Zábělá

Zábělájepřírodní rezervacena pravém břehuBerounkyseverovýchodně odplzeňskéměstské částiBukovecvokrese Plzeň-město. Přírodní rezervace byla vyhlášená v roce1969s novelizací v roce1993a1998a před svým vyhlášením podléhala mnoha historickým změnám.
Většinu územírezervacepokrývá lesní vegetace. Důvodem ochrany je původní smíšený dubohabrovýless bylinným patrem (jaterník podléška,konvalinka vonná,pstroček dvoulistý) rostoucí na strmé skalnaté stráni přecházející postupně do roviny.Rezervaceje bohatá na výskythajních bylinkvetoucích zpravidla z jara.
Lokalita je dále významná imykologicky,entomologickyaornitologicky. Díky chráněným druhůmrostlinaživočichůje vyhledávaným místem pro odborníky, laická veřejnost může využítturistickouanaučnou stezku.
Lokalitapřírodní rezervaceZábělá se skládá ze dvou částí, nacházejících se ve dvou různých okresech, přičemž její menší část (4,837 ha) zasahuje do severovýchodní částiokresu Plzeň-město, katastrálního územíBukovec.Chráněné území pak navazuje na stejnojmennou přírodní rezervaci v okrese Plzeň-město v katastrálním územíChrást u Plzně(27,096 ha). Dohromady přírodní rezervace Zábělá zaujímá rozlohu 31,93 ha.
Území rezervace tvoří úzký dlouhý pruh lesního porostu ležící v příkrém skalnatém svahu meandrující řekyBerounky.Hydrologicky spadá do jejího povodí.Berounkazde tvoří přirozenou severozápadní hranici. Na protějším levém břehu se nachází přírodní rezervaceHáj.Jihovýchodní hranici Zábělé tvoří bývalá mezinárodní železniční trasa meziPrahouaPlzní.Ochranné pásmo nebylo specificky určeno a zůstalo ponecháno, dlezákona 114/1992 o ochraně přírody a krajiny, 50 m od hranice přírodní rezervace.
KlimaoblastiPlzeň-severlze charakterizovat jako mírně teplé, mírně suché a převážně s mírnou zimou (stupeň B2).V této lokalitě, obdobně jako všude v západních Čechách, jsou srážkové úhrny vyšší (600–700 mm/rok), než je průměr úhrnu srážek v jiných oblastech ČR ve stejnénadmořské výšce. Průměrná roční teplota na Plzeňsku za období 1991–2010 byla 7,8 °C a úhrn srážek cca 700 mm. Teplota vzrostla oproti staršímu dlouhodobému teplotnímu normálu (1961–1990) v průměru o 0,7 °C.Mikroklimav rezervaci je přece jen vlhčí než v okolí také díkyBerounce, která na jaře zvyšuje svoji hladinu z tajícího sněhu a v průběhu roku přispívá k tvorbě oparu a přízemních mlh. V zimě se na řece netvoří souvislá ledová pokrývka. Jihozápadní okraj Zábělé tvořený skalnatým svahem je více prohříván od slunce a na skalních výchozech je proto mikroklima sušší. K teplejšímu mikroklimatu může v přírodní rezervaci přispívat i vliv městského klimatuPlzně, tzv.tepelný ostrov.
Oblast Plzeňska byla ovlivněna člověkem pastvou již vneolitu. Důkazy jsou archeologické nálezy pravěkého sídliště (5000 let př. n. l.) v okolíKyšic. V době přítomnostiKeltů(přibližně kolem roku 500 př. n. l.) bylo vybudováno opevněné hradiště naHolém vrchuvzdáleném asi 1 km od Zábělé. Opuštěné hradiště poKeltechosídlili v 7. st. n. l.Slované.V průběhu středověku byl původní les podélBerounkypravděpodobně vymýcen. Ve středověku zde vznikla velká vesnice, jejíž pole se rozkládala na velké části dnešního lesa. Zanikla v 15. století. První použití názvu Zábělá je z konce 16. století.Dřevo z lesa sloužilo k výstavbě sídel lidí a vymýcená půda k pasení a obdělávání. O vymýceném území se na kázání vPlzniroce1471zmínil iHilarius Litoměřický: „Paměti předků říkají, že v těchto místech a jejich okolí byly velmi husté lesy, které byly později vykáceny až do jednolité mýtiny.“
V obdobítřicetileté válkyse začal les z důvodů úbytku obyvatelstva, a tudíž absence zemědělství, samovolně obnovovat. Jednalo se o zarůstání dřevinami z pařezin postupnou sekundárnísukcesí. Vývoj lesa byl zcela přirozený, pouze obohacený o dřeviny, které v dané oblasti nebyly původní (např.smrk). V 16.–17. století se Zábělský les skládal převážně z dubů doplněný oborovici,jedliabuk.Zábělá vůbec patří k těm nejdéle obhospodařovaným lesům vČeské republice(dále jen ČR). První zmínky olesním hospodářstvíse datují do konce 18. století. V roce1796již existují první lesnické mapy a dokumenty olesnickém hospodařenív dané oblasti.
Dnes je rezervace centralizovaná v původním lese podle hospodářského plánu z roku1877s názvemHabří. Les Habří se skládal z borovo-dubového porostu s příměsí buku a smrku. Věk stromů byl v 19. století odhadován na 150–200 let.Ačkoliv les Habří není pozůstatek původních nedotčených lesů, tak od počátku 19. století již v lese neprobíhaly drastické těžební zásahy. Část Habří měla být vytěžena v letech 1819–1822, ale těžba se nakonec neuskutečnila a hospodaření se omezovalo pouze na odklízení spadlých a suchých stromů a větví. Les byl již chráněn správcem lesa, tedy Velkostatkem královského města Plzeň, před zprůmyslněnou lesní výrobou.
V roce 1861 byla přes zábělský les uvedena do provozu železniční trať Plzeň-Praha[1]Po roce 1825 zde měla vést koňská dráha z Prahy přes Lány, ale ke stavbě v tomto úseku již nedošlo.Ve 2. pol. 19. století se oblast stala vyhledávaným místem pro Plzeňany. V Zábělé se významně zasloužil o turistický ruchJosef Sigmund. Aktivně podporovat estetiku při úpravě lesních ploch a zřídil tzn. „Parkový les“ v rámci osobníholesního hospodářského plánu. Na rozdíl od ostatních lesů, byl do Zábělé povolen vstup veřejnosti. A proto byl tento park v roce 1889 doplněn o železniční zastávku a brzy poté o výletní restauraci a několik lesních stezek.MeziPlznía Zábělou jezdil v letní sezóně dvakrát denně každou neděli a svátek za příznivého počasí výletní vlak. Brzy poté byl provoz rozšířen na čtyřikrát za den, navíc ve středu, a později začali v Zábělé zastavovat i osobní vlaky jedoucí zPlznědoPrahy.
Okolí železniční stanice a restaurace začalo být na konci 19. století znečištěno odpadky. V roce1895proti pustošení lesa začal protestovatklub českých turistů. O čtyři roky později na tuto skutečnost poukázal iměstský úřad, který navrhoval, aby se platil výletní poplatek na zmírnění znečištění a lesních škod.Zábělá v této době patřila mezi nejnavštěvovanější místům Plzeňanů, dokonce více nežBolevecké rybníkyneboBorský parkna okraji města.
Zájem upadl až podruhé světové válce. Jako parkový les fungovala Zábělá až do roku 1955 a v následující době se do porostní mapy zaznamenala Zábělá (resp. les Habří) písmenem R, tzn. rezervace. Důvod tohoto kroku byl, aby již nedocházelo k dalšímu znečištění lesa odpadky. A to hlavně v okolí železniční zastávky a výletní restaurace. Ta byla nakonec roku1957stejně zbouraná.Dalším problémem, který vyplul na povrch v roce 1965, byla znečištěná řekaBerounkaz důvodu přetížení plzeňské čističky odpadních vod.Během následujících let byla aktivně vyvíjena snahaLesního závodu Plzeňna vyhlášenístátní přírodní rezervace. To se sice stalo v roce1969, ale bohužel nebyla chráněna původní skladba dubohabrových porostů s označením R, nýbrž les s označením CH“ –ochranný les. Jednalo se o les skalnatých sutí s rozlohou 6,6 ha. Záměna byla provedena záměrně na popudZápadočeských státních lesů, které nechtěly přijít o produktivní část lesa. V roce 1972 byla alespoň zrušena železniční zastávka.V dalších letech nenastal žádný dramatický lesní zásah. V osmdesátých letech bylo inicializováno další rozšíření státní přírodní rezervace již včetně dubohabrových porostů a borových porostů na sutích. Nicméně přírodní rezervace Zábělá byla opětovně vyhlášena až v roce1993vokrese Plzeň-město.Za pět let, v roce 1998, vyhlásilo městoPlzeňdalší chráněné menší území za stejnojmennou přírodní rezervaci.Od roku 2005 je přírodní rezervace Zábělá společně s přírodní rezervacíHája přírodní památkouMalochova skalkasoučástíevropsky významných lokalitys celkovou rozlohou 265,5 ha.
Přírodní rezervace spadá pod soustavuPoberounská pahorkatina, podsoustavyPlzeňská pahorkatina, na rozhraní celkuPlaská pahorkatina, podcelkuKralovická pahorkatinaa celkuŠvihovská vrchovina, podcelkuRokycanská pahorkatina.
Území je budováno nepřeměněnými až slabě přeměněnýmisedimentysvrchníhoproterozoika(mladšístarohory, 1 000–570 mil. let). Převážně je tvořenodrobami,břidlicemiadrobovými břidlicemi.Drobyv Zábělé jsou šedozelené až šedočernépískovces jemnou až střední zrnitostí, převážně zeživců. Algonkickébřidlicejsou jemnozrnné horniny s větším obsahempyritu, tvořící kombinaci barev mezi zelenou, hnědou, černou a šedou.Dále se zde vyskytují výlevné metabazalty (spility), které se zpravidla vylévaly na oceánském dnu.Ty tvoří celistvou až velmi jemnozrnnou horninu zelenošedé až téměř černé barvy s vyšším obsahemsodíku. Vedle typického minerálupyroxenuobsahují hojněuralit,chlorit,křemenakalcita na skalních výchozech vytvářejí balvanité struktury, které jsou místě protkány křemennými žílami. Běhemproterozoikabyly spility silně ovlivněny nízkotepelnoumetamorfózou. Celkově je jedná o velmi odolné horniny, které špatně podléhajíerozi. Nejvíce jsou ovlivněny mrazovým zvětráváním.
Oblast byla zkonsolidována běhemvariského vrásnění(380–310 mil. let). Důkazem je hlavní obloukmeandruBerounkyv rezervaci, který má směr osygeosynklinálybarrandienskétektoniky. V jižní části Zábělé leží štěrkopískové uloženinykarbonuapermu. Vmezozoikuapaleogénu(druhohory, 250–65 mil. let a částtřetihor65–23 mil. let) zůstala oblast beze změn. Vneogénu(23 mil. let) se začala vytvářet říční síť. Ještě před deseti milióny let ležela řeka o zhruba 70 cm výše.
Převládá dominancereliktního boru. Dnes rezervace leží v ukloněném severním až severozápadnímerozním, převážněskeletovitém svahuřekyBerounky. Ta se zde přirozeně zařezává do údolí a vytváří kaňon.Horní část svahu přechází v mírně zvlněné říční terasy (4–5), které řeka běhemkvartéruvytvořila, zatímco dolní část chráněného území částečně zasahuje k břehuBerounkydonivytvořené zaluvia(usazenin říčního původu o různé zrnitosti). Svah je protkán několikaeroznímirýhami a úžlaby, kam se koncentruje vlhkost a kudy je odváděna přívalová voda. Úžlaby se vytvořily převážně v algonkických břidlicích, které snadněji podléhají vodníerozi. V důsledku mrazového zvětrávání se pod skalními výchozy u břehu řeky nacházíosypyskal, kam se vsakuje vody a následně vyvěrá na patě suťového nánosu.
Vkvartéruse taktéž utvořily nejsvrchnějšísedimentárnínánosy a půdy díkysprašovým,fluviačnímadeflotačním(splavovacím) procesům. Strmé svahy jsou pokryty kamenitými nebo hlinitokamenitými sutěmi se skalními výchozy.Jedná se především o vývinrankerů(ranker typický a ranker kambizemní), nekvalitních mělkých půdních pokryvů s nízkým obsahem humusu a kyselou půdní reakcí.
Většina mírných svahů chráněného území je pokrytákambizemí typickouakambizemí rankerovou.Kambizems hrubší zrnitostí a střední vododržností patří k nejčastější půdám v ČR. Je to původně lesníhnědozempahorkatin a vrchovin v mírně teplých, mírně vlhký oblastech na pevných, středně kyselýchsilikátových horninách.V jihovýchodní části na mírném svahu se nacházíkambizem oligotrofní, což je hlinitopísčitá světlá, skeletovitáhnědozem.Je světle zbarvená (okrová) se silně kyselým pH na minerálně chudších horninách a tudíž s nižším obsahem živin.
Na břehu řeky Berounky a v erozních rýhách potočního luhu se pak vytvořilafluvizem typická(glejová).Úrodnější jílovitohlinitášedozemvyskytující se často vniváchvodních toků nebodepresích, kde se nahromadil naplavený organický materiál z příslušnéhopovodí. Během roku bývá ovlivněná kolísáním spodní hladiny vody.Ojediněle se vyskytuje ikambizem pseudoglejová.Půda periodicky převlhčována se střídáním oxidačně-redukčních podmínek a horším rozpadem organické hmoty. Z těchto důvodů je úrodná méně.
Přírodní rezervace je tvořena v naprosté většině lesním porostem. Pouze suťové výchozy, břeh aúdolní nivařekyBerounky, tvořící ochranné pásmo zvláště chráněného území, je bezlesý (0,3 ha).Dnes sehospodářský lesv Zábělé vůbec nevyskytuje. Část území, obzvláště na skalních výchozem, nese označeníles ochranný(12,2 ha). Jedná se o les chránící skeletovitý svah proti erozi, sesuvu a jiným nežádoucím vlivům. Zbývající území bylo v historii převedeno nales zvláštního určení(20,6 ha), který je definovaný jako důvod vyhlášení k podpoře přirozeného vývoje lesa, k ochraně vodních zdrojů abiodiverzity.
