Žralok tygří

Žralok tygří(Galeocerdo cuvier), někdy téžžralok tygrovaný, je velkýžralokz roduGaleocerdoa čelediGaleocerdonidae.Vyskytuje se vmoříchaoceánechsubtropickéhoatropickéhopásu. V průměru dosahuje délky od 3,25 m po 4,5 m, výjimečně i přes 5 metrů. Jeho váha činí obvykle 385 až 635 kg, vzácně i přes 900 kg. Charakteristická je pro něj kresba na bocích trupu připomínajícítygřípruhy. Jeho dietní návyky jsou zřejmě nejméně specializované ze všech žraloků– napadárybymnoha druhů, žraloky,rejnoky,ptáky,hlavonožce,korýše,medúzy,plazy,ploutvonožceakytovcerůzných velikostí včetně velryb. Loví iželvy, a to ve větším množství než jiní žraloci. Často hoduje namršinách. Někdy je nazýván „mořskou popelnicí“, protože sežere i takové věci, jako jsou automobilové značky, kanystry na benzin, různé plechovky a kusy plastů. Přes den se pohybuje převážně na otevřeném moři, v noci při pobřeží. V zimě zůstává v teplých mořích přirovníkua potravu si hledá ukorálových útesůvTichémiIndickém oceánunebo vKaribiku. Dokážemigrovatna velké vzdálenosti. Žije většinou o samotě, ale více jedinců se může shromáždit na jednom místě kvůli potravě. Má charakteristickou velkoutlamuna spodní straně těla a masivníčelisti, které jsou vybaveny velkým počtemzubůve tvaru lomeného trojúhelníku s pilovitými okraji. Vyniká dobře vyvinutýmzrakem, při lovu se však spoléhá především na jinésmysly, jako ječicha detekce elektrických impulzů, proto může velmi dobře lovit ve tmě nebo ve zkalené vodě. Než kořist usmrtí, chvíli okolo ní krouží.
Jedná sevejcoživorodýdruh. Březost trvá více než 1 rok a počet mláďat ve vrhu dosahuje až 82. Dožívá se zřejmě až 50 let. Žralok tygří zatím nečelí akutní hrozbě vyhubení (podle noremIUCNje veden jako téměř ohrožený), ale pokračující intenzivní lov může tuto situaci změnit.
Ve vztahu kčlověkuje považován za jednoho z nejnebezpečnějších žraloků, podle statistikInternational Shark Attack Filemá na svědomí asi 19 % všech fatálních útoků na člověka, což je více než u kteréhokoliv jiného druhu žraloka kroměžraloka bílého.
Žraloka tygřího poprvé popsaliFrançois PéronaCharles Lesueurv roce 1822 a přidělili muvědecké jménoSqualus cuvier.Později byl několikrát přejmenován (Squalus arcticusPeron a Leseur 1822, Galeocerdo tigrinusMüller a Henle 1837, Galeus cepedianusAgassiz 1838,Galeus maculatusRanzani 1840,Carcharias fasciatusBleeker 1852,Galeocerdo rayneriMcDonald & Barron 1868,Galeocerdo obtususKlunzinger 1871,Carcharias hemprichiiKlunzinger 1871).Současné rodové jménoGaleocerdoje odvozeno ze starořeckého γαλεος (galeos) = žralok a κερδω (kerdo) = liška.V mnoha jazycích je žralok pojmenován potygrovi, neboť oba mají podobnou kresbu na kůži.Česky se někdy nazývážralok tygrovanýnebožralok polárníčižralok severní.
Žralok tygří patří do řádužralouni, což je druhově nejbohatší žraločí řád. Tito žraloci se vyznačují tím, že majímžurku, dvě hřbetní ploutve, řitní ploutve a pět žaberních rýh. Žralok tygří se řadí do roduGaleocerdo, který se tradičně řadil do čeledimodrounovití(Carcharhinidae, angl.requiem sharks).Již renomovaný znalec žraloků R. Aidan Martin však navrhl pro žraloka tygřího vytvoření zvláštní čeledi. Od ostatních modrounovitých se totiž žralok tygří liší hned v několika fyziologických (větší rozměry, rýha na horním rtu, tvar zubů, štěrbiny za očima, nozderní záklopky, vejcoživorodost) a genetických rysech.Moderní taxonomie žraloka tygřího tak vyčleňuje do samