Francis Bacon (malíř)

Francis Bacon(28. října1909vDublinu–28. dubna1992vMadridu) byl vIrskunarozený britskýfigurativní malíř. Postupně si našel svoji velmi specifickou cestu malby, pro kterou se vžil pojemnová figurace. Spolu s Baconem jsou k tomuto hnutí řazeniHenry Moore,Alexander ArchipenkoneboCraigie Aitchison.Náměty pro svou tvorbu získával často z obrazů starých mistrů, fotografií, rentgenových snímků nebo filmů, které přetvářel s překvapivou invencí. Pro jeho dílo jsou typické jednoduché, ale znetvořené figury uzavřené do trubkovitých nebo skleněných konstrukcí. Známé jsou studie s ústřední postavou papežeInocence X..
Bacon se narodil jako druhé z pěti dětí v rodině bývalého vojáka, který se živil chovem koní. Po vypuknutíválkyv roce1914se rodina přestěhovala doLondýna, kde otec pracoval na ministerstvu války. Vpubertěsi Bacon uvědomil svouhomosexuálníorientaci. Když ho roku1925otec přistihl v matčině spodním prádle, vyhnal ho z domu.Bacon se živil různými příležitostnými pracemi, mimo jiné pomáhal v kancelářinotáře. Na jaře1927se ho otec pokusil přivést ke spořádanému životu a poslal ho ke strýci doBerlína. Tato otcova představa se ale v Berlíně, nabízejícím pro mladé lidi množství lákadel, nenaplnila. Bacon navíc po dvou měsících berlínského pobytu odjel doPaříže, kde navrhoval bytovéinteriérya doplňky. V červenci1927navštívil v galerii Paula Rosenberga výstavuPicassovýchkreseb, které na něj hluboce zapůsobily. Rok nato si vjižním Kensingtonuv Londýně zřídil ateliér, kde pokračoval v tvorbě návrhů nábytku a koberců. Tehdy také začal malovat. Spolu saustralskýmmalířemRoyem De Maistrevytvářeli obrazy v duchukubismu.
V roce1930uspořádali oba malíři v Baconově ateliéru výstavu. Zůstala však zcela bez odezvy. Zklamaný Bacon na dlouhou dobu přestal malovat a roku1931ukončil i svou činnost dekoratéra. Opět se živil příležitostnými pracemi. Cestoval po Evropě a protože jednou z jeho vášní byla hazardní hra, pracoval i jakokrupiér.
Bez kontaktu s uměleckou činností však nezůstal. V roce1933byl na londýnské výstavě „Art Now“ (Umění teď) vystaven jeho obrazUkřižování, reprodukovaný ve výstavním katalogu a zakoupený sběratelem moderního umění Michaelem Sadlerem. Bacon se proto pokusil o ještě jeden návrat k umění a v následujícím roce uspořádal v prostoru nazvaném "Transition Gallery" (Přechodná galerie) svou první samostatnou výstavu. Další neúspěch ho přivedl ke zničení většiny svých dosavadních obrazů. K deziluzi o vlastních uměleckých schopnostech přispělo i odmítnutí jeho příspěvku na londýnskou Mezinárodní surrealistickou výstavu v roce1936. Rok nato prezentoval Eric Hall, Baconův mecenáš a intimní přítel, jeden z jeho mála dochovaných obrazů s názvemFigury v zahraděna skupinové výstavě "Young British Painters" (Mladí britští malíři).
Bacon se od dětství potýkal sastmatem. Proto také nebyl po vypuknutídruhé světové válkyodveden, nýbrž zařazen k civilní obraně. Ale i odtud byl brzy propuštěn. Po nějakou dobu žil společně s Hallem v Petersfieldu vhrabstvíHampshire, koncem roku1942se vrátil do Londýna a usadil se opět v jižním Kensingtonu.
Pro jeho umělecký vývoj byl klíčový rok1944. Tehdy namalovaltriptychTři studie u nohou Ukřižování, které je počátkem Baconova nového svébytného uměleckého stylu, nezávislém na současných uměleckých směrech.Triptych, znázorňující nedefinovatelné monstrum vyrážející výkřiky hrůzy, byl v roce1945vystaven v londýnské galerii Lefevre. Vyvolal skandál, jeho přítel Eric Hall ho však koupil a v roce1953daroval londýnskéTate Gallery.Prostřednictvím příteleGrahama Sutherlandase roku1946poznal sgaleristkouHannover GalleryErikou Brausenovou, která zakoupila několik jeho obrazů a až do roku1958byla jeho agentkou. Za utržené peníze jezdil Bacon do roku1950pravidelně na léto doMonte Carla, kde se oddával své hráčské vášni.
