Amazonka

Amazonka(španělskyRío Amazonas,portugalskyRio Amazonas, vdomorodých jazycíchParana Tinga[Bílá řeka] neboParana Guasu[Velká řeka]) je nejvodnatější a nejdelší řeka naZemi. Nachází se v rovníkové oblastiJižní Ameriky.
Řeka pramení vPerua stéká ze svahů And do peruánské částiAmazonské nížiny. Její tok dále tvoří relativně krátkou hranici meziPeruaKolumbiía nakonec pokračuje doBrazílie(Amazonas,Pará,Amapá), kde napříč jejím územím teče ve směru západ-východ doAtlantiku. Je nejvodnatější, nejdelší a mánejvětší povodíze všech řek naZemi. Udávaná velikostpovodíse pohybuje v různých zdrojích od 6 915 000 do 7 180 000km². To zabírá 40 %světadílu, přičemž podstatná část jejího toku protékáAmazonským deštným pralesem. Délka se rovněž v různých pramenech liší podlezdrojnicea to od 6 296km(Marañón) do 7 062 km (Ucayali). Převážná část povodí se nachází vBrazílii, kde se část toku odsoutokuzdrojnick soutoku sRio NegronazýváSolimões. Jihozápadní a západní část povodí se nachází na územíBolívie,Peru,EkvádoruaKolumbie. Povodí je ohraničeno východními svahyAnd, jižními svahyGuyanské vysočinya severními svahyBrazilské vysočiny. VyplňujeAmazonskou nížinu, která je jednou z největšíchnížinna světě. Základní tok prochází ze západu na východ mezi rovníkem a 5° jižní šířky, což je oblast s největším množstvím srážek (1 500 až 3 000mm), které jsou rovnoměrně rozloženy v průběhu roku. Máprůtok219 000m³/s. U soutoku zdrojnic je šířka řeky 2 km, na středním toku 5 km, na dolním 15 až 20 km a před ústím 80 až 150 km. Hloubka řeky je na středním toku 70 m, uÓbidosu135 m a v ústí 15 až 45 m.
Od soutoku zdrojnicUcayaliaMarañóntečeAmazonkaporovině, která je častobažinatáa pokrývá jitropický deštný les. Koryto je lemováno nízkými břehy, které klesají k vodě ve třech stupních. Horní stupeň (terra firma) je nezatápěný břeh, který je tvořený základním sklonem údolí, je vysoký 50 m i více a pod ním se nachází říční úval. Střední stupeň (varzea) je část úvalu zatápěná při velkých vzestupech hladiny řeky. Dolní stupeň (igapo) neboli bažina je zatápěna při běžných vzestupech hladiny. Pod soutokem sRio Negro(tzv.Encontro das Águas) se údolí rozšiřuje na 80 až 100 km a jen u městÓbidosaSantarémse o něco zužuje. Povrch úvalu je členěn mnohýmiramenyaprůtoky. Nacházejí se zde četnájezeraastará ramena. Podél koryta se táhnou nízkévaly. Ve vzdálenosti 350 km odAtlantského oceánuzačínádeltaAmazonky, která je svou rozlohou 100 000 km² jednou z největších na světě. Převážná část vody odtéká severovýchodními rameny a jen menší část odtéká jižním ramenemPará. Mezi ním a hlavními rameny se nachází jeden z největšíchříčních ostrovůMarajó.
Amazonka má více než 1 000 větších přítoků. Přibližně dvacet z nich představuje velké řeky o délce 1 500 až 3 000 km. Jsou to postupně:
Ačkoliv je obecně za hlavní „tok“ Amazonky považována větevUcayali, která je delší,Marañónje vodnější.
Řeky (přítoky) v povodí Amazonky dle délky toku:
Amazonkamá složitý a svérázný vodní režim. Má vysoký stav vody po celý rok. Pravépřítoky, jejichž povodí jsou najižní polokouli, a levé přítoky, jejichž povodí jsou naseverní polokouli, se navzájem doplňují ve svých stavech vody v průběhu roku. Vysoké stavy vody jsou v létě, což je na severní polokouli od dubna do října (levé přítoky) a na jižní polokouli od října do března (pravé přítoky). Tím je sezónní kolísání průtoku uAmazonkyvyrovnáno. Jižní přítoky dosahují nejvyššívodnostiv květnu až v červenci a v srpnu a v září jejich hladina klesá. Maximálníprůtokdosahuje 300 000m³/si více. Žlutá barva vody z řeky je pak pozorována až 300 km od pobřeží vAtlantském oceánu. Při nízkém stavu vody klesá průtok na 70 000 až 80 000 m³/s. Průměrný roční průtok činí 175 000 m³/s a celkový roční odtok z povodí je přibližně 5 520km³. NaAmazonkutak připadá 15 až 17 % celkového ročního odtoku všech řek naZemi. Každý rok odnese ze svého povodí více než 1000Mtpevného materiálu. Na režim řeky na dolním toku má vliv taképříliv, který postupuje protiprouduaž do vzdálenosti 1 400 km. V oblastiústízpůsobuje příliv tzv.hlomozivou vodu, která představuje prudkou vlnu vysokou 4 až 5 m, která se rychle a s duněním valí po řece a zatopuje a rozrušuje břehy. V jednom zindiánských nářečíse tato vlna nazýváamazunua je možné, že od tohoto slova pochází současný název řeky. Jinou možností vzniku názvu je, že když v roce 1541 na výpravě po toku jihoamerické řeky objevil setník Francisco de Orellana indiánský kmen, kterému v roli náčelnice vládla žena, nazval tento dobyvatel řeku Amazonkou.
Každý z přítoků přispívá k rychle rostoucímuprůtokuvody v řece. Přítoky se neliší jen svou šířkou a vodností, ale také barvou vody, která je závislá především na oblasti a stářípohoří, kde jednotlivé přítoky pramení.Rio Negroje poměrně čistá a zabarvená do černa,Rio Brancomléčně bílá, jiné přítoky jsou žluté, šedé, zelené nebo červené. Na soutoku sRio Negrodochází k velmi pomalému mísení žluto-šedé Amazonky a čisté černě zabarvené vody zRio Negro. Několik desítek kilometrů má potom řeka dvě barvy – černou u levého břehu a žluto-šedou u pravého břehu.
Rostlinný i živočišný světAmazonkyje velmi bohatý. Vjezerechaprůtocíchroste obříleknínviktorie královská, jejíž listy dosahují obrovských rozměrů. Zesavcůžije v ústíkapustňák jihoamerickýa v celém povodídelfínovec amazonský. Zrybzde žije ⅓ celosvětové sladkovodní fauny (2 000 druhů).Arapaima velkádosahující délky až 4 m má průmyslový význam. Charakteristická je také dravá rybapiraňa. Žijí zde takérejnoci,úhoři,hadiakrokodýli.
Spolu se svými přítoky představujeAmazonkanejvětší systém vnitrozemskýchvodních cestna světě o délce více než 25 000 km. Hlavní tok (Amazonka,Solimões,Marañón) je splavný v délce 4 300 km až k soutěscePongo de Manseriche. Až doManausu(1 690 km) je splavný i pro velké oceánské lodě. NejvýznamnějšípřístavyjsouBelémna jižním rameni deltyPará,Santarém,Óbidos,ManausvBrazíliiaIquitosvPeru.Hydroenergetický potenciálje obrovský, ale jeho využití není velké.
ÚstíAmazonkybylo objevenoŠpanělemVicente Yáñez Pinzónemv roce1500, který řeku pojmenovalRio Santa Maria de la Mar Dulce[řeka svaté Marie sladkého moře], protože ještě desítky kilometrů od břehu byla voda vmořisladká. První cestu po řece podnikl jiný španělskýconquistadorFrancisco de Orellanav roce1541. První vědeckou cestu pak uskutečnilfrancouzskývědecCharles Marie de La Condaminev letech1743–44. Základní průzkum oblastipramenůřeky provedlaněmecko-peruánská expedicev roce1955.
O první plavbě, kterou uskutečnil capitán Orellana (1541-42), se dochovala zpráva, kterou sepsal přímý účastník plavby, dominikán Gaspar de Carvajal. Bývá publikováno pod názvem Descubrimiento del río de las Amazonas, ačkoliv rukopis samotný pojmenovává řeku, na počest capitána, řekou Orellana.
Capitán Orellana se připojil k výpravě Gonzala Pizarra, která již dva roky hledala skořicové stromy a zemi El Dorado, severovýchodně od Quita. Na planinách pod městy Pasto a Popayan nechal Pizarro postavit loď, by mohlo vojsko přeplouvat řeku Putumayo a hledat na druhé straně jídlo. Dále sestoupili všichni asi 50 km po proudu řeky, zatímco loď vezla zbraně, nářadí a vybavení pro koně, které zahrnovalo kovárnu a železné tyče. Zde si Orellana půjčil loď a s dalšími 57 muži se vydal hledat jídlo dále po proudu. To se událo zhruba na Vánoce roku 1541. Orellana však dlouho žádné jídlo nenacházel, až už byl s lodí tak daleko, že se nemohl k výpravě Gonzala Pizarra vrátit. A tak se rozhodl pokračovat dál po řece až k Severnímu moři (Mar de Norte - Atlantic), které na konci řeky očekával.
Posádka cestou postavila ještě jednu loď, větší, a tak s dvěma loděmi dospěli nakonec k deltě Amazonky. Dále se plavili podél pobřeží na sever, kolem delty Orinoca, až přistáli na ostrově Cubaqua, kde bylo španělské město. To se stalo 9 a 11. září roku 1542. Dvě data připlutí jsou uvedena proto, že při plavbě nad ostrovem Trinidad se lodi v noci sobě ztratily. A tak doplula každá o samotě, s přesvědčením, že ta druhá je ztracena
Jedním z prvních českých výzkumníků byl trutnovský rodákSamuel Fritz– cestovatel, kartograf a úspěšný jezuitskýmisionář. V letech 1689–1694 zmapoval značnou část toku řeky. Výsledkem jeho práce byla první podrobná mapa Amazonky, která vyšla tiskem v roce 1707. Původní Fritzova mapa má rozměry 126 × 46 cm a odpovídá přibližně měřítku 1 : 4 000 000.
Výzkum a hledání pramene Amazonky v oblasti zdrojnic řekyLloquety(–Apurímac, –Ucayali, Amazonka) prováděl v letech1999a2000vědecký tým prof.Bohumíra Janskéhoz Přírodovědecké fakultyUniverzity Karlovy. Výsledkem expedic nazvanýchHatun Mayubylo zmapování čtyř hlavních pramenných toků řekyLloquety– jednalo se o řekyCarhuasanta,Apacheta,CcaccansaaSillanque. Provedené výzkumy zjistily, že nejdelší a plošně největší povodí máCarhuasanta, největší vodnostApachetaa nejvyšší nadmořskou výšku pramene řekaCcaccansa. Nejvzdálenějším místem povodí od ústí Amazonky doAtlantikuje vrchol horyNevado del Mismi, z něhož odtéká voda do povodí Carhuasanty. Ze čtyř hlavních kritérií pro určení hlavního pramene splňuje dvě řekaCarhuasanta. Zjištěné rozdíly však byly minimální a proto doc. Janský navrhl hovořit o čtyřech pramenných tocích řekyLloquety(a celé Amazonky).