Šanghajské komuniké

Šanghajské komunikéje dokument (pakt) podepsanýČínskou lidovou republikouaSpojenými státy americkými. Komuniké bylo podepsáno vŠanghajidne 27. února 1972, během návštěvy amerického prezidentaRicharda Nixona, jehomanželky Pat, ministra zahraničních věcíWilliama Rogerse, asistenta prezidentaHenryho Kissingeraa dalších úředníků. Hlavním důvodem této návštěvy a sepsání Šanghajského komuniké bylo normalizovat vztahy a rozvíjet spolupráci těchto dvou zemí.
Na počátku 60. let propuklačínsko-indická válka, během této války se Sovětský svaz postavil na stranuIndie, což znamenalo poslední tečku za rusko-čínskými vztahy. V roce1969zahájily čínské vojenské oddíly útoky proti sovětským pohraničním strážím na ostrověDamanskij. Sovětský svaz čínské útoky odrazil. Výsledkem byla studená válka mezi těmito zeměmi, což přiměloPeking, aby rozvíjel své vztahy sWashingtonemjako protiváhu. Vztahy Sovětského svazu a Čínské lidové republiky se začaly postupně zlepšovat až po roce 1976, kdy zemřelMao Ce-tung. Mezitím v Číně v letech 1966 – 1976 probíhalaKulturní revoluce, během níž se do čela strany znovu dostal Mao Ce-tung.Čankajšek, který byl předsedouKuomintangu(KMT), držel do roku 1972 křeslo v OSN a reprezentovalTchaj-wan.
Evropa byla v 70. letech rozdělena na Západní a Východní blok.Východní Evropabyla součástí Sovětského svazu. V roce 1968 Sovětský svaz obsadilČeskoslovensko. Spojené státy hledaly spojence, někoho na protiváhu Sovětskému svazu v období Studené války. Vzhledem k tomu, žeSovětský svazměl konexe v Evropě aČínajako potenciální budoucí komunistická světová velmoc se nacházela hned vedle SSSR, Spojené státy nechtěly dopustit, aby tyto dvě země uzavřely spojenectví, proto začaly usilovat o zlepšení vztahů s Čínskou lidovou republikou.
V letech 1955 až 1975 proběhlaválka ve Vietnamu, kdy se Spojené státy americké, ve snaze zabránění šíření komunismu, společně s dalšími státy postavily na stranu jižníhoVietnamu, tedy toho proamerického. ČLR společně se Sovětským svazem se naopak postavili na stranu severního komunistického Vietnamu. Tato válka, mimo jiné, velmi negativně ovlivnila vztahy Čínské lidové republiky a Spojených států amerických.
Návštěva ČLR americkým prezidentem Richardem Nixonem byla velmi dlouho a pečlivě připravována. Asistent prezidentaHenry Kissingerse dokonce zmínil, že nikdy neslyšel o tom, že by nějaká cesta prezidenta byla tak pečlivě a dlouho dopředu plánována, ani že by se nějaký prezident na nějakou cestu tak pečlivě a svědomitě připravoval. Henry Kissinger ve své knize zmiňuje (2006, s. 300-500), že ještě před cestou samotnou bylo jisté, že nejvíce času, během Nixonovy návštěvy, zabere otázkaTchaj-wanu. Tým amerického prezidenta byl připraven na všechno, dokonce měli sestavené brožury, kde byla sepsána pravděpodobná stanoviska, která Čína při různých rozhovorech zaujme.
Ráno 21. února1972přistáli představitelé USA vŠanghaji. Ještě ten den se prezident setkal s předsedouKomunistické strany ČínyMao Ce-tungem, společně řešili čínsko-americké vztahy a mezinárodní záležitosti. Jak píše Henry Kissinger, „každá návštěva Číny byla jako pečlivě nacvičená hra, v níž nebylo nic náhodného a v níž přesto všechno působilo spontánním dojmem“ (Kissinger, 2006, s. 200-300). Během celé návštěvy osnoval náměstek ministra zahraničí ČLR a Henry Kissinger Šanghajské komuniké. Při jednáních se u žádného bodu komuniké nevyskytl žádný větší problém, jen u jednoho – konečná pasáž o Tchaj-wanu. PremiérČou En-laj(Zhou Enlai) v zájmu Tchaj-wanu zdůrazňoval, že chce ostrov „osvobodit“ mírovou cestou a trval na tom, že to je čínskou interní záležitostí. Celá návštěva probíhala spíše neutrálně než přátelsky, a to jak ze strany Číny, tak ze strany Spojených států.
PodepsáníŠanghajskéhokomuniké sice způsobilo senzaci v západních zemích, ale sino-americké vztahy se nijak rapidně nezlepšily.ČínaaSpojené státybyly někde mezi postupným rozmrazováním vztahů a dramatickým pokrokem. Za komplikace v rozvoji vztahů mohou konflikty v čínské domácí politice a teprve jejich vyřešení vede k lepší cestě pro vytvoření diplomatických vztahů. Pro Čínskou lidovou republiku podepsání Šanghajského komuniké znamená, že národní bezpečnost je nejdůležitější faktor v diplomatické strategii. Šanghajské komuniké též výrazně podpořilo a posílilo pragmatické tendence, které byly v té době na vzestupu. Spojené státy americké, které byly největším nepřítelem Číny, byly najednou silným spojencem. Země, která byla tak dlouho nepřístupná ostatním zemím, se najednou znovu otevřela a obyvatelé Číny se začali učit více o světě za hranicemi.
V komuniké jsou pro Čínu nejdůležitější následující čtyři body. Za prvé, nikdo nebude hledat hegemonii v oblasti asijskéhoPacifikua každý bude zároveň proti úsilí o vytváření takových hegemonií. Za další, že ani jeden ze států nebude vyjednávat jménem jakékoliv třetí strany, ani s ní podepisovat jakékoliv smlouvy a dohody, které by byly v jejím zájmu. Za třetí, žádná z uvedených zemí (Čína, USA) spolupracující s nějakou jinou zemí proti zemi jiné nesmí rozdělovat zemi do sfér zájmů. A za čtvrté, USA musí uznat, že existuje pouze jedna Čína, žeTchaj-wanje součástí Číny a že USA stáhne vojenské jednotky z území Tchaj-wanu, a tak přispěje k menšímu napětí mezi zeměmi.
Spojené státy americké v roce 1969 přislíbily podporuTchaj-wanu, mimo jiné vojenskou, a zároveň vylepšení vztahů sPekingem. V roce1971se americký úřad poprvé oficiálně vyjádřil, že by Spojené státy byly rády, kdyby bylaČínská lidová republikasoučástí mezinárodních organizací. První změna ohledně Tchaj-wanu přišla také v roce1971, kdy se Spojené státy vyjádřily, že závislost či nezávislost Tchaj-wanu na Číně je prozatím neurčena. Nixon tedy upustil od prodávání zbraní na Tchaj-wan, stáhl některé části vojenské podpory. S těmito kroky byla Čína spokojená a došlo tedy k tomu, v co Nixon celou dobu doufal, tedy k pozvání do Číny. V té době ještě Nixon uznával, že obě Číny by mohly mít křeslo vOSNzvlášť a že obě Číny mohou mít svoji vlastní vládu. Během posledního dne jeho návštěvy Čínské lidové republiky bylo podepsáno Šanghajské komuniké, které změnilo vztah USA vůči Tchaj-wanu. Konkrétně se to týkalo části komuniké, kde se píše, že je pouze jedna Čína a že Tchaj-wan je součástí Číny a Spojené státy americké to nebudou nijak zpochybňovat. Veškerá mírová ujednání ohledně Tchaj-wanu si vyřeší Číňané sami a USA stáhne veškeré vojenské jednotky z Tchaj-wanu. Tchaj-wan tedy ztratil židli v OSN, tedy byl nahrazen Čínskou lidovou republikou.
Nixon byl po dlouhá léta pevným zastáncem Tchaj-wanu a samotnéhoČankajška, celkové vazby mezi Tchaj-wanem a USA byly více než přátelské, a tak když USA začalo vyjednávat s Čínou, jako první musely Spojené státy uklidnit Tchaj-pej, proto byl na začátku 70. let na Tchaj-wan vyslán Ronald Reagan jako vyslanec prezidenta Nixona a přislíbil, že vazby mezi Tchaj-wanem a Spojenými státy nebudou nijak narušeny. Po podepsání Šanghajského komuniké bylo však jasné, že pozice Tchaj-wanu se výrazně změnila. ČLR chtěla po USA pouze tři věci, konkrétně, aby USA ukončilo diplomatické vztahy s Čínskou republikou na Tchaj-wanu, aby USA zrušilo americko-tchajwanskou obrannou smlouvu z roku 1954 a aby USA stáhlo veškeré americké síly z Tchaj-wanu. Nixon nejdříve zaváhal, protože si byl vědom, že v rozhodnutí se odrazí mezinárodní obraz USA, avšak vztah s Čínou byl v té době větší priorita.
Podepsání Šanghajského komuniké byl obrovský krok kupředu. Komuniké nejvíce vyšlo vstříc Číně, ale Spojené státy americké, i když to tak nevypadá, dostaly všechno, co původně zamýšlely, na čemž má obrovský podíl asistent prezidentaHenry Kissinger, který sice stojí v pozadí událostí, ale je významnou osobností v novodobých dějinách USA. Na požadavkyTchaj-wanunebyl nikdy brán žádný větší ohled. Tchaj-wan tedy přišel o jednoho z největších spojenců a dodavatelů zbraní, ztratil křeslo vOSNa oficiálně se stal součástí Čínské lidové republiky. Přesto všechno Spojené státy chtěly za každou cenu zůstat s Tchaj-wanem v dobrém vztahu, a tak byl v roce1979sepsán dokument, který se nazývá „Taiwan Relations Act.“ Tento dokument slouží k ochraně Tchaj-wanu Spojenými státy, které se v této smlouvě mimo jiné zavazují pomoci Tchaj-wanu, jestliže bude napaden nebo obsazen Čínskou lidovou republikou, ve smlouvě už však není nikde uvedeno, jakou formou by pomoc měla být.