Saunders-Roe SR.A/1

Saunders-Roe (Saro) SR.A/1bylprototypstíhacíhohydroplánunavržený a postavený společnostíSaunders-Roe. Letoun byl testovánbritským královským letectvem(RAF) krátce po2.světové válce.
Letounbyl uspořádáním samonosný jednomístnýdolnoplošníkz lehkých slitinspilotemv uzavřenémkokpitu, který seděl vevystřelovacím sedadle. Vyrobená trojice letounů byla poháněna vždy dvojicíproudových motorůs axiálním kompresoremMetropolitan-Vickers F2/4 Beryls tahem 14,76 kN (1. letoun), 15,89 kN (2. letoun) a 17,48 kN (3. letoun).
SR.A/1 byl přímo inspirován poměrně skromnými úspěchy stíhacích hydroplánůjaponského císařského námořnictvajako bylyNakadžima A6M2-N(úprava letounuMicubiši A6M) aKawaniši N1K. Teoreticky měly být hydroplány ideální protichomořskébojiště, protože teoreticky mohly jakékoliv klidné pobřežní vody proměnit v leteckou základnu. Na druhou stranu jejich plováky omezovaly jejich výkony v porovnání s klasickými stíhacími letouny.
Společnost Saunders-Roe se domnívala, že nové proudové motory by mohly tento nedostatek překonat. Jelikož letoun nemusel mít dostatečně velký prostor provrtuli, mohl sedět na vodě níže a místo plováků využít princip létajícího člunu. Společnost poprvé představila svůj návrh s označenímSR.44britskému ministerstvu letectví v polovině roku1943. Výkony smotoryHalford H.1byly odhadovány na rychlost 520 mph (837 km/h) ve výšce 40 000 stop. Ministerstvu se nelíbil hlavně návrhkřídla, které podle jejich názoru nevyhovovalo pro vysokorychlostní stíhací letoun působící ve značných výškách.Návrh byl proto upraven a konečné specifikace E.6/44 byly pro tento upravený návrh vydány v dubnu 1944.V květnu 1944 byl uzavřen kontrakt na dodání třech prototypů.
S koncem 2. světové války se společnost více soustředila na vývoj civilního dopravního létajícího člunu s velmi dlouhýmdoletemSaunders-Roe Princess.
Prvníprototyp(TG263), který pilotoval Geoffrey A. V. Tyson, poprvé vzlétnul 16. července1947.V průběhu roku 1948 byly dohotoveny další dva prototypy, druhý prototyp (TG267) však brzy havaroval ve špatném počasí ve Felixstowe a pilot zahynul. I když prototypy podávaly dobré výkony a byly dobře ovladatelné – Tyson předváděl akrobatické prvky i let na zádech na přehlídce SBAC Display v roce1948– potřeba takového letounu s koncem války úplně vymizela. Navíc úspěch letadlových lodí na pacifickém bojišti ukázal mnohem účinnější způsob, jak ovládat nebe nad oceány, i když společnost Saunders-Roe argumentovala, želetadlová loďa její doprovod jsou zranitelné jinými plavidly nebo letadly.Navíc byl překryt kokpitu příliš malý s množstvím příček, což zhoršovalo výhled pilota z letounu. Letoun byl vybaven automatickým kotvícím systémem, který pilotovi umožňoval zakotvení letounu bez cizí pomoci.V dubnu1949byl zničen také třetí vyrobený prototyp (TG271).PilotLt. Cdr. Brown při přiblížení na přistání vCowespřehlédl ve vodě ponořenou kládu. Narazil do ní, vtrupuvznikla trhlina 1,5 m, utrhl se pravý pomocný plovák, letoun se převrátil a potopil na dnoSolentské úžiny.
Zásadním problémem se stal nedostatek proudových motorů, když jejich výrobce Metropolitan-Vickers ukončil jejich vývoj. Projekt byl pozastaven a první prototyp byl v roce 1950 umístěn do skladu, aby byl krátce na to nakrátko vzkříšen v listopadu 1950 v souvislosti s vypuknutímKorejské války. 15. června1951se objevil naTemžipři příležitosti Britského festivalu s novým trupovým označením G-12-1. Po třech dnech kotvení u parlamentu z řeky vzlétl. Pro svou zastaralost a problémy s motory s konečnou platností přestal létat v červnu 1951.Společnost Saunders-Roe ještě přišla s návrhem letounu na vodních lyžích s názvemSaunders Roe Hydroski, který dosahoval výkonů podobných jako u letounů působících z pozemních základen, ale letoun „nezískal oficiální podporu“.Ačkoliv letoun nikdy neobdržel oficiální jméno, dělníci ve výrobním závodě jej přezdívali „Squirt“.
Dva prototypy letounu SR./A.1 byly osazeny prvním sériovým typem vystřelovacích sedadel Martin-Baker Mk.1.
První prototyp se sériovým číslemTG263se dochoval do dnešních dnů a je vystaven v leteckém muzeu Solent Sky vSouthamptonu. Oba další letouny (TG267aTG271) byly ztraceny během zkoušek, které trvaly 4 roky.
Technické údaje pocházejí z publikace „British Flying Boats“a „Encyklopedie letadel světa“.
Spojené království
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSaunders-Roe SR.A/1na anglické Wikipedii.