů vodních ptáků, zatímco dravci, papoušci,kvesalovéa další druhy ptáků byly chovány v dřevěných voliérách v budově zvanéTotocalli„ptačí dům“. Ptáci v zajetí hnízdili, byli pečlivě krmeni a jejich peří se využívalo při výrobě uměleckých předmětů. Naproti stála druhá budovaTecuancalli„dům šelem“, kde byli chovánijaguáři,pumy, kojoti, kajmani, leguáni a hadi, ale také sbírkaalbínů, hrbáčů, trpaslíků a dalších tělesně postižených lidí. O zvířata i lidské kuriozity se staralo více než šest set ošetřovatelů.
Ve středověké Evropě byl známým chovatelem zvířatKarel Veliký. Na svém dvoře vCácháchchoval velbloudy jednohrbé, lvy, ptáky i slona indického jménem Abbás, který zde žil 8 let. Zvířata tehdy chovali také muslimští chalífové a sultáni, jimž za vládyAbbásovcůpatřil velký zvěřinec v mezopotámském městěSamarra. Své zvěřince měli také čínští a japonští císařové. Ti dávali přednost spíš chovu jelenů a okrasných ptáků, v parku čínských císařů byli chovánijeleni milui poté, co byl tento druh vyhuben v přírodě. Počátkem 15. století byla do Číny admirálemČeng Chedovezena první žirafa.
V Evropě chovali od11. stoletízejména dravé ptáky, medvědy a lvy angličtí, francouzští i římskoněmečtí panovníci, ale taképapežové. Známými milovníky zvířat byli angličtí královéVilém Dobyvatel,Jindřich III.čiEduard II.Ve 13. století chovalFridrich II. Sicilskýve zvěřincích vLuceřeaPalermunapř. velbloudy, slony, žirafu neboledního medvěda. Když se roku 1234 císař vypravil do Německa potrestat odbojného synaJindřicha, nechal za sebou ve slavnostním průvodu německými městy vést zvěřinec včetně žirafy.
Zejména lvy chovali také čeští králové. První zmínka o lvech vPrazeje z roku 1280, kdy benátskýdóžeupomíná královnuKunhutuo zaplacení dvou lvů. Chov lvů rozšířiliKarel IV.a zvláštěVáclav IV., který choval kočkovité šelmy, medvědy i dravé ptáky.Vladislav II. Jagellonskýchoval kolem roku 1500 bíléhokakadu, kterého dostal darem od své manželkykrálovny Anny. O století později, za vládyFerdinanda I., byl vystavěn Lví dvůr a v oborách na místě dnešní Stromovky či Jeleního příkopu byli chováni různí kopytníci či exotičtí ptáci.Ferdinand TyrolskýaRudolf II.zvěřinec dále rozšiřovali, za Rudolfa II. v něm byly chovány i opice a údajně idronte mauricijský. Zvěřinec pražského hradu přežil třicetiletou válku a zanikl až v průběhu 18. stol., za vládyMarie Terezie, přibližně v téže době, kdy byla založena menažerie (pozdějšízoo) ve vídeňskémSchönbrunnu.
V 16. a 17. století byla do Evropy v souvislosti se zámořskými plavbami dovážena zvířata z Asie, Afriky i Ameriky. Zvěřince byly nezbytnou součástí panovnických zahrad v celé Evropě odMoskvypoEdinburghaLisabon. Chovali se zvláště lvi a tygři, medvědi nebo sloni. Ve zvěřincích byly předváděny i souboje zvířat, zejména lvů a medvědů s velkými psy, ale také např. slona s tygrem (poč. 18. stol. v Paříži) či nosorožcem (v 16. stol. v Lisabonu). Zápasy většinou nekončily zabitím zvířat, zejména z důvodu jejich vysoké ceny a obtížné dostupnosti. Sloni či medvědi také defilovali před panovníkem nebo předváděli různé kousky, právě proto se ubikace zvěřinců nazývalyzwingery(odněm. slovesazwingen– „nutit“). Zvířecí zápasy zakázala na územíHabsburské monarchieažMarie Terezieroku 1752, např. ve Španělsku či Rusku ale tato tradice přežila až do počátku 19. století.
Dovážely se také opice, papoušci a další zvířata. V průběhu 16. stol. byl doLisabonudovezennosorožec indickýa dva sloni, doNeapolezebra, doFerrarytygr, doFlorenciekrokodýl, žirafa a slon africký, doPisyčínští bažanti. VeVídnižil v 2. pol 16. století jeden slon indický více než 20 let. Někteří panovníci, jako např.Jindřich IV. Navarrskýnebo habsburský císařLeopold I.v tomto období chovaligepardy, které používali k lovu. Na konci 15. století je poprvé doložen termínTiergarten, používaný pro zoo i v současné němčině, a to pro zvěřinec hrabatwürttemberskýchveStuttgartu.
Podle vzoru panovníků budovali zvěřince na svých sídlech bohatí šlechtici. Obyvateli hradních příkopů byli zejména medvědi. Koncem 15. století choval jihočeský magnát Půta Švihovský z Rýznburka na hraděRabíopici, snad paviána. Od 16. století nastal rozvoj budování obor, bažantnic a zámeckých parků, kde byli chováni bažanti, pávi, okrasné kachny a husy, různí jeleni nebo cizokrajná plemena domácích zvířat. Tato zařízení, určená k chovu okrasných i užitkových zvířat, se označovala francouzským termínemla ménagerie„hospodářství“. Kromě šlechticů je zřizovaly také kláštery, zejména ve Francii a tehdejšímBurgundsku.
Většina panovnických zvěřinců ve středověku a raném novověku nebyla přístupná veřejnosti. Výjimkou byl zvěřinec v londýnskémToweru, založený roku 1204 a od konce 16. stol. přístupný veřejnosti, v17. stoletíjej mohl navštívit každý, kdo s sebou přinesl slepici, psa nebo jiné zvíře jako krmení pro šelmy. Veřejnosti byla zvířata předváděna vkočovných zvěřincícha od 2. pol. 18. století také vcirkusech. Tato zařízení měla zábavní a komerční charakter, předváděla nejen exotická zvířata, ale také různékuriozity, abnormality a zrůdy, jako např.srostlé jedince domácích zvířat, zvířata s nadbytečnými končetinami, též trpaslíky a jinak postižené lidi. Výklad byl barvitý, doprovázený skandálními podrobnostmi, zvěřince předváděly lidožravé tygry, třistaleté krokodýly, dvacetimetrové hroznýše, mumifikovanémořské panny, neškodníkalonibyli vydáváni zaupíryatd. Životní podmínky zvířat v těchto zařízeních byly otřesné, zvířata byla chována v malých pojízdných klecích nebo pouze přivázaná na řetěze a neodborně krmena různými zbytky a odpadky jídla. Totéž platí i omedvědářích, kteří od středověku až do 20. stol. předváděli ochočené „tancující“medvědya někdy i jiná zvířata, jako např. opice či velbloudy. V současné době se s nimi můžeme setkat v jihovýchodní Evropě nebo Indii. Jejich medvědi jsou obvykle ve špatném zdravotním stavu, metodydrezuryjsou velmi tvrdé, často za hranicemitýrání.
Za první skutečnou zoologickou zahradu je odborníky považovánazoovevídeňskémSchönbrunnuotevřená v roce1752. Až do 19. stol. však byla určená především pro členy habsburského dvora. Naproti tomu zoo v Paříži, zřízená rozhodnutímKonventuroku 1789 v prostoráchbotanické zahradyJardin des plantes, kam byla přivezena zvířata z královského zvěřince veVersailles, byla určena primárně pro veřejnost a pro vědecký výzkum.
Termín zoologická zahrada byl poprvé použit prolondýnskou zoo, založenou vRegent's Parkuroku 1828 a populární zkratka ZOO o dva roky později vDublinu.
Mnoho zoologických zahrad bylo v 19. století založeno buďto pod patronátem bohatých mecenášů, spolky nadšenců a milovníků zvířat, nebo obchodníky a hostinskými zreklamních důvodů. Např. zřízení zoo veFrankfurtu nad Mohanemsponzoroval filozofArthur Schopenhauer, zahradu vDrážďanechzaložil spolek chovatelů drůbeže, zoo vNorimberkuvznikla jako reklama při jednom hostinci atd. Pouze výjimečně byly zoologické zahrady zakládány vědci jako odborné instituce nebo na náklady státu.
Zvláštním fenoménem byly v 19. stol.aklimatizační zahrady, v nichž se prováděly pokusy s aklimatizací cizokrajných, zejména tropických živočichů na evropské klima. Některé z nich se podobaly oborám nebo pozdějším safari parkům, neboť v nich byla zvířata, zvláště kopytníci, ale také např. pštrosi či klokani, chována volně, v přirozených skupinách. Vynikající úroveň měla např. zahradahraběte z Derbyv Knowsley uLiverpoolunebo park vévody z Bedfordu Woburn Abbey, který sehrál významnou roli při záchranějelenů milu.
Podmínky chovu zvířat v prvních zoo se moc neodlišovaly od zvěřinců. Zvířata byla chována v klecích nebo úzkých výbězích zvanýchzwingery. Ubikace byly řazeny systematicky, bez ohledu na požadavky na životní prostředí, někdy i ve dvou patrech nad sebou. Od poloviny 19. stol. se rozšířila móda chovu zvířat v ubikacích napodobujících exotické budovy, např. sloni byli chováni v indických pagodách, velbloudi v mešitách, žirafy ve staroegyptských chrámech atd. Podobné budovy lze dodnes vidět např. v zoo vAntverpách,Wroclawiči vLipsku. I v dnešních zoo někdy bývají např. výběhy bizonů vyzdobeny indiánskými totemy, budují se různé africké vesničky či japonské zahrady, atraktivní zejména pro děti. Jde však spíš o dekorace než zařízení určená přímo k chovu zvířat. V 19. a počátkem 20. stol. bývali jako atrakce vystavováni také domorodci z Afriky, Latinské Ameriky či Tichomoří, často i s ukázkami folklóru a tradičního způsobu života.Vzácná a exotická zvířata se těšila mimořádné přízni veřejnosti. Úplnou senzaci vyvolalažirafajménem Zarafa, jíž věnoval roku 1827 egyptský místokrálMuhammad Alífrancouzskému králiKarlu X.Vlna obdivu a nadšení ze žirafy se tehdy odrazila ve výtvarném umění, v hudbě a dokonce i vdámské módě. Podobně slavný bylhrochObaysch, dovezený roku 1850 do Londýna a obdivovanýkrálovnou Viktorií.
Na přelomu 19. a 20. století byly v Evropě, často jakokoloniální výstava, populární lidské zoo.
Revoluční změnu v koncepci zoologických zahrad zavedlKarl Hagenbeck, obchodník s exotickými zvířaty a jejich milovník. Ten při zakládání nové zoologické zahrady veStellingenuuHamburkuv roce 1907 započal s chovem zvířat ve volných výbězích, ohrazených pouze příkopy, výstavbou umělých skal pro medvědy, kozorožce či paviány a budováním velkých voliér pro ptáky. Tento trend je v různých obměnách využíván v zoologických zahradách dodnes. Hagenbeck inicioval výstavbu podobných výběhů i v jiných zoologických zahradách, např. vŘíměči vBudapešti. VZoo Prahaje památkou na Hagenbecka výběhpand červenýchumístěný naproti hlavnímu vchodu, původně určený provlky.
Od poloviny 20. stol. začaly být v západní Evropě i USA zřizovány safari parky, chovající zvířata ve velkých společných výbězích, nabízející návštěvníkům bezprostřední kontakt se zvířaty. Návštěvníci mohou přes prostor safari projíždět buďto svými vlastními automobily nebo specializovaným dopravním prostředkem (autobus, vláček). Vzhledem k tomu, že hluk automobilových motorů a výfukové plyny poškozují zdraví zvířat, ale také z bezpečnostního hlediska, je výhodnější využití specializovaných vozidel. Zvlášť dobře se osvědčujíelektromobily. Obdobným trendem jsou průchozí expozice, zejména ptáků. V nich mohou návštěvníci procházet přímo prostorem výběhu nebovoliéry. Průchozí expozice jsou sice atraktivní, ale zároveň riskantní z hlediska bezpečnosti návštěvníků i chovaných zvířat. Nelze v nich chovat silná a nebezpečná zvířata, uplatňují se zde proto hlavně ptáci, ze savců např.klokani, hlodavci (mara stepní,psoun prériový), letouni (noční pavilony netopýrů akaloňů) nebo drobné šelmy (mangusty,surikaty). Někdy se do podobných ubikací umisťují i opice či lemuři, což je ale spojeno s řadou rizik (nebezpečí pokousání, škodlivé přikrmování „žebrajících“ opic, krádeže předmětů). Z důvodů ochrany chovaných zvířat před týráním, krádeží (např. v případě papoušků, hlodavců, želv) či nepovoleným krmením ze strany návštěvníků je vhodné, aby byly průchozí expozice opatřeny dozorem nebo alespoň monitoroványkamerou.
Změnilo se i poslání zoologických zahrad. Namísto vystavování jednotlivých zvířat se snaží zoologické zahrady prezentovat celé skupiny živočichů v ubikacích, napodobujících jejich přirozené prostředí. Vedle zábavní a vzdělávací funkce zahrad je kladen důraz i na vědecký výzkum a záchranu ohrožených druhů živočichů. Mezi hlavní cíle moderních zoologických zahrad patří chov a rozmnožováníohrožených druhů živočíchůa programy na jejichzpětné vysazovánído přírody. Významným propagátorem této úlohy zoo bylGerald Durrell, v ČeskuJosef Vágner,Zdeněk Veselovský. Mezi hlavní úspěchy zoologických zahrad patří záchrana druhů živočichů, vyhubených v přírodě, jež se podařilo zachránit jen díky chovu v zajetí. Patří k nim např.kůň Převalského,zubr,jelen milu,přímorožec arabskýašavlorohý, z ptákůberneška havajská,bažant mandžuský,ibis skalnínebohrdlička sokorská. Samozřejmostí je vedeníplemenných knihohrožených druhů. Zahrady ovšem nadále slouží i ke vzdělávacím, výzkumným, rekreačním a estetickým účelům.
Jednou z nejznámějších českých zoo jeZoologická zahrada hlavního města Prahy. Chová přes 600 druhů zvířat,z nichž typický jekůň Převalského, kterého má zahrada i ve znaku a jehož celosvětovouplemennou knihuvede. Dalšími atraktivními zvířaty jsousloni,tygři,lachtani,tučňáciagorily, v poslední době ivarani komodštínebogaviálové.
Na věhlasu Zoo Praha mají zásluhy především tři ředitelé:
Nejstarší zoologická zahrada na českém území jezoo Liberec, která byla založena v roce1919.Po pražské zoo je nejnavštěvovanějšízoo ve Zlíně, umístěná v atraktivním prostředíanglického parkuuzámku Lešná. Následují nově zrekonstruovánazoo v Ostravěazoo v Plzni,která v rámci České republiky chová nejvíce zvířat, žije zde téměř 7000 zvířat v 1210druzích.
Proslulá jezoo Dvůr Králové, kterou proslavil zejména v 70. letech 20. století její tehdejší ředitel, vynikající zoolog a cestovatelJosef Vágner. Založil zde v Česku unikátní africkésafari: 30 ha velké výběhy s volně vypuštěnými stády africkýchkopytníkůa ptáků. Návštěvníky vozí přímo mezi zvířatasafaribusy. Aktuální název zahrady je Safaripark.
Forma safari je k dispozici také vchomutovském zooparku, který je rozlohou největší z českých zoo, rozkládá se na 112 hektarech a specializuje se na chov zvířat z oblastiEurasie.Safari má rovněžzoo v Olomoucia významná je takézoo v Ústí nad Labem. Nejmenší rozlohu mázoo Hodonínazoo Chleby.
Na prvním místě v počtu celosvětověchráněných druhůje pražská a plzeňská zoo, z nichž každá chová téměř 250 druhů.V počtu ohrožených živočichův Českuje na prvním místě maláZoo Hluboká(uHluboké nad Vltavou), která má přes 50 těchto druhů. Na chov české a evropské fauny se specializují takéZoo DěčínaPodkrušnohorský zoopark Chomutov.Zoopark ve Vyškověje zase zajímavý specializací na chov exotických a krajových plemendomácích zvířat.
Méně dobrou pověst majíZoo BrnoaZoo Ústí nad Labem, především vinou zastaralých, dosluhujících ubikací. I tyto zahrady se však mohou pochlubit zajímavými expozicemi a pozoruhodnými chovatelskými úspěchy.
V posledních deseti letech se v českých zoo projevuje trend rozčlenění prostoru zahrady podle geografických oblastí. Nejvýrazněji se tato tendence projevuje vplzeňskéazlínské zoo, ale projevuje se i v nové rekonstrukcizahrad v JihlavěaOstravě, do budoucna plánuje obdobnou koncepci iZoo Olomouc.
Zoologickou zahradou (Zoo) smí být v Česku označováno pouze zařízení, které odMinisterstva životního prostředíobdrželolicencik provozování zoologických zahrad. To ji vydává na základě zákona č. 162/2003 Sb.,o podmínkách provozování zoologických zahrad,který vychází zevropské směrniceč. 1999/22/ES.
Při vydávání licence se posuzuje zejména, zda zařízení
Ve Spojených státech amerických musí mít jakýkoliv veřejný zvířecí výběh licenci a podléhá inspekci mimo jiné těchto úřadů: United States Department of Agriculture, United States Environmental Protection Agency, Drug Enforcement Administration, Occupational Safety and Health Administration. V závislosti na tom, jaká zvířata vystavují mohou podléhat zákonům (např. Endangered Species Act, the Animal Welfare Act, the Migratory Bird Treaty Act of 1918 aj.). V Severní Americe mohou zoo zažádat o akreditaci vydávanouAsociací zoo a akvárií(dále AZA). K jejímu získání musí splnit požadavky AZA na zdraví a blaho zvířat, financování, vzdělání zaměstnanců a zapojení do globálních konzervačních snah. Inspekci provádí tři odborníci (obvykle veterinář, odborník na péči o zvířata a odborník na management zoo), posléze její výstup hodnotí panel dvanácti dalších odborníků, kteří o udělení akreditace rozhodnou. Tento proces je opakován po pěti letech. AZA odhaduje, že z celkem 2400 vydaných licencí (údaj z února 2007) je akreditováno méně než 10 %.
Biolog Marc Bekoff ve své knize „Na zvířatech záleží“uvádí následující fakta jako protiargumenty proti tvrzení, že zoo přispívá k rozvoji znalostí a podporuje myšlenku ochranu přírody:
Michael Kruger z Informačního centra pohody zvířat zjistil, že doba, kterou stráví průměrný návštěvník zoo před jednou expozicí, se pohybuje od 30 sekund do dvou minut. Informační panely čtou návštěvníci jen některé. Dle průzkumů je převážným důvodem návštěvy zoo touha pobavit se. Dle studie provedené v Edinburské zoo pouhá 4 % návštěvníků jdou do zoo kvůli vzdělání. Nikdo vysloveně neuvedl, že by šel do zoo kvůli podpoření myšlenky na ochranu přírody. Dokladů pro tvrzení, že v zoo se lidé něčemu naučí nebo že návštěva zoo rozvine postoj vedoucí k ochraně přírody, je velmi málo.
V Evropě je situace poněkud lepší, zvláště u oblíbených a návštěvnicky atraktivních druhů zvířat jako jsou kočkovité šelmy, medvědi, primáti, žirafy, sloni, z ptáků např. papoušci a tučňáci. V každé zoo jsou však chována i zvířata, která pro návštěvníky moc atraktivní nejsou, jako např. většina druhů antilop, divoké kozy a ovce nebo vrubozobí ptáci (husy, kachny), přestože se často jedná o zvířata velmi cenná z hlediska záchranných programů a ochrany ohrožených druhů.