Lovec draků

Lovec draků(anglickyThe Kite Runner) je částečněautobiografický románodamerickéhospisovateleafghánskéhopůvoduKhaleda Hosseiniho. Je vyprávěnretrospektivněvich-formě. Román vyšel29. května2003vNew Yorku. V češtině vyšel román roku2009přeložen Evou Kondrysovou.
V roce2001vSan Franciskuautor sedí na lavičce a pozoruje létajícípapírové drakya vzpomíná na své dětství vKábuluroku1975.
Amír (Hosseiniho sebestylizace) a Hasan jsou přátelé, Hasan,Hazár, je zároveň Amírovým sluhou. Žije s otcem Alím. Hasan se narodil roku1964, jeho matka Sanaubar utekla po porodu. Amír žije také jen s otcem, jemuž neřekne jinak, nežBábá(přezdívka vznikla, když ho jeho přítel Rahím Chán označil jako „Túfan Ághá“ – Pán vichrů) a stejně jako Hasan nepoznal svou matku, Sofii Akramiovou – učitelkuperské literatury, protože zemřela při porodu. Hasan jako první slovo vyslovil Amírovo jmeno, Amír jméno svého otce, měli stejnou kojnou, často si spolu hráli, chodili do kina, byli téměř jako bratři. Amír velmi rád četl (Rúmího,Hafíze,Huga,Verna,Twaina,Flemingaaj.), jednou omylem vyslechl rozhovor Bábá s Rahímem, zjistil tak, že ho Bábá nepovažuje za pravého muže, povahově mu je bližší Hasan, z toho důvodu začal Amír na Hasana žárlit, velmi toužil, aby na něj byl jeho otec pyšný. Přátelství chlapců začíná slábnout, Hasan by pro Amíra klidně zemřel, on jím ale začíná opovrhovat.
Amíra s Hasanem přepadnou starší kluci, Ásef, Walí a Klamal, schyluje se k fyzické potyčce, ale Hasanovi se je podaří s pomocíprakuzahnat, zachránil tak Amíra, ale získal nepřátele. Kamarádi spolu bojují s draky, Amírovi se podaří vyhrát, jeho výhra v podobě modrého draka, kterého spolu s Hasanem vybojoval, uletí. Hasan se ho vydává hledat, draka najde, narazí ale na Ásefa Walího a Klamala, chtějí, aby jim odevzdal draka, Hasan jim odmítá dát Amírovu výhru a tak ho Ásef znásilní, draka Hasanovi ponechali. Amír je ukrytý za rohem a všechno pozoruje, Hasanovi ale ze strachu nepomůže. Přátelství chlapců je definitivně zničeno, Hasan se nikomu nesvěřil, s tím, co se mu stalo, neví, že se Amír stal svědkem hrůzného činu. Amír se stydí, že Hasanovi nepomohl a nikomu nic neřekne.
Amír se snaží s Hasanem stýkat co nejméně, začíná psát povídky, s Bábá jede za přáteli doDžaláládádu. Na oslavě Amírových narozenin Hasan obsluhuje hosty, Amír se setká s Ásefem, který Amíra urazí a obdaruje ho knihou – životopisemAdolfa Hitlera. Bábá daroval Amírovi hodinky, které Amír podstrčil Hasanovi, poté na Hasana svedl, že je ukradl. Hasan se, i přestože byl nevinný, přiznal ke krádeži a opět se tak pro Amíra obětoval. Bábá Hasanovi odpustil, ale Hasan s Alím přesto odcházejí z domu doHažáradžatuza příbuznými.
Roku1981v březnu je Kábul okupován Šoraví, Bábá s AmírememigrujídoPákistánu, posléze doKalifornie. Bábá sice snil oAmerice, ale když v ní žil, tak ho zklamala,Jimmyho Carteranazval „zubatým kreténem“ sReaganovoupolitikou ale vcelku souhlasil, pracoval na čerpací stanici veFremontu. V roce1983bylo Amírovi dvacet let, když úspěšně odmaturoval, Bábá mu koupil ojetýFord Grand Torino. Posléze Bábá i s Amírem prodávali na bleším trhu, seznámili se generálem Táherí Táhgereiem a jeho dcerou Sorajjou (studentka anglického tvůrčího psaní), do které se Amír zamiloval, její otec, ale jejich lásce nepřeje. Bábá onemocnírakovinou plic,chemoterapiia později iozařováníodmítá. Umírá. Generála požádal o ruku jeho dcery pro Amíra, jež ho o to požádal. Generál jim dá svolení. Sorajja se před svatbou Amírovi svěřuje, že v osmnácti utekla z domu s Afgháncem, který fetoval, a žili spolu asi měsíc. Novomanželé žijí spolu s Bábá, ten po měsíci umírá, Manželé se stěhují do bytu poblíž generálova domu, Amír je přijat na univerzitu vSan José(hlavní oborangličtina), pracuje jako noční hlídač a začíná psát svůj prvníromán, který vychází roku1989, vAfghánistánuprávě zuří občanská válka. Amír se Sorajjou se marně pokoušejí o dítě, ale Sorajja je neplodná. V červnu roku2001se Amír dozvídá, že Rahím Chán je smrtelně nemocen, odjíždí tedy doPákistánu, kdeTálibándokonce zničil i sirotčinec, který Bábá založil. Rahím vypráví, že Alího zabilaminaHasan je ženat s Farzánou a má i syna Sohrába (pojmenován, podle oblíbené postavy zeŠáhnámy). Hasan se sám naučil číst a psát a setkal se s matkou Sanaubar. Hasana i Farzánu zastřelil Táliban. Sohráb se dostal do sirotčince, Rahím požádal Amíra, aby odvezl k adopci k manželům Caldwellovým. Amír také zjišťuje, že Hasan je jeho nevlastním bratrem, Alí byl neplodný, Hasanovým otcem je Bábá.
Amír tedy jede Sohrába vyzvednout, ale v sirotčinci již není, ředitel sirotčince Zamán se jim svěří, že občas prodá dítě a za peníze koupí jídlo pro ostatní děti. Sirotčinec vede bez nároku na mzdu – vše, co měl, prodal, aby nakrmil děti. Kdyby dítě odmítl prodat, Táliban by si je stejně vzal a možná i více a možná by i ostatní děti zastřelili. Amír nakonec Sohrába najde v moci Ásefa, který se přidal k Tálibanu. Zjišťuje, že rodinu Caldwellových si Rahím vymyslel, aby Amír Sohrába zachránil. Amír se rozhodne Sohrába adoptovat, jenže osvojení je provázeno mnoha těžkostmi a nejjednodušší by bylo umístit Sohrába na chvíli do sirotčince. Amír ale slíbil, že do dětského domova Sohráb už nikdy nepůjde. Sohráb po zjištění o možnosti sirotčince v emočním závalu usne. Ten večer si podřeže žíly. Sohráb je odvezen do nemocnice, Amír je zoufalý a poprvé po dlouhé době se pomodlí za záchranu Sohrába. Sohráb přežije, ale ztratí naději a přestane mluvit. Amír se Sorajjou tedy Sohrába adoptují, ale chlapec stále nekomunikuje a je apatický.
Kniha končí oslavou afghánského nového roku v březnu 2002, kde Amír se Sohrábem pouštějí draky. Tehdy se do chlapcových očí znovu vrátí jiskra a usměje se.
V roce 2007 byla kniha zfilmována, pod stejným názvem, v režiiMarca Forstera, podle scénářeDavida Benioffa, v hlavních rolích hrají:Khalid Abdalla,Atossa Leoni,Shaun Toub. Film byl nominován naOscara(Hudba).