Purim

Purim(hebrejskyפּוּרִים‎,losy, zakkadskéhopūru, doslovný význam ve smyslu „kostky“ či „hazardní hra“, v českém ekumenickém překladu jakopúrím) je nejveselejšížidovský svátekpřipomínající vysvobození perskýchŽidůz intrik zlého vezíraHamana, který je chtěl bezpodmínečně a absolutně vyhubit, jak je zaznamenáno vknize Ester. Název svátku připomíná Hamanovo metání losů, kterými chtěl určit nejvhodnější den pro svůj zamýšlený plán.Mezi sváteční zvyky patří veřejné předčítání knihy Ester, vzájemné se obdarovávání dárky (např. jídlem, pitím), obdarování potřebných či přispění na charitu, uspořádání slavnostní hostiny, popíjeníalkoholických nápojůa pořádání purimových karnevalů v maskách a kostýmech.
Purim je slaven každoročně 14. dne hebrejského měsíceadaru; v přestupném roce až 14. dne druhého adaru. Ve městech, jež měla hradby v časechJozuovýchvčetněJeruzalémaje Purim slaven 15. adaru, a to jakoŠušan Purim. Jako u všech ostatních svátků začíná Purim se západem slunce předcházejícího dne.
Purim patří mezi historické svátky, nemá stejnou svatost jakopoutní svátkynebovysoké svátky, které jsou předepsány přímoTórou. Během svátku Purim neplatíomezení týkající se práce, jež platí o ostatních svátcích.
Příběh popisující události předcházející vzniku svátku Purim lze nalézt vTanachuvknize Ester. Vypráví o tom, jak Židovka jménem Ester, která se stala královnou vPerské říši, zachránila svůj lid před záhubou.
Perský král Achašveroš (v kralickém překladuAsverus) pořádal velikou oslavu k výročí své vlády, kam sezval spoustu významných lidí té doby. Hodně se hodovalo a pilo a král, značně opilý, poslal pro svou ženu, královnuVašti, aby za ním přišla nahá, aby všichni viděli, jakou mají krásnou královnu. To ovšem královna odmítla, a tak byla na králův rozkaz zbavena trůnu.Po několika dnech začala králi scházet žena, vyslal proto posly po celé říši, aby mu přivedli novou královnu. Poslové vybrali krásné ženy z celého království, mezi jinými i židovskou sirotuEster, jež bylaMordechajovousestřenicí. Král jí byl tak unesen, že se ji rozhodl povýšit na královnu. Na Mordechajovu radu však Ester králi neprozradila svůj původ ani vztah k Mordechajovi.
Jednou Mordechaj náhodou vyslechl rozhovor dvou královských dvoranů, Bigtana a Tereše, kteří chtěli krále zabít. Vzkázal to proto Ester, která krále varovala. Posléze mu prozradila, že jí to řekl Mordechaj. Po čase se stal královým prvním ministremHaman, který pocházel z roduAmálekova, jenž byl starým nepřítelem Izraele. Nenáviděl Mordechaje, který se mu odmítal klanět a vzývat jej jako boha, jak činili ostatní. Haman tedy začal Židy u krále hanit a po čase ho přemluvil k tomu, že tuto nepoddajnou skupinu zlikviduje. Achašveroš k tomu nakonec dal souhlas (nevěděl, že jeho žena je Židovka). Haman chtěl zjistit nejvhodnější datum k vyvraždění Židů, proto se rozhodl metat los - pur - a pomocí byl něj určil pro útok datum 13.adar. Mordechaj se to dozvěděl a vydal se varovat Ester, že Židům hrozí záhuba. Oděl se do tedy žíněného roucha, na hlavu si vysypal popel a vydal se do královského zámku. Prostřednictvím sluhy královně vyložil, co se dozvěděl. Ester Mordechajovi vzkázala, aby svolal všechny Židy žijící v Šúšanu a aby se za ni tři dny postili. Ona sama se také se svými služebnými postila. Po třetím dnu se v královském rouchu vydala za králem. Podlemidrašese tehdy stal zázrak, neboť král Ester přijal, ačkoli předtím vydal rozkaz, že pod hrozboutrestu smrtinechce být rušen. Achašveroš se jí však zeptal, co by si přála. Ester odvětila, že hostinu, jíž by se zúčastnili král, ona a Haman.
Na večeři se hodovalo a král se Ester opět zeptal, co by ráda. Na to odpověděla, že ještě jednu takovou večeři ve stejném složení. Haman stále nemohl zapomenout na Mordechajovu troufalost a jeho žena Zereš mu pak navrhla, ať postaví kůl, na kterém by Mordechaje pověsili. Toho večera král nemohl spát. Četl si proto v knize letopisů památných událostí a pozastavil se u dvou dvořanů, kteří se pokusili vztáhnout ruku na krále. Služebných se posléze optal, jak se odvděčili Mordechajovi, a oni odpověděli, že nijak. V tom přišel Haman, který původně chtěl po králi, aby nechal Mordechaje zabít. Král se ho namísto toho zeptal, co by udělal člověku, kterého si král nanejvýš váží a ctí ho. Haman, domnívaje se, že král mluví o něm, odvětil, že takového člověka by oblékl do královského roucha a posadil na královského koně. Roucho a koně by odevzdal do rukou velmožů, kteří by onoho muže oblékli a provedli po městském prostranství. Nato král Hamanovi přikázal, aby tedy tyto pocty prokázal Mordechajovi. Haman tedy začal Mordechaje nenávidět ještě víc.
Při druhé hostině se Ester přimluvila za svůj lid. Požádala krále, aby byl jí a jejímu lidu, který má být povražděn a vyhuben, věnován život. Král se otázal, kdo že je ten ničema, který chce něco takového provést? Na to Ester odpověděla, že tím člověkem je Haman. Rozhořčený král vyšel do palácových zahrad. Haman se pokusil královnu odprosit a padl při tom na pohovku, na níž seděla. V tu chvíli se král vrátil, a když to uviděl, nechal Hamana pověsit na kůl, který měl Haman připravený pro Mordechaje.
Toho dne daroval král Židům možnost obrany proti pogromu. Mordechaj napsal jeho jménem list všem místodržícím a správcům zemí. Tímto výnosem uděloval král všem Židům právo, aby se shromáždili a postavili se na obranu svých životů. Opis tohoto výnosu byl vydán jako zákon platný ve všech zemích a krajinách, jimž byl Achašveroš vládl. Všem národům se v něm nařizovalo, aby byli přichystáni vykonat pomstu nad nepřáteli Židů. Třináctého dne měsíce adaru se Židé zmocnili těch, kdo je nenáviděli. Shromáždili se ve svých městech a všech zemích, jež král Achašveroš ovládal, a pobili všechny, kteří je chtěli vyhubit.
Mordechaj pak tyto události sepsal a poslal dopisy všem Židům ve všech krajinách ovládaných králem Achašverošem. Uložil jim, aby každým rokem slavili čtrnáctého a patnáctého dne měsíce adaru památku na dny, v nichž si Židé ulevili od svých nepřátel, a na měsíc, který jim přinesl zvrat, místo starosti radost, aby tento čas slavili jako dny radostného hodování a aby posílal jeden druhému dárky a chudým dary.
Biblické vyprávění je situováno do doby vlády krále Achašveroše, který je nejčastěji identifikován sXerxem I.(486–465 př. o. l.); některé zdroje uvádějí (v souladu s textemSeptuaginty)Artaxerxe III.(359–338), případně považují celý příběh za literární fikci či legendu.
Sanhedrin(nejvyšší rabínský soud) stanovil následující čtyři povinnosti ke 14. dni měsíceadar. V hebrejštině tato přikázání začínají písmenem mem (מ):
Během tohoto svátku je povinností číst knihu Ester z pergamenového svitku (megila), a to formou, jako se četligeret- dopis (svitek není zcela rozevřen, jako je tomu v případěSefer Tora, ale přeložen, jak tomu bývalo zvykem u dopisů), a to večer a ráno 14. adaru (v případě Šušan Purim pak 15. adaru). Megila je na rozdíl od ostatních hebrejských biblických knih bohatě ilustrovaná.Megila se čte na Purim dvakrát: večer během modlitbyma'ariva ráno během modlitbyšacharit. Ilustrované megily (a další příklady hmotné kultury spojené s Purimem), které pocházejí z Českých zemí, si lze prohlédnout v expoziciŽidovského muzea v PrazevKlausové synagoze.
Čtení megily nepodléhá tak přísným pravidlům, jako čtení zTóry. Je možné se u čtení střídat a v některých (především neortodoxních)synagogáchjsou ke čtení připouštěny i ženy nebo větší děti.
Je zvykem, že kdykoli je přečteno Hamanovo jméno, bývá přehlušeno dupotem dospělých či křikem dětí a rachotem jejich klapaček nebo řehtaček (hebrejsky:ra'ašanim, sg.ra'ašan;v jidiš:greger).Důvodem tohoto zvyku je „vymazat památkuAmálekovu“, jehož byl Haman potomkem.Podle halachy je ranní čtení důležitější a má větší hodnotu než čtení večerní.Po skončení čtení následuje zpěv písněŠošanat Ja'akov(Lilie Jákobova) a poté všeobecné veselí a karneval.
Kromě čtení megily je další liturgickou změnu přidání odstavceal ha-nisim(„Za zázraky...“) doAmidyv požehnání Hoda’a (Díkůvzdání). Tentýž odstavec se přidává i dopožehnání po jídle.
Během Purimu se stejně jako během jiných svátků schází u svátečního stolu celá komunita. Je doporučováno dobré jídlo a pití. Z jídla většinouvegetariánskáa mléčná jídla a rybí pokrmy na různý způsob. Z nápojů pak víno. V evropských zemích (a také v České republice) jsou oblíbenéštrúdlaslivovicenebovodka.
Během Purimu je povinností poslat alespoň dvě porce jídla jednomu člověku (je samozřejmě možné poslat porcí vícero). Porcí jídla se rozumí jak potravina, tak nápoj, které je možné ihned zkonzumovat.
Nedílnou součástí oslav svátku Purim je povinnost obdarovat chudé a potřebné (matanot le-evjonim). Člověk by měl dát dva dary alespoň dvěma chudým, aby také mohli mít v tento slavný den radost.
Podletalmudickýchučenců jemicvouopít se tak, že dotyčný nerozezná mezi požehnaným Mordechajem (baruch Mordechaj) a prokletým Hamanem (arur Haman)(výrazארור המן‎ aברוך מרדכי‎ mají stejnounumerickou hodnotu: 502). Každý by tak měl vypít více vína než obvykle. Tento zvyk se nazýváעד דלא ידע‎,ad de-lo jada(až nebude vědět). Talmud ale vyzývá k opatrnosti:
Jedním z nejzábavnějších purimových zvyků je odedávna oblékání masek a kostýmů, které i dnes patří k nejpopulárnějším projevům lidového judaismu.Zvláště děti si užívají převlékání se za protagonisty z knihy Ester, včetně královnyEsteraMordechajenebo dalších biblických postav, jako je např.král Davidakohen gadol(velekněz), nebo do moderních převleků za indiány, policisty apod.
Kostýmy a masky zakrývají identitu toho, kdo je nosí. Skrývání hrálo vknize Esterdůležitou roli, např. když Ester skryla před králem svůj původ nebo když Mordechaj skryl znalost všech světových jazyků, což umožnilo, že se Bigtan a Tereš (dva dvořané, kteří chtěli zabít krále) v jeho přítomnosti otevřeně bavili o svém záměru.
Jediný, kdo je skutečně skryt za všemi příběhy Megily je Bůh. Židovští učenci zmiňují jeho roli jakoהסתר פנים‎ (hester panim, nebo „zakrytí tváře“, což je také narážka na hebrejské jméno knihy Ester,megilat Ester- doslova „svitek Ester“, což ale může zároveň znamenat „odhalení [toho] skrytého“). Přestože Židé věří, že se vše nakonec obrátilo v dobré díky božímu zásahu (díky řadě zázraků), kniha Ester neobsahuje žádnou zmínkuBožího jména. Na památku toho, jak zůstal Bůh v průběhu celého zázraku Purimu skryt, se Židé během Purimu převlékají a mnoho z nich zakrývá svou tvář.
Zvyk maškarády byl poprvé zavedenitalskými Židyna sklonku15. stoletípod vlivem římskýchkarnevalů. Tento zvyk se rozšířil do všech zemí, kde Židé žili, snad až na Orient. První židovský autor, který se o tomto zvyku zmiňuje, je Jehuda Minz (zemřel 1508 vBenátkáchv jeho díleResponsa č. 17, jehož citujeMoše IsserlesvOrach chajim696:8. Vyjádřil zde názor, že vzhledem k tomu, že účelem maškarád je pouze veselí, nemělo by být považováno za porušení biblických zákonů týkajících se oblečení. Přesto byly některé autority proti těmto kostýmům.Lidé na to ale nedbali a převažoval shovívavý postoj. Zvyk je stále dodržován mezi věřícími Židy všech sekt a mezi věřícími i nevěřícími Izraelci.
VIzraelijsou slavnostní purimové pochody, při nichž muži, ženy, chlapci a dívky slaví tento svátek veřejně v kostýmech a maskách.
Mezi tradiční purimové písně patříMi še-nichnas adar marbim be-simcha(„Od začátku měsíceadaruradost roste“,La-Jehudim hajta ora ve-simcha ve-sason vi-kar(„Židům bylo světlo a radost, veselí a pocta“) aChajav iniš li-vesumej(„Je povinnost pít“).PijutŠošanat Ja'akov(Lilie Jákobova), čtený na závěr čtení Megily, je často zpíván v různých populárních melodiích a stal se součástí většinysidurů.[1]Populární je i dětská purimová píseňChag Purim.[2]
Purim špil(zjidiš: „Purimová hra“) označuje veselé divadelní představení, které se hraje na Purim. Bývá zvykem, že se tematika týká humorného zpracování biblického příběhu, není to však nutným pravidlem. Cílem je podpořit zábavu a sváteční veselí.
O Purimu je podáváno mnoho symbolických pokrmů, které se vztahují k Ester a Hamanovi. Vaškenázskýchkomunitách se tradičně podáváhamantašen(v jidiš: „Hamanovy kapsy“; v moderníhebrejštině:Oznej Haman, „Hamanovy uši“), což je trojúhelníkové pečivo se sladkou náplní. Jako náplně se obvykle používá švestkových povidel nebomáku, dále pak datlí, meruněk nebočokolády. Těsto nahamantašense vyválí, vykrojí se z něj kolečka, která se naplní sladkou náplní a okraje se přehnou, aby byl kousek náplně vidět. Tvar sušenek může buď představovat třírohé klobouky, které se nosily za Hamanových dob v babylonském exilu, nebo údajný tvar jeho uší. Vsefardskýchkomunitách se tyto Hamanovy uši připravovaly buď pečené, nebo smažené a před jídlem se namáčely v sirupu. Podávají se také sušenky s mákem, makové koláče a mezi purimové speciality patří trojúhelníkový kreplach plněný tvarohem.
Hlavní jídlo během Purimu bývávegetariánskéa mléčné. Ester, která žila v královském paláci a nechtěla prozradit, že je Židovka, nejedla vzhledem ke stravovacím předpisůmmasoa živila se pouze vegetariánsky.Během hlavního chodu se tak podávají jídla zfazolí,hrachu,cizrny. Vseverní Africepakberkokš(hrubýkuskus) s boby a máslem přelitý mlékem nebo také nejrůznější obilné kaše s rozinkami, cukrem a skořicí.
Jediným masitým pokrmem během Purimu může být ryba, která se podávala jako symbol plodnosti sšafránem. Mezi další sladkosti pak patřil například koláč prosáklý koňakem či kompoty polévanélikérem.
Půst Ester (hebrejsky: תענית אסתר,Ta'anit Ester) je připomínkou třídenního půstu, který Židům nařídila královnaEsterpředtím, než šla ke králiAchašverošoviprosit za záchranu svého lidu.Půst je připomínán 13. adaru, v předvečer Purimu. Jedná se o menší půst, tzn. že platí od úsvitu do soumraku.
Pokud je přestupný rok (tzn. že má třináctý měsíc, druhý adar), slaví se Purim až ve druhém měsíci adaru (karaitéjej naopak slaví v prvním adaru). 14. a 15. den prvního měsíce adar se v takovém roce označuje jakoPurim katan(hebrejsky „malý Purim“), a v řadě obcí je tak připomínán. Halachické předpisy proPurim katanse týkají litugie a jsou popsány vŠulchan aruchuv posledním paragrafu oddíluOrach chajim(par. 697).
Šušan Purim (hebrejsky: שׁושׁן פורים) je oslava svátku Purim 15. adaru. Pojmenován je po hlavnímperskémměstě Susách či Šušanu, kde boje za svobodu a přežití trvaly déle.Jelikož bylo město Šušan opevněno hradbami, slaví se podle tradice ve všech městech, které měly hradby v časechJozuových— což se dnes prakticky týká pouzeJeruzalémaaJericha— Purim o den později.
Oslavy svátku Purim připadajígregoriánského kalendářena: