Monarchismus

Monarchismus(respektiveroyalismus/roajalismus) je politický směr upřednostňující jako společenské uspořádánímonarchii. Konkrétní podoba monarchismu závisí na politické situaci a historii jednotlivých států.
Monarchistická vláda patří mezi nejstarší politické instituce.Monarchie existují v nějaké formě již od starověkéhoSumeru.Monarchové si často nárokovali legitimitu od vyšší moci (v raně novověké Evropě božské právo králů a v Číně mandát nebes). Monarchie byly nejběžnější formou vlády až do20. století, kdy je nahradilo mnohorepublik.
V roce 1966 bylaStředoafrická republikasvržena rukouJeana-Bédela Bokassyběhem státního převratu v Saint-Sylvestre. ZaložilStředoafrickou říšia vládl jako císař Bokassa I. až do roku 1979, kdy byl následně sesazen během operace Caban a střední Afrika se vrátila pod republikánskou vládu.
V roce 1974 byla v Etiopii pádem císařeHaile Selassiehozrušena jedna z nejstarších monarchií na světě.
Čína byla monarchií od starověku až do roku 1912, kdy byl sesazencísař Pchu. Během mandžuského navrácení v roce 1917 bylo na dvanáct dní císařství krátce obnoveno, ale tento pokus byl rychle potlačen republikánskými silami.
Monarchismus měl důležitou roli víránské revoluciv roce 1979 a také hrál roli v moderních politických záležitostechNepálu. Nepál byl jedním z posledních států, které měly absolutního monarchu, což pokračovalo, dokud nebyl král Gyanendra pokojně sesazen v květnu 2008 a země se stala federativní republikou.
V roce 1685 začala éraosvícenství.To vedlo k novým antimonarchistickým myšlenkám,které vyústily v několik revolucí, jako bylaAmerická válka za nezávislostaVelká francouzská revoluce, což byly další kroky k oslabení moci evropských monarchií. Každý svým odlišným způsobem ilustroval koncept lidové suverenity, který zastávalJean-Jacques Rousseau.
První světová válkaa její následky znamenaly konec tří hlavních evropských monarchií : ruskédynastie Romanovců, německédynastie Hohenzollernůvčetně všech ostatních německých monarchií a rakousko-uherskédynastie Habsburků.
Porozpadu Rakouska-Uherskabyla vyhlášenaNěmecká-rakouská republika. Ústavní shromáždění německého Rakouska přijaloHabsburský zákon, který Habsburky natrvalo vyhnal z Rakouska. Navzdory tomu v Rakousku přetrvávala významná podpora panovnickému rodu. Poanšlusunacistická vláda potlačila monarchistické aktivity. V době, kdy v Rakousku skončila nacistická nadvláda, podpora monarchismu z velké části vyprchala.
V Maďarsku vyvolal vzestupMaďarské republiky radv roce 1919 nárůst podpory monarchismu; nicméně úsilí maďarských monarchistů nedokázalo přivést zpět královskou hlavu státu a monarchisté se spokojili s regentemMiklósem Horthym, který reprezentoval monarchii, dokud nebude moci být obnovena. Horthy byl regentem od roku 1920 do roku 1944. Během Horthyho vlády se pokusilKarel I.dvakrát vrátit na maďarský trůn, což nakonec selhalo. Po Karlově smrti zdědil jeho nárok na Uherské královstvíOtto von Habsburg, i když již nebyly učiněny žádné další pokusy zmocnit se uherského trůnu.
Ve dvacátých letech minulého století se v Německu shromáždilo množství monarchistů kolemNěmecké národní lidové strany, která požadovala návratHohenzollernské monarchiea konecVýmarské republiky; strana si udržela velkou základnu podpory až do nástupu nacismu ve 30. letech, protožeAdolf Hitlerbyl neochvějně proti monarchismu.
S příchodem socialismu do východní Evropy do konce roku 1947 byly všechny zbývající východoevropské monarchie, konkrétněRumunské království,Maďarské království,Albánské království,Bulharské carstvíakrálovství Jugoslávie, zrušeny a nahrazeny socialistickými republikami.
Následkydruhé světové válkytaké viděly návrat monarchistického a republikánského soupeření v Itálii, kde se konaloreferendum o státním zřízení. Republikánská strana vyhrála hlasování těsným rozdílem a vznikla moderníItalská republika.
Monarchismus jako politická síla na mezinárodní úrovni se od konce druhé světové války v Evropě podstatně zmenšila.
Britský politologVernon Bogdanorospravedlňuje monarchii tím, že poskytuje nestranickouhlavu státuoddělenou odhlavy vlády, a zajišťuje tak, že nejvyšší představitel země doma i v mezinárodním měřítku nezastupuje konkrétnípolitickou stranu, ale všechen lid.Bogdanor také poznamenává na užitečnou sjednocující roli vmnohonárodnostním státěa připomíná, jak se „v Belgii někdy říká, že král je jediný Belgičan, všichni ostatní jsou buďVlámovéneboValoni.“
Britsko-americký libertariánský spisovatel Matthew Feeney tvrdí, že evropské konstituční monarchie se „z větší části dokázaly vyhnout extrémistické politice“ – konkrétně fašismu, komunismu a vojenské diktatuře – „zčásti proto, že monarchie zajišťují kontrolu vůle populistických politiků“.
Socialistický spisovatelGeorge Orwellargumentoval, žekonstituční monarchieje účinná při předcházení vývojifašismu:
V eseji z roku 1943  „Rovnost“ britský autorC.S. Lewiskritizoval rovnostářství a jeho odpovídající výzvu ke zrušení monarchie, protože je v rozporu s lidskou přirozeností :
VČeské republicevznikl novodobý roajalismus ještě před pádemkomunismus iniciativouČeské děti, kterou založilPetr Placák. V roce 1988 vydaliManifest Návrat krále. V roce 1990 bylo založeno monarchistické politické hnutíKoruna Česká, později přeměněné na politickou stranu. Dlouhodobým předsedou bylVáclav Srba aktuálním předsedou jeVojtěch Círus. V posledních několika volbách dostala Koruna Česká své kandidáty na kandidátkách větších stran (TOP 09,KDU-ČSL). Kromě toho má v současnosti několik zastupitelů v menších obcích, kde fungují její místní společnosti. Strana vydává také jednou až dvakrát do roka tištěný časopisMonarchistické listya zhruba jednou měsíčně internetovýMonarchistický zpravodaj. Vevolbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2021kandidovali samostatně, ale se ziskem pouhých 0,16 % se do sněmovny nedostali.
Roku 1999 bylo vydáno monarchistické prohlášeníNa prahu nového milénia, kde se mimo jiné píše: „Deset let od oficiálního konce „vědeckým materialismem“ formované společnosti, který je z mnoha koutů i zákoutí českých zemí cítit dodnes, se vyslovujeme pro obnovu tradičního českého království (rovnocenných zemí Koruny české).“ Mezi jeho signatáře patříJana Červenková,Adam Drda,Jaroslav Erik Frič,Josef Hiršal,Ivan Martin Jirous,Svatopluk Karásek,Jiří Kuběna,Jiří Lábus,Lubomír Martínek,Jiří Peňás,Petr Placák,Martin Reiner,Petr Rezek,Jan Rous,Andrej Stankovič,Michal Šanda,Ondřej Štindl,Alexander Tomský,Jáchym Topol,Ludvík Vaculík,David Vávra,Václav VokolekaIvan Wernisch.
Skupina původních royalistů okoloPetra Placákaačasopisu Babylonpořádá od roku 2003 pravidelně v lednuTříkrálový pochod za monarchii, laděný napůl vážně, napůl recesisticky, a oblíbený zejména mezi studenty. Roajalisté při něm vždy jménem českého krále symbolicky za jednu korunu na rok propůjčujíPražský hradprezidentovi. Serióznější monarchisté, mezi něž patří členové a příznivci Koruny České, pořádají od roku 200828. říjnaMonarchistický pochod, kterým chtějí upozornit veřejnost na některé zažité mýty ovzniku samostatného Československého státua představit monarchii jako moderní alternativu společenského uspořádání. Nostalgie po monarchii se stala legitimní součástí české politické a kulturní scény, takže nikoho nepřekvapují pravidelné demonstrace monarchistických stran a spolků ani jejich kandidatura ve volbách.
Počinem českých roajalistů z ledna 2008 je petice „Zrušme prezidenty“.
V roce 2010 (zaregistrováno na MV ČR v roce 2011) vzniklo Sdružení monarchistů se sídlem v Brně jako společenství monarchistů zemí Koruny české, kteří nechtějí být členy žádné politické strany nebo nemohou být členy KČ, protože jsou v jiné politické straně nebo těch, kterým vadí politický charakter monarchismu představovaný Korunou českou.
Mezi české osobnosti známé svými roajalistickými postoji patří například architektDavid Vávra, spisovatelPetr Placák, herecJiří Lábus, básník a hudebníkJáchym Topol, historikJiří Raka podnikatelkaDagmar Havlová, patřil mezi ně například malířAdolf Bornnebo spisovatelJan Vodňanský. Z politiků se k monarchismu hlásí například vlivný předseda poslaneckého klubuODSMarek Benda, bývalý ministr kultury zaKDU-ČSLDaniel Herman, bývalý poslanecTOP 09Daniel Korte, poslankyněKDU-ČSLNina Nováková, či senátoři zaODSLumír AschenbrenneraZdeněk Hraba.
Čeští monarchisté se zapojili do protivládních protestů v roce 2019 a upozornili na sebe použitím vlajekČeského království. O této aktivitě informovala některá média, například britský server Royal Central.
V roce 2017 byl založenSpolek pro obnovu Českého královstvíse sídlem v obciPohleď. Jeho starostou je politikJindřich Holub.
V noci na 24. září 2021 monarchisté promítali na zdi Pražského hradu nápis „Monarchie, ne anarchie“. Kvůli vypátrání zdroje promítání byl vyslán i policejní vrtulník. K akci se následně přihlásil Český královský institut s cílem zviditelnit monarchistické myšlenky.
V říjnu 2018, ke stému výročí nastolení republiky roku 1918, se uskutečnil průzkum veřejného mínění, podle kterého by monarchii před republikou dalo přednost 13 % obyvatel.V srpnu 2021 provedla agentura Median průzkum veřejného mínění, který se také věnuje otázce obnovení monarchie. Podle průzkumu by 13 % respondentů podpořilo změnu státního uspořádání na parlamentní monarchii (v nejmladší věkové kategorii 18–24 let to je až 18 %). Obsazování funkce hlavy státu na základě dědičného nároku by akceptovalo 38 % lidí (převážně lidé s vyšším vzděláním). Pokud by došlo k obnovení monarchie, 47 % lidí by preferovalo pokračování dynastie navazující na poslední české panovníky (rod Habsbursko-Lotrinský, ale přesto by si jenom 20 % lidí přálo jejich návrat do českého politického dění), 32 % novou dynastii vybranou referendem a 11 % novou dynastii vybranou parlamentem.
Následující seznam ukazuje míru podpory v jednotlivých státech pro obnovení dříve zrušených monarchií.
Významné osobností veřejného života, které obhajovaly monarchii nebo jsou monarchisté:
Následující seznam ukazuje politické strany a politické hnutí, které mají monarchistický program.
Afghánská islámská republikaAfghánská islámská republika
AlbánieAlbánie
BulharskoBulharsko
BurundiBurundi
ČeskoČesko
FrancieFrancie
GruzieGruzie
ItálieItálie
ÍránÍrán
JaponskoJaponsko
KambodžaKambodža
NepálNepál
NěmeckoNěmecko
NizozemskoNizozemsko
PolskoPolsko
PortugalskoPortugalsko
RakouskoRakousko
RumunskoRumunsko
RuskoRusko
ŘeckoŘecko
SrbskoSrbsko
ŠpanělskoŠpanělsko
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuMonarchismna anglické Wikipedii.