Kroměhazardubyl další Baconovou vášní alkohol. V 50. a 60. letech byl pravidelným návštěvníkem barů vSoho, zejména Colony Room. V Soho se scházela společnost umělců a Bacon zde poznal několik svých modelek: majitelku Colony Room Mauriel Belcherovou, Henriettu Moraesovou a malířkuIsabelu Rawsthornovou. Od konce 40. až do poloviny 50. let byl posedlýVelázquezovýmportrétem papežeInocence X.; namaloval kolem 40 variací tohoto obrazu. Začátkem 50. let se stýkal i sLucianem Freudem, kterého několikrát portrétoval. Roku1951zemřela jeho chůva z dětství Nanny Lighfootová, k níž ho pojil vřelý vztah a se kterou od roku1942bydlel. Bacon v depresi prodal svůj londýnský ateliér na Cromwellově náměstí, kde zanechal i několik nedokončených obrazů. O rok později odjel do severníAfriky, kde žila jeho matka a sestry. Roku1952také v Soho poznal Petra Lacyho, s nímž udržoval několikaletý bouřlivý poměr.
Roku1953proběhla vnewyorskégalerii Durlacher Brothers jeho první samostatná zahraniční výstava. V té době vznikají obrazy inspirované pracemi fotografa z 19. stoletíEadwearda Muybridge. V roce1954byl spolu sBenem NicholsonemaLucianem Freudemvybrán, aby reprezentovalVelkou Britániina XXVII.benátském Bienále. Malíř se však výstavy nezúčastnil. Navštívil v té doběŘím, Velázquezův portrét papeže Inocenta X. si však prohlédnout nešel – neměl odvahu spatřit originál. V roce1955mu uspořádal London Institute of Contemporary Art první retrospektivní výstavu. Bacon v onom roce namaloval sérii portrétů podleposmrtné maskyWilliama Blakeaa na šest let se usadil v londýnské čtvrti Battersea.
KroměVelázquezepo určitou dobu zaujal BaconaVincent van Gogh. V letech1956–1957namaloval sérii šesti obrazů inspirovaných van Goghovou malbouMalíř na silnici z Tarasconu, která byla zničená zaII. světové války. Roku1957je vystavil v londýnské Hannover Gallery. V posledních letech života se však Bacon o těchto svých dílech vyjadřoval značně kriticky.
V létě roku1956odejel Bacon v doprovodu svého přítele, restauratéra Petra Pollocka, doTangeru, aby navštívil Petra Lacyho. Pronajal si zde byt, který využíval až do počátku 60. let. V Tangeru se stýkal s příslušníkygenerace beatníkůWilliamem Burroughsem,Paulem BowlesemaAllenem Ginsbergem.Ahmeda Yacoubihozde přivedl k malbě a zařídil mu výstavy ve své domovské Hannover Gallery.
Od 2. poloviny 50. let se začal Bacon výrazně prosazovat i na mezinárodní scéně. Roku1957uspořádala jeho agentka Erica Brausenová v galerii Rive Droite jeho první samostatnou výstavu v Paříži. Příští rok následovaly výstavy vTuríně,Miláně,ŘíměaPittsburghu. V letech1959–1992byly jeho obrazy vystaveny na prestižní evropské umělecké přehlídce s názvemdocumentavKasselu, konkrétně č. 2, 3, 6 a 9. Bacon od té doby až do své smrti vystavoval prakticky každoročně v těch nejvýznamnějších evropských a amerických galeriích, ať už šlo o výstavy nejnovějších prací nebo velké retrospektivy.
Den předvernisážíjedné z nich, vTate Galleryroku1962, se dozvěděl o úmrtí svého dlouholetého přítele, bývalého válečného pilota Petera Lacyho, který se vTangeruotrávil alkoholem. Lacyho smrt Baconem hluboce otřásla.Podobný osud měl jeho další vztah. S Georgem Dyerem, drobným zlodějem a kriminálníkem, se v roce1963seznámil v jednom z barů vSoho.Žádný z dosavadních milenců nebo přátel Bacona tolik citově nepřipoutal jako Dyer. Bacon ho mnohokrát portrétoval za jeho života i po tragické smrti. Opět v předvečer Baconovy velké retrospektivy, tentokrát v říjnu1971v pařížskémGrand Palais, spáchal v jejich společném hotelovém pokoji Dyer sebevraždu předávkováním prášky na spaní v kombinaci s alkoholem. Jeden z Dyerových portrétů,Portrait of George Dyer Talking(Portrét mluvícího George Dyera), byl v roce2014v aukční síniChristie'svydražen za 42 miliónů liber.
Kromě erotických vztahů navazoval Bacon s muži samozřejmě také přátelství založená na jiných hodnotách. Mezi jeho přátele patřili umělciWillem de Kooning,Lucian FreudčiAlberto Giacometti. Pro Baconovu portrétní činnost byl důležitý fotografJohn Deakin. Bacon nikdy své portréty nemaloval v přímém kontaktu s modelem, vždy mu za základ sloužily fotografie, pořizované převážně právě Deakinem. Blízké přátelství ho pojilo se spisovatelemMichaelem Leirisem. Ten v roce1983napsal o Baconovi knihuFrancis Bacon face et profil(Bacon: tvář a profil), malíř ho naopak několikrát portrétoval. Další jeho přítel, historik uměníDavid Sylvester, s ním vedl v letech1963,1966a1979obsáhlé rozhovory, které vyšly tiskem. Jsou zcela zásadní k poznání Baconových inspirací, tvůrčích záměrů a postupů.Mezi jeho přátele patřila i malířka a designérkaIsabel Rawsthorne. Také ji v 60. letech několikrát portrétoval. Pro Baconovu portrétní tvorbu platí, že maloval výhradně osoby, k nimž měl blízký vztah. To platí také o více než 20 portrétech Johna Edwardse, s nímž se Bacon poznal v roce1974. Edwards, zhruba o 40 let mladší než Bacon, byl až do konce malířova života jeho společníkem a nahradil fotografa Deakina, který zemřel dva roky před tím. Jejich vztah byl založený na poměru otce a syna. Edwards se také stal Baconovým univerzálním dědicem.
V 70. letech Bacon i nadále cestuje, ať už na vernisáže svých výstav nebo jen tak. Při těchto příležitostech poznal další významné umělce: Roku1975se vNew Yorkusešel sAndy Warholem, o tři roky později vŘíměpoznalBalthuse.V 70. a 80. letech jezdíval doFrancie. VPařížiměl trvale pronajatý byt naPlace des Vosges, často pobýval vProvence.
Roku1990navštívilMadrid, aby spatřilVelázquezovuvýstavu vPradu. O dva roky později se do Madridu vrátil. Nedlouho po příjezdu byl hospitalizován sezápalem plic. Dne28. dubna1992v Madridu zemřel.
Od počátku tvorby byly hlavními Baconovými náměty lidské tělo a lidský obličej. Vědomě se nepřipojil k převažujícímu směruabstraktní malby, jeho tématem zůstal člověk. Proto bývá zařazován mezi představitele tzv. nové figurace, což ovšem není umělecký směr, nýbrž pojetí vztahu člověka ve světě, který ho obklopuje.Jeho obrazy ale nejsou realistickými vypodobněními malovaných modelů: Bacon je většinou předvádí v mezních situacích, zdeformované, v okamžicích existenciálního děsu či v ohrožení života. Některé obrazy jsou jiným vyjádřením křiku hrůzy, zachyceném vMunchověVýkřikuneboEjzenštejnověfilmuKřižník Potěmkin. Ne vždy ale bylo Baconovo dílo přijímáno bez výhrad: I v odborných kruzích se vyskytly názory, že je strojené či falešné.
Už od 50. let rámoval Bacon některé svoje postavy do jakýchsi průhledných kubických prostorů, případně za průhledné závěsy. Tento výrazový prostředek je mnohovýznamný; může vyjadřovat jak oddělení modelů od reálného světa, tak zdůraznění jejich individuality. Baconovou specifickou vyjadřovací formou byltriptych, který použil už při svém prvním díle, ke kterému se hlásil,Třech studiích u nohou Ukřižování. Postupně se velikost desek ustálila na formátu 198 x 145,5 cm. Triptych Baconovi umožňoval zachytit konkrétní portrétované postavy paralelně ve třech postupných dějích, případně umožňoval do kompozice vstoupit dalším postavám. Rovněž pro menší triptychy, jejichž tématem byly lidské tváře, se ustálil konstantní rozměr 35,5 x 30,5 cm.
Formu triptychu Bacon převzal zgotického malířství. Podnětů pro jeho tvorbu ale bylo bezpočet. Ateliér měl plný neuspořádaných krabic reprodukcí obrazů světového malířství, výstřižků z novin, knih, fotografií. Bacon ctil mnoho svých předchůdců:Matthiase Grünewalda,Michelangela,Rembrandta,Velázqueze,van Gogha, ze svých současníků hlavněPicassaade Kooninga. Baconovo dílo je také polemikou sfotografií. Zásadně ho ovlivnila tvorba anglického fotografaEadwearda Muybridge, který ve svých fotografických albech, vydávaných v 70. a 80. letech 19. století, zachycoval rozfázovaný pohyb lidí i zvířat. Podle Bacona umožnila fotografie malířům, kteří neusilovali o abstrakci, zobrazovat svá témata bez ohledu na dokumentační či ilustrativní faktory a pokoušet se vystihnout podstatu tématu (krajiny, postavy, zátiší) v jeho elementární formě.
Od roku1949přibližně až do sklonku 50. let vzniklo asi 40 variací na Velázquezův portrét papežeInocence X., v té době také několikrát portrétovalLuciana Freuda. Počátkem 50. let vznikla rovněž série skrčených mužskýchaktů. V roce1955vystavil sérii obrazů podle posmrtné maskyWilliama Blakea. V letech1956–1957namaloval sérii inspirovanou tvorbouvan Gogha. K tématuUkřižováníse vrátil v 60. letech obrazyTři studie k Ukřižování(1962) aUkřižování(1965). Mezi roky1963a1971je hlavním námětem jeho obrazů George Dyer. V polovině 60. let také vzniklo několik portrétů malířky Isabely Rawsthornové. V Baconově tvorbě nalezneme i literární reminiscence. Roku1967namalovalTriptych inspirovaný básníT. S. EliotaSweeney Agonistes, roku1981Triptych inspirovanýAischylovouOresteiou.