Valašsko

Valašskoje tradičníetnografickýregion v nejvýchodnější částiMoravy, u hranic seSlovenskem. Rozprostírá se v hornaté a lesnaté oblasti na povodíDřevnice,Vlárya horníBečvy, na územíokresu Vsetín, značné částiokresu Zlína případně (v závislosti na vymezení) i přilehlých částech okresůKroměříž,Nový JičínaFrýdek-Místek. Východní částí se překrývá sCHKO Beskydy, ačkoliv samotnéMoravskoslezské Beskydytvoří spíše severní hranici Valašska a jádrem valašského území jeHostýnsko-vsetínská hornatinaa severní částVizovické vrchoviny. Území zahrnované do Valašska zaujímá plochu zhruba 2000 km² a přibližně 250 tisíc obyvatel (velmi záleží na míře začlenění Zlína).
Jde o svébytnýnárodopisnýa kulturní region, sousedící na jihozápadě seSlováckem, na západě sHanoua na severu sLašskem. Na Slovensku na něj navazuje na jihovýchoděPovážía na východěKysuce, které mají podobný charakter. VRožnově pod Radhoštěmse nacházískanzenValašské muzeum v přírodě, v němž byly soustředěny předměty regionální valašské lidové kultury a řemesel, včetně zachovaných domů ze zdejších měst a vesnic. Nejlidnatějšími městy Valašska jsouZlín(na okraji),VsetínaValašské Meziříčí, další důležitá střediska jsou Rožnov,VizoviceneboValašské Klobouky.
PojmenováníValachje slovanskými jazyky přejaté slovoWalhsgermánského původu, používané starověkýmiGótypro pojmenováníKeltů,romanizovanýchKeltů arománskými jazykymluvících národů. Téhož původu je zastaralý výraz „Vlach“ =Ital.
Název mohl mít více kořenů. V germánském označení pro Římany a později v německém prostředí označuje obyvatele mluvící románskými jazyky i prostě skupinu lidí mluvící nesrozumitelným jazykem i skupinu lidí, která se živí specifickou činností – pastevectvím a chovem ovcí. Pravděpodobně se jednalo o románskou jazykovou skupinu původem z oblasti dnešního Rumunska, která byla ve středověku slovanizována, ale zachovala si své zvyky a povolání pastýřů.
Byli takto pojmenováni i romanizovaníRomové, zejména ti, kteří několik století žili jakootrocina rumunském Valašsku a kteří si plně nebo částečně přivlastnili rumunský jazyk a kteří po osvobození v roce 1856 zemi opustili. Častéromské příjmeníOláhjemaďarskýekvivalent slovanskéhoValach„Rumun“.
V českých zemích ve středověku a novověku, bylo slovovalachpoužíváno jako označení pro pastevce.Také se přeneslo na význam „kastrovanýkůň“, neboť valašští pastevci tutokastracičasto prováděli.
VídeňskýfilologFranc Miklošičdošel v 70. letech 19. století k závěru, že některá slova v nářečích východní Moravy mají původ vrumunštině. Na základě tohoto svého zjištění vypracoval teorii o tzv.valašské kolonizaci.Ta měla probíhat teprve od14.do17. století. Valašsképastýřskékmeny měly dle ní migrovat z oblasti dnešního jižníhoRumunska(původníValašsko) podélkarpatského obloukusměrem na západ.
Na svémigračnícestě měli Valaši postupně ztratili svůj původní jazyk, s výjimkou některých slov (bača,brynza, geleta, strunga, pajta, šafel, urda, kumhár, ogar apod.), která používají ve svémnářečí, ale zároveň si měli zachovat mnoho ze své kultury (zejménafolklór,hudbuakroje) a hospodářské zvyky, zejména chovovcí.
Slabinou celé teorie bylo, že Miklošič ji založil na poměrně malém vzorku slov a většina badatelů ji přejímala především pod vlivem jeho autority.Poté coDimitr Krandžalovprovedl kritický rozbor přibližně tisíce slov z moravského Valašska, kterým byl přičítán rumunský původ, ukázalo se, že pouze 24 z nich je rumunského původu nebo zprostředkování. Ta byla navíc společná všem slovanským jazykům v Karpatech (slovenštině,polštiněaukrajinštině).Naopak se ukázalo, že některá „valašská slova“ nejsou rumunského, ale slovanského původu, a naopak byla ze slovanských území přenesena do etnicky rumunských oblastí.
Vetymologiije proto teorie valašské kolonizace považována za překonanou. Slovo Valach bylo mnohem pravděpodobněji na obyvatele východní Moravy přeneseno jako obecné označení pastevců, horalů, nikoli jako označení etnické.Naopak genetický výzkum valašských mužů z roku 2011 poukázal na nízkou variabilitu markeru Y-STR, která je netypická u české, slovenské či polské populace - a je naopak typická pro izolovanébalkánsképopulace (Arumuni,Csángó,BulhařiaMakedonštíRomové).
VýchodMoravymá oproti jiným jejím oblastem specifickou historii. Tradičně bylo toto neúrodné periferní území jen řídce osídleno. Ve13. stoletídošlo k osídlování dolin, tehdy se na kolonizaci podíleli především mnišské řády.
Pojem Valašsko se vžil pozvolna a s časovým odstupem. K jeho rozšíření přispěla takétřicetiletá válkaavalašské povstání.Již koncem roku1620se Valaši vzbouřili protiHabsburkům. Valašské povstání trvalo s přestávkami až do roku1644, kdy bylo krvavě potlačeno, definitivně pobitvě u Vsetína. Ve Vsetíně bylo 15. února 1644 popraveno na 200 Valachů a další byli popraveni v Brně.V souvislosti s událostmi té doby se více vžil pojem Valašsko. V terminologii vrchnosti slovoValachznamenalo totéž co rebel či nespokojený živel.
Dne 6. října 1663 zahynulo dvě stě Valachů při obraněHrozenkovskéhoprůsmyku proti mnohonásobné přesileosmanských Turkůa jejichkrymskotatarskýchspojenců, kteří následně vpadli na jižní Valašsko, zpustošili území až poUherský Broda odvlekli tisíce lidí do otroctví.
Neklidným obdobím bylo i18. století, kdy se lid bouřil proti náboženskému a sociálnímu útlaku. Na Valašsku přežívala tajněevangelická víra. Náboženský útlak částečně odstraniltoleranční patent, který vydal císařJosef II.v roce1781.
Koncem19. stoletíbyla na území Valašska z různých směrů přivedenaželeznice, roku1885do Vsetína (1908protažena doVelkých Karlovic),1899do Vizovic a na jihu roku1888Vlárská dráhapřesBylnici. Valašské Meziříčí se stalo významným železničním uzlem.
VznikemČeskoslovenskase snížila odlehlost a zaostalost Valašska, které se ocitlo uprostřed nového státu. Ve Zlíně, původně nevýznamném městečku na okraji valašského regionu, probíhal od20. letstavební a průmyslový rozmach založený na prosperitě a velkorysých plánech firmyBaťa. Byly propojenyželezničnítratě v severní a jižní části Valašska (trať Hranice – Púchov,trať Horní Lideč – Bylnice), což zlepšilo jeho dopravní dostupnost a obslužnost. Významným rozvojovým počinem bylo také založení zbrojovky ve Vsetíně roku 1937.
V dobědruhé světové válkyna Valašsku působilipartyzáni. Němečtínacistétehdy vypálili několik osad a vyvraždili tamní obyvatele. Nejznámější z těchto osad jsouPrlovaPloština.
Po válce proběhla dalšíindustrializacea valašská města získala výrazněji průmyslový a sídlištní charakter.
Mapování dějin Valašska a života jeho lidu se od roku 1925 věnujeValašské muzeum v příroděv Rožnově pod Radhoštěm. Toto živé muzeum pořádá každý rok i mnoho nejrůznějších akcí inspirovaných folklorem,lidovými zvykya tradičními řemesly. Současně organizuje výstavya tematické vzdělávací pořady.
Cíl propagovat Valašsko jako svébytný a atraktivní turistický region měl také roku 1997recesisticko-komerční projekt „Valašské království“, jehož tváří byl populární herec a komikBolek Polívka(rodák z Vizovic). V rámci tohoto projektu byly vedle pokusu o konkrétní geografické vymezení Valašska také navrženy valašskýznakavlajka.
Územní rozsah není možné vymezit jednoznačně, kromě (jiho)východní hranice, která je dána státní hranicí seSlovenskem. Navíc existují různá hlediska, podle nichž se region vymezuje – typ krajiny, bývalý způsob života,kroje,nářečí. Dříve hrálo hlavní roli hospodářství. Valašsko bylo tam, kde se provozovalo karpatskésalašnictví. Později, kdy salašnictví upadalo, se region vymezoval podle kroje a nářečí. Dnes hraje hlavní roli identita obyvatel – Valašsko je tam, kde se lidé považují za Valachy.
Dále se Valašsko rozděluje na jádro regionu, okraj apřechodné oblasti. Za jádro je obvykle považováno Horní Vsacko,Vsetínsko,Rožnovskoa oblasti kolemValašského Meziříčína severu, Lukovsko na jihozápadě, Vizovsko aValašské Kloboukyna jihu. Na okraji leží např.Vizovice,Slavičín. Přechodné oblasti jsou:Podřevnicko(oblast kolemZlína) – přechod meziSlováckem,Hanoua Valašskem, avšak s převažujícím valašským vlivem, obvykle se řadí k Valašsku; dáleLuhačovské ZálesímeziSlováckema Valašskem (bývá střídavě řazeno k oběma regionům),Hostýnské Záhořína západě na hranicích sHanoua severní úpatíBeskydna pomezí Valašska aLašska, resp.Kravařska.
Na pomezí Valašska a sousedních oblastí:
Ve Valašsku se nacházelo k 1. březnu 2001 celkem 385 627 obyvatel. Z nich 88,83 % bylonárodnosti české, 7,35 %národnosti moravské, 0,03 %národnosti slezskéa 1,37 %národnosti slovenskéa další. Na Valašsku byl v součtu občanů české a moravské národnosti, 96,18 %, podíl větší než součet občanů české a moravské národnosti v celérepublice.
Svobodné dívky nosily cop s pěšinkou uprostřed zapletený stužkou. Vdané ženy si dva copy omotaly kolem hlavy a nasadily na ně čepec.
Valašské nářečí je nářeční podskupina, která patří dovýchodomoravské nářeční skupiny. S tou má společnou řadu archaických jevů, které se vobecné češtinězměnily, ale částečně jsou zachovány vespisovnémjazyce. Dále se zde vyskytují specifická slova (např.ogar– chlapec,brynza– ovčí, solí konzervovaný sýr,košár– ohrada pro dobytek), zejména pak specifické pojmy spojené se salašnictvím (pajta– otevřený přístřešek pro ukrytí stáda před letním deštěm,kumhár– závěs pro kotlík nad ohništěm v kolibě,geleta– jednouchá nádoba pro nadojené mléko,šafel– dřevěná nádoba pro vodu, větší a dvouuchá,urda– syrovátka,strunga– dřevěná ohrádka pro klidné dojení ovce atd.).
V abecedním pořadí: