Gabriela Beňačková

Gabriela Beňačková-Čápová(*25. března1947Bratislava) je světově prosluláslovenskáopernípěvkyně–sopranistka. Kritici její tzv. spinto lyrický soprán nazývali hlasem s pověstnou „slovanskou slzou“ nebo jej doplňovali přívlastkem stříbrný.
V průběhu své kariéry vystupovala jak vSlovenském národním divadle,Národním divadlevPraze, tak na významnýchoperních scénáchv zahraničí. ČasopisemGramophonebyla opakovaně zařazena mezi 10 nejlepších operních pěvkyň světa a dirigentJohn FioreBeňačkovou označil za „národní poklad“.Získala rovněž několik významných ocenění, mimo jinéCenu Tháliev roce2019. V roce1994byla nominována na cenuGrammy Awardv kategorii „classical vocal performance“, avšak cenu nakonec nezískala.Za celoživotní zásluhy na propagaci a popularizaci klasické hudby v České republice i v zahraničí získalaCenu Antonína Dvořáka.
Od dětství se věnovala baletu, hře na klavír a zpěvu. Zpívala v dětském sboruČeskoslovenského rozhlasuvBratislavě. Od roku1962studovala zpěv na bratislavskékonzervatořiu M. Móryové, v letech1966až1967u T. Kresákové na konzervatoři vŽilině. V letech1967až1971studovala naVysoké škole múzických uměnív Bratislavě u A. Korinské a absolvovala tuto školu uJana Blahy. V roce1969se stala laureátkouJanáčkovypěvecké soutěže vLuhačovicícha absolutní vítězkouDvořákovysoutěže vKarlových Varech. Na základě těchto úspěchů jí nabídl ředitelNárodního divadlavPrazePřemysl Kočíangažmá v operním souboru.
Prvním manželem Gabriely Beňačkové byl pianistaĽudovít Marcinger, s nímž má dceru Gabrielu. Tu vychovala společně se svým druhým manželem – v roce 1984 se provdala za uměleckého partnera z Národního divadla,herceJosefa Čápa. Čáp kvůli ní opustil kariéru hece, vystudoval operní režii a začal se jí věnovat.. Jejich manželství trvalo od roku 1984 až do předčasné smrti Josefa Čápa v roce 2001.Po rozděleníČeskoslovenskapřijalačeskéstátní občanství.
Od srpna roku1970se Beňačková stala členkou a později sólistkou operyNárodního divadlavPraze, kde až do roku 1997 zpívala mnohé role českého, ruského a italskéhorepertoáru. Z přelomu let 1980/1981 pochází jedna z jejích nejznámějších nahrávek naCD, při které Beňačková ztvárnila roli Mařenky v opeřeBedřicha SmetanyProdaná nevěsta. Spolu s ní se na této nahrávce podílela řada vynikajících pěvkyň a pěvců, jako bylRichard Novák(Kecal). Pozoruhodné bylo, že i roli Jeníka zpíval rodilýSlovák, a to tehdy nepochybně nejvýznačnějšítenoristaČeskoslovenskaPeter Dvorský. Orchestrální part převzalaČeská filharmoniepod taktovkouZdeňka Košlera,Pražský filharmonický sborřídilJosef Veselka.
Od roku1974byla Beňačková současně sólistkouVídeňské státní opery. Zde vystoupila na téměř 150 představeních v celkem 13 rolích, z nichž nejvýznačnější jsou RusalkaAntonína Dvořáka,JenůfavJejí pastorkyniLeoše Janáčkaa Desdemona vOthelluGiuseppe Verdiho. Dále to byly role Maddaleny di Coigny z operyUmberta GiordanaAndré Chénier, kde Beňačková vystoupila po bokuPlácida DomingaaPiera Cappuccilliho, a Markétky zGounodovaFausta. Z obou inscenací jsou dochovány videozáznamy. Ve Vídni si Beňačková získala stálé publikum a za své umělecké výkony získala titul „komorní pěvkyně“ (Kammersängerin).Vídeňské obecenstvo se s Gabrielou Beňačkovou rozloučilo v roce 1997, kdy zde pěvkyně v roli Senty zWagnerovaBludného Holanďanazpívala naposledy.
Po nastoupení do Vídeňské státní opery následovala angažmá v celé řadě významnýchoperních domů. VSan Francisco Operadebutovala Beňačková v roce1986v roli Jenůfy po boku skvělých kolegů a pozdějších dobrých přátel – polského tenoristyWiesława Ochmanacoby Lacy a amerického tenoristyNeila Rosensheina, navíc pod taktovkou dirigenta a janáčkovského experta siraCharlese Mackerrase, kterého také s Beňačkovou vždy pojilo hluboké přátelství. Vrátila se sem v roce1989, kdy spolu s americkým barytonistouSamuelem Rameyma tenoremDennisem O'Neillemztvárnila vBoitověopeřeMefistofelejak lyrickou roli Markétky, tak dramatickou postavu Heleny Trojské (inscenace je zaznamenána na videonahrávce společnosti RM Arts).Během návratu zeSan Franciscabyla neplánovaně pozvána do opery vLos Angeles, aby prakticky bez zkoušky zastoupila záhadně onemocnělouDanielu Dessìv roli Desdemony veVerdihoopeřeOtello. Zde opět zpívala společně sPlácidem Domingem; kritikové Beňačkovou ocenili jak za neobvykle krásný hlas a zpěv, tak i za úchvatné herecké ztvárnění role Desdemony.Podobně na představení vzpomíná tenoristaŠtefan Margita: „Lidé šíleli, její výkon mi připadal jako sen. Snoubila se v ní dokonalá fyzická krása s technickou dokonalostí.“
Velký zlom v kariéře Gabriely Beňačkové nastal již v roce1983, kdy byla pěvkyně po sporech s vedením Národního divadla v Praze obsazena do roleLibušezeSmetanovystejnojmennéoperyna slavnostním představení ku příležitosti znovuotevření první české scény. V 80. a především v 90. letech nastal vrchol kariéry, když se veSpojených státechobjevila Gabriela Beňačková vNew Yorku– nejprve vCarnegie Hall, kde pod taktovkou dirigentkyEve Quelera mnohdy po boku americké pěvkyněLeonie Ryšanekkoncertně reprezentovala českou hudbu jako Libuše na představení, jež je kritiky dodnes hodnoceno jako „legendární“,dále jako Rusalka, Jenůfa nebo Káťa Kabanová.  V roce1991poprvé zpívala vMetropolitní opeřevNew Yorku, kde debutovala na premiéře JanáčkovyKáťi Kabanovév hlavní roli, a odzpívala zde téměř 40 představení až do roku1999.Americký deníkWall Street Journalpo „metropolitním“ debutu okomentoval soprán Gabriely Beňačkové jako „ten nejúchvatnější hlas na světě“.Kromě Káti Kabanové zde vystoupila také při premiéře DvořákovyRusalky. Princem jí zde byl přítel a kolega zeSan Francisca, americký lyrický tenoristaNeil Rosenshein(tamější kritika označila její výkon za vzorový a zdůraznila čistotu jejího hlasu a nádherně tvarované fráze a vysoké tóny).S ansámblem Metropolitní opery se Beňačková zúčastnila také dvou turné veŠpanělskua vNikaragui, kde se představila jako Leonora vBeethovenověFideliovi. Rolí, kterou se s touto operní scénou Beňačková rozloučila, byla v roce 1999 Verdiho Desdemona.
Po roce2000se Gabriela Beňačková začala postupně stahovat z aktivního uměleckého života, což bylo způsobeno vážnou nemocí její matky.O rok později se po delší odmlce objevila na jevišti, když vNárodním divadle Brnozpívala svou vysněnou roli Emilie Marty na výroční premiéře Janáčkovy operyVěc Makropulos.Aktivní kariéru Gabriela Beňačková ukončila oficiálně koncertním turné v roce2008, které vyvrcholilo recitálem vRudolfinusČeskou filharmoniípod taktovkouVladimíra Válka. V současné době zpívá pouze příležitostně a věnuje se spíše pedagogice (své žáky má jak v Česku a na Slovensku, tak např. naVídeňské konzervatořiči naManhattan School of Music). Mezi umělce, kteří se u Gabriely Beňačkové pěvecky zdokonalují, patří mj. mezzosopranistkaNatalia Krone, sólistka Národního Divadla v Praze sopranistkaAnda-Louise Bogza, sopranistkaEster Pavlů, rumunská sopranistkaAida Pascuči tenoristaJakub Pustina, se kterým již několik let pořádají pěvecká turné, vánoční koncerty a spoluorganizujíMezinárodní hudební festivalvRychnově nad Kněžnou.
V roce 2012 se Gabriela Beňačková ve svých pětašedesáti po dlouhé odmlce letech rozhodla pro „jevištní comeback“, kdy zpívala na Salcburském operním festivalu náročný part Hraběnky de la Roche vZimmermannovýchVojácích. Kritické ohlasy byly velice příznivé a Beňačková se tak v Salcburku objevuje pravidelně. V roce2015se dokonce vrátila na prknamilánskéhoTeatro alla Scala. Spolupracuje také s českou hudební skladatelkouSylvií Bodorovou.
V srpnu2017byla BeňačkováJanem Burianem, ředitelem Národního divadla v Praze, uvedena do Síně slávy Národního divadla. Je teprve třetí významnou uměleckou osobností, které se této pocty dostalo.1. ledna2018u příležitosti výročí vzniku samostatného Slovenska jí udělil slovenský prezidentAndrej Kiskanejvyšší slovenské státní vyznamenání pro cizince -Řád bílého dvojkříže.
Dne 5. března 2018 představila Beňačková na koncertě veSmetanově síniObecního domuv Praze u příležitosti 25. výročí založení advokátní kancelářeCísař, Češka, SmutnýaČeského národního symfonického orchestrudva ze svých studentů -Ester PavlůaJakuba Pustinu. Sama také zazpívala za doprovoduČeského národního symfonického orchestruárie a písně Janáčka, Dvořáka, Verdiho,StrausseaWagneraa uchvátila svou výtečnou pěveckou formou, v níž téměř rok po svých 70. narozeninách vystoupila.
V prosinci 2018 vystoupila v sérii představení JanáčkovyKáti KabanovévneapolskémTeatro San Carlo, pro které nastudovala roli Kabanichy, tedy tchyně titulní Káti, jež Beňačkovou proslavila po celém světě. Kritika se jednomyslně shodla, že pěvkyně zákeřnou a zlou Kabanichu ztvárnila se stejnou intenzitou a vokální i hereckou profesionalitou, s jakou dlouhá léta ztvárňovala právě roli Káti.Navíc roli díky svému neopakovatelnému hlasovému volumenu propůjčila potřebný hysterický akcent.
Za svou kariéru nahrála Beňačková vlastní operní komplety a byla sólistkou na nahrávkách vokálně-symfonického repertoáru několika nahrávacích studií. Tento repertoár také prezentovalakoncertně. Oceňované jsou její nahrávky JanáčkovyGlagolské mše, DvořákovyStabat Mater, Beethovenovy9. symfonienebo monumentální Schönbergovy kantátyPísně z Gurre. Jednou z jejích posledních nahrávek byla JanáčkovaKáťa Kabanovápod taktovkou již zesnulého dirigentaCharlese Mackerrasev roce 1999 pro studioSupraphon.
ŠířerepertoáruGabriely Beňačkové byla neobvyklá, ovšem největší úspěchy vždy sklízela coby představitelka lyrických sopránových rolí. Bezpochyby se stala nejvýraznější a nejznámější představitelkou Jenůfy z operyJejí pastorkyňaLeoše Janáčka. Tu zpívala na více než 1 000  představeních po celém světě včetněSpojených státůneboJaponska. Janáčka dále reprezentovala v rolích Káti Kabanové i Kabanichy, Lišky Bystroušky či Emilie Marty.
Dvořákovu Rusalku nazpívala např. na nahrávce z roku1982sVáclavem Neumannemcoby dirigentem aWiesławem Ochmanem, především však proslavila inscenaci Rusalky od Otto Schenka, v níž se v hlavní roli představila na prknech Vídeňské státní opery v roce 1987 a na vůbec prvním uvedení tohoto díla vMetropolitní opeřev New Yorku v roce 1993. Americké noviny dokonce tvrdily, že se do té doby nedoceněná lyrická síla a působivost Dvořákovy opery potvrdily teprve díky značnému úsilí Gabriely Beňačkové při dokonalém ztvárňování této role.Pro mnohé se Beňačková stala synonymem této operní role.Americká operní zpěvačkaRenée Flemingová, která po roce 2000 často zpívalaRusalku, označila Gabrielu Beňačkovou za svůj velký pěvecký vzor.Obě pěvkyně společně zpívaly naSalcburském festivalujako „matka a dcera“ veStraussověopeřeArabella.
Co se týče světového lyrického či spinto-lyrického repertoáru, účinkovala Beňačková ve verdiovských rolích, především jako krásná Desdemona z operyOthellonebo Amelia zMaškarního plesu, dále jako Líza zČajkovskéhoPikové dámy, Taťána zEvžena Oněgina(tu zpívala mj. i vBuenos Airesči veVelkém divadlevMoskvě), Mimi zPuccinihoBohémy(také po boku dalšího věrného osobního příteleLuciana Pavarottiho).
Díky své hlasové technice ovšem mohla Gabriela Beňačková zpívat i nejrůznější role v operách dramatických – vlondýnskéRoyal Opera HousevCovent Garden, vedinburskéUsher Hallči v Metropolitní opeře zpívala Leonoru z BeethovenovaFidelia, dále se představila jako Senta zBludného Holanďana(mimo jiné i ve Vídeňské státní opeře či v sérii kritikou mimořádně pochvalně přijatých představení v roce 1995 v benátskémTeatro La Fenice), Ariadna vAriadne auf Naxos, Alžběta vTannhäuseru(a v dalších wagnerovských rolích) nebo Salomé ve stejnojmenné Straussově opeře.Propůjčila také svůjhlasfilmové postavěEmy Destinnové(zde ji hrálaBožidara Turzonovová) vživotopisnémfilmuBožská Ema, dále ji lze slyšet v americkém filmuŘidič slečny Daisy, v československém filmuTajemství hradu v Karpatechnebo v televizní inscenaciRusalkyod režiséraPetra Weiglaz roku1977.
Mezi její velké pěvecké vzory patřily sopranistkyMaria CallasaRenata Tebaldiová;s Callasovou několikrát vystupovala v Paříži, s Tebaldiovou se potkala v moskevském Velkém divadle.