Chan Tengri

Chan Tengri(ruskyХан-Тенгри,kyrgyzskyХан-Теңири,kazašskyХан Тәңірі,čínsky汗腾格里峰,pinyinHán-téng-gé-lǐ-fēng,český přepischan-tcheng-ke-li-feng, vpřekladuPán nebo Vládce nebes, hora nazývána také jakoKan-Tauz kazašskéhoҚантау, Қантоо, v překladukrvavá horadle červenavého zbarvení vrcholových skal) je s 6995m n. m.(s vrcholovým ledovcem 7010 m n. m.) nejvyšší horouKazachstánua druhým nejvyšším vrcholem středoasijského pohoříŤan-šan. Nachází se na jihovýchodě země na hranici sKyrgyzstánema bývá považována za nejsevernejší sedmitisícovku. Díky svému tvaru poměrně pravidelné pyramidy patří tato hora mezi nejpůsobivější světové vrcholy a někdy je označována za jednu z nejkrásnějších hor světa.
Ačkoli je vrchol o více než 400 metrů nižší v porovnání s nedaleko od něj ležícíDžengiš Čokusu, byl po dlouhou dobu považován za nejvyšší vrchol Ťan-šanu, dokonce ještě pět let poté, co byly oba tyto vrcholy poprvé zdolány.Vrchol byl údajně znám již starověkým cestovatelům.Prvním Evropanem, který vrchol spatřil, byl během výpravy v letech 1856–1857 ruskýgeografacestovatelPetr Petrovič Semjonov-Ťanšanský. Jeho popis centrálního Ťan-šanu pak k oblasti přitahuje pozornost mnohých dalších cestovatelů, výzkumníků a horolezců. Expedice do centrálního Ťan-šanu pak podnikli v roce 1864Nikolaj Alexejevič Severcov, v roce 1869Alexandr Vasiljevič Kaulbars, v roce 1876Alexej Nikolajevič Kuropatkin, a o deset let pozdějiAndrej Nikolajevič Krasnov. Rušno zde bylo na přelomu 19. a 20. století, kdy zde v roce 1900 působilamaďarskáexpedicezoologůGyorgy AlmášihoaRudolfa Stummera von Traunfelsa ve stejný rokitalovéScipione BorgheseaJules Brocherel. V roce 1902 změřil výšku vrcholu na 7193 m n. m.Vasilij Vasiljevič Sapožnikova o první výstup na vrchol se neúspěšně pokusilněmeckýhorolezec a geografGottfried Merzbacher.Horolezci se k  vrcholu vrátili znovu až na konci 20. let. V roce 1929 působila v oblasti expediceukrajinskéakademie věd s horolezeckou částí výpravy pod vedenímMichaila Timofějeviče Pogrepeckého, který se neúspěšně pokusil o vrchol. O dva roky později se Pogrebeckij v čele nové expedice do centrálního Ťan-šanu vrátil a11. září1931spolu sBorisem TjurinemaFranzem-Josephem Zaubereremvrchol zdolal cestou z jihu a po západním hřebenu. Tato trasa je dnes normální výstupovou cestou z jihu.Znovu byl vrchol zdolán v roce 1936 skupinouJevgenije Kolokolnikova. V roce 1943 probíhalo v oblasti topografické mapování, při kterém byla změřena výška Chan Tengri na dnes udávanou hodnotu 6995 metrů, a zároveň výška piku Pobědy na 7439 metrů. Chan Tengri, do té doby považovaný za nejvyšší vrchol Ťan-šanu, tím přišel o toto své prvenství. Horolezci se na Chan Tengri vrátili znovu až v roce 1954, kdy byla hora poprvé zdolána od severu skupinouVladimira Šipilova.Tento výstup obdržel v daném roce 2.–3. místo namistrovství SSSR v horolezectvív kategorii výškových výstupů.Od 60. let bylo na Chan Tengri učiněno dalších 23 prvovýstupů (výstupů novou cestou), z nichž tři získaly první místo v rámci šampionátu SSSR v horolezectví: v roce 1964 výstup ze severu skupinouKirilla Kuzminaa výstup skupinyBorise Romanovapřes Mramorové žebro z jihu (dělené první místo); v roce 1974 pak výstup severní stěnou skupinyEduarda Myslovského.Dne 5. srpna 2004 se ze svahu hory Čapajeva, pod kterou vede jižní normálka na Chan Tengri mezi výškovými kempy C2 a C3 (cca 5000 m n. m.), uvolnila mohutná lavina, v níž zahynulo pět českých a jeden ruský horolezec.V roce 2013 se na Chan Tengri neblaze proslavil mladý polský horolezec Artur Kozlowski (24 let), který nedodržoval bezpečnostní a morální zásady vysokohorských výstupů. Naposledy byl spatřen na konci července 2013 v C3 ve stanu, který patřil jedné české expedici. Do dnes nebylo jeho tělo nalezeno.
Většina horolezců, kteří se v současnosti o výstup na vrchol Chan Tengri pokouší pochází z bývaléhoSovětského svazu, zejména zRuska.Další početnou skupinou jsou nepochybněPolácia iČechůse tu každoročně vystřídá dost.Nejmladším českým horolezcem (17 let), kterému se podařilo dostat se na vrchol hory, je Michal Kadeřábek. Na Chan Tengri stanul v srpnu roku 2011 spolu s dalšíma dvěma horolezci.
Na Chan Tengri se chodí ze severní a nebo jižní strany – ze severní nebo jižní větve ledovceInylček. Přístup na obě tato místa je komplikovaný a náročný – do tábora na jižním Inylčeku je to od konce sjízdné cesty údolím Inylčeku ještě více než 50 km náročným terénem. Pozemní přístup na severní větev ledovce je pak zablokovánjezerem Merzbachera. Proto se do obou táborů létá nejčastěji vrtulníkem, a to buď zheliportuMaida Adyr(asi 4–6 hod. odKarakolu, vrtulník zde během sezóny létá přibližně jednou za 2–5 dní), nebo zKarkaryna kyrgyzsko-kazašské hranici.Vrchol hory je umístěn v pohraničním pásmu Kyrgyzstánu a Kazachstánu. Ke vstupu do této oblasti je potřeba získat speciální povolení. Toto povolení je povinné a je kontrolováno vojenskou hlídkou na hranicích pohraniční oblasti, při cestě do Maida Adyr nebo Karkary. Momentální situace (rok 2014) je v Kyrgyzstánu nastavena tak, že o povolení lze žádat pouze prostřednictvím místníchcestovních kanceláříTian Shan Travel nebo Ak-Sai Travel, u kterých je nutné si zaplatit balíček služeb. K dispozici jsou dva balíčky: Tian Shan Travel – malý za 760 euro a velký za 1200 euro, Ak-Sai Travel je o něco dražší. Oba mají v sobě poplatek za helikoptéru, místo na stan v BC, vysílačkové spojení se základním táborem a použití fixních lan. Velký balíček navíc poskytuje zdarma jídlo a pronájem stanu v BC. Za další poplatky si pak lze zařídit výstup s horským vůdcem, avšak ta nemusí být vždy spolehlivá.
Na Chan Tengri vede nejméně 25 různých výstupových cest.Většina horolezců si však vybírá mezi severní a jižní normální výstupovou trasou (tzv. „normálkou“), které se setkávají v C3 a pokračují přes západní hřeben až na vrchol. Všechny těžší a náročnější úseky obou normálek jsou zajištěnyfixními lany, což umožňuje výstup absolvovat bez nutnosti vlastního jištění pomocí „jumarování“. Pro výstup tedy není nutností brát vlastnílano, jištění, či dva technickécepíny. Stačímačky,blokant,sedák,slaňovací pomůcka,helmaa jeden cepín.Severní normálka je technicky obtížnější, avšak objektivě bezpečnější cesta.Obtížnost této výstupové trasyje stupně IIInebo IVve stupniciUIAA, D v západoalpské klasifikaci a 5B v klasifikaci ruské.Jižní normálka je technicky jednodušší, ale výstup mezi postupovými tábory C1 a C3 je objektivně nebezpečný, neboť jednak prochází ledopádem, kde hrozí pádseraků, a dále je ohrožován pádemlavinz vrcholu Čapajeva. Obtížnost této trasy je stupně III UIAA, D západoalpské a 5A ruské klasifikace.Útok na vrchol bývá většinou absolvován z tábora C3 (5800 m n. m.), odkud ale cesta trvá opravdu dlouho, přibližně 7–9 hod. nahoru a 3–4 hod. dolů. Z tohoto důvodu se standardně vyráží kolem čtvrté hodiny ranní. Někteří horolezci chodí do C3 bez stanu využívají „jeskyně“ na přespání, tedy v navátém sněhu vyhloubené záhraby. Někdy se využívá ještě čtvrtého výškového tábora (C4) na jedné z mnoha skalnatých plošin cestou na vrchol (6100, 6200, 6400, 6700 m n. m.) Jeho použití zkracuje délku trasy ve vrcholový den.
Výstupové cesty z jihujsou:
Výstupové cesty ze severujsou: