Oběhová soustava

Oběhová soustava(kardiovaskulární systém,cévní soustava) je jedna zorgánových soustavživočichů. Slouží zejména k transportuživin,plynůaodpadních látekztkánínebo do tkání. Transportním médiem jekrevnebohemolymfa. Člověk a ostatníobratlovcimají uzavřenou oběhovou soustavu. Někteří jiníživočichovévšak mají otevřenou oběhovou soustavu. Primitivníkmenynemají vůbec žádnou.
S kardiovaskulárním systémem úzce souvisí ilymfatická soustava. O embryonálním vývoji oběhové soustavy referuje článekembryonální vývoj kardiovaskulární soustavy člověka. Oběhová soustava je tvořena srdcem a cévami.
Hlavním účelem oběhové soustavy člověka je rozvádět živiny, dýchací plyny a hormony. Soustava bývá často úzce spjata se soustavoutrávicíadýchací, ale navazuje na ni isoustava vylučovací.
Oběhovou soustavu nemají jednobuněčné organismy podobné živočichům, jako jsouprvoci– u nich funkci cévní soustavy obstará pouhádifuzelátek v buněčnécytoplazmě. Také někteří mnohobuněční živočichové nemají cévní soustavu: např.žahavcůmaploštěncůmstačí tzv.gastrovaskulární soustava, kde se odehrává trávení i rozvod látek. Touto dutinou se látky určitým způsobem distribuují po celém těle a pronikají do tkání, kde následuje jejich difuzemimobuněčnou tekutinou. U hlístů je to vyřešeno jinak: mají tzv.pseudocoelom, což v podstatě znamená, že se živiny mohou volně pohybovat celým tělem vyjma uzavřené trávicí soustavy.
U mnoha skupin bezobratlých se vyvinuly různé jednoduché, nebo i důmyslné oběhové systémy. K nejjednodušším patří např. oběhová soustavapásnic, která se omezuje na několik dutin (lakun) vzniklých odškrcením odtělní dutiny. Promyšlenější systém cév vzniká v rámci uzavřené oběhové soustavykroužkovců, u nichž krev proudí na břišní straně těla dozadu a na hřbetní straně směrem dopředu. Příčné spojky mezi břišní a hřbetní cévou jsou stažitelné a plní funkcisrdcí. Oběhová soustava kroužkovců představuje základní schéma oběhové soustavy vůbec: ostatní cévní systémy vznikají vlastně úpravou tohoto základního schématu s ohledem na tvar a velikost těla.
Učlenovcůvšak je uzavřená část cévní soustavy redukována na malé úseky cév a tekutina (tzv.hemolymfa) se rozlévá do tkání, takže se jedná spíše o otevřenou cévní soustavu. Srdce členovců je velmi velké, což umožňuje pumpovat hemolymfu s dostatečnou silou, aby mohla proudit po celém těle i bez potřeby cév. Podobnou (otevřenou) cévní soustavu mají však i (jinak spíše nepříbuzní)měkkýši: srdce opět pumpuje hemolymfu přímo do tkání a ta se až následně sbírá pomocí cév zpátky do srdce. Výjimkou jsou v tomto ohleduhlavonožci, kteří mají druhotně uzavřené cévní řečiště.
Všichni obratlovci mají určité společné rysy ve stavbě své (uzavřené) oběhové soustavy. Tyto rysy nejvíce vyniknou u primitivních zástupců, jejichž oběhová soustava si zachovává většinu původních znaků. Krev je pumpována srdcem do ventrální (břišně umístěné)aorty. Z ní se odštěpuje řada cév směřujících dožaberních oblouků, kde dochází k okysličování. Část okysličené krve putujevnějšími karotidamido hlavy. Cévy žaberních oblouků se spojují do párovédorzální aorty, která směřuje posteriorním směrem („směrem k ocasu“). Ještě předtím se nicméně z dorzální aorty odštěpují bohatě okysličenévnitřní karotidy, které vedou do hlavy a obvykle zásobujímozek. Párová dorzální aorta se přibližně v úrovni jater spojuje do jedné cévy a následně zásobuje tkáně na ocasním konci těla. V průběhu dorzální aorty se ovšem odštěpuje celá řada malých či větších tepen – napříkladtepna podklíčková, jež zásobuje krví horní končetiny či předníploutve, čitepna kyčelní, která vede do dolních končetin. Krev se vrací do srdce systémem předních a zadních kardinálníchžil, které se sbíhají ze všech částí těla dožilního splavu. Důležitou složkou oběhové soustavy obratlovců je jaterníportální oběh, který přivádí krev ze střev.
U jednotlivých skupin obratlovců samozřejmě došlo k obrovským změnám stylu života. Následně se jejich oběhová soustava natolik přizpůsobila, že výše popsané základní schéma nemusí být patrné.
V uzavřené cévní soustavě obratlovců se krev rozvádí pomocí krevních cév, jichž existují tři základní typy:
Srdcerybje sinusovitě zahnutá céva přepaženáchlopnía obklopená svalovinou. Má jednu síň a jednu komoru. Krev je z něj vytlačována do žaberních tepen, kde dochází k okysličování. Okysličená krev se sbírá do dalších tepen a rozvádí se po celém těle, načež sekapilární systémyspojují do žil, jimiž krev odcházížilním splavemdo srdeční síně.
Uobojživelníkůdochází k redukci žaberních oblouků v souvislosti s přechodem k suchozemskému stylu života. Míra jejich redukce závisí na příslušnosti ke konkrétní skupině (ocasatí,žáby) a na vývojovém stadiu (pulecči dospělec).Roli dýchacího orgánu přejímají do značné míryplíce, z nichž se okysličená krev vrací do levé síně srdce. V pravé síni je krev odkysličená. Existence dvou síní je anatomickým přizpůsobením, které souvisí se vznikemplicního (malého) oběhu. Komora je však stále jedna a krev se v ní mísí: jen někteří obojživelníci mají určité záhyby či nedokonalé přepážky, jež omezují míšení krve okysličené a neokysličené. Zajímavostí je, že malá část plicních artérií neprochází plícemi, nýbrž směřuje do kůže, kde dochází k doplňkovémukožnímu dýchání.
U plazů byl doveden do dokonalosti suchozemský způsob života, čemuž odpovídá i stavba cévní soustavy. Ve srovnání s obojživelníky dochází ke vzniku výraznějších přepážek uprostřed původní srdeční komory, čímž se postupně vyvíjí pravá a levá komora srdeční. Krev však stále může mezi komorami proudit a zpravidla dochází ke značnému míšení okysličené krve (z levé komory) s krví odkysličenou (v komoře pravé). Výjimkou jsoukrokodýli: u nich je mezi komorami mikroskopická šterbina  a krev se mísí minimálně.Pokračuje přestavba původních žaberních oblouků v souvislosti s tím, že plazi nemajížábry. Krev opouští srdce hned třemi cévami, které jsou deriváty původní ventrální aorty ryb: těmito třemi cévami jsoupravá aorta,levá aortaaplicní kmen. Pravá aorta zásobuje krví pravou část těla, levá aorta směřuje do levé části těla.V typickém případě je pravá aorta poněkud větší, než ta levá.V krvi putují oválnéčervené krvinkyobsahujícíbuněčná jádra.
Ptácijsou blízcí příbuzní plazů (zejména krokodýlů) a oběhová soustava tomu jen nasvědčuje. Dochází k úplnému rozdělení komory na levou a pravou část. Levá síň je spojena s levou komorou, pravá síň s pravou komorou. Z pravé komory vychází plicnice směřující do plic. Z levé komory vychází aorta – jedná se vlastně o původní pravou aortu plazů. Původní levá aorta plazů je u ptáků zcela redukována. Červené krvinky ptáků jsou oválné a obsahují jádra.
Takésavcimají kompletně oddělené srdeční komory a jsou tedy nositeli dvoukomorového a dvousíňového srdce. I u savců došlo k redukci mnohých žaberních oblouků. Krev ze srdce rozvádí do tělaaorta, která však vzniká z levé větve šestého aortálního oblouku (na rozdíl od pravé větve, jako tomu je u ptáků). Jinak jsou savci spíše jen vyvrcholením trendů, které započaly u plazů,ačkoliv k dílčím změnám dochází (např. ve způsobu zakládánípodklíčkových tepen).Červené krvinky jsou až na výjimky (velbloud) bezjaderné.
Lidská oběhová soustava je uzavřená a je složená ze dvou hlavních okruhů:plicní oběh(„malý“) cirkuluje krev z pravé komory do plicního řečiště a okysličená zpět do levé srdeční předsíně , zatímco vsystémovým(„velkém“) teče krev z levé srdeční komory do všech tělních oblastí, odkud se vrací zpět do pravé předsíně, aby bylyživinya kyslík dopraveny k buňkám.
Oběhová soustava má v lidském těle celou řadu různých funkcí. Přenášíkyslíkdotkánía odvádí CO2. Rozvádíživinyztrávicí soustavydojater(vrátnicový oběh) a z jater do orgánů celého těla. Odvádíodpadní látkydoledvin(vznikmoči) a dokůže(vznikápot). Rozvádí po tělehormonyz endokrinních žláz (žlázy s vnitřní sekrecí) a teplo (čímž řídítermoregulaci). Zprostředkováváobranu organismuprotichoroboplodným zárodkům– tvorbouprotiláteka mechanickým zničením. Oběhová soustava konečně vytváří a udržuje stálé vnitřní prostředí.
Přibližně uprostřed třetího týdneembryojiž není schopné dodávat živiny do všech částí těla pomocí prosté pasivnídifúzea objeví se potřeba vytvořit specializovanýcévní systém. Buňky, které jsou určeny pro vznik cévní soustavy, se rekrutují z řadmezodermulaterální destičky. Některé se postupně mění vmyoblastybudoucíhosrdce, jiné se oplošťují a vytváří tzv.krevní ostrůvky– duté útvary, které postupně dávají vzniknout prvnímcévámikrevním buňkám. Srdce prochází velmi komplikovaným embryonálním vývojem samo o sobě, je potřeba správně vytvořit všechny základní vrstvy a dutiny,chlopněmezi nimi, ale i třebapřevodní srdeční systém. Co se týče cévního řečiště, to v podstatě kopíruje evoluční historii. V určité fázi je tak v lidském embryu možno najít artérie vedoucí k jednotlivýmžaberním obloukům. Během dalšího vývoje však samozřejmě většina těchto tepen (tzv.aortálních oblouků) zakrňuje či podléhá značným změnám a dává vzniknout některým z nejdůležitějších cév v lidském těle (například z nich vznikajíkarotidynebopodklíčkové tepny).
Důležitý přelom v uspořádání cévní soustavy je narození dítěte, kdy zaprvé přestane proudit krev z placenty a zadruhé tělo začne využívatplícek dýchání. Zavře se zkratka zvanáductus arteriosus, což umožní vyšší průtok krve plícemi. Vlivem následných tlakových změn uvnitř srdce se také zavíráforamen ovale(otvor mezi síněmi) a u většiny jedinců dojde do jednoho roku k úplnému srůstu. Samozřejmě dojde také k zánikupupečníkových tepen,pupečníkové žílya také cévy známé jakoductus venosus, které měly význam jen pro plod napojený na placentu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuCirculatory systemna anglické Wikipedii.