Moše Barazani

Moše Barazaniči téžBarzani(hebrejskyמשה ברזני‎, ‎14. června1926,Bagdád–21. dubna1947,Jeruzalém) bylkurdskýŽid, který žil vJeruzaléměvbritské mandátní Palestině, kde se stal členem židovské ozbrojené podzemnírevizionistickéskupinyLechi(též známé pod názvemSternovaskupina). Ve dvaceti letech byl pro drženíručního granátua úmysl zabít britského vojenského velitele Jeruzaléma odsouzen britskýmvojenským soudemktrestu smrtioběšením. Patří tak meziolej ha-gardom, což je označení pro členy židovských předstátních revizionistických skupin, které Britové odsoudili k tomuto druhu trestu. Spolu se svým spoluvězněmMe'irem FeinsteinemzIrgunuse měli stát prvními Židy popravenými Brity v Jeruzalémě. To ale nechtěli připustit, a tak v předvečer popravy spáchali v celesebevraždu, když mezi sebou odpálili výbušninu, kterou jim do vězení propašovali jejich přátelé ve vydlabanýchpomerančích. Barazaniho a Feinsteinův osud se podle Ja'ira Šelega z deníkuHa'arecstal „jedním z nejslavnějších příběhů hrdinství v dějináchsionismu“.
Narodil se14. června1926vBagdádudo početné rodinykurdskýchŽidů, pocházejících ze severu tehdejšíhoIráckého království. V roce 1932 se v šesti letech spolu s rodiči a čtyřmi bratrypřestěhovaldoJeruzalémavbritské mandátní Palestině, kde žili v jednopokojovém bytě veStarém Městě. Rodina byla chudá a jeho otec,rabínakabalistaAvraham Barazani, se vsynagoze Bejt Elpokoušel v kabalistickém spisuZoharnalézt tajemství židovskéspásy.Moše Barazani již od útlého věku pracoval, aby vypomáhal rodině, kvůli čemuž zanechal školy. Nejprve pracoval jakotesařskýučeň, posléze v továrně nanealkoholické nápoje.
Jeho láska a vztah kzemi izraelskéjej v raném věku přivedla dorevizionisticko-sionistickéskupinyLechi(někdy též známá jako Sternova skupina podle jejího zakladateleAvrahama Sterna), jež byla jednou ze tří ozbrojených podzemníchsionistickýchorganizací, které bojovaly proti Britům s cílem získat nezávislost a vytvořitžidovský stát(další dvě bylyIrgunaHagana).Ze zmíněných organizací byla Lechi nejmenší a zdaleka nejradikálnější. Na svědomí měla bankovní loupeže, bombové útoky a atentáty (mimo jiné na britského ministra koloniílorda Moynav roce 1944).Zaměřovala se především proti Britům, ale i proti Arabům, a na svědomí měla také židovské životy. Britská mandátní správa, většinapalestinských Židůi jejich vedení ji považovalo zateroristickouorganizaci.
V této skupině již působil jeho starší bratr Ša'ul. Moše Barazani, jakožto člen Lechi, nejprve vylepoval plakáty. Později se účastnilsabotážníchoperací skupiny namířených proti Britům, včetně podminování železnice poblížarabskévesniceal-Malichazápadně od Jeruzaléma.Dne 9. března 1947 byl ve večerních hodinách překvapen britskou vojenskou hlídkou, když procházel ulicemi jeruzalémské čtvrtiMekor Baruch, nedaleko vojenského táboraSchneller Camp(v té době platilzákaz vycházení). Při prohlídce u něj vojáci nalezliruční granáta zatkli jej.Příslušníci Lechi u sebe povinně nosili zbraň od té doby, kdy britští detektivové v roce 1942 zastřelili jejich vůdce Avrahama Sterna.Barazani však měl mít toho večera namířeno za vojenským velitelem města A. P. Davisem, na něhož chtěl spáchatatentát.Jiné okolnosti Barazaniho zatčení popisuje americký historikJohn Bowyer Bell, podle něhož byl zatčen poté, co hodil ruční granát na automobil britskéhodůstojníka.
Barazani byl 17. března postaven před britskývojenský souda obviněn z držení zbraně a úmyslu zabít britského vojenského velitele A. P. Davise.Odmítl právního zástupce, prohlásil, že neuznává autoritu soudu, a dosoudního řízeníse nezapojoval. Namísto toho si pročítalTanach(hebrejskou bibli). Samotný proces trval 90 minut. Na jeho konci jej soud shledal vinným a odsoudil ho ktrestu smrtioběšením. Když bylrozsudekvynesen, Barazani promluvil k soudcům a řekl:
Následně povstal a začal zpívatha-Tikvu, hymnu sionistického hnutí,ale přítomná stráž jej přerušila a odtáhla ze soudní síně.Poté byl umístěn v britském centrálním vězení v jeruzalémské čtvrtiMigraš ha-Rusim, kde se jeho spoluvězněm stal devatenáctiletýMe'ir Feinsteinz Irgunu. Toho Britové zatkli a odsoudili k trestu smrti oběšením za účast na bombovém útoku naželezniční stanici v Jeruzalémě, která sloužila jako hlavní místo, skrze které do města přijížděli britští vojáci.Nebylo přitom běžné, umístit dva vězně na společnou celu. V tomto případě však byla učiněna výjimka, neboť Feinstein potřeboval výpomoc. Při útoku totiž utrpěl těžká zranění, jež vedla kamputacijehopaže.Barazani a Feinstein pocházeli z odlišných poměrů a revizionistických skupin. Lišili se i z hlediska etnického: zatímco Barazani bylsefardský Židz Bagdádu, Feinstein (v Jeruzalémě narozenýsabra) mělaškenázsképředky.
Poslední dny jejich života ovlivnila popravaDova Gruneraa tří dalších příslušníků Irgunu v britské věznici vAkku, k níž došlo 16. dubna 1947. Barazani a Feinstein se měli stát prvními Židy, které Britové popraví v Jeruzalémě,avšak rozhodli se, že něco takového nedopustí.Podařilo se jim poslat vzkaz spoluvězňům v jiné cele s žádostí oruční granáty, kterými by těsně před popravou zabili sebe a popravčí u šibenice.Inspirovali sebiblickýmpříběhem jejich společného hrdinySamsona, který zemřel, když strhl sloupy chrámu, v němž hodovali jeho věznitelé – nepřátelštíPelištejci.Při tom zvolal: „Ať zhynu zároveň s Pelištejci!“ (תמות נפשי עם פלשתים‎).Tato myšlenka nebyla v revizionistických kruzích nová. Stejný plán měl původně Gruner, pro něhož se do vězení podařilo propašovatvýbušninuv balících jídla. Když byl posléze odvezen k popravě do Akka, zůstala výbušnina v jeruzalémské věznici.
Když Barazaniho a Feinsteinův plán postupně schválilo vedení Lechi a Irgunu, začal pro ně spoluvězeň Eli'ezer Ben Ami z Lechi vyrábětimprovizované výbušné zařízení.Podle původního plánu měla být výbušnina schována do krabiček modlitebních řemínkůtfilin. Ukázalo se však, že by jí nedokázaly pojmout dostatečné množství.Ben Ami nakonec vymyslel, že by se výbušnina mohla ukrýt dopomerančů, které se ve vězení běžně konzumovaly. Z pomerančů odřízl horní část a vnitřek vydlabal. Následně jej napěchoval výbušninou a kovovými úlomky, instalovalrozbuškua zápalnou šňůru, a vrátil horní část.Dva takové pomeranče přeměněné v improvizované výbušné zařízení pak byly dvojici přineseny v košíku s ovocem a dalším jídlem, které v kuchyni připravovali vězni, aniž by jakkoli vzbudily pozornost stráží.
Dne 21. dubna 1947 byl v Jeruzalémě nařízen zákaz vycházení, což vedlo k dohadům, že budou Barazani a Feinstein brzy popraveni.Večer téhož dne přivedli Britové do vězení za odsouzenci rabína Ja'akova Goldmana, který bylŽidovskou národní radoujmenován rabínem palestinských věznic a zahraničních britských internačních táborů. Goldman chtěl dvojici dodat odvahu a přislíbil jim, že s nimi následující den bude během popravy, která se měla uskutečnit ve 2.00 ráno.To Barazaniho s Feinsteinem šokovalo a neúspěšně se mu pokoušeli jeho úmysl rozmluvit. Svůj záměr mu však nemohli prozradit, aby jej nekompromitovali.Všichni tři pak na Feinsteinovu žádost zpívali modlitbuAdon olam, a když rabín odcházel, zpívala dvojice hymnu sionistického hnutí ha-Tikvu. S ohledem na nové skutečnosti a Goldmanovu jistou přítomnost při popravě se Barazani s Feinsteinem rozhodli změnit původní plán, aby neohrozili rabínův život.Poté ještě Feinstein věnoval britskému dozorci Thomasi Goodwinovi, kterému s Barazanimu přezdívali „dobrý žalářník“, svou Bibli s věnováním. V něm mimo jiné stálo: „Je lepší zemřít se zbraní v ruce, než žít s rukama nad hlavou.“Dvacet minut před půlnocí, zhruba půl hodiny po Goldmanově odchodu, se oba muži postavili čelem k sobě a objali se. Barazani následně mezi jejich těla na úrovni srdce umístil pomeranče s výbušnými zařízeními acigaretouzapálil zápalné šňůry.Následné dva výbuchy otřásly vězením a oba muži byli na místě mrtvi.
Na pokyn palestinského vrchního aškenázského rabínaJicchaka ha-Levi Herzogabyli oba muži pohřbeni naOlivové hořev Jeruzalémě, v části věnované obětemnepokojů v letech 1929a1936 až 1939.Pohřbu, který se uskutečnil 23. dubna, se směli zúčastnit jen nejbližší rodinní příslušníci, což představovalo rodiče obou mužů a Feinsteinovu snoubenku a bratra.Na pohřbu promluvil rabínArje Levina Feinsteinův bratr Benjamin. Barazaniho a Feinsteinůvjarcajt(výročí úmrtí) připadá na druhý den židovského měsíceijar.
Osud Barazaniho a Feinsteina se podle Ja'ira Šelega z deníkuHa'arecstal „jedním z nejslavnějších příběhů hrdinství v dějináchsionismu“.BásníkNatan Alterman, který jinak platil za oponenta Irgunu a Lechi, o dvojici napsal oslavnou báseň, která vyšla v deníkuDavar.Článek v deníku skupiny Lechi připodobnil Barazaniho s Feinsteinem k bojovníkůmJodfatuaMasady, míst posledního vzdoru běhemprvní židovské válkyprotiŘímskému císařství.Vůdce revizionistické skupiny Irgun a pozdější izraelský premiérMenachem Beginbyl skutkem těchto dvou mladých mužů natolik pohnut, že ve své poslední vůli požádal, aby byl po smrti pohřben po jejich boku na Olivové hoře. Přestože jsou vůdci národa pohřbíváni naHerzlově hoře, je Begin spolu s manželkouAlizoupochován vedle Barazaniho a Feinsteina.
Od počátku 70. let 20. století byly na počestolej ha-gardom(Židů z revizionistických skupin popravených Brity na šibenici) pojmenovávány ulice v městech po celém Izraeli.Barazaniho jméno nesou mimo jiné ulice vTel Avivu, Jeruzalémě čiBeerševě. V prosinci 1982 byla k uctění jeho památky vydána poštovní známka o nominální hodnotě 3šekelů, a to v rámci série známek věnovaných dvaceti „mučedníkům boje za izraelskou nezávislost“.V roce 2007 se při příležitosti 60. výročí Barazaniho a Feinsteinovy smrti uskutečnil státní obřad vMuzeu židovského odboje(Museum of Underground Prisoners) v Jeruzalémě. Při té příležitosti se do Izraele vrátila Bible, kterou Me'ir Feinstein daroval dozorci Goodwinovi. Jeho syn ji po otcově smrti vrátil Feinsteinově rodině. Samotná Bible však zůstává v expozici muzea.