Nikumaroro

Nikumaroro(téžGardnerův ostrov) je součástíPhoenixských ostrovůve státěKiribativ západnímTichém oceánu.  Ačkoliv se na ostrově nacházelo v minulosti osídlení, dnes je ostrov neobydlen.
Jde o odlehlý, protáhlýkorálovýatoltrojúhelníkového tvaru s bohatou vegetací a velkou centrálnílagunou. Je přibližně 7,5 kilometrů dlouhý a 2,5 kilometru široký. Laguna je při přílivu spojená s mořem dvěma mělkými průlivy - větším na severozápadě a menším na jihu. Oceán kolem ostrova je mimo útes velmi hluboký a jediné možné kotviště se nachází na západním okraji útesu naproti troskám opuštěné britské osady fungující ve 40. až 60. letech 20. století. Kotviště je bezpečné pouze pokud vlaje jihovýchodnípasát. Přistání na ostrově je obtížné a většinou probíhá jižně od kotviště.
Kokosové palmyrostou na ostrově do výšky 15 metrů a jsou pozůstatkem britského pokusu o vybudování plantáže. Atol Nikumaroro sporadicky navštěvují biologové, které sem přitahují rozsáhlé mořské a ptačí ekosystémy. Na atolu žije velká populacekraba palmového, stěhovavých ptáků a krys. V okolních vodách bylo pozorováno několik druhůžralokůadelfín skákavý.
Dne 1. prosince 1938 dorazili na ostrov členové britské průzkumné expedice, aby zhodnotili ostrov jako možné místo pro přistání hydroplánů. Dne 20. prosince dorazili další britští úředníci společně s 20 osadníky zGilbertových ostrovů. Snahám o vyčištění půdy a výsadbu kokosovníků však bránil nedostatekpitné vody. Do června 1939 bylo úspěšně založeno několikstudnía žilo zde 58 osadníků.  Byly zde vystavěny široké korálově štěrkové ulice a několik staveb, mezi něž patřily správní dům s doškovou střechou, družstevní sklad s dřevěnými rámy a rozhlasová bouda. V letech 1944 až 1945 zde provozovalaPobřežní stáž Spojených států americkýchnavigační stanici LORAN s 25 členy posádky. Populace ostrova dosáhla maxima (cca 100 obyvatel) v polovině 50. let, ale začátkem 60. let 20. století periodické sucho a nestabilní stav sladké vody způsobily zánik kolonie. Nikumaroro bylo spolu s dalšími okolními ostrovy evakuováno britskou vládou v roce 1963. Jeho obyvatelé byli přesídleni naŠalamounovy ostrovya od roku 1965 je ostrov oficiálně neobydlený.
Britská nákladní loďSS Norwich Cityztroskotala na útesu na severozápadním cípu ostrova během tropické bouře dne 29. listopadu 1929. Když na lodi vypukl požár, byla posádka nucena úkryt se na atolu. Jedenáct mužů zde zahynulo, ale zbytek byl později zachráněn. Vrak lodi byl kvůli odlehlé poloze ostrova ponechán na místě a je pomalu erodován přírodními silami.Vrak byl významným orientačním bodem na útesu po 70 let, avšak do roku 2007 z něj zůstal pouze kýl, motor a dvě velké nádrže. Do roku 2010 zůstal nad vodou na útesu pouze motor. V roce 2016 bouřková aktivita odplavila jednu ze dvou velkých nádrží ke břehu a motor byl odlomen a spadl přes okraj útesu do hluboké vody.
Nikumaroro byl předmětem významných spekulací a průzkumu jako možné místo nouzového přistání americké letkyněAmelie Earhartovév roce 1937, během jejího posledního letu při pokusu obletětZemi. V roce 1940 byly na ostrově nalezeny lidské kosti, které byly později podrobeny analýze a roku 2018 forenzní antropolog Richard Jantz prohlásil, že s jistotou 99% se jedná o ostatky Earhartové.V roce 2019 se oceánografRobert Ballardpokusil v okolí ostrova nalézt vrak letadla Earhartové,nicméně neuspěl.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůNikumarorona anglické Wikipedii aNikumarorona slovenské Wikipedii.