Josef Václav Radecký z Radče

Josef Václav Radecký z Radče(2. listopadu1766,zámek Třebnice–5. ledna1858,Milán), celým jménemJosef Václav Antonín František Karel hrabě Radecký z Radče, někdy uváděn též nesprávně se jménemJan, bylčeskýšlechticz roduRadeckých z Radče, významný rakouský vojenský velitel, stratég, politik a vojenský reformátor, jenž je považován za jednoho z nejlepších vojevůdcůEvropy19. století. Běhemrusko-turecké války 1787–1792, kde Rakousko bylo spojencem Ruska, si schopností Josefa Radeckého všiml dokonce ruský generálSuvorov, který z něj udělal pobočníka a sám ho vzdělával.
Během své vojenské kariéry se podílel na reformách rakouské armády. V Napoleonově ruskémtaženívystupovalo Rakousko jako spojenec Napoleona, po rozdrcení Napoleonovy Grande armée v Rusku se Rakousko přidalo do koalice s Ruskem, v níž se Radecký podílel v koalici na Napoleonově porážce. Po obsazení Paříže carem Alexandrem vstoupil do Paříže s ostatními spojenci.Později byl za své zásluhy jmenován velitelem rakouských sil vItáliia roku1836rakouskýmpolním maršálem. Ve věku 82 let následně jednoznačně zvítězil vprvní italské válce za nezávislostnad spojenými armádami piemontského králeKarla Albertaa zajistil reinstalaci rakouské moci v severní Itálii.
V roce1849byl jmenovángenerálním guvernéremFrantiška Josefa I.proKrálovství lombardsko-benátské, jímž zůstal až do roku1857, kdy se stáhl z veřejného života.
Narodil se jako syn hraběte Petra Eusebia Radeckého a Marie Venantie rozenéBechyňové z Lažan. Matka zemřela při porodu a ve věku deseti let ztratil i otce.Po smrti rodičů byl poslán na výchovu do Prahy ke svému dědovi z otcovy strany, bývalému důstojníkovi, a studoval nejprve nagymnasiu u piaristůvPanské ulicinaNovém Městě. Dále pokračoval studiem na rytířské akademii vBrněa naTheresianuveVídeňském Novém Městě. Ve věku osmnácti let, 1. srpna roku 1784 vstoupil jako kadet do 1.kyrysnickéhoplukuc. a k. rakouské armády, ležením vGyöngyösi. Za dva roky se stalporučíkema rok na tonadporučíkem. V letech1788–1789 se vyznamenal v bojích sOsmanskou říšíběhemrakousko-turecké války, což mu zajistilo místo jednoho z pobočníků maršálaLaudona.
Od roku 1794 sloužil u pluku d’Este a v bojích protirevoluční Franciivprvní koaliční válcedosáhl hodnostirytmistra.Roku1796byl převelen do severní Itálie, kde působil jako štábní důstojník, z hodnostimajorabyl povýšen na velitele pluku pionýrského. Po uzavřenícampoformijského mírubyl přesunut kženijnímjednotkám a stavěl opevnění a silnice vbenátskéoblasti.
Po vypuknutídruhé koaliční válkysloužil opět v severní Itálii, a to jako adjutant ve štábu generálaMelase. Na podzim roku1800se stal plukovníkem a velitelem kyrysnického pluku na Rýně, v jehož čele se vyznamenal vbitvě u Hohenlindenu. V roce 1801 byl vyznamenán rytířským křížemřádu Marie Terezie.V roce 1803 byl jmenovángenerálmajorem. Při opětovné válce proti Francii (tzv.válka třetí koalice) se stal velitelem brigády znovu na severoitalském bojišti. S brigádou se zúčastnil vítěznébitvy u Caldiera, ale poté mu bylo uděleno velení nad samostatným oddílem veŠtýrsku, kde se mu podařilo porazit francouzské jednotky v šarvátce u Ehrenhausenu. KdyžRakouské císařstvípodepsaloPrešpurský míra tím vystoupilo z protinapoleonské koalice, byl Radecký převelen doVídně, kde se stal velitelem brigády a pobočníkemarcivévody Karla, známým reformátoremrakouské císařské armády. V jižpáté koaliční válcevedl svou brigádu do boje uWelsu. Ani tato válka však neskončila úspěchem rakouských zbraní. Po opětovné porážce Rakouska se Radecký stal roku1809náčelníkem stálého generálního štábu v hodnostipodmaršálka, přičemž dohlížel na reorganizaci rakouské armády. Rezignoval roku1812poté, kdy byla velká část jeho návrhů reformy zamítnuta jako příliš nákladná.
V roce1813jejgeneralissimusrakouských vojskknížeKarel I. Filip ze Schwarzenbergjmenovalnáčelníkem svého štábu, kteroužto hodnost si podržel během celého tažení proti Francii. Byl autorem spojeneckých plánůbitvy národůu Lipska.Po protinapoleonském tažení byl na vlastní žádost přeložen ke svému kyrysnickému pluku doŠoproně. Ve věku 62 let byl povýšen na generála polního strážmistra, což byla nejvyšší hodnost u rakouského jezdectva.Vystřídal různé funkce, ale prosazováním nepopulárních vojenských reforem u ostatních velitelů si udělal mnoho nepřátel, kteří jej nakonec roku1829na čas odklidili na post veliteleolomoucképevnosti. V letech1829–1831přebýval v Olomouci a sídlil zde vEdelmannově paláci(od roku1892tam má pamětní desku) na Horním náměstí, zlepšil sanitární podmínky města, vysušoval okolní mokřady a vysazoval ovocné sady.
V roce1831byl jmenován velitelem rakouských vojsk naApeninském poloostrověa provedl jejich rozsáhlou reorganizaci, přičemž posílil její akceschopnost. V roce 1839 byla schválena RadeckéhoInstrukce pro manévry, kterou byl zaveden celoroční výcvik vojáků.Ke svým sedmdesátým narozeninám roku1836obdržel hodnostpolního maršála. V roce1848vpadla doLombardiesardinská armádas úmyslemsjednotit Itáliipod nadvláduSavojskýcha osvobodit ji tak z cizí nadvlády. Pro nedostatek mužů byl Radecký nucen vyklidit většinu rakouských území vItálii, udržel však proti značné přesile nepřítelepevnostVeronu. CísařFerdinand I.udělil Radeckému velkokříž řádu Marie Terezie. Když pak konečně dostal posily, porazil podstatně početnější spojená vojska italských revolucionářů a sardinského království v bitvách uCustozya uNovary, což vedlo k rezignaci sardinského králeKarla Alberta. V srpnu 1849 Radecký dobyl Benátky. Na počest těchto jeho vítězství složil rakouskýskladatelJohann Strauss staršíslavnýRadeckého pochod,který doprovázel slavnostní defilé ve Vídni v září 1849. Nový císařFrantišek Josef I.dekoroval Radeckéhořádem Zlatého rounaaruskýcarMikuláš I.mu udělil titul ruského generála polního maršála. Uznání mu vyjádřili i bavorský a pruský král. Magistrát města Olomouce jmenoval 5. října 1848 Radeckého čestným občanem města.
V roce1850byl v souvislosti s napětím meziPruskema Rakouskem poslán v čele dvou armádních sborů o síle asi 14 000 vojáků do Olomouce a tato manifestace síly nakonec významně přispěla k uzavření tzv. „Olomoucké punktace“. V letech1849–1857byl Radecký generálním guvernéremLombardsko-benátského království(někdy uváděn jako 5. vicekrál) a velitelem II. armády. Aktivní vojenskou kariéru ukončil po 72 letech.
V dubnu roku1798se oženil sFrantiškou, hraběnkou ze Strassoldo-Grafenbergu, která zemřela roku1854. Z tohoto manželství vzešlo pět synů a tři dcery, z nichž otce přežili pouze syn Theodor a dcera, provdaná hraběnka Wenkheimová. Radecký měl ještě čtyři děti se svou milenkou, žehlířkou Giudittou Meragalliovou.
Po svém penzionování Radecký žil ještě dvě desetiletí; s manželkou stále vedli nákladný způsob života, takže se značně zadlužili. Radeckého dluhy zaplatil mecenáš Joseph Gottfried Pargfrieder s podmínkou, že Radecký bude pohřben v památníku rakouské armády na vrchuHeldenbergvDolním Rakousku, který dal vybudovat poblíž svého zámku Kleinwetzdorf. Nebylo tak splněno přání císaře Františka Josefa I. pohřbít Radeckého vKapucínské kryptěveVídni.
Radecký zemřel v roce1858ve své rezidenci ve státní vile ( Villa Reale) v Miláně. Z důvodu toho že uklouzl na nově navoskované podlaze kde si zlomil krček.Rakouském císařstvíbyl vyhlášen čtrnáctidenní státní smutek. Tělo bylo přesBenátkyaTerstpřevezeno doVídně.Před pohřbem bylo tělo vystaveno se všemi vojenskými poctami vevídeňském Arsenalua veSvatoštěpánském dómu, kde se konala smuteční slavnost.
Vojenské muzeum ve Vídni(Heeresgeschichtliches Museum, v budově Arsenalu) věnovalo Radeckého vojenské kariéře jednu pamětní síň, v níž jsou vystaveny jeho osobní předměty, jako slavnostní jezdecké sedlo, šavle, některé ukořistěné prapory, všechny vojenské řády a vyznamenání, posmrtná maska a dopis na rozloučenou císařiFrantišku Josefovi I.Expozici doprovázejí olejomalby vítězných bitev, bronzová portrétní busta a model sochy.
Nejstarší z pomníků Radeckého byl iniciován krátce povítězství u Novaryroku 1849. Nejprve byl naskicován na zeď Akademie malířem prof.Christianem Rubenem. Sochařskou podobu mu vtiskli sochaři bratřiJosef Max(sochy vojáků) aEmanuel Max(socha maršálka). Z kovu ukořistěných děl italské armády na Sardinii jej odlili Jakob Daniel Burgschmiet a Christoph Lenz vNorimberku. Pomník byl odhalen až po maršálkově smrti v listopadu roku 1858. Stál v letech1858–1919na dolnímMalostranském náměstívPrazev místech dnešního tramvajového ostrůvku proti tehdejší kavárněCaffé Radetzky(Grömlingovský palác); po zboření brány vKarmelitské ulicia zavedení koňské dráhy se musel asi o pět metrů přesunout.
Počátkem listopadu 1918 byl pomník zakryt plátnem, v květnu 1919 bylo demontováno sousoší a v roce 1921 byl odstraněn i kamenný podstavec. Kamenný podstavec z leštěné žuly se čtyřmibronzovýmitabulkami se jmény bitev (Verona, Vicenza, Custozza, Novara) byl zničen, bronzová sochařská část o výšce 676 centimetrů a váze přes 10 tun byla rozebrána a přenesena doLapidária Národního muzeav Praze 7 naPražském výstavišti, kde je vystavena dodnes společně s modelem ze dřeva a zpapírmaše.
V roce 2011 vzniklo občanské sdružení „Radecký 1766–2016“, později přejmenované na „Spolek Radecký Praha“, jehož cílem je obnova pomníku.
Další Radeckého jezdecký pomník byl vztyčen ve Vídni roku 1892 před císařským dvorním kostelem nanáměstí Am Hof, od rakouského dvorního sochařeCaspara von Zumbusch, od roku1912stojí na vídeňské Okružní třídě (Ringstrasse). Jeho model ve stříbře jako čestný dar provedla vídeňská firma J. C. Klinkosch a je rovněž ve sbírce vídeňského Arsenalu. Pomník stojící pěší figury z bílého mramoru se dochoval v galerii slavných vojevůdců ve vídeňském Arsenalu, týž v bronzovém odlitku stál do roku 1919 na hlavním náměstí vLublani, tamtéž v sadech stávala Radeckého portrétní busta. Také v Miláně býval maršálův pomník.
Další české návrhy na jiné pomníky Radeckého se dochovaly v kresbách,litografiích, či v sériově vyráběných miniaturách v porcelánu nebo ve skle.
V místech Radeckého pobytů se dochovaly pamětní desky, mj. na zámku vTřebnici, na domě vDuchcověv Husově ulici, na kasárnách v Olomouci, či v Miláně. V Národním muzeu v Praze se dochovaly na tři desítky památek, pamětní medaile vlastní takéMoravské zemské muzeumv Brně. Památku svého rodáka připomíná v expozici regionální muzeum vSedlčanech. MěstoOlomoucod roku2002pořádá na začátku září každoročně „Oslavy maršála Radeckého“. V památníku Walhalla u obce Donaustauf nadDunajem, asi 10 km východně odŘeznaje umístěna busta maršála Josefa Radeckého.
Na jeho počest byly také pojmenoványrakousko-uherskélodě: šroubová fregataSMSRadetzkyapredreadnoughtSMSRadetzky.