Les postupem času směřuje k samostatné přirozenému vývoji. V přírodní rezervaci se vyskytují tytobiotopy:hercynská dubohabřina(zastoupení 38,6 %) aacidofilní doubrava(19,3 %), nepůvodníjehličnaté dřeviny(12,6 %),suťové lesy(7,2 %), které se nacházejí ve stráních,makrofytní vegetace vodních toků(8,3 %) podél řeky a dnes velmi vzácnémezofilní ovsíkové louky(6,5 %). V minoritní míře se vyskytují i jiné přirozené i nepřirozené biotopy (xerofilní křoviny,vrbové křoviny,jasano-olšové luhy,vysoké ostřice,bahnité říční náplavy,štěrbinová vegetace,ruderální vegetace,pionýrské dřeviny). Podrobný popis vegetačního krytu lze najít v hospodářských plánech.
Aktuálně má z dřevin největší podíldub letní(Quercus robur) ahabr obecný(Carpinus betulus). Z dubů se minoritně vyskytuje idub zimní(Quercus petraea) anepůvodnídub červený(Quercus rubra). V Zábělé lze dále naléztborovici lesní(Pinus sylvestris) stoletého stáří, která roste na skalních výchozech a nelze vyloučit její přirozený výskyt,nepůvodnísmrk ztepilý(Picea abies) amodřín opadavý(Larix decidua) vysázených před počátkem 20. století. Zatímco původníjedle bělokorá(Abies alba) byla v lokalitě pravděpodobně vyhubena, protože nyní se v Zábělé nevyskytuje. Z listnatých stromů je potom relativně zastoupenalípa malolistá(Tilia cordata), která byla vysazována v 1. polovině 20. století a má vyšší zastoupení než je přirozené, a v menší míře ibuk lesní(Fagus sylvatica),javor klen(Acer pseudoplatanus) anepůvodníjavor mléč(Acer platanoides). Roztroušeně v Zábělé rostejasan ztepilý(Fraxinus excelsior), který může být v suťových a roklinných lesích původní, ale v zájmovém lese nikoliv, a následněpionýrskédřeviny typubříza bělokorá(Betula pendula),líska obecná(Corylus avellana),jeřáb ptačí(Sorbus aucuparia),jeřáb břek(Sorbus torminalis),bez černý(Sambucus nigra),invaznítrnovník akát(Robinia pseudoacacia),topol osika(Populus tremula),střemcha obecná(Prunus padus),trnka obecná(Prunus spinosa) čirůže šípková(Rosa canina). Z původních listnatých dřevin se naopak zredukovalaolše lepkavá(Alnus glutinosa) ajilm habrolistý(Ulmus minor).
Celkově se na chráněném území vyskytujívíceetážové porosty, přičemž nejstarší jádro lesa, tzn. třetí etáž je tvořena převážně duby a jejich stáří je odhadováno na 230 let.U jednoho exempláře byl dokonce zjištěn věk na 328 let.Duby rostou v sušším, teplejším klimatu vyvýšených plošin. V mladším lese, tzn. druhé etáži se začíná uplatňovat převahahabru, který tvoří ucelenou korunovou skladbu ve vlhčím a stinnějším prostředí.Pravidelně na jaře vyrůstají stovky semenáčků dubu, ale naprostá většina po vyčerpání zásob živin zplodolistůprvní rok uhyne. Mladší duby rostou pouze v uměle založených kulturách z doby 1800–1900. Zatímco habry pravděpodobně nikdo nevysazoval a pocházejí z přirozeného náletu. V poslední době se ukazuje, že dub bude v následujícím čase postupně vytlačován habrem, neboť semenáčky habru jsou schopny lépe odolávat většímu zástinu.Na sutích a sušších skalnatých výchozích poté dominujebor. Ostatní dřeviny jsou buď rovnoměrně rozprostřené, nebo tvoří uzavřené skupiny na jednotlivých částech chráněného územích.
Přírodní rezervace Zábělá přitahuje pozornost botaniků již od konce 19. století. Vyskytují se zde běžné suchozemské bezcévné rostliny, tj.mechy(Bryophyta) ijátrovky(Marchantiophyta), ale hlavní zájem budí významné zastoupeníhajní květeny. Většina hajních bylin kvete z jara ještě před tím, než se stromy stihnou olistit.K lesním pravidelně kvetoucím druhům patří:sasanka hajní(Anemone nemorosa) asasanka pryskyřníkovitá(A. ranunculoides),pryskyřník hajní(Ranunculus nemorosus),kerblík lesní(Anthriscus sylvestris),papratka samičí(Athyrium filix-femina),osladič obecný(Polypodium vulgare),sleziník severní(Asplenium septentrionale),česnáček lékařský(Alliaria petiolata),zvonek broskvolistý(Campanula persicifolia),udatna lesní(Aruncus vulgaris),jaterník podléška(Hepatica nobilis),ostřice třeslicovitá(Carex brizoides),o. Buekova(Carex buekii) čio. zaječí(Carex ovalis).Vrbovka chlumní(Epilobium collinum),lipnice hajní(Poa nemoralis),kostival hlíznatý(Symphytum tuberosum),ptačinec velkokvětý(Stellaria holostea),starček lepkavý(Senecio viscosus),šťavel kyselý(Oxalis acetosella),vrbina penízková(Lysimachia nummularia),violka lesní(Viola reichenbachiana),konvalinka vonná(Convallaria majalis),krtičník hlíznatý(Scrophularia nodosa),mateřka trojžilná(Moehringia trinervia),hrachor lesní(Lathyrus sylvestris),křivatec žlutý(Gagea lutea),merlík bílý(Chenopodium album),hulevník Loeselův(Sisymbrium loeselii),vlaštovičník větší(Chelidonium majus),plicník tmavý(Pulmonaria obscura),bedrník obecný(Pimpinella saxifraga),bika chlupatá(Luzula pilosa) a mnoho dalších.
NanivěBerounkya při okraji lesa (mezofilní ovsíková louka) lze najít také mnoho druhů jakokokoška pastuší tobolka(Capsella bursa-pastoris),jetel plazivý(Trifolium repens),rožec rolní(Cerastium arvense),pryskyřník prudký pravý(Ranunculus acrissubsp.acris),šťovík kyselý(Rumex acetosa),lilek potměchuť(Solanum dulcamara),netýkavka nedůtklivá(Impatiens noli-tangere) ainvaznínetýkavka malokvětá(Impatiens parviflora),zvonek okrouhlolistý(Campanula rotundifolia),metlice trsnatá(Deschampsia cespitosa),rozrazil potoční(Veronica beccabunga),pomněnka rolní(Myosotis arvensis),kontryhel pastvinný(Alchemilla monticola),kozinec sladkolistý(Astragalus glycyphyllos),hluchavka skvrnitá(Lamium maculatum),psárka luční(Alopecurus pratensis),řebříček bertrám(Achillea ptarmica),chrpa luční pravá(Centaurea jaceasubsp.jacea),brslen evropský(Euonymus europaeus),tužebník obecný(Filipendula vulgaris),lnice květel(Linaria vulgaris),kohoutek luční(Lychnis flos-cuculi),rdesno peprník(Persicaria hydropiper),rákos obecný(Phragmites australis),jitrocel kopinatý(Plantago lanceolata) aj.
Na skalnatých sutích se pro změnu vyskytujexerofilní vegetacetypusilenka nicí(Silene nutans),tolita lékařská(Vincetoxicum hirundinaria),podbílek šupinatý(Lathraea squamaria),penízek modravý(Noccaea caerulescens),řeřišničník písečný(Cardaminopsis arenosa),jestřábník bledý(Hieracium schmidtii) čitrýzel tvrdý(Erysimum durum) aj. V blízkosti bývalé železnice roste také mnoho ruderálních druhů rostlin.
K vzácnějším a ochranářsky významných druhům, pravidelněji se objevujícím lze zařaditbleduli jarní(Leucojum vernum),vraní oko čtyřlisté(Paris quadrifolia),lilii zlatohlávek(Lilium martagon),diviznu malokvětou(Verbascum thapsus),oměj vlčí mor(Aconitum lycoctonum),svízel severní(Galium boreale),vemeník dvoulistý(Platanthera bifolia),snědek okoličnatý(Ornithogalum umbellatum),kruštík širolistý(Epipactis helleborine),hvozdík kartouzek pravý(Dianthus carthusianorumsubsp.carthusianorum),mydlici lékařskou(Saponaria officinalis),česnek šerý horský(Allium senescenssubsp.montanum) ažluťuchu lesklou(Thalictrum lucidum).
Celkem bylo na území zjištěno přes 400 taxonů cévnatých rostlin.Mnohé z nich jsou dnes na našem území zvláště chráněné nebo jsou vedeny vČerveném seznamucévnatých rostlin ČR (Procházka 2003). Bohužel mnohocitesovýcha chráněných druhů je zaznamenáno pouze v historických průzkumech a dnes jsou v lokalitě nezvěstné, nebo vyhubené. Patřila mezi něprha arnika(Arnica montana),rmen barvířský(Anthemis tinctoria),rozpuk jízlivý(Cicuta virosa),hlístník hnízdák(Neottia nidus-avis),jehlice plazivá(Ononis repens),vikev panonská(Vicia pannonica),pětiprstka žežulník(Gymnadenia conopsea),vstavač kukačka(Orchis morio) avstavač osmahlý(O. ustulata) aj. Obecně se jedná zejména o druhy vázané narašelinné loukyvnivěBerounkya obdobné specifickébiotopy, které se v rezervaci již nevyskytují.
Přírodní rezervace Zábělá je bohatá imykologicky, obzvlášť nališejníkyalichenikolní houby.Nicméně během posledních sta let klesla jejichdiverzitav důsledku znečištění ovzduší až o 90 %. Po odsíření ovzduší v devadesátých letech 20. století selichenoflórapostupně vrací do lokality. Dnes se v Zábělé vyskytuje kolem 58 druhůlišejníkůa 15lichenikolních hub. Nejvíce druhů se vyskytuje na západním skalním výchozu za ohbímBerounky, kam během dne nejdéle svítí slunce (např.Xanthoparmelia conspersa,Acarospora fuscata,Rhizocarpon geographicum,Candelariella coralliza,Buellia aethalea). Mnoho rodů (Cladonia,Bryoria,Punctelia,Usnea,Lecanora,Hypogymniaaj.) se vyskytuje i vteplomilných doubravách. Jako v jediné lokalitě v ČR se v přírodní rezervaci pravděpodobně vyskytují druhyAcremonium lichenicola,Lecidea tesselataaMerismatium decoloransa parazitický lišeníkLecidea tesselata. Dokonce zde byly objeveny i zcela nové druhy pro vědu. Třilichenikolní houby(Lichenostigma prothallicola sp. nov. ad int.,Muellerella octospora sp. nov. ad int.,Endococcus aff. stigma).V Zábělé se vyskytují zástupcivřeckovýtrusných(Ascomycota),stopkovýtrusných(Basidiomycota) i mnoha jiných skupin hub. Např.choroš smolonohý(Royoporus badius),chřapáč kadeřavý(Helvella crispa),muchomůrka zelená(Amanita phalloides),trámovka vonná(Gloeophyllum odoratum),síťkovec dubový(Daedalea quercina),ryzec dubový(Lactarius quietus),troudnatec kopytovitý(Fomes fomentarius),šedopórka osmahlá(Bjerkandera adusta),hřib dubový(Boletus reticulatus),Holubinka révová(Russula xerampelina),outkovka chlupatá(Trametes hirsuta),lesklokorka ploská(Ganoderma applanatum), aj.
Faunav přírodní rezervaci Zábělé nedosahuje takové druhové rozmanitosti jakoflóra. Nicméně díky tlejícímu dřevu je lokalita vhodná pro řadu druhůptákůahmyzu, kteří jsou vázaní na mrtvé dřevo.Zbezobratlých(Invertebrata) se zde vyskytuje řada lesních suchozemskýchplžů(Gastropoda) ačlenovců(Arthropoda) preferujících dubohabrový les.
Na louce uBerounkya v dubohabřině lze spatřit několik zástupcůmotýlů(Lepidoptera). Patří k nim napříkladvakonoš stromový(Psyche casta),vakonoš trávový(Canephora hirsuta),okáč luční(Maniola jurtina),okáč pýrový(Pararge aegeria),martináče habrového(Saturnia pavonia),perleťovec stříbropásek(Argynnis paphia),babočka kopřivová(Aglais urticae),zejkovec podzimní(Ennomos autumnaria),obaleč dubový(Tortrix viridana), více druhů rodupíďalka(Operoptera) a mnoho dalších.
K významnýmbezobratlýmpatří řadabrouků(Coleoptera), obzvláště zčeleděstřevlíkovitých(Carabidae) s potvrzeným počtem 35 druhů. Napříkladčtvercoštítník černý(Abax parallelepipedus),kvapník modrý(Harpalus affinis),střevlík hajní(Carabus nemoralis),střevlík zahradní(Carabus hortensis),krajník hnědý(Calosoma inquisitor),úzkoštítník(Cychrus caraboides caraboides) nebosvižník polní(Cicindela campestris campestris), který je v ČR ohrožený. Dalšíčeledíbrouků s hojným zastoupením jsoutesaříkovití(Cerambycidae) s druhy jakotesařík dubinový(Plagionotus detritus),tesařík piluna(Prionus coriarius),Pedostrangalia revestita,Saphanus piceusči zástupcekruštíků(Clytus tropicus).
Zcela nejvýznamnějšíčeledíjsouvrubounovití(Scarabaeidae). V Zábělé se vyskytujepáchník hnědý(Osmoderma eremita), žijící v dutinách starýchdubů. Tento druh je dnes rozšířen v ČR aEvropěpouze ostrůvkově. Na mezinárodní úrovni je proto zařazen doNatury 2000a v našífauněje hodnocen jako silně ohrožený. Mezivrubounovitétaké patří přítomnýzdobenec zelenavý(Gnorimus nobilis) a vzácný v lese žijícíhnojník(Aphodius zenkeri).
Za zmínku stojí i výskyt vzácnějších a v ČR ohrožených zástupcůblanokřídlých(Hymeroptera), jedincimravencůroduFormicaačmelákůroduBombus.
V přírodní rezervaci bylo zjištěno 54obratlovců(Vertebrata).Zastoupeníobojživelníků(Amphibia) aplazů(Reptilia) je malé. Jsou to pouzežáby, jakoskokan hnědý(Rana temporaria) či dnes chráněnáropucha obecná(Bufo bufo). V lokalitě se ale může vyskytovat i vzácný a silně ohroženýmlok skvrnitý(Salamandra salamandra) Zplazůse vyskytují pouze běžnější druhy jakoještěrka obecná(Lacerta agilis) čislepýš křehký(Anguis fragilis).
Velké zastoupení tvoříptáci(Aves).V Zábělé ale v relativním zastoupení převažují ti, kteří si staví hnízda v dutinách vzrostlých stromů např.strakapoud velký(Dendrocopos major),datel černý(Dryocops martius),lejsek šedý(Muscicapa striata),žluna zelená(Picus viridis),brhlík lesní(Sitta europaea) a několik zástupcůrodusýkora(Parus). V korunách stromů hnízdídlask tlustozobý(Coccothraustes coccothraustes),holub hřivnáč(Columba palumbus),křivka obecná(Loxia curvirostra) a běžné druhy jakodrozd(Turdus),sojka(Garrulus),králíček(Regulus),pěnkava(Fringilla), a zpredátorůnapř.káně lesní(Buteo buteo),kalous ušatý(Asio otus),Puštík obecný(Strix aluco) a dokoncecitesovýVýr velký(Bubo bubo). V nižších patrech keřů a na zemi se v Zábělé nacházíhýl obecný(Pyrrhula pyrrhula),zvonek zelený(Carduelis chloris),červenka obecná(Erithacus rubecula),budníček lesní(Phylloscopus sibilatrix),žluva hajní(Oriolus oriolus) aj.U řekyBerounkymůžete pozorovat druhy hnízdící blízko břehu jako jeslípka zelenonohá(Galinula chloropus),lyska černá(Fulica atra) čisluka lesní(Scolopax rusticola). Další typicky vodníptákku příkladu jepolák kaholka(Aythya marila),potápka malá(Tachybaptus ruficollis), chráněnýledňáček říční(Alcedo atthis), vzácněji zalétávajícíkormorán velký(Phalacrocorax carbo)a u nás dokonce kriticky ohroženýmorčák velký(Mergus merganser).
Ze savců lze v přírodní rezervaci pozorovat druhy, běžně se vyskytující v lese u tekoucích vod, tedy vysoká zvěř jakosrnec obecný(Capreolus capreolus) amuflon(Ovis musimon), který byl vysazen uměle v roce1953,prase divoké(Sus scrofa) a běžníhlodavci(Rodentia),hmyzožravci(Insectivora) azajícovci(Lagomorpha). K zajímavým a vzácnějším druhům patříhryzec vodní(Arvicola terrestris),kuna lesní(Martes martes),liška obecná(Vulpes vulpes), ohroženáveverka obecná(Sciurus vulgaris) atchoř tmavý(Mustela putorius)a dnes silně ohroženýplšík lískový(Muscardinus avellanarius). V lokalitě nelze vyloučit ani výskyt silně ohroženéhobobra evropského(Castor fiber), který žije v plzeňských řekách.
Přírodní rezervace Zábělá dnes spadá podevropsky významné lokality.Hlavním předmětem ochrany je původní dubohabrový les (hercynská dubohabřina) asuťový les, který směřuje k přirozenému vývoji lesa v dané lokalitě.Evropsky významná lokalitarozšířila předmět ochrany i namezofilní ovsíkové louky,bahnité říční náplavyBerounkya ochranunaturovéhopáchníka hnědého, žijícího v kůře vzrostlých dubů.Z těchto důvodů je jakákoliv hospodářská těžba v rezervaci vyloučena. Naprostá většina stromů a spadlých větví zůstává v lese. Pouze kmeny padlé přes turistickou a naučnou stezku jsou odstraňovány.Hospodaření bere ohled na přírodní hodnoty chráněného území.
V minulosti spočívalo ohrožení přírody v nadbytku odpadků kolem výletní restaurace.Dnes je území přírodní rezervace v první řadě silně ohroženo nedisciplinovanými návštěvníky.Rezervace je protkaná řadou pěšin, které vedou mimo turisticky značené cesty. Výsledkem je nadměrný sešlap a poškozováníhajních bylin. Svahovitý lesní terén s několikaerozními rýhaminabízí lákavé místo procyklokrosovou turistiku. Bohužel jízda na horských kolech mimo vyznačená místa působí nabiotoplesa ještě hůře. Nadměrná jízda kol způsobuje poškozování kořenů stromů a negativní rozrušování struktur půd, které pak snadněji podléhajíerozi. Ve svahu jsou půdy následně náchylnější na vymílání dešťovou vodou a splavování živin potřebných pro růst vegetace.
Ve střední části Zábělé je ve spádnici zakopán podzemní produktovod, který v případě havárie může teoreticky ohrozitbiotoplesa.ŘekaBerounkajiž nepředstavuje reálnou hrozbu ze znečištění, mimo mimořádně velkých povodní.Mnohem závažnější vliv měla mezinárodní železnice přímo sousedící s přírodní rezervací. Kolem trati se vyskytovala největší koncentrace odpadků. Dalším důkazem neukázněnosti návštěvníků jsou odpadky, povalující se podél cest a na skalní vyhlídce v západní části rezervace.
Velkou zásluhu na potenciální nestabilitubiotopudubohabrového lesa mají inepůvodní druhy.Mezi hlavní dřeviny patřísmrkamodřín, které ale v budoucnu nejsou schopny přirozeně konkurovat listnatým stromům. Velké ohrožení ale představujeinvaznítrnovník akát(Robinia pseudoacacia), který roste podél bývalé železnice meziPlzníaPrahoua může se od ní aktivně samovolně šířit.Invaznímdruhem je inetýkavka malokvětá(Impatients parviflora), která na několika místech roste podél plzeňských řek a potenciálně může být zavlečena řekouBerounkoudo přírodní rezervace.Další rozhodně nepřehlédnutelnou hrozbu probiotoppředstavujeokussemenáčků, jedno- až dvouletých stromků a bylin odsrncea od uměle vysazenéhomuflonav pol. 20. století, který je navíc schopen mladé stromky poškodit iohryzem. Zvěř se také podílí nadegradacipůdního profiluanitrofizacistanovišť. Největší podíl na degradaci lesních společenstev má proto lesnívysoká zvěřa vznášenínepůvodníchdřevin a bylin doekosystému, včetněruderalizace(neúmyslné zavlečení nepůvodních semen rostlin člověkem a zvířaty – vizruderální společenstvo).
Hlavním zájmem ochránců přírody je náprava zásahů člověka s minimalizací zásahů a stabilizacebiotopův rezervaci.Do roku2005v chráněném území neprobíhala žádná soustavná péče.Ideálním řešením by bylo ponechatbiotoplesa samovolnému přirozenému vývoji. Bohužel přímé i nepřímé zásahy člověka během historie narušilybiotopya způsobily změny ve skladbách rostlinných a živočišných společenstev.Proto mezi první bodmanagementu ochranypatří kontrola druhové skladby dřevin a potenciální redukce negativních zástupců. Jedná se zejména o odstranění nepřirozených monokultur ainvazních druhů(např.smrk ztepilý,smrk pichlavý,trnovník akát,netýkavka malokvětáa jiné náletové dřeviny a byliny). Důležité je zajistit různověkost dubů a habrů pro přirozenou obnovu lesa. K tomu je nutná aktivní ochrana semenáčků protiokusuaohryzu. Ideálním řešením je zredukovat stavymufloní zvěře, které devastují mladé stromky, bylinné patro aruderalizujícídané území. Alternativním řešením je oplocení semenáčků a jejich pravidelná kontrola.
Dalším krokem je ponechání mrtvých kmenů stromů v lese. Přirozený rozpad mrtvého dřeva zvyšujediverzifikacibylinného patra a podporuje rozmnožování dřevníchbrouků. Primárně se bere ohled napáchníka hnědého(Osmoderma eremita). Pro jeho vývoj je navíc důležité i proslunění a celkové prohřátí kmenů dubů. Torza kmenů je vhodné v lese ponechat a prostor kolem nich uměle prosvětlit. Plán ochránců přírody zahrnuje pravidelný monitoring výskytu larev a dospělců.Velmi vhodné je také jednoroční sečení louky podél toku řekyBerounkys absencí jejího hnojení.
Vmanagementu ochranyjsou uvedeny i kroky proti dopadu člověka.Pro regulaci škod veřejností je třeba pravidelně obnovovatturistické značení, technické prvky (mostky, lavičky, odpadkové koše apod.) a inovovat naučné tabule.V úvaze je také podniknout ochranné kroky proti jízdě na kolech (cyklokrosu) mimoturisticky značenécesty (alespoň informační cedule). Posledním cílem je dostatečně viditelně vyznačit hranicepřírodní rezervace, jakož i části územíevropsky významné lokality. Všem vlastníkům pozemků nabídnout finanční kompenzaci nebo náhradu za jiné pozemky a uzavřít smlouvy o obvyklém hospodaření. Orientační náklady na ochranu přírodní rezervace Zábělé do roku2020se pohybují okolo 100 000 Kč.
V 19. a v první polovině 20. století byla Zábělá oblíbeným výletním místem.Podruhé světové válcetento trend upadl, ale postupným rozšiřováním městaPlzněse rezervace stávala dostupnější.S vyhlášenímpřírodní rezervacezájem turistů o tuto lokalitu opět stoupl. Se zařazením přírodní rezervace mezievropsky významné lokalityv roce2005tento trend ještě zesílil.
Oficiální přístupové cesty do přírodní rezervace Zábělé jsou tři. Jednou z nich je zelená turistická stezka, která směrem odPlzně-Bukovecnejprve kopíruje bývalou mezinárodní železnici meziPlzníaPrahoua na začátku rezervace poté zatáčí doleva, prochází jejím středem a zároveň sestupuje blíže kBerounce. Po opuštění rezervace vede podél lesa u řeky a pokračuje na rozcestíDolanského mostu. Zbývající přístupovou cestou je žlutá turistická stezka vstupující do rezervace v místě železničního mostu u potoka. Žlutá tak spojuje zelenou turistickou stezku v rezervaci a červenou stezku, která prochází zábělským hospodářským lesem a po níž se lze také dostat zpět doBukovce.
Přírodní rezervací vedenaučná stezka, která začíná vBukovci u Plzně(autobusová zastávka č. 28). Nejprve využívá červené turistické stezky v Zábělském lese a poté žluté se zelenou přímo v samotné přírodní rezervaci. Je dlouhá 4,7 km a je na ní deset zastávek s informačními tabulemi.