davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Čajovna

Čajovnaje veřejné místo, kam se chodí pítčaj. Tento termín se ale také používá pro zvláštní domácí místnosti nebo domky určené k pitíčajenapříklad vJaponsku.
První čajovna se na českém území objevila v roce 1908, kdy cestovatelJoe Hlouchazaložil spolu se svým bratrem napražském výstavištijaponskoučajovnu. Nicméně hlavní rozmach čajoven přišel až po roce 1989. Tehdy vznikaly první čajovny v dnešní podobě, tedy většinou tichá místa s tlumeným osvětlením, kde se za doprovodu nejčastěji meditativní hudby, hudbyNew Ageneboworld musicpijí nejen čaje, ale také jihoamerickématénebo africkýrooibos.
Obecně lze říct, že čajovny se snaží vždy navodit pocit intimního a zabydleného prostředí. Snaha vytvořit pro návštěvníky „obývák někde jinde“ je typická. Odráží se to kupříkladu ve způsobu, jakým je používáno osvětlení – to je často velice jemné nebo tlumené. Stejně je tomu i s vnějším světlem. Jen málo čajoven má velká prosklená okna bez záclon.
Včeskýchčajovnách se často podávají malá jídla a jedná se o nekuřácké prostory (s výjimkouvodních dýmek).
K únoru 2020 bylo v České republice nejméně 199 čajoven, což odpovídá koncentraci 1,89 čajovny na 100 tisíc obyvatel.PodleAleše Juřinyjde o největší koncentraci čajoven na světě.
VČíněse v čajovnách odjakživa odehrával veškerý společenský život. Čajovna byla vždy jakýmsi zrcadlem čínské společnosti.
V čínských čajovnách, nebo spíše čajových teráskách (čajovny nebyly situovány do uzavřených místností nebo sklepů), bychom marně hledali oázu klidu promeditaci. Hromadně a hlasitě se tudebatovalona všechna témata, jaká jenČíňanynapadla. Dokonce i za války, kdy bylo na všech veřejných (mnohdy i soukromých) místech trestné mluvit o „věcech státu“, se nesly čajovnami ostré kritiky. Byly centrem konání různých představení, slavných čajových soutěží, utkánířečníkůa podobně.
Po válce se však začaly zvyky ubírat jiným směrem. Čína se více otevřelazápadním vlivům, to způsobilo částečný útěk od čajoven k hospůdkám, kavárnám a hernám. Dnes už se nedá říci, že by byly čajovny centrem veškerého dění. Jejich obliba sice oproti dřívějším časům klesla, a přece si dodnes ponechaly své typické kouzlo a vytříbené způsoby přípravy čajů.
Mezinárodní den čaje
Sarah Marquis

Sarah Marquis(přechýleněMarquisová; *20. června1972Delémont) je švýcarská cestovatelka.
S cestováním začala v brzkém věku. Ve svých šestnácti letech začala pracovat pro dálkovou železniční společnost, což jí umožňovalo jezdit zdarma.Již v sedmnácti odjela doTurecka, kde cestovala na koni poStřední Anatolii.Později strávila měsíc v novozélandském národním parkuKahurangi, aniž by si sebou vzala jakékoliv jídlo. Později projela na kánoii kanadský provinční parkAlgonquina prošla americkou stezkuPacific Crest Trail.V letech 2002 až 2003 strávila sedmnáct měsíců na cestě napříčAustrálií(ušla 14 000 kilometrů). V roce 2006, po dobu osmi měsíců, putovala po jihoamerickýchAndách.
V červnu 2010 zahájila dlouhou cestu, která nakonec trvala tři roky. Začala naSibiři, následně šla přes pouštGobi,Čínu,Laos, následně přejela lodí zThajskado Austrálie. Cestu dokončila v květnu roku 2013, kdy dorazila ke stromu v pouštní oblastiNullarbor, který si určila při své předchozí cestě Austrálií.Cesta byla dlouhá 20 000 kilometrů.V roce 2014 vydala knihuSauvage par Nature.ČasopisNational Geographicji roku 2014 zařadil mezi Dobrodruhy roku.
Kukmák sklepní

Kukmák sklepní(Volvariella volvacea) je jedlásaprofytickáhouba, pěstovaná ve východní a jihovýchodní Asii a užívaná také v čínské medicíně.
Střední bílá houba s kuželovitým kloboukem o průměru 30-100 mm a vláknitýmtřeněm30-90 mm dlouhým, který má hlízu. Lupeny jsou volně připojené, husté, růžovo-žluté barvy.Dužninakrémová s velmi silnou houbovou vůní, výtrusný prach lososově růžový.
Kukmák sklepní roste jednotlivě nebo ve skupinách, a to ve sklepích, nakompostech, ve sklenících nebo na tlející organické hmotě.
Kukmák sklepní je jedlá houba pocházející z východní Asie, proto také našla uplatnění v čínské medicíně.
Velmi podobný je jedlýkukmák černopochvý(V. nigrovolvacea), který se od kukmáku sklepního liší většími plodnicemi. Další podobný druh jekukmák taylorův(V. taylori), který lze rozeznat podle drobnějších plodnic aspor. Mladé kukmáky lze zaměnit za prudce jedovatoumuchomůrku zelenou, která ovšem roste na jiných stanovištích a má výtrusný prach bílý. Mnoho jihoasijských přistěhovalců se však kvůli neznalosti muchomůrkou zelenou otrávilo v Austrálii či v Severní Americe.
Před lety se začal pěstovat v jihovýchodní Asii, kde je znám tisíce leta je mu zde přezdíváno „slámová houba“. Pěstuje se na rýžové slámě a sbírá za mlada, dokud houba ještě neprotrhla roušku.
Meok-bang

Meok-bang(korejsky먹방, téžmuk-bang) jejihokorejskýfenomén, kdydivácisledují jedlíky při konzumaci potravin v přímém přenosu napeer-to-peersítích. Je označován i jako gastronomickývoyeurismus.Pojem vznikl spojením dvoukorejskýchslov jíst (Meokda) a vysílání (Bangsong).
Vysílající si nejčastěji večerobjedná či sám uvaří jídlo, posadí se s ním k počítači swebkameroua začne vysílat, jak jí.Diváci jedlíkovi zasílají virtuální balonkyStar Balloonsv hodnotě 100wonů(zhruba 2 Kč).Ti nejúspěšnější performeři se touto činností živí a patří mezi celebrity.Pro vysílající však nejde pouze o vydělávání peněz, mohou takto řešit osamělost svou i svých diváků.Jeden přenos, který může přesáhnout i tři hodiny,sledují tisíce lidí.Kromě pozorování mohou diváci s jedlíkem ichatovat.
Autorství tohoto trendu je připisováno jihokorejské foodbloggercePark Seo-yeon, která vystupovala pod pseudonymemDiva,která vydělávala přes 200 tisíc měsíčně, ale v polovině roku 2014 svůj účet zrušila.Nejčastěji se používá webová stránkaafreecaTV,kde funguje několik stovek takových pořadů. Mezi nejoblíbenější autory patří mladé dívky, lidé, kteří své pořady něčím ozvláštňují, a lidé, kteří spořádají velké množství jídla. Často jde o kombinaci těchto variant.Charakteristická bývá velkolepost, bohatosta velké množství konzumovaných pokrmů.Podle lékařů jde o velmi nezdravý trend. Například autorka BJ Fitness cvičí pět hodin denně, aby si udržela štíhlou postavu, podle ní však nejde o podporu nezdravého životního stylu.
Diváci jedlíky sledují z různých důvodů. Spojují se zde vlivinternetua digitálních technologií a tradiční prvky korejské kultury.Společné jídlo má v Koreji důležitou roli. Rodiny a komunity spolupracovníků se scházely ke společnému jídlu, aby utužily vzájemné vztahy. Společné jídlo slouží také k vyjádření náklonnosti.Takto diváci, kteří žijí v jednočlenné domácnosti (čtvrtina domácností v Jižní Koreji, zejména mladí lidé),mají možnost jíst společně s někým dalším a necítit se osamělí.Mladým ženám pomáhá dodržovat dietu.
Slovo mukbang (먹방; meokbang) je jazyková kontaminace korejských slov pro „stravování“ (먹는; meongneun) a „vysílání“ (방송; bangsong).
Typické jídelní pořady na AfreecaTV jsou Bumfrica, Shuki, Mbro, Changhyun, Wangju atd.[1]
Twitch přidal do seznamu kanálů v červenci 2016 novou položku „Social Eating“.[2]Slavné streamery zahrnují ImAllexx, Ameliabrador a Simple Life on Air.
Mezi typické streamery patří Banzz, Shuki, Dorothy, Yang Soo Bin, Sas, Bloveslife, Ssoyoung a Fran.[3]Archivováno9. 5. 2020 naWayback Machine.
All of Us Are Dead

All of Us Are Dead(korejsky지금 우리 학교는,Čigum uri hakkjonun) jejihokorejskýapokalyptickýhororovýtelevizní seriálstreamovacíslužbyNetflix. Hlavní role ztvárniliPak Či-hu,Jun Čchan-jong,Čo I-hjon,Lomon,Ju In-su,I Ju-mi,Kim Pjong-čchol,I Kju-hjongaČon Be-su. Děj seriálu se odehrává převážně na střední škole, kde náhle vypuknezombie apokalypsa, která ohrožuje bezpečnost studentů. Příběh je založen nawebovém komiksuNow at Our School, jehož autorem je Ču Dong-gun, který byl zveřejněn mezi lety 2009 až 2011 na jihokorejské online platforměNaver.
Seriál byl na Netflixu zveřejněn dne 28. ledna 2022.V prvních 28 dnech po vydání nasbíral přes 474,26 milionu zhlédnutých hodin, čímž se stal jedním z nejsledovanějších seriálů v jiném než anglickém jazyce na Netflixu.Dne 6. června 2022 bylo oznámeno, že seriál bude obnoven pro druhou řadu.
Po neúspěšném vědeckém experimentu je místní střední škola zaplavenazombíkya uvěznění studenti bojují o přežití. Bez jídla, vody a za vládního přerušení komunikace musí používat vybavení školy, aby se ochránili před nakažením.
Dne 6. června 2022 bylo oznámeno, že seriál bude obnoven pro druhou řadu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuAll of Us Are Deadna anglické Wikipedii.
2 Days & 1 Night

2 Days & 1 Night(v korejském originále1박2일,Il pak i il) jejihokorejskázábavná cestovatelskáreality show, která je vysílaná každé pondělí od 18:30 do 19:55 na staniciKBS2od 5. srpna 2007 doposud. Epizody jsou také jednou týdně nahrávány s anglickými titulky naYouTubeprostřednictvím oficiálního kanálu KBS World. Motto pořadu je "Skutečná rozmanitost divokých cest". Jeho hlavním konceptem je doporučovat různá zajímavá místa, která mohou diváci vJižní Korejinavštívit. Natáčení se obvykle provádí 2 týdny před premiérovým vysíláním v televizi. Kromě staniceKBS2se pořad vysílá na stanicíchKBS Joy,KBS DramaaKBS World.
Pořad je u diváků velice oblíbený a získal si v Koreji velikou popularitu. Spolu s pořademNávrat Superhrdinytvoří hlavní segment společnostiKBS.
Členové podnikají různé výlety poJižní Koreji. V každé epizodě plní členové různé mise, aby získali odměny (př. populární jídlo z regionu, kde se nacházejí) a vyhnuli se trestu (př. nedostanou jídlo).
Pořad je premiérově vysílán každé pondělí od 18:30 do 19:55 na staniciKBS2. Kvůli autorským právům nemohou lidé tento kanál sledovat mimoJižní Koreu, proto je pořad nahráván na oficiálníYouTubekanál KBS World.
Mende Nazer

Mende Nazer(* asi 1982, přesné datum narození není známo, Karko,Súdán) je súdánská spisovatelka a aktivistka za lidská práva žijící veSpojeném království. Osm let byla otrokem v Súdánu a vLondýně. Později se stala spoluautorkou knihyByla jsem otrokyní(v origináleSklavin), která vyšla v září 2002 v Německu a stala se bestsellerem.
Mende se narodila ve vesnici Karko v pohoříNúbav jižním Súdánu, pochází z černošského núbijského kmene. Prožila idylické dětství v horské vesnici se svými milujícími rodiči, dvěma sestrami a dvěma bratry.V 11 letech musela podstoupit obřízku.
Podle vlastního vyprávění když bylo Mende asi 12 let, provládní milice v rámci súdánskéobčanské válkyvtrhly do vesnice, zabily mnoho dospělých a unesly asi 100 dětí včetně Mende. Přestože její rodina uprchla před nájezdníky do hor, byla od rodiny oddělena a chycena jedním z arabských otrokářů. Při únosu byla znásilněna a poté prodána do otroctví v Súdánu. Šest let sloužila arabské rodině vChartúmu, kde byla zbavena veškerých práv, nucena k těžké práci a vystavena fyzickému týrání.Zastávala práci dospělých, jedla zbytky jídla, spala v kůlně na matraci, každou chvíli ji nepřiměřeně trestali.Nevěděla, co se stalo s její rodinou.
Po šesti letech zajetí, v roce 2000, rodina poslala Mende k příbuzným do Londýna, kam přicestovala na falešné vízum a kde bez nároku na plat nebo čas na odpočinek pracovala v domácnosti súdánského diplomata Abdela al-Koronkyho, zastupujícího chargé d'affaires na súdánském velvyslanectví. Po třech měsících se jí s pomocí súdánského krajana podařilo uprchnout a požádla v Británii o azyl. Ministerstvo vnitra však její žádost po dvou letech zamítlo a hrozila jídeportacezpět do Súdánu.Vznikla kampaň na její podporu, do níž se zapojili jednotlivci a lidskoprávních organizace, včetně Anti-Slavery International.
V době zamítnutí žádosti o azyl již vNěmeckuvyšla jejíautobiografieByla jsem otrokyní, jejímž spoluautorem byl britský novinář a odborník na Súdán Damien Lewis. V listopadu 2002 britské ministerstvo vnitra zamítavé rozhodnutí zrušilo a udělilo jí politický azyl.
V roce 2005 vyšlo anglické vydání její autobiografie. V roce 2010 byl její životní příběh zdramatizován ve filmu stanice Channel FourI Am Slave(tj.„Otrokem“) s Wunmi Mosaku v hlavní roli a v roce 2012 se stal námětem divadelní hry s názvemSlave - A Question of Freedom(tj.„Otrokyně - otázka svobody“), kterou uvedla společnost Feelgood Theatre Productions.
Mende se naučila anglicky a zapojila se do dění v Británii, dál se vzdělává a aktivně bojuje za lidská práva a proti otroctví.
V roce 2006 získala britské občanství a přestože je svobodná, velmi trpí odloučením od své africké rodiny. Naplánovala proto velmi riskantní výpravu do Súdánu, aby se mohla po letech setkat se svými blízkými. Ve své druhé knizeSlzy ticha(v origináleFreedom) popisuje nejen strasti a překážky této výpravy, ale také přibližuje těžký a skromný život lidí na africkém kontinentu.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůMende Nazerna anglické Wikipedii aMende Nazerna německé Wikipedii.
Arabský obchod s otroky

Arabský obchod s otrokybylaotrokářskápraxe varabském světěpředevším vjihozápadní Asii,severní Africe,jihovýchodní Africe,africkém rohua některých částechEvropy(například napyrenejském poloostrověaSicílii) od počátkůislámské expanzea pokračovala až do druhé poloviny20. století.Obchod byl prováděn prostřednictvím trhů s otroky nastředním východě, v severní Africe a oblasti afrického rohu s otroky odchycených většinou ve středních částechAfriky.
Historici odhadují, že od roku 650 po 60. léta 20. století bylo arabskými otrokáři zotročeno 10 až 18 milionů lidí z Evropy, Asie a Afriky přesRudé moře,Indický oceána poušťSaharu.
Ještě v 50. letech 20. století byl vSaúdské Arábiipočet otroků odhadován na 450 000 - přibližně 20% populace.Teprve v roce 1962 zde bylootrokářstvíoficiálně zrušeno.Do otroctví byli lidé bráni i běhemdruhé súdánské občanské války; odhady se pohybují od 14 000 po 200 000 únosů.Saúdské otrokářství postihuje obyvatele mnoha zemí.Otroctví v bylo Mauritánii legálně zrušeno zákony přijatých v roce 1905, 1961 a 1981.V srpnu 2007 se konečně stalo trestným činem.Odhaduje se, že až 600 000 obyvatelMauritánie(nebo 20% populace) žije v současné době v podmínkách, které někteří považují za "otroctví", mnoho z nich je kvůli chudobě používáno k otrocké práci.
V otázce záchrany zotročovaných a pronásledovaných křesťanů se dlouhodobě angažujeKřesťanská mezinárodní solidarita (CSI).Dle Petra Matyáše jim súdánští Arabové vštěpují novou identitu, otroci dostávají arabská jména a jsou násilím nucenikonvertovatk islámu.Dle mezinárodní nevládníkřesťanské organizaceOpen Doorsbylo v roce 2015/2016 zabito 7.000 křesťanů a napadeno, či poškozeno 2.400kostelů.
Nájezdy otrokářů jsou obzvláště nelidské, organizaceAmerican Anti-Slavery Groupúvádí:
Zislámskéliteratury se projevy rasismu a rasové diskriminace šířily dále v rámci islámského světa.Například arabský básník v 7. století napsal: "Černoši nevydělávají své obnosy dobrými skutky a nemají dobrou pověst, děti páchnoucí núbijské černě - Bůh do jejich pleti nevložil žádné světlo!"
Jamboree

Jamboree[džemborí] je velkéskautskésetkání pořádané na národní nebo mezinárodní úrovni. První světové skautské jamboree proběhlo roku1920veVelké Británii. Od té doby proběhlo celkem 24 celosvětových jamboree v různých zemích světa, a to každé 4 roky (až na výjimky).
Hlavním smyslem jamboree je poznávání lidí různých národností, kultur, jazyků a náboženství a je to velká příležitost pro skauty jak poznat spoustu nových přátel, mnohdy na celý život. Zároveň skauti ukazují celému světu to, co už chtěl zakladatel skautinguRobert Baden-Powell: přátelství všech lidí bez rozdílu pohlaví, národnosti, jazyka nebo vyznání.
Na jamboree se skauti nejenom seznamují a hrají hry, ale také se vzdělávají vtipnou formou a hrou ve věcech globálních problémů (odpad, diskriminace, lidská práva) nebo si zkoušejí různé pokusy a zajímavosti. Zároveň prezentují svou zemi. Čeští skauti se prezentují kromě tradičních jídel, řemesel a tanců taképodsadovými stany, které vymysleli na začátku 20. století Češi. Jde o stany s dřevěnou základnou a dvěma postelemi, které mezi ostatními skauty z celého světa vzbuzují zvědavost.
Název „jamboree“ vymyslel lordRobert Baden-Powell. Údajně je to složenina zesvahilskéhopřátelského pozdravujamboa slovacorroboree, pocházejícího z domorodýchaustralských jazyků, které znamená „slavnostní setkání“. Možných etymologií slova je ale více – dle různých názorů pochází zhindštiny,svahilštinynebo z jazyků původních obyvatelseverní Ameriky.
První světové skautská jamboree se uskutečnilo v roce 1920 v Londýně. Od té doby se uskutečnilo už 24 světových jamboree, to poslední se konalo v létě 2023 v Jižní Koreji.
Švédské kapky

Švédské kapkyjsoutinkturou– léčivou směsí bylinek zalitýchalkoholem. Recept na Švédské kapky se našel ve spisech po smrti slavného švédského lékařeClause Samsta.
Claus Samst zemřel až ve svých 104 letech po pádu zkoně.
BylinkářkaMaria Trebenpovažovala Švédské kapky za všelék. Účinky uváděné jedním z výrobců jsou však tyto[1]:
Švédské byliny naplníme do dvoulitrové lahve, zalijeme 1,5 litrem 38–40% žitné pálenky (nebo jiné ovocné pálenky) a vše necháme na slunci nebo v blízkosti kamen stát 14 dní. Každý den protřepeme, stejně jako když odléváme do menší láhve nebo odebíráme k použití. Bylinky mohou zůstat v nálevu šest týdnů nebo i déle. Potom tekutinu plníme do menších lahviček. Takto můžeme elixír uchovat i několik let. Čím déle leží, tím je účinnější.
Přestože rostliny obsahují nejrůznější léčivé chemické látky, jsou účinky bylin často zpochybňovány.
TREBEN, Maria.Zdraví z boží lékárny. [s.l.]: DonaISBN978-80-7322-039-6. S. 53.
Raclette

Racletteje druh švýcarskéhosýraa názevpokrmu, který se z tohoto sýra vyrábí. Kůrka sýru vzniká přirozeným zráním, je jedlá a považována za delikatesu.
Raclette je polotvrdý slaný sýr vyráběný z kravskéhomléka. Může mít jemnou, ořechovou příchuť. Pochází zeŠvýcarska. Vyrábí se jako velký kulatýbochníko váze asi 6 kg. Má několik variant – gomser, bagnes, orsieres.
Raclette je tradiční švýcarskéjídlo, při jehož přípravě hraje důležitou roli stejnojmenný sýr. Sýr se u ohně, nebo s pomocí speciálního stroje, zahřívá. Rozměklý se pak servíruje na talíř. Spolu se sýrem se podávají různé tradiční přílohy –brambory,okurky, nakládané cibulky, sušené nebouzené maso,paprika,cibule, rajská jablka, žampiony atp.
Hamza Alí al-Chatíb

Hamza Alí al-Chatíb(24. října1997–25. května2011) byl třináctiletý syrský chlapec, kterého zatkla syrská vláda ve městěDar'á, kde jako v jednom z prvních měst vypuklo povstání proti režimuBašára al-Asada. 25. května (2011) obdržela rodina jeho tělo, které na sobě mělo popáleniny, tři střelné rány a poškozené genitálie. Hamzova rodina vyfotila a natočila tělo mrtvého chlapce a předala fotografie a video novinářům. Rodina Hamzy byla šokována vysokou podporou tisíců lidí a masivními protesty proti syrské vládě.
Hamza žil s rodiči v obciAl-Jíza. Často pozoroval poštovní holuby, kteří létali nad jeho domem. Byl velkorysý, několikrát se ptal rodičů, jestli může věnovat peníze chudým. Jednou chtěl někomu dát 100 syrských liber (tehdy zhruba 35Kč), ale jeho rodina mu řekla, že je to moc peněz, ale Hamza řekl, „mám postel a jídlo, zatímco tenhle nemá nic,“ vzpomíná jeho bratranec Al-Džazíra.
Podle příbuzných se nezajímal o politiku, ale když se ve městěDar'ásnažilAsaduklidnit situaci obklíčením protestujících proti režimu, tak se chtěl přidat na stranu protestujících a pomoct jim. Při chaosu směrem k Dar'á, kudy se vydal, zmizel. Byl pravděpodobně chycen syrskými provládními jednotkami, které byly v okolí města nasazeny a které měly špatnou pověst svým brutálním mučením.
Video, které bylo natočeno pár dní po jeho smrti zachycuje četná zranění na jeho těle, jako zlomené kosti, střelné rány a zmrzačené genitálie. Měl také částečně poškozenou lebku, popáleniny zapříčiněné cigaretami a uřízlý penis. Pravděpodobně na něm byly zkoušeny elektrošoky.
Video se rozšířilo, a tím se zvedlo pobouření proti diktátoruBašáru al-Asadovi.
Doktoři, kteří prováděli pitvu, však mučení popřeli.
Na facebookové stránce má od května 2011 více než 910 000 následovníků.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuDeath of Hamza Ali Al-Khateebna anglické Wikipedii.
Americká vojenská intervence v Sýrii

Spojené státy americké provedly intervenci do Syrské občanské válkys cílem bojovat proti teroristické organizaci ISIS s kódovým názvem Operace Inherent Resolve. USA nadále podporujísyrské povstalceaSyrské demokratické sílyvedenéKurdy, které bojují proti Islámskému státu a syrskému prezidentovi Bašáru al-Asadovi.
Spojené státy se zprvu zdráhaly výrazněji do syrského konfliktu zasáhnout, přestože již od počátku proudila z finanční podpora vybraným opozičním vůdcům. Ač šlo původně pouze o pomoc nevojenského charakteru, převážně o jídlo a zdravotnické potřeby postupně se forma pomoci proměnila v primárně vojenský charakter.Ke konci roku 2014 se Obamova administrativa rozhodla k dalšímu kroku, jak posílit pozice umírněné opozice, kdy oficiálně oznámila záměr cvičit a vyzbrojovat její bojovníky. Současně došlo k zahájení leteckých úderů amerických sil na pozice Islámského státu.
Přestože prezident Obama původně slíbil, že americké pozemní jednotky nevkročí na syrskou půdu, v říjnu 2015 vyslal do Sýrie 50 příslušníkůspeciálních silza účelem poradenství a výcviku.V dubnu 2016 je posílilo dalších 250 příslušníků.
Madája

Madájaje město na jihozápaděSýriev provinciiRíf Dimašq, méně než 50 kilometrů od hlavního městaDamašku. Nachází se v pohoří Kalamún v nadmořské výšce kolem 1 400 metrů. Podle sčítání v roce 2004 mělo město přes 9 tisíc obyvatel. Většina jeho obyvatel náleží ksunnitským muslimům.
Město ovládala protivládní skupinaAhrar aš-Šám, od roku 2015 obléhaná syrskou armádou a jejich spojenci zHizballáhu.Obležení provázel hladomor vyvolaný omezením dodávek potravin do města. Ve zdravotnickém centru, v němž pracovali lékaři zdravotnické organizaceLékaři bez hranic, zemřelo od prosince 2015 hladem 23 pacientů. Z toho bylo šest dětí, kterým ještě nebyl rok.K 15. lednu 2016 zde více než 50 lidí zde zemřelo hladem či v důsledku nedostatku lékařské péče. Podle svědectví očitých svědků už nejméně osm lidí zemřelo při pokusu o pašování jídla do města. Madája byla jednou z 15 oblastí v Sýrii, které se nacházely v obležení.Obyvatelé kromě hladu trpěli také mrazem, ale pokud si chtěli nasbírat dřevo, hrozilo jim zastřelení, zranění či smrt způsobená minami. Počátkem ledna 2016 se syrská vláda rozhodla pustit do města humanitární pomoc.
Dne 14. dubna 2017 bylo z Madáji a Zabadaní na základě dohody podporovanéÍránemaKataremevakuováno doIdlibu2350 lidí včetně 400 povstalců a kontrola nad městem předána syrské armádě.
Ofenzíva na silnici Itríjah-Rakka (únor 2016)

Jižní ofenzíva IS a Džund al-Aksábyla vojenská operace zahájená 21. února 2016, kdy ozbrojenci IS podnikli překvapivý útok na pozice SAA v blízkosti města Hanaser (současně útočí na silnici mezi městy Itríja a Šejk Hilal – vguvernorátu Hamá), kterým prochází jedinázásobovací trasasyrské armády do zbytku guvernorátu Aleppo. Zatímco IS zaútočil z východu, pokusila se skupina Džund al-Aksá prorazit obranu vládních vojsk na západě. Dne 26. 2. 2016 byl IS z úseku Hanaser-Aleppo vytlačen. Mezi městy Šejk Hilal a Itríja boje stále probíhaly. Dne 28. 2. byla zásobovací trasa oficiálně otevřena.
21–22. února: Ve 22:00 spustil Islámský stát ofenzívu a dalšího dne se mu společně se skupinou Džund al-Aksá podařilo dobýt Rasm Al-Nafal a další dvě stanoviště podél trasy Hanaser-Aleppo. Vládní vojska na severu byla nyní úplně odříznuta od zásob. Během dne získali ještědžihádistékontrolu nad dalšími šesti vesnicemi a kopcem. Vládní vojska vyslala NDF ze severu posily (palestinské jednotky Liwa Al-Quds). Ke konci dne se jim podařilo získat zpět již zmíněný kopec.
23. února: Na pomoc SAA byly vyslány elitní jednotky známé jako Tiger forces. Mezitím IS zahájil další útok, tentokrát na město Hanaser, hlavní opěrný bod armády v oblasti. Vládním jednotkám se během dne podařilo získat opět kontrolu nad čtyřmi ze sedmi stanovišť, které předchozího dne ztratily. I přesto ale odpoledne bojovníci IS dobyli strategicky významné město Hanaser. Odpoledne započaly jednotky Tiger forces hlavní protiútok s bombardováním a tankovým výpadem. Protiútok byl veden ze dvou směrů. Tiger forces společně s Hizballáhem zaútočily na vesnici Rasm Al-Nafal ze severu, zatímco Palestinci s SAA postupovali z jihu zpět ke městu Hanaser. Ke konci dne obsadila SAA vesnici Rasm Al-Nafal a kopec v blízkosti města Hanaser.
24. února: Armáda vstoupila znovu do města Hanaser a postupuje i uvnitř něj. Dále přebrala kontrolu nad kopcem Tal Zarur. Od této chvíle se začaly dramaticky zvyšovat ceny jídla a léků v samotném Aleppu.
25. února: Armáda osvobodila Hanaser a postupovala severně, kde získala další vesnici (IS má stále kontrolu nad některými přilehlými kopci v oblasti). Ve stejnou chvíli se jednotkám postupujícím ze severu podařilo získat vesnici, o níž bojují již od předešlého dne. Ke konci dne osvobodila armáda další dvě vesnice a připravovala se na nový ranní útok.
26. února: Vládní vojska dále pokračovala v postupu a osvobodila další tři vesnice. Později téhož dne se vojákům SAA podařilo získat zbývající čtyři vesnice obsazené teroristy z IS. Tímto byl úsek silnice do Aleppa uvolněn.
28. února: Zásobovací trasa je oficiálně otevřena.
Syrské armádě se podařilo silnici otevřít a následně rozšiřovala nárazníkové pásmo. Vládní ofenzíva mířila především východně proti bojovníkům Islámského státu. Ve dnech 9. a 10. března získala na Islámském státu 13 vesnic u jezera Al-Džabul.
Židé na Tchaj-wanu

ŽidénaTchaj-wanujsou, na rozdíl od pevninskéČíny, relativně nově a nikdy nebyli početní. První výraznější přítomnost se datuje do 50. let20. století, kdy zde američtí vojáci umístění vTchaj-wanuslaviližidovské svátky. To však skončilo roku1971, kdySpojené státypřerušily diplomatické styky s Tchaj-wanem.
Od roku1975má Tchaj-wan svého stáléhorabína, jímž se stal Efraim Einhorn. Od té doby tchajwanská židovská komunita sestává hlavně ze zahraničních obchodníků a návštěvníků. Za rabína Einhorna se bohoslužby konaly ve množství hotelů vTchaj-peji. Vznikla také dohoda mezi rabínem a vedením hotelu Ritz. V jeho prostorách probíhaly každý týdenbohoslužby. Podávána bylakošerjídla a nacházela s zde také židovská knihovna náležící rabínovi. Největší účast byla mezi 60 a 100 osobami během svátků.
Vzhledem k tomu, že máIzraelplné diplomatické styky skontinentální Čínou, nemůže plně uznat tchajwanskou vládu, kterou Čína považuje za separatistickou. Nicméně však Izrael udržuje v Tchaj-peji svoji Ekonomickou a kulturní kancelář. Roční obchodní obrat mezi Izraelem a Tchaj-wanem činil 1,3 miliardamerických dolarů.
Ke 14. prosinci 2007žilo na Tchaj-wanu přibližně 100 Židů.K 15. září 2021 komunita odhadem čítala mezi 700 až 800 Židy.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuHistory of the Jews in Taiwanna anglické Wikipedii.
Vivian Hsu

Vivian Hsu(*19. březen1975Tchaj-čung) jetchajwanskáherečka, zpěvačka a modelka.
Narodila se vTchaj-čungujako Hsu Su-chuan a používala toto jméno do chvíle, než se stala modelkou. V roce 1990 vyhrála tchajwanskou talentovou soutěž a začala vystupovat v televizi. Do té doby rozvážela jídlo na kole. Účinkovala i v dívčím hudebním triu Girls Team.
Před kamerou se poprvé objevila v roce 1994 ve filmuShao Lin xiao zi. Českým divákům pak může být známá ze snímků jakoAgent z HongkonguneboBojovníci duhy.
VAsiije pak velmi populární díky své hudební kariéře. Vydala 6 alb a nazpívala také úvodní melodii k animovanému seriáluMobile Suit Gundam SEED.
Do roku 2002 se věnovala také modelingu.
Zasnoubila se sindonéskýmobchodníkem Seanem Lee.
V roce 2008 byla nominována na ocenění Hundred Flowers Awards v kategorii nejlepší herečka za filmYun shui yao.
Zdenka Heřmanová

Zdenka Heřmanová-Novotná(8. prosince1930Rakovník-16. března2024Strakonice) byla českásinoložka,překladatelkaa propagátorkačínské literatury. Laureátka CenyČSAV(1991) za práci naČesko-čínském slovníku.
Zdenka Heřmanová-Novotná se narodila vRakovníku. Během gymnaziálních studií strávila rok (1946–1947) vAngliistudiemangličtiny. V roce 1950 odmaturovala na rakovnickémWintrově reálném gymnáziu. V letech 1950–1953 studovala naFilozofické fakultě Univerzity KarlovyvPrazečínštinua dějinyDálného východuu prof.Jaroslava Průška. V letech 1953–1958 pokračovala ve studiu čínštiny ačínské literaturynaPekingské univerzitě. Po skončení studia pracovala v letech 1958–1988 a 1990–1992 jako vědecká pracovnice vOrientálním ústavuČeskoslovenské akademie věd. Roku 1966 získala hodnost kandidáta filologických věd a roku 1967 titul doktorky filosofie (PhDr.) naUniverzitě Karlově.
V letech 1967–1984 byla členkou Názvoslovné komiseČeského úřadu geodetického a kartografického, v letech 1990–1999 členkou redakční radyArchivu orientálníhoa v letech 1992–2001 členkou výboruČesko-čínské společnostia redakční rady jejího časopisuFénix. Roku 1969 získala Čestné uznáníČSAVza lexikologické studie, v roce 1991 Cenu ČSAV zaČesko-čínský slovník.
Vědecky se zabývá problémy struktury a vývoječínského znakového písmaa jeho reformou, morfologií a lexikologií moderní a středověkéčínštiny. V rámci této činnosti spolupracovala i na mezinárodních lexikografických projektech (s vědci zNDRa zČíny). Časopisecky publikovala celou řadu odborných studií a vydala několik knih. Jejím hlavním úkolem v Orientálním ústavu byla práce na sestavení a redakci devítidílnéhoČesko-čínského slovníku(AcademiaPraha, 1974–1984). Kromě vědecké práce se zabývá překládáním čínské literatury do češtiny. Jejím nejznámějším překladatelským dílem je knihaOpičí král (Vyprávění o putování na západ), výbor z klasického románuPutování na západ(Si-jou-ťi) spisovateleWu Čcheng-ena, s nímž jako vůbec první seznámila českou kulturní obec.Češtinase tak poangličtině,francouzštiněaruštiněstala teprve čtvrtým evropským jazykem, do nějž byl román přeložen. Pro první vydání (1961) byl použit výborčínskéhoeditora Žuo-ku (Ruo Gu), pozdější vydání (1997) bylo rozšířeno ještě o jeden příběh. Úspěšná kniha byla později vydána i v anglickém (1964 a 1992), německém (1964 a 1992) a francouzském (1992) znění, vytvořených na základě českého překladu. ProČeskoslovenskou televiziBrnopřeložila scénář k čínskému seriáluOpičí král(Si-jou-ťi, 1986), který byl v Československu poprvé vysílán roku 1991 a reprízován roku 1993. Napsala také dvě populární knížky o čínské kuchyni (1987, 1991).
Hendrick Lilanga

Hendrick Lilanga(nar. 20. října 1974) je současný tanzanský malíř žijící vDar es Salaamu. Pochází z kmeneMakondea je vnukem slavného malíře a řezbáře George Lilangy. Hendrickovi se ze všech spolupracovníků a žáků podařilo posunout styl George Lilangy nejdále. Kvalitou provedení a počtem zvládnutých technik svého děda zřejmě překonal. Mnoho umělců se pokoušelo o totéž, například Tomas January a do jisté míry i děti George Lilangy Costa a Bernard, ale zdá se, že Hendrick pokročil nejvíce. Není se co divit. Jako malíř se připojil ke svému dědečkovi již v roce 1993.
První technika, kterou George Lilanga svého vnuka naučil, byla malba vodovými barvami na kozí kůži. Hendrick však sám vynalezl nové designy a brzy začal skicovat pro Noela Kapandu (po roce 1995) a pro Mchimbiho (pravděpodobně po roce 2003). Byl to také Hendrick, který začal malovat olejovými, později vodovými barvami na tykve (tzv. kalabaše).
V letech 2007 a 2008 navštívil Rakousko, kde si osvojil grafickou techniku leptání, a je jedním z mála umělců v Tanzanii, kteří tuto techniku ovládají. Ovládá také kaligrafii a kombinuje akvarel a olej na plátně. Nejčastěji maluje akrylovými barvami.
Častým námětem Hendrickových obrazů je tradiční a současný život v Tanzanii. Postavy na obrazech tancují, křepčí, smějí se, vaří, nosí nádoby a jídlo, rozmlouvají mezi sebou atp. Podobné postavy v dílech George Lilangy jsou považovány za ďáblíky, zatímco Hendrick o nich referuje většinou jako o lidech při všedních činnostech. Malby jsou většinou barevně výrazné a syté a téměř výlučně figurativní. Své obrazy někdy doplňuje Hendrick o krátké příběhy.
Děti George Lilangy Costa a Bernard popírají, že je Hendrick Lilanga vnukem slavného umělce, a dokonce po smrti svého otce usilovaly o to, aby Hendrik přestal užívat jako malíř jméno Lilanga. Podle dostupných svědectví je ale Hendrickova matka (Josephine Georgi Lilanga) prvorozenou dcerou George Lilangy.
V České republice není jméno Lilanga příliš známé. Naproti tomu ve světě je George Lilanga jedním z nejvyhledávanějších afrických umělců a jeho obrazy licencují proslulé módní značky. Hendrickovi se zatím nepodařilo dosáhnout slávy svého děda, ale již dnes kupují jeho obrazy sběratelé až za stovky eur. Prvním licenčním projektem s Hendrickovými malbami v České republice je Extrémní pexeso Lilanga (publ. 2012).
Borščiv

Borščiv(ukrajinskyБорщів,ruskyБорщёв,polskyBorszczów) je město ležící na západníUkrajině, vČortkivském okresuTernopilské oblasti, cca 105 km východně odTernopilu. Historicky území patřilo k východníHaliči.
Na místě dnešního města bylo ve staroruském období postaveno opevněné hradiště. Od konce12. stoletíkraj patřil kHaličsko-volyňskému knížectví, později kPolskému království. Město je poprvé zmiňováno roku1456. Roku1629obdržel Borščivmagdeburská městská práva. Ve druhé polovině17. stoletíovládli město na krátkoTurci. Od prvního dělení Polska roku1772město sdílí dějiny s celouHaličí. Roku1892sem dorazila lokální železniční traťČortkiv–Ivane-Puste.
Název města byl podle jedné hypotézy odvozen od rostlinyborščevíku, která se používala jako přísada do jídel. Podle jiné pověsti název vznikl v15. století, kdy v dobětatarskýchvpádů utopili občané městečka jednoho tatarského vojáka v kotli sborščem.
Massaman curry

Massaman curry(takéKaeng matsaman;poslech) je pokrmthajskékuchyně, který má podobu omáčky s kousky masa. Podává se jako zimní sytivé jídlo.ServerCNNGoho vyhlásil v roce 2011 nejchutnějším jídlem světa.
Massaman curry znamená doslova „muslimskékari“. Název pochází z toho, že kromě tradičních thajských ingrediencí (tamarind indický,voňatka citronová,chilli papričky,koriandr setý) se v receptu používákoření, které do Thajska přiváželi muslimští obchodníci zIndieaSundských ostrovů(skořice,hřebíček,badyán,kardamom).Recept pochází už z dobykrálovství Ajutthaja. KrálRama II.dokonce napsal milostnou báseň, v níž zmiňuje tento lahodný pokrm.
Z koření,chilli papriček,šalotky,česneku,koriandru, galangalu a krevetové pasty se připraví pasta(dá se také koupit jako polotovar), která se krátce orestuje a pak vaří vkokosovém mléce, postupně se přidává nakrájené maso (hovězí, skopové nebo kuřecí), brambory,arašidy,palmový cukrarybí omáčkaa vše se dusí doměkka. Podává se s rýží.
Piráti (film, 1986)

Piráti(v originálePirates) jsoufrancouzsko-tuniskýdobrodružný filmz roku1986, který režírovalRoman Polańskipodle vlastního scénáře. Snímek měl světovou premiéru nafilmovém festivalu v Cannesdne 8. května 1986.
V roce1672jsou uprostředAtlantikuna provizornímvoruztracenianglickýkapitán Red a jeho francouzský společník La Grenouille a pomalu jim dochází voda a jídlo. Oba jsou velmi odlišní. První myslí pouze nazlato, druhý je výbušný mladý muž, který bojuje o čest.
Zachrání je španělskágaleonaLe Neptune, které velí Don Alfonso Felipe Salamanca de la Torré. Oba jsou okamžitě zamčeni v nákladovém prostoru, kde objevítrůnz masivního zlatainckéhokrále Capateca Hanahuaca. Od té chvíle kapitán Red myslí jen na to, jak se ho zmocnit. La Grenouille se více zajímá o Dolores, jednu ze šlechtičen na lodi. Red podněcuje vzpouru mezi posádkou tím, že přesvědčuje námořníky o špatném zacházení, kterému je jejich důstojníci vystavují, a společně se jim podaří galeony zmocnit.
Vzbouřenci loď odkloní na ostrov vZápadní Indii, kde kapitán požaduje výkupné zarukojmí, tj. důstojníky, mnichy a Dolores, ale marně. Španělští důstojníci se dokážou osvobodit, znovu získají kontrolu nad lodí a plují zpět naMaracaibo.
Kapitán Red koupíbrigu, aby je mohl pronásledovat. Ve městě se mu podaří vyměnit Dolores, která je neteří guvernéra města, za trůn. Red a La Grenouille jsou však zajati a odsouzeni k smrti. Zatímco galeona odplouvá do Španělska s trůnem na palubě, kapitán a La Grenouille jsou osvobozeni piráty. Jejich briga se opět vydává pronásledovatNeptuna podaří se jí ho v noci dohnat. Mezi námořníky dojde k boji, který poškodí obě lodě. Několika Španělům, včetně Dona Alfonsa, kterému byla Dolores zasnoubena, se podaří uprchnout na člunu. Kapitán Red využívá zmatku k tomu, aby se zmocnil trůnu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuPirates (film, 1986)na francouzské Wikipedii.
KFC

KFC(zkratka z historického názvuKentucky Fried Chicken) jeamerickánadnárodníkorporacea obchodní řetězecfast foodrestaurací, zabývající se prodejem rychlého občerstvení, zvláště pak smaženým kuřecím masem v různých podobách. Patří do skupinyYum! Brands.
Harland Sandersse narodil v roce 1890 a byl vychován na farmě v Henryville, poblíž městaLouisville.V pěti letech mu zemřel otec a jeho matka tak byla donucena pracovat v konzervárně.Jakožto nejstarší syn se musel Sander starat o své dva mladší sourozence.Po dosažení pěti let se za pomoci a dozoru své matky naučil vařit.Ve třinácti letech opustil rodný dům a vyzkoušel několik profesí. V žádné z nich se však nenašel.V roce 1930 se stal majitelem čerpací stanice značkyShellna silniciU.S. Route 25v North Corbin, malém městu nacházejícím se na úpatíAppalačského pohoří, ve státěKentucky.Poprvé zde servíroval cestovatelům jídla, která se naučil ve svém mládí: smažená kuřata, steaky, country ham (country šunku) a další.Po čtyřech letech servírování z vlastního jídelního stolu koupil Sanders na druhé straně silnice větší čerpací stanici a rozšířil ji o šest stolů.Roku 1936 mu byl za dosažené úspěchy udělen čestný titulKentucky Coloneltehdejším guvernéremRuby Laffoonem.V roce 1937 rozšířil svou restauraci na 142 míst a pojmenoval jiSanders Court & Café. Koupil také motel na protější straně silnice.
Původně trvala příprava kuřete na ocelové pánvi přibližně 30 minut, což bylo pro restauraci příliš dlouho. O devět let později, v roce1939, přešel na smažení pod tlakem, což umožnilo přípravu kuřete zkrátit. V roce 1940 také vytvořil směs 11 druhů bylinek a koření, nazvanouOriginal Recipe.
JehoSanders Court & Cafésloužilo především cestujícím, kteří projížděli městem Corbin směrem na Floridu. Když se začal roku 1950 plánovat obchvat Corbinu, rozhodl se Sanders podnik prodat a začal svůj recept a výrobní postup nabízet restauracím napříč Spojenými státy. První, kdo jeho postup použil, bylPete HarmanvSouth Salt LakevUtahu; společně roku 1952 otevřeli první provozovnuKentucky Fried Chicken. Na počátku 60. let už prodal přes 600 licenci v USA a Kanadě. V roce1968už fungovalo 638 restaurací KFC a v roce1971bylo v provozu 3 500 restaurací.
Dnes restaurace KFC nabízejí více než 400 různých produktů (odChicken PitavKuvajtupřesLososový sendvičvJaponskuaž poMean Griensv USA). Základní nabídku tvoří kousky kuřete, připravované podle tajného receptu Colonela Sanderse.
V České republice zahájilo KFC provoz v roce 1994 a jeho první restaurace byla ve Vodičkově ulici v Praze.V lednu 2022 mělo KFC v Česku 114 restaurací,z toho téměř čtyřicítka z nich se nacházela v Praze. Několik restaurací u významných silničních tahů nebo u frekventovaných ulic ve městech je také vybaveno tzv. „Drive Thru“ okénkem, kde je možné si objednat jídlo bez nutnosti opustit svůj vůz.
Provozovatelem restaurací KFC v České republice je AmRest s.r.o., pobočka společnosti Amrest se sídlem vMadridu, která mimo jiné vlastní licenci také pro Polsko a Ukrajinu a v Česku provozuje také restaurace řetězceBurger King,Pizza Huta kavárnyStarbucks.
Ukrajinská propaganda během ruské invaze na Ukrajinu

Ukrajinská propagandaběhemruské invaze na Ukrajinuměla velký dopad na informační prostor a přitáhla pozornost ukrajinské i světové veřejnosti. S podporou zahraničních konzultantů, zejména amerických lobbistů a vládních úředníků,Ukrajinaspustila výkonný PR stroj, vytvářející strukturu mezinárodních reklamních a PR agentur, které aktivně uvádějí připravená informační sdělení do mezinárodního prostoru.
Jedním z aspektu ukrajinské propagandy je potřeba vyvolat emocionální odezvu ukrajinské i světové veřejnosti pomocí extravagantních a dramatických válečných příběhů, jako jsou například příběhy oKyjevském přízraku, o ukrajinském důchodci, který údajně obyčejnou puškou sestřelil ruskýstíhací bombardérSuchoj Su-34, nebo o ukrajinské babičce, která údajně otrávila osm ruských vojáků palačinkami.
PodleKonzervatívného denníku Postojukrajinská propaganda sleduje dvě základní roviny. Interně se snaží udržovat disciplínu a morálku své armády zveřejňováním ruských válečných zločinů a zničené ruské techniky. Ukrajinská strana tím zveličuje ruské ztráty a bagatelizuje své vlastní. Druhou rovinou ukrajinské propagandy je komunikace s mezinárodním společenstvím a také nepřímo s ruským vedením. Ukrajinský prezidentVolodymyr Zelenskyjse tak snaží získat větší podporu u dalších zemí, žádá o dodávky zbraní a zásob pro ukrajinskou armádu.
A&W Restaurants

A&W Restaurantsje společnost provozujícířetězecrychlého občerstvení. Byla založena v roce 1919 v kalifornském městěLodi, Royem W. Allenem a Frankem Wrightem. Řetězec má dnes ústředí vLexingtonuvKentucky. V roce 2017 firma provozovala celkem více než 1100 restaurací, z toho 625 v USA.
Řetězec se řídí mottemAll American Food("Zcela americké jídlo"). Řetězec se specializuje především nahot dogy, domácí limonádu root beer, smažené sýrové hrudky cheese curds,hamburgeryakuřecí maso.
Společnost působí v 16 zemích světa, kroměSpojených států americkýchtaké vČíně,Japonsku,Kanadě,Bangladéši,Indonésii,Malajsii, naFilipínácha dalších.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuA&W Restaurantsna anglické Wikipedii.
Ministerstvo zemědělství Spojených států amerických

Ministerstvo zemědělství Spojených států(anglickyUnited States Department of Agriculture, zkráceněUSDA) jeministerstvofederální vládyUSAodpovědné za formulaci a implementaci federálních zákonů týkajících se zemědělství, lesnictví a potravin. Jeho cílem je uspokojit potřeby zemědělců a chovatelů dobytka, podporovat zemědělský obchod a výrobu, dále zajištění bezpečnosti potravin, ochrana přírodních zdrojů, podpora odlehlých venkovských komunit a boj proti hladu ve Spojených státech a ve světě.
Přibližně 80 % rozpočtu USDA ve výši 141 miliard dolarů jde na potravinový programFood and Nutrition Service(FNS). Největší složkou rozpočtu FNS je program doplňkové výživySupplemental Nutrition Assistance Program(dříve známý pod názvemFood Stamp program).Tento program poskytuje každý měsíc jídlo více než 40 milionům lidí s nízkými příjmy a bezdomovcům.
Od počátku založení Spojených států měla americkáekonomikavýrazně agrární charakter. V té době úředníci federální vlády usilovali o zlepšení zemědělských výnosů. Hledali v zahraničí nové a vylepšené odrůdy semen, rostlin a zvířat, které by dovezli a patentovali ve Spojených státech. Zemědělská divize patentového úřadu, která za tímto účelem vznikla, se tak stal základem budoucího úřadu zemědělství.
V roce 1849 byl patentový úřad převeden pod nově vytvořenéministerstvo vnitra. 15. května 1862 založilAbraham Lincolnnezávislé ministerstvo zemědělství, v jehož čele stál komisař, který nebyl členem prezidentova kabinetu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuUnited States Department of Agriculturena anglické Wikipedii.
Luisel Ramos

Luisel Ramos(12. dubna1984Montevideo–2. srpna2006Montevideo) bylauruguayskámodelka, která zemřela během přehlídky na následkyanorexie.
Dne 2. srpna 2006 ve 21:15 zemřela na módní přehlídce během módního týdne vMontevideu. Po chůzi na molu pocítila nevolnost a na cestě do šatny omdlela. Zemřela ve věku 22 let na selhání srdce způsobenémentální anorexií.
Její otec řekl policii, že žila „několik dnů“ bez jakéhokoliv jídla. Ona sama prohlásila, že celé tři měsíce (před svou smrtí) držela velmi tvrdoudietusloženou výhradně zhlávkového salátua dietníCoca-Coly. V době své smrti mělaindex tělesné hmotnosti(BMI) asi jen 14,5.Světová zdravotnická organizacepřitom považuje za hranicipodvýživy(hladovění) hodnotu BMI 16.
Smrt Luisel Ramos vyvolala v módních kruzích debatu o anorexii. Vložil se do ní iGiorgio Armani, který sdělil, že nemá rád ultra štíhlé modelky.
Má tlustá Valentýna

Má tlustá Valentýna(ve španělském origináleMi gorda bella) je venezuelskýtelevizní seriál,telenovelavysílaná v letech 2002–2003 na staniciRCTV. V hlavních rolích se objeviliNatalia StreignardaJuan Pablo Raba. V České republice byla poprvé vysílána od 22. října 2004 do 13. července 2005 naTV Nova. Telenovela měla být původně kratší, ale kvůli diváckému úspěchu bylo přidáno více dílů.
V mezinárodní verzi má seriál 178 dílů, původní verze ale měla dílů mnohem více, kolem 260 epizod, které ale mohly být kratší časově. Televizní společnost poté některé scény vystřihla a kompletní novela byla uvedena tedy pouze při své premiéře ve Venezuele.
V roce 2010 v Mexiku natočili remake této novely, která se jmenovalaLlena de amor. Místní adaptace se objevily také v Indii (Dekho Magar Pyaar Se, 2004) a Malajsii (Manjalara, 2007).
Ve středu příběhu stojí bohatá a vlivná rodina Villanuevů. Hlavou rodiny je Juan Angel a jeho žena Olimpia, která je sice krásná, ale v jádru je to zlá a intrikářská žena, kterou nejvíc ze všeho zajímá majetek a moc. Mají společně čtyři děti: Orestese, Pandoru, Aquilese a Ariadnu. Orestes je miláček Olimpie a nikdy na něj nedá dopustit, podporuje ho ve všem a vždy mu dává přednost před ostatními. Na zbytek svých dětí je velmi přísná a drží si od nich citový odstup. Nejvíce sporů má s dcerou Pandorou, která už od dětství trpí psychickými problémy, způsobenými tím, že zná její velké tajemství a nenávidí ji za to.
Bratr Juana Angela - Luis Felipe měl se svou ženou Evou dceru Valentinu. Když byla Valentina malá, její otec záhadně přišel o život v jejich domě, po pádu z balkónu jeho pracovny. Valentina která vyrůstala od smrti otce v internátě, se během těchto let velmi změnila. Své odloučení od rodiny si vynahrazovala především jídlem a tak se z ní brzy stala baculka, která byla zvyklá žít pouze za zdmi internátní školy. Z Evy se po smrti jejího muže stala alkoholička, bývala skvělá zpěvačka, ale alkohol ji zničil a nedokázala se o svou dceru postarat. O několik let později Valentina končí internátní školu s vynikajícími výsledky a její matka, která se mezitím vyléčila, s ní chce znovu žít v sídle Villanuevů. V den ukončení jejího studia ale Eva umírá při nehodě vrtulníku a Valentina skončí opět sama. Jako jediná dědička majetků svých rodičů se vrací do domu Villanuevů, kde se mezím Olimpia postarala o to, aby veškerý majetek připadl jí, za záminkou, že ji Eva zanechala pouze plno dluhů.
Valentina v domě své rodiny znovu potkává svého bratrance Orestese, do kterého už jako dítě byla tajně zamilovaná. Z Orestese se stal velmi pohledný muž, který miluje sport a je zasnoubený se známou modelkou Chiquinquirá. Chiqui je velmi sobecká a rozmazlená a od první chvíle se snaží Valentině znepříjemnit život, stejně jako mnoho jiných. Orestes k ní má ale od začátku velmi vřelí vztah, který brzy bude víc než vztah mezi sestřenicí a bratrancem.