Eduard VII.

Eduard VII.(Albert Eduard;9. listopadu1841,Londýn–6. května1910, Londýn) byl králSpojeného království Velké Británie a Irskaa britskýchdominiíacísař Indieod22. ledna1901do svésmrti. Byl prvním britským panovníkem zdynastie Sasko-Kobursko-Gothajské, která byla jeho následníkemJiřím V.posléze přejmenována nadynastii windsorskou.
Eduardovské období, které zahrnovalo dobu jeho vlády, se časově shodovalo s počátkem nového20. stoletía přineslo významné změny vtechnologiíchavědě, včetně vznikuletectví, nárůstusocialismua dělnického hnutí. Eduard sehrál důležitou roli v rozvojiflotybritského námořnictva, vojenské zdravotní služby a reorganizace britské armády podruhé búrské válce. Podporoval dobré vztahy mezi Velkou Británií a jinýmievropskýmistáty, zvláště sFrancií.
Navštívil celkově devětkrátMariánské Lázně, kde převážně vystupoval pod titulem vévoda z Lancasteru (Duke of Lancaster).
Narodil se9. listopadu1841vBuckinghamském palácivLondýnějako nejstarší synkrálovny Viktoriea jejího manželaAlberta. Byl pokřtěn jakoAlbert Edward25. ledna1842, přičemž Albert bylo po jeho otci a Edward po dědečkovi z matčiny strany. Jako nejstaršímu synovi a dědici trůnu (korunní princ) mu byl krátce po narození udělen tradičnítitulprinc z Walesu(Prince of Wales). Roku1863se vzdal následnictví pro vévodství Sasko-Kobursko-Gothajské (vNěmecku) ve prospěch svého mladšího bratra Alfréda.
Jeho rodiče rozhodli, že Eduard musí mít vzdělání, které by ho připravilo na roli britského panovníka. Jeho studijní výsledky nebyly příliš dobré. Eduardovy kvality spočívaly spíše v jeho šarmu, společenskosti a taktu. Po krátkém studijním pobytu vŘíměpokračoval ve studiu naEdinburské univerzitěa později naChrist Church College v Oxfordu.
Roku1860podnikl jakonásledník trůnusvou první cestu doSeverní Ameriky. Jeho smysl pro humor a vybrané společenské chování podpořilo skvělý výsledek cesty. Kdekoli se v Americe objevil, byl vítán nadšenými davy a jeho návštěva přispěla ke zlepšení vztahů mezi Velkou Británií aSpojenými státya k posílení Eduardovy sebedůvěry.
Po svém návratu se chtěl věnovatkariéřev armádě, ale jako následníkovi trůnu mu to bylo znemožněno. V září1861byl vyslán doNěmeckazdánlivě proto, aby sledoval vojenské cvičení, ale hlavním důvodem bylo jeho setkání s princeznouAlexandrou Dánskou. Toto setkání bylo zorganizováno na popud jeho rodičů královny Viktorie a prince Alberta, kteří došli k názoru, že by Eduard a Alexandra měli uzavřít manželství.
Poté, co Viktorie ovdověla, stáhla se z veřejného života. Krátce po Albertověsmrtizajistila pro Eduarda cestu poStředním východě. Součástí cesty byla návštěvaEgypta,Jeruzaléma,Damašku,BejrútuaKonstantinopole. Sňatek Eduarda a Alexandry se konal10. března1863vkapli svatého JiřínaWindsorském hradu.
V době, kdy se Viktorie po smrti svého manžela neukazovala na veřejnosti, ji zastupoval princ Eduard. Zúčastnil se různých společenských akcí, jako byly otevřeníradnicevHalifaxu,nábřeží na Temži,Tower Bridgea jiných a byl tak prvním monarchou, který se prezentoval na veřejných akcích tak, jak je známe v současnosti. Nicméně mu jeho matka až do roku1898nedovolila zasahovat do státních záležitostí. Roku1875podnikl dlouhou osmiměsíční výpravu poIndii.
Eduard byl patronem umění a vědy a pomohl založitRoyal College of Music. Také propadlhraní karet, měl rád venkovnísportya byl také nadšenýmlovcem. Podporoval módu nošenítvídovéhooblečení a zpopularizoval nošenísmokingu. Zavedl zvyk jíst k nedělnímuoběduhovězí pečeni a opečenébramboryskřenovouomáčkou, což zůstalo nejoblíbenějším nedělním jídlem Britů.
Když jeho matkakrálovna Viktorie22. ledna1901zemřela, stal se Eduard králem Spojeného království, císařem Indie a také králem britskýchdominií. Dům svých rodičů naIsle of Wightvěnoval státu a sám žil vSandringhamu. Je považován za prvního dědice britské koruny, který nastoupil na trůn bez dluhů. Jeho finance spravovalDighton Probyn, který využíval rady Eduardovýchžidovskýchpřátel a to například i členů Rothschildovy rodiny. V době narůstajícíhoantisemitismutak musel Eduard vzdorovatkritice, že otevřeně spolupracuje sŽidy.
Eduard a Alexandra byli korunováni veWestminsterském opatství9. srpna1902. Původně se mělakorunovaceodehrát již24. června, ale Eduard byl postižen zánětem slepého střeva. Díky pokrokům v anestézii a antiseptice podstoupil operaci, prováděnou Frederikem Trevesem, která mu zachránila život. V té době se slepé střevo neodstraňovalo operativně a úmrtnost na toto onemocnění byla vysoká. Treves se rozhodl pro radikální zákrok odstraněním zaníceného slepého střeva. Eduard se již příští den cítil lépe a tato metoda se postupně začala používat jako hlavní možnost řešení zánětu slepého střeva.
Eduardovými hlavními zájmy byly zahraniční cesty a starost o námořní a vojenské záležitosti. Uměl plynněfrancouzskyaněmeckya podnikl mnoho cest do zahraničí. Jednou z nejdůležitějších cest byla roku1903návštěvaFrancie, kde byl hostem prezidentaLoubeta. Po návštěvěpapežeto byl další příspěvek k vytvoření důvěry mezi oběma státy, urovnání sporů o kolonie v SeverníAfricea odvrácení rizika války mezi Británií a Francií.Srdečná dohoda, odstraňující rozpory mezi dvěma koloniálními mocnostmi, byla podepsána8. dubna1904, ukončila dlouhodobou rivalitu mezi oběma zeměmi a vytvořila protiváhu vůči narůstajícímu spojenectví meziNěmeckemaRakouskem-Uherskem. Roku1908byl Eduard prvním britským panovníkem, který navštívilRuské impérium.
Eduard se aktivně zapojil do diskuse o reformě armády, jejíž potřeba se projevila po druhé búrské válce. Podporoval reorganizaci velení armády, vytvoření dobrovolné zálohy armády a vytvoření expedičních sborů pro podporu Francie v případné válce proti Německu. Reforma královského námořnictva byla vyvolána i vznikem nové strategické hrozby -německého válečného námořnictva. Eduard podporoval názory Johna Fishera, který navrhoval efektivní úspory, zrušení zastaralých lodí a strategické přeskupení loďstva na torpédové čluny pro obranu země podporovanou bitevními loděmi.
V posledním roce svého života byl Eduard zapojen do ústavní krize způsobené odmítnutím přijetí rozpočtu navrženého liberální vládou vedenouH. H. Asquithem, který obsahoval daňová opatření směřující k přerozdělení bohatství, konzervativní většinou veSněmovně lordů. Král oznámil Asquithovi, že jmenuje nové peery, potřebné pro přijetí tohoto rozpočtu, pokud zvítězí ve dvou všeobecných volbách.
Eduard pravidelně vykouřil dvacet cigaret a dvanáct doutníků denně. Ke konci života trpěl zánětem průdušek. V březnu roku1910Eduard v Biarritzu zkolaboval.27. dubnase vrátil do Buckinghamského paláce, i když stále trpěl zánětem průdušek. Jeho manželka se vrátila zKorfu5. května. Následující den byl postižen několika zástavami srdce, ale odmítl ulehnout. Navečer ztratil vědomí a zemřel.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuEdward VII of the United Kingdomna anglické Wikipedii.