Mitanni

Mitanni(z churritského 𒆳𒌷𒈪𒋫𒀭𒉌,Mi-ta-an-ni') nebo takéChurriči pod asyrskýmChanigalbat(asyrsky 𒄩𒉌𒃲𒁁Ḫa-ni-gal-bat), případněNaharin(z egyptskéhonhrn), bylo království v severníMezopotámiiexistující v15.až14. století př. n. l.V období svého největšího rozmachu, během 14. století př. n. l., zahrnovalo území dnešního jihovýchodníhoTurecka, severníSýriea severníhoIráku. Hlavním městem byloVaššukkani, jehož umístění není dosud přesně známo.
Království Mitanni je považováno za feudální uskupení pod vedením válečné šlechty indoevropského původu, která obsadila územíLevantyv období17. století př. n. l.; jeho vliv je patrný z písemných pramenů pocházejících z tohoto období. K zániku mitannského státu došlo kolem roku1200 př. n. l.
Mitanni v severní Mezopotámii sahala od Nuzi (moderníKirkúk) a řekyTigrisna východě, kAleppua střední Sýrii (Nuhašše) na západě. Jeho centrem bylo údolí řekyChábúr, se dvěma hlavními městy: Vaššukkanni, v asyrských záznamech zvaném Usššukana, (vasu khaniby v sanskrtu znamenalo „důl bohatství“;baškaniv moderníkurdštiněznamená „dobrý vodní zdroj“) a později Taite (v asyrských záznamech zvanými Taidu). Celá oblast umožňuje zemědělství bez umělého zavodňování.
„Toto království bylo současně známo pod třemi jmény:Mitanni,ChurriaChanigalbat(aEgypťanůmaKanaáncůmtaké pod čtvrtým jménem, západosemitským názvemNaharinneboNaharim). Všechna jména byla ekvivalentní a zaměnitelná,“ tvrdí Michael C. Astour.
Chetitskákronika uvádí lid zvaný Churri (Ḫu-ur-ri), sídlící v severovýchodní Sýrii. Chetitský dokument, pravděpodobně z doby vládyMuršiliše I., se zmiňuje o „králi Churritů“ nebo „Churritech“. Assyrsko-akkadský překlad textu přepisuje slovo „Churri“ jako Chanigalbat.Tušratta, který vystupoval sám jako „král Mitanni“ v dopisech nalezených vel-Amarně, se vyjadřuje o svém království jako o Hanigalbatu.Egyptské písemné zdroje nazývají Mitanninhrn, což se obvykle přepisuje jako Naharin.Akkadskéslovo pro "řeku" zní podobně.
Název Mitanni se poprvé objevuje v pamětech egyptského astronoma a výrobce hodin Amenemheta (přibližně 1480 př. n. l.), který píše, že se vrátil ze zeměMe-ta-ni.
Žádné přímé zdroje informací o historii Mitanni nebyly dosud nalezeny. Naše informace jsou založeny na asyrských, chetitských a egyptských zdrojích. Často není možné ani stanovit soudobost mezi vládci různých zemí a měst.
Na počátku 2. tisíciletí př. n. l. vznikaly v oblasti od severníSýrieaž k pohoříZagrosmalé státy s vládnoucími dynastiemi churritského původu. V té době bojovali sAsyrskou říší, kde vládlŠamši-Adad I.Jeho nástupceIšme-Dagán I.uzavřel s Churrity mír.Churritése pokoušeli o výbojné války, na krátkou dobu pravděpodobně ovládli hlavní město asyrské říšeAššúr. Později Churrité porazili slabé asyrské panovníky a Asýrii si udrželi až do šedesátých let 14. stol. př. n. l.
V 17. století napadli říši Chetitů, kde však byli neúspěšní a tamější panovníkChattušiliš I.jejich útok odrazil. Jeho nástupceMuršiliš I.uzavřel proti Churritům koalici sKassity.
Mezitím neustále probíhaly boje sChetity.Churritébyli silnější a podařilo se jim dokonce zajmout sestru krále Muršiliše I. Charapšiliš s jejími syny. Oslabení Chetitů a dobytí Asýrie vedlo k vytvoření mocenského vakua v oblasti horního toku řeky Tigris. Churritské kmeny se spojily pod vládou jedné dynastie a založili zde v osmdesátých letech 16. století př. n. l. churritský stát Maitani, později nazývaný Mitanni.
Království bylo tvořeno konfederací knížectví Chanigalbat (Hanigalbat, s kmenovým územím kolemNisibisu), Aštata (země na západním břehu Eufratu, naproti soutoku sBalíchem) a Alše či Alzie (země na jihu horního toku Eufratu, jižně odAntitauru). Centrum nově vzniklého státu leželo v povodí řekBalíchaChábúr. Hlavní město Vaššukkani leželo patrně na dolním toku Cháburu (snad dnešní Tell Facháríja).
Prvním panovníkem, jehož jméno známe, byl Kirta, který vládl asi do roku 1550 př. n. l. Za jeho vlády došlo patrně k rozšíření území na úkor Chetitů do maloasijskéKilíkie.
Jeho nástupcem se stal jeho syn Šuttarna (asi 1550–1530 př. n. l.). Za jeho vlády se Mitanni pravděpodobně poprvé střetla se starověkým Egyptem. Po smrti Šuttarny se panovníkem stal jeho syn Parattatarna (asi 1530–1500 př. n. l.). Rozšířil území království směrem na západ, jeho vazalem se stal Idrimi, vládce zeměMukíš, součástí Mitannského království se stalo území Kilíkie. V této době se egyptský faraonThutmose I.vydal s vojenskou výpravou na území Mitanni.S mitannským vojskem se úspěšně střetl na jih odKarchemiše.
Po Parattarnovi krátce vládl Paršatatar a po něm Šauštatar (asi 1500–1450 př. n. l.). Za jeho panování dosáhlo Mitanni své největší rozlohy. Kolem roku 1525 však několikrát mitannské vojsko porazil egyptský faraonThutmose III.a oslabení království využila takéChetitská říšea pravděpodobně dobyla sídelní město Vaššukkanni.
Po Šauštatarovi se dostal na trůn jeho syn Artatama I. (asi 1450–1400 př. n. l.). Za jeho vlády Chetité dobyli mitannské městoAleppov severní Sýrii. Mitanni uzavřelo proti Chetitům spojenectví s egyptským faraónemAmenhotepem II.Pro potvrzení spojenectví přijal faraonThutmose IV.za manželku Artatamovu dceru. Tato dcera byla pravděpodobně matkouAmenhotepa III.
Egypt přenechal mitannskému království sídelní město MukíšeAlalach, vazalem Churritů se stalo opět město Aleppo a později se vazalským městem mitannského království stalaKizzuwatna(Kilikie). Mitannské království se dostalo na vrchol své moci.
Syn Artatamy I. Šuttarna II. (asi 1400–1390 př. n. l.) pokračoval v přátelských vztazích s Egyptem a svou sestru (nebo dceru) Gilu-chepu provdal zaAmenhotepa III.Po Šuttarnově smrti se dostal k moci vojenský velitel Utchi, který vládl jako regent za ještě nedospělé Šuttarnovy syny. Za své vlády nechal staršího ze Šuttarnových synů Artašuwaru zavraždit.
V roce 1380 př. n. l. byl Utchi mladším synem Tušrattou (1380–1350 př. n. l.) sesazen a popraven. Tušratta musel ještě obhájit trůn před uzurpátorem Artatamem. Svou dceru Tadu-chepu provdal za Amenhotepa III. Za jeho vlády území Mitanni sahalo od Kilíkie a Sýrie přes severní Mezopotámii až po celou Asýrii. Mitanni však bylo vojensky závislé na Egyptu.
V Chetitské říši nastoupil během této doby na trůnŠuppiluliumaš I.Napadl vazalské státy Mitanni v severní Sýrii a nahradil jejich vládce svými věrnými osobami. Začal takI. válku syrskou. Pokusil se napadnout také samotné Mitannské království, byl však odražen. Uzavřel alespoň spojenectví s Tušrattovým odpůrcem Artatamou. V té době se začalaAsýrieosamostatňovat. Z mitannské nadvlády ji vymanilEríba-Adad I.(1392–1366 př. n. l.).
Po roce 1360 př. n. l. zahájil chetitský panovník Šuppiluliumaš I.II. válku syrskou. Uzavřel spojenectví sugaritskýmkrálem Niqmaddem. Mitanni útok opět odrazilo, ale Šuppiluliumaš I. mitannské království obešel ze severu (se svolením místního krále) a napadl Mitanni z druhé strany. Dobyl několik pevností (Kutmar a Sutta) a obsadil sídelní městoVaššukkani. Tušratta z Vaššukkani unikl, ale byl zanedlouho zavražděn vlastním synem Kurtiwazou. Z Vaššukkani vytáhl Šuppiluliumaš do Sýrie, kde obsadil mitannská knížectví Chalab, Mukiš, Neja, Kadeš a další. PevnostKarchemišdobyl po dlouhém obléhání kolem roku 1352 př. n. l.
Tušrattovým nástupcem se stal Šuttarna III. a také Kurtiwaza (po roce 1350 – cca 1330 př .n. l., který přijal též jméno Šattiwaza). Mitannské království se tak rozdělilo na dvě části. Šattiwaza se stal vazalem Chetitské říše a jeho království se rozkládalo pouze v údolí řeky Chábúr. Šattiwaza se sice z vazalství brzy vymanil, ale musel čelit stále sílícímu tlaku Asýrie.
Po roce 1330 př. n. l. se podařilo Šattiwazovu nástupci Šattuarovi I. (cca 1330–1300) znovu mitannské království sjednotit, i když v menší územní rozloze. Sýrie zůstala Chetitům a Asýrie zůstala samostatná.
Kolem roku 1308 př. n. l. se pokusil Šattuara své území rozšířit a vpadl do Asýrie, byl však poražen a dokonce zajat asyrským panovníkemAdad-nirárím I.Tomu musel potvrdit své vazalství.
Po smrti Šattuary se dostal na trůn jeho syn Wasašatta. Sídelní město přesunul do Taidi a pokusil se vymanit ze svého vazalství. Byl však meziKarchemišíaCharránemporažen a zajat s celou svojí rodinou. Na jeho místo byl dosazen asyrský místodržící. Království Mitanni tak zaniklo. Po jeho zániku se jednotlivá churritská knížectví osamostatnila a potvrdila své vazalské vztahy k Asýrii.
Kolem roku1275 př. n. l.se Churrité v knížectví Chanigalbat vzbouřili a pokusili se z vazalství vymanit. Povstání vedl král Šattuara II. V té době Adad-nárárí I. zemřel a Churrité se pokusili změny na asyrském trůně využít. Spojili se s Chetity a nomádským kmenemAchlamu. Jejich koalice ale byla nástupcem Adad-náráríhoSalmanasarem I.poražena a Šattuara musel uprchnout. Země opět dostala asyrské místokrále a následovalo úplné spojení s Asýrií a postupné splynutí churritského obyvatelstva se semitským.
Etnický původ obyvatel Mitanni je obtížné zjistit. Z rozboru vlastních jmen lze usuzovat, že zde byla část etnika příbuzná indoevropským kmenům. Potvrzují to také jména indických bohů, o kterých jsou zmínky ve smlouvách mezi chetitskou říší a mitannskou říší. Churritský jazyk, úzce příbuzný surartejštinou, však byl – oproti indoevropským jazykům –aglutinační. Pravděpodobná je příbuznost obyvatel sKassitya obyvateliUrartu.
Vládnoucí vrstva používala při správě zeměchurritštinuiakkadštinu. Churritské části textu v dopisech nalezených v el-Amarně, které jsou obvykle vloženy do textu psaného akkadsky, naznačují, že královská rodina mluvila též churritským jazykem.
Churrité žili v povodí Tigridu a přilehlých oblastech patrně až do 1. tisíciletí př. n. l.
V jazyce Mitanni lze nalézt slova, která odpovídajíindoárijským jazykům, proto lze předpokládat, že byl původníchurritskýživel překryt árjskýmsuperstrátem, jehož nositeli byla koně chovající aristokracie. Tato slova tak jsou nejstarším dokladem indoárijského, ale takéindoíránského jazyka. Vládnoucí elitu v království Mitanni tvořila „vojenská šlechta“marjanni, mitannští bojovníci byli nazývánimarja(churritsky:marja-nnu), což odpovídá termínu (mladý) bojovník vsanskrtu; stejně tak výrazy zchetitskýchpříruček o chovu koní psaných Mitannci jakoaikawartannanebotierawartannaodpovídají sanskrtskémuvartana„otáčet“ a číslovkámaikaatri. Zajímavá jsou především jména božstev uvedených v mírové smlouvě králeŠattivazypřibližně z roku 1380 př. n. l., která stvrzuje loajalitu chetitskému králiŠuppiluliumašovi, a jež odpovídajíbohům védské Indie:
Z těchto faktů lze předpokládat, že v 16. století př. n. l., kdy vzniklo království Mitanni, už došlo k rozpaduindo-íránské jednoty. Indoárijci pravděpodobně obývali jižní část indoíránského území a při své cestě po východních březíchKaspického moře, když dorazili do pouštních oblastí východníhoÍránu, se rozdělili. Menší část vyrazila na západ a založila Mitanni, větší odešla na východ a před počátkem 15. století dorazila do indickéhoPaňdžábu.Íráncise vydali na jih až o několik století později a rozdělili se podobným způsobem naMédyaPeršanyna západě a navýchodní Íránce, zatímco zbytek zůstal na severu a vstoupil do dějin od 6. století př. n. l. jakoSkytovéaSarmati.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuMitannina anglické Wikipedii.