Dějiny Severní Koreje

DějinySeverní Korejeformálně začínají v roce1948. Po konci japonské okupace, která skončila souběžně sdruhou světovou válkou, byla Korea rozdělena zhruba podle 38. rovnoběžky naSeverní(pod vedenímSSSR) aJižní(USA). I přes celosvětovou snahu se tyto velmoci nedohodly na společném vedení, a vytvořily tak (podobně jako veVietnamučiNěmecku) dvě oddělené vlády. Každá z těchto vlád si nárokovala legitimní vládu nad celýmkorejským poloostrovem.
Severní Korea (celým jménemKorejská lidově demokratická republika) byla vyhlášena9. září1948pod dohledem okupujícíchsovětských jednotek. V této době zde usilovalo o moc spoustu různých, levicových stran. Nejvýznamnější však byla zřejmě původníKorejská komunistická strana, v jejímž čele stáliKorejci, kteří žili vSSSR, čiČínské lidové republice, a měli tak již spoustu zkušeností s praktikami komunistického režimu.
V únoru1948se vůdčí komunista vexilu,Kim Ir-sen, stal hlavou severokorejské lidové prozatímní vlády, která měla formálně stabilizovat stát. Kimův vzestup k moci lze přičíst jeho schopnosti zaujmout běžnévenkovskéobyvatelstvo. Při dalších, tentokrát už oficiálních volbách, se stal premiérem a zemi vládl. Tento post zastával až do roku1972, kdy se stalprezidentem. Vládnoucí stranou se v této době stalaKorejská dělnická strana, jejímž předsedou byl právě Kim Ir-sen.
Kimova vláda začala rychle zavádětsovětskýmodel politického systému, v čele s KDS (Korejská dělnická strana), včetněekonomiky řízené státem. Většinu produktivity země tvořilyjaponskéajihokorejskéfirmy, které byly označeny za kolaborantské.Znárodněníprobíhalo od roku1946, kdy pod stát spadalo již 70 % veškeréhokapitálu. O tři roky později to bylo již 90%. Od té doby byly prakticky všechnytovárnya kapitál ovládánystátem.
Vzemědělstvíse naopak tolik nepokročilo.Zemědělská reformav roce1946přerozdělila veliké množství zemědělské půdy bezzemnýmRolníkům. V roce1954však přišla částečnákolektivizacei do tohoto odvětví a 40 % z výnosu muselo být odevzdáváno. Roku1958už všichni rolníci přešli pod centrálně spravované celky.
Jako všechny poválečné komunistické státy se i Severní Korea pustila do masivního těžkého průmyslu, státní infrastruktury a vojenského průmyslu, zanedbávajíc produkci spotřebního zboží. Zemědělcům byly placené pouze nízké ceny stanovené státem a všechny přebytky šly do těžkého průmyslu. Stát začal plánovat pomocí systému tříletek a 47% průmyslový podíl na ekonomice státu vzrostl do roku 1959 na 70% navzdory Korejské válce. Země měla obrovský nárůst v produkci elektřiny, oceli a strojírenského průmyslu, díky němuž stoupala efektivita v zemědělství.
V roce 1958 byla ekonomika země z velké části zcela nezávislá na cizí pomoci a překonala dokonce své rivaly v Jižní Koreji. Díky tomu relativně stoupal, přinejmenším ve městech, životní standard. Také lékařská pomoc byla už na lepší úrovni než před 2. sv. válkou. Přesto byl všude kritický nedostatek spotřebního zboží a populace žila pod tlakem stálého zvyšování produktivity.
Upevnění mociI Sung-manana jihu s pomocíamerické armádya potlačení říjnového povstání v roce1948ukončilo naděje, že by se země mohla ubírat stejnou revoluční cestou jako na severu. Kim proto hledal od roku1949podporu uČínyaSSSRza účelem sjednotit zemi silou. Stažením většiny amerických jednotek v červnu1949zůstala země prakticky nebráněna. Jedinou složkou armády byli nyní pouze vojáci se základní vojenskou službou. Naproti tomuSeverní Koreaměla veterány z2. světové války,partyzányz anti-japonského odboje a byla podporovanásovětskou armádou.
ZpočátkuStalinodmítal Kimovy požadavky, ale později v roce1949, kdy v Číně zvítězili komunisté aSSSRvyrobil prvníatomovou bombu, přehodnotil Kimovu nabídku. V lednu1950schválil Stalin myšlenku ovládnutíJižní Koreje. Sověti poskytli omezenou pomoc ve formě rádců, kteří pomohli celou operaci naplánovat, a také asi 400 instruktorů, kteří trénovali některé elitní Korejské jednotky. Stalin se však nechtěl pouštět do přímé konfrontace sUSApřes Koreu a neposkytl tak žádné jednotky ani v případě nutnosti. Vše mělo být zinscenované jakožto občanská válka mezi dvěma konkurenčními režimy.
Zhruba celý rok před útokem docházelo k malým potyčkám na území podél 38. rovnoběžky, který rozděluje obě země.25. června1950severní jednotky vystupňovaly tlak a začaly přecházet toto pomyslné území ve velkém počtu. V kombinaci s překvapením, lepší armádou a naprostou neschopností jihokorejské armády byl rychle dobytSoul,I Sung-mana jeho vláda byli nuceni prchnout daleko na jih. Přesto Severní Korea nebyla schopna ovládnout celý poloostrov, neboť do války vstoupily jednotkyOSNaUSA. V říjnu už byly všechny severní jednotky vytlačeny ze Soulu a spojenci dokonce obsadiliPchjongjang. V listopadu však přišel další zvrat – účast vojskČínské lidové republiky. Do konce prosince bylo hlavní město severu opět v komunistických rukou a v lednu1951komunisté na pár dnů dokonce obsadili Soul. Válka se tak na 2 roky dostala do slepé uličky a armády se přetahovaly o každý kilometr. Fronta se stabilizovala v roce1953na území, které se později stalo mírovou zónou. Po dlouhých jednáních se obě strany dohodly na tomto demilitarizovaném území (zónou) (KDZ) a byl vyhlášen klid zbraní (příměří). Zajímavostí je, že oficiálnímírová smlouvanebyla nikdy podepsána a Severní a Jižní Korea se technicky nachází veválečném stavuod roku1950až do současné doby.
Po válce upevnil Kim pomocí oddané armády, která ho respektovala, svou moc. Jeho hlavní protivník Pak Hon-jong byl obviněn z pomoci Jižní Koreji v průběhu války a v roce 1955 zřejmě popraven. Spousta levicových přeběhlíků z Jižní Koreje v průběhu války byla obviněna ze špionáže či jiných zločinů, a uvězněna, deportována do pracovních vesnic nebo zabita. Potenciální rivalové z jiných stran, jako například Kim T-bong byli také popraveni.
Tříletka1954–1956měla za úkol napravit masivní poničení země a navrátitprůmyslovouprodukci na předválečnou úroveň. Poté následovalapětiletka1957–1961asedmiletka1961–1967. Tyto dva plány měly dále zvyšovat produkci a rozvojinfrastruktury. V 60. letech byla Severní Korea na druhém místě v zprůmyslnění ve Východní Asii zaJaponskem. Zatímco se pomalu začaly objevovat nevýhody, tedy například totální nedostatek spotřebního zboží, spousta zemí třetího světa považovala tento systém jako alternativukapitalistického systému. Přes to všechno všakseverokorejská ekonomikazvládala v 60. letech poskytovat lidem bezplatnou lékařskou péči,vysokoškolskévzdělání, přístup k dostatku jídla, a v porovnání se sousedními zeměmi, jakými bylaČLRaJižní Koreai relativně slušné bydlení.
Kim Ir-sense prohlásil za „Ču-Čcheho“ (tedy neomezený vládce – hlavní postava tehdejší Kimovy doktríny). Začal propagovat heslo samostatnosti a izolovanosti země. Tato ideologie se stala oficiální a nahradilamarxismus-leninismus. Úkolem Ču-čche bylo vytvořit Severní Koreu dostatečně silnou k obraně proti cizím invazím a zásahům kapitalismu. Nemělo však v úmyslu vytvořit separovanou Koreu od okolního světa. Kim Ir-sen si přál, aby jeho lidé tvořili všechny složky národního hospodářství, a to tak v žádném ohledu nebylo závislé na jiných zemích.
Situace se však začala komplikovat a to zejména díky rusko-čínskému konfliktu, který začal v roce1960. Vztahy mezi Severní Koreou a Sovětským svazem se zhoršily, když sovětská strana nařklaKim Ir-senaz podpory čínské strany. Následkem bylo snížení hospodářské pomoci ze strany právě Sovětského svazu.
Kvůli sérii politických rozhodnutí, vztahujících se k výdajům armády atěžebního průmyslua vysokým cenámropyze 70. let začalaekonomika Severní Korejeupadat. Začaly se také množitzahraniční dluhy. K tomu všemu politika „Jistota jen v nás“ (ču-čche) a odpor kUSAizápadujen utužovala uzavřenost severokorejského režimu.
Ropný šok v roce1973těžce zamával všemi zeměmi světa a Severní Korea se bez jakýchkoli zdrojů této kapaliny jen těžko stavěla na nohy. Země navíc neměla žádné vývozní zboží a byla tak odkázána jen na sebe.Kim Ir-sena jeho ču-čche, zapříčinilo obrovské zadlužení země; země si celosvětově půjčovala ohromné částky, určené na investice do těžebního průmyslu, těžkého průmyslu a do armády. Tato militarizace měla především vést k větší nezávislosti na Číně aSSSR. Severokorejští představitelé věřili, že půjčené peníze pokryjítěžební průmysl, kde investovali polovinu půjčených peněz. Bohužel zrovna v době, kdy vynaložili ohromné částky na těžící stroje, se ceny minerálů hluboko propadly. Severní Korea se tak dostala do velkých dluhů, není schopná je splácet a navíc zajišťovat poměrně vysoký životní standard svým obyvatelům.
K tomu všemu,centrálně plánovaná ekonomika, zaměřující se na těžký průmysl, dosáhla svého potenciálního limitu. Kvůli malým finančním příspěvkůmtechnologiezastaraly. Hospodářsky se severní část poloostrova propadla pod celosvětový průměr.
Kim Ir-sen, uvězněn v ideologii, která byla kdysi účinná, nebyl schopen reagovat na vzestup Jižní Koreje, což podkopalo legitimitu jeho režimu. Nedokázal utvořit tržní ekonomiku, jako se povedlo například v ČíněTeng Siao-pchingovi. V 80. letech byla KLDR postavena před volbu – buď splatí půjčky, nebo bude nadále garantovat lidem už tak slabou sociální pomoc. Kim odmítl, což dostalo zemi do totálního embarga. Kvůli sociálním dávkám bylo navíc omezeno i to minimální, co země dokázala vyrobit.
Kim Ir-senzemřel8. července1994a jeho syn Kim Čong-il ho následoval ve vedení Korejské dělnické strany. Prezidentské křeslo zůstalo prázdné, ale Čong-il jakožto velitel národní obrany zemi de facto vládl. O jeho následnictví bylo rozhodnuto již na počátku 80. let20. století.
Během první dekády pod vládouKim Čong-ilapokračovala ekonomická stagnace. Mezi lety1996–1999zemi postihlhladomor, při kterém zemřelo 600–900 000 lidí. Neefektivita stalinistického stylukolektivizacebyla, spolu s totálním nedostatkem jakýchkoliv zemědělských nástrojů, jeho hlavní příčinou. Severní Korea přispívá enormním podílem svého již tak nízkého HDP naarmádua výrobu atomové zbraně; drží všechny schopné muže ve věku 18–30 let ve vojenské službě. Základní infrastruktura státu se však bez potřebnýchinvesticrozpadá.
Výsledkem toho je, že Severní Korea dnes bez mezinárodní pomoci nedokáže pokrýt ani polovinu potřeb jídla v zemi. PodleAmnesty Internationalvíce než 13 milionů lidí vKLDRtrpělo v roce2003podvýživou. V roce2001dostala KLDRhumanitární pomocv hodnotě 300 milionů USD zUSA,Jižní KorejeaEvropské unie. Nespecifikované množství pomoci přichází v podoběropy, jídla a uhlí také každým rokem zČíny. Navzdory tomu vláda Severní Koreje pořád pokračuje se svým odporem vůčiSpojeným státům, Jižní Koreji aJaponsku. Špatná úroda se každým rokem stává už pravidlem, obyvatelstvo trpí pořád hladem; kvete černý trh a lidé se z bezpečnostních důvodů zásobují potravinami dlouho dopředu. Proto se od roku1997pokouší obyvatelstvo ve velkých skupinách ilegálně utíkat do Číny nebo Jižní Koreje.
V červnu2002byly ohlášeny další reformy. Měna byladevalvovánaa některé ceny, například potravin, byly ponechány prodejcům s tím, že dojde k povzbuzení zemědělské produkce. Bylo ohlášeno, že příděly jídla, stejně jako bydlení, budou postupně rušeny. Poprvé od roku1954je možnost získat půdu pro potřebu své rodiny. Vláda také zavedla „speciální administrativní zónu“ v městě Sinuidžu, blízko hranic s Čínou. Tomuto městu byla dána poměrná autonomie, zejména ve finanční sféře. Byl to pokus jak napodobit úspěšné volné zóny známé z Číny. Zájem zvenčí byl však, kvůli nulové poptávce, minimální.
Prezident Jižní KorejeKim Te-džungse aktivně snažil zmenšit napětí mezi oběma státy, což však mělo málo okamžitých výsledků. Od dob zvolení George W. Bushe jakoprezidenta USA, čelila Severní Korea obnovenému tlaku ohledně jejich atomového programu, což mělo za následek ještě méně pomoci.
V roce2002byl trošičku uvolněn trh – vznikla průmyslová zónaKesong, která spolupracuje s Jižní Koreou. Také byly ve spojení s Čínou vypracovány plány pro otevření trhu, avšak za udržení zdejšího režimu.
Severní Korea prohlásila10. února2005, že vlastní atomové zbraně. Bylo dlouho probíráno zda může být toto tvrzení pravdivé.Rusovéodmítli tvrzení s tím, že není možné abyKLDRměla technologii potřebnou k výrobě atomové zbraně.9. října2006zástupci KLDR prohlásili, že se podařilpodzemní výbuchjaderné hlavice. Doposud klesající napětí opět narostlo. Čin byl celosvětově odsouzen.14. říjnaproběhlo vOSNhlasování o znovu uvalení sankcí naKLDR.
V prosinci 2011 zemřelKim Čong-ilna mrtvici. Byl severokorejskými emigranty obviňovaný ze soustavného porušovánílidskýchaobčanských práv. V totalitní zemi podleAmnesty Internationalk roku 2011 existovaly rozsáhlé pracovní tábory, v nichž mělo být vězněno 200 000 lidí.Navzdory bídě země pracovala na velmi nákladném zbrojním programu, jehož cílem bylo zdokonalenízbraní hromadného ničení. Média přinesla zprávy o tom, že se vůdce obklopovalluxusem. Například měl ročně utrácet 800 000amerických dolarůza oblíbenýkoňak, vlastnit 17 honosných domů či luxusní filmovou knihovnu s 20 000 tituly (běžným občanům KLDR je přitom sledování "západních filmů" zakázáno až pod trestem smrti").
Vedení země v roce 2011 za podpory svého strýceČang Song-tchekapřevzal Kim Čong-ilův nejmladší synKim Čong-un,jenž v letech1993až1998studoval na mezinárodní škole vBernu, veŠvýcarskupod falešným jménem Chol Pak – naučil se hovořitanglicky,francouzskyaněmeckya po ukončení zahraničních studií se vrátil zpět do Severní Koreje, kde studoval na vojenské akademii.
Severní Korea zůstává totalitní diktaturou. Nedostatek přístupu pro zahraniční média a tradiční tajnůstkářství znamená nedostatek informací o politickém světě, ale podleAmnesty Internationalbyly zaznamenány případy, kdy lidé byli zavíráni, mučeni či popravováni, zejména v důsledku své víry. Mučení a špatné zacházení je ve věznicích či pracovních táborech na denním pořádku. Vyšetřovací komise OSN pro Severní Koreu porušování lidských práv v KLDR přirovnala ke zvěrstvům z éry nacismu a doporučila, aby před soudem stanul i Kim Čong-un.
V prosinci 2013 nechal KimČang Song-tchekav rámci rozsáhléčistkypopravit, pravděpodobně kvůli upevnění vlastní moci. Krátce po Čangově popravě byla popravena podle jihokorejské agenturyJonhappopravena také celá jeho širší rodina. Popraveni byli jeho sestra a její manžel zastávající post velvyslance naKubě, jejich syn, velvyslanec vMalajsiia všechny děti a vnoučata Čangových bratrů.Čistky pokračovaly i v roce 2014, např. jeho bývalý náměstek byl podle jihokorejských zdrojů upálen zaživaplamenometem.
V červnu 2023 staniceBBCuvedla, že v zemi panuje nejhorší hladomor odvelkého hladomoru v 90. letech.