Hladovka

Hladovkaje záměrné a dobrovolné odmítání jídla. Pokud se jedná oprotestproti nějaké skutečnosti, rozhodnutí vyšší autority apod., označuje se jakoprotestní hladovka. Hladovka patří mezi formycivilní neposlušnostia téžnenásilného odporu, způsobujícího tlak (psychologické povahy) na osoby zodpovědné za rozhodnutí, jež je předmětem hladovky. Pokud se informace o hladovce daného jedince dostane do veřejného povědomí, dokáže rozproudit debatu na téma předmětu sporu, vyvolat odpůrce, sympatizanty nebo dokonce pokračovatele, eventuálně dosáhnout změny, pro kterou byla hladovka započata.
Politickou hladovku jako nenásilný prostředek k prosazení požadovaných cílů poprvépravděpodobně použilMóhandás Karamčand Gándhí.
Ten, kdo si hladovku zvolí, se označuje jakohladovkář, a ve většině případů spolu se započetím hladovky dá na vědomí proti čemu protestuje, čeho chce dosáhnout, popř. za jakých podmínek hladovku ukončí.
Hladovce z náboženských důvodů nebo kvůli rozvoji osobnosti se obvykle říkápůst.
V komunistickém režimu nebyla hladovka nijak známý prostředek odporování moci. V šedesátých letech vUSAji používali odpůrci války veVietnamu. Hladovka jako forma protestu je ale celkem mediálně účinná metoda nenásilného projevu svých názorů. Jako vhodný prostředek odporování moci jej užíval např.Móhandás Karamčand Gándhív Indii, tenkrát britské kolonii. Byla užívaná jižsufražetkamiv boji za občanská práva žen, někdy se používá termín ženská práva jakon např.:rovnoprávnost, tzn. aby ženy v Anglii směly i bez svolení manžela nakládat s majetkem či se svým věnem. Požadovaly také pro sebevolební právo, proto termínsufražetky. Ten byl vymyšlen až americkým tiskem a měl ironický pejorativní nádech z angl. suffragettes – volební hlas. Tyto radikální anglické dámy končily často ve vězení či v ústavech pro choromyslné. Hladovka jako projev nenásilí –ahinsá– se držela koncem 80. let také v Gruzii, ale kolektivněji ve větším počtu hladovkářů. Hladovka patří k společensky velmi bezpečným projevům nespokojenosti, jelikož poškozuje pouze samotného držitele.
V roce 2022 v Česku zahájilo hladovku přes 200 vězňů (cca 1 % všech vězňů), byli to výhradně muži. Na počátku 90. let však toto číslo bylo i dvojnásobné.
Jsou známy případy, kdy hladovka trvala 50 i 70 dní.
Na konci 19. století do dvacátých let 20. století se hladovění předvádělo jako atrakce a hladovkáři tak získávali nejen příjem ze vstupného, ale i popularitu často šířenou tiskem. Jako prvnívarietní hladovkář(německyHungerkünstler, anglickyhunger artist) je uváděn americký lékař Henry Tanner, který v roce 1880 na základě sázky hladověl 40 dnů za pozornosti tisíců platících návštěvníků. Jiný varietní hladovkář Giovanni Succi, který vystupoval vMiláněv roce 1886, je pravděpodobnýmprotagonistousarkastické povídkyFranze KafkyUmělec v hladovění(Ein Hungerkünstler, 1922). V meziválečném období se vyskytuje nejvíce takových výstupů vBerlíněa veVídni.
V roce 2003 strávil 44 dny bez tuhé potravy ve skleněné bedně zavěšené nadTemžívLondýněDavid Blaine, který ztratil na váze 25 kg a byl pak ošetřován v nemocnici.
Státní moc má často snahu zabránit vyhrocení situace smrtí hladovějícíhonucenou výživou, při níž se dotyčnému přivedou živiny násilným způsobem. Lékaři, kteří mají tento zákrok provést, jej však často odmítaji, protože hodnotí vůli pacienta výš než záchranu jeho života za každou cenu. Ve snaze státu je k tomu přinutit mocenskými prostředky vidí nepřípustnou instrumentalizaci medicíny.
Článek 6 Tokijského prohlášeníSvětového lékařského svazuz r. 1975 jasně stanoví, že se lékaři nesmějí podílet na opatřeních k nucené výživě. VMaltské deklaraciz r. 1992 obnovil Světový lékařský svaz tento svůj požadavek na lékaře, nepodporovat nucenou výživu. "Declaration on Hunger Strikers" byla roku 1996 a 2006 přepracována a na základě množícího se užívání nucené výživy v US-věznici vGuantanamuve svém textovém obsahu zostřena. Pro lékaře zemí, jejichž zemské lékařské komory tuto deklaraci přijaly, je tento požadavek vzhledem k jejich členství v těchto komorách zpravidla závazný.
Na to, jestli hladovka bude úspěšná (tj. bude dosaženo cílů hladovkáře), má velký vliv to, jestli se informace o hladovění dostane do povědomí veřejnosti (bude-li se o ní psát v hlavních periodikách, diskutovat v médiích, stane-li se tématem konverzace mezi lidmi).
První tři dny dochází k přechodu co se týče zdroje, z kterého tělo získává energii, a to z glukózy na tělesný tuk.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůHunger strikena anglické Wikipedii aHungerstreikna německé Wikipedii.