Alžběta Petrovna

Alžběta Petrovna(ruskyЕлизавéта Петpóвна,Jelizavěta Petrovna; 18. prosince/29. prosince1709,Moskva– 25. prosince 1761/5. ledna1762tamtéž)bylaruská carevnav letech1741–1762.
Alžběta se narodila vMoskvěv roce významnéhovítězství ruských vojskuPoltavyjako druhé dítě caraPetra Velikéhoa jeho druhé manželkyKateřiny. Dokud nezemřel její otec a brzy po něm matka, žila Alžběta vesele u dvora, bavila se vyjížďkami na koni a tancem. Byla to velmi pozoruhodná žena, měla krásnou postavu, hnědé oči a husté rezavé vlasy. Na „benátskékrasavici“ poněkud vadil jen nos, malý a trochu rozpláclý, z tohoto důvodu ji malíři nesměli malovat z profilu. Tento malý nedostatek ovšem vysoce převážilo kouzlo její osobnosti a povahové vlastnosti – k lidem byla laskavá, snášenlivá a mírná.
Otec a matka chystali její sňatek sfrancouzským králemLudvíkem XV., ale sešlo z toho, neboť vrtkavémuversailleskémudvoru začalo vadit, že je narozená v nezákonném svazku: Petr I. a Kateřina uzavřeli oficiálnísňatekaž roku1712, kdy už měli dvě dcery. Nakonec se zasnoubila slübeckýmbiskupemKarlem Augustem (1706–1727)zOldenburské dynastie. Svatba ale musela být odložena kvůli onemocnění a posléze úmrtí její matky. O 13 dní později podlehlneštovicímtaké ženich Karel August; Alžběta se pak již nikdy neprovdala.
Alžbětin život, který byl do té doby bez jediného mráčku, se po smrti carevny Kateřiny změnil k horšímu, když nastala dobapalácových převratů. Místo Petrových a Kateřininých dcerAnny Petrovnya Alžběty Petrovny byla na trůn dosazena Petrova neteřAnna Ivanovna, za jejíž vlády zůstaly dveře k dvorskému dění před Alžbětou zavřené, a málem ji donutili stát sejeptiškou.
Anna Leopoldovna, regentka nástupce Anny IvanovnyIvana VI., měla v úmyslu Alžbětu úplně odstranit z Ruska, chtěla ji provdat za Ludvíka Brunšvického. Ale doba ponižování a urážek náhle skončila roku1741, kdy byla podalším palácovém převratuAlžběta dosazena na ruský trůn.
Pro Alžbětu je typické, že jakmile nastoupila natrůn, projevila jistou velkodušnost tím, že odsouzencům prominula trest smrti. Omilostnila velmože Annou Ivanovnou odsouzené na smrt a za „temné zločiny Lopuchinových“ se rovněž odměnila „milosrdenstvím“: hlavním viníkům byl místo vpletení do kola „jen“ vyříznut jazyk, byli zbičováni důtkami a poslání do vyhnanství.
Neměla představu o velikosti své říše, když nastoupila na carský trůn, vypravila štábního furýra Šachturova naKamčatku, aby odtud k její korunovaci přivezl šest krásných domorodých panen. Její vyslanec se zpět do hlavního města vrátil po šesti letech, čtyři roky po korunovaci.
Už na samém počátku své vlády prohlásila, že se navrací k politice svého otce Petra I. Obnovila například původní pravomoci jím založeného Senátu a vrátila mu titul „Vládnoucí“; obnovila také činnost Hornického a Manufakturního kolegia a Hlavního magistrátu. Zároveň zrušila Kabinet ministrů, založený Annou Ivanovnou.
Za Alžběty se skutečně zlepšila hospodářská situace v Rusku, k čemuž nemálo přispělo zrušení vnitrostátních celních poplatků a nevýznamných daní, brzdících rozvoj všeruského trhu. Je pozoruhodné, že svým výnosem z roku1742odsoudila elitářství a stanovila spravedlivé zásady přidělování úřadů, přičemž ovšem měla zavřené oči, pokud se to týkalo jejich příbuzných a blízkých přátel. Její oblíbenci, např.I. I. ŠuvalovaA. G. Razumovskij(s ním prý byla dokoncetajně zasnoubená) získávali snadno stále vyšší pocty.
V zahraniční politice se také projevovaly mnohé změny: hlavní z nich spočívala v tom, že dosud proklamovanou profrancouzskou orientaci nahradilo spojenectví sRakouskemproti sílícímuPrusku. V důsledku toho vstoupilo Rusko dosedmileté války. Konečně pak do období dvacetileté vlády Alžběty Petrovny neodmyslitelně patří i „renesance kultury“, kdy např. došlo k otevřenímoskevské univerzity(1755), umělecké akademie a k celkovému rozkvětu kultury a vědy.
Postupem let se Alžběta stále méně zabývala státními záležitostmi. V posledních letech své vlády věnovala pozornost hlavně dobrému jídlu, ráda a hodně pilatokajské vínoi likéry, celé hodiny si zkoušela šperky, boty a drahocenné toalety. Jen šatů měla v garderobě patnáct tisíc. Carevna byla stále více náladová, měla nemocné srdce, trápila ji dušnost, ortostatická hypotenze a otoky nohou, patrně trpěla i depresemi. Mnohdy celý měsíc nenašla čas, aby podepsala státní dokumenty. Roku 1761 jí přinesli k podpisu dávno odsouhlasenou mezinárodní smlouvu, na níž chyběl jen carevnin podpis. Carevna si zhluboka povzdechla, napsala prvá tři písmena a na špičku pera jí usedla vosa. Ve zlosti pero odhodila a teprve za půl roku ji dvořané přemluvili k dokončení podpisu.
Alžběta I. trpěla v posledních letech života onemocněnímsrdcea oběhové soustavy. Zemřela5. ledna1762namozkovou mrtvici, jako jedna z nejoblíbenějších panovnic v dějinách Ruska.Pohřbena je vPetropavlovském chrámuv Petrohradě.Nástupcem bezdětné carevny se stal jediný syn její starší sestry Anny Petrovny,Petr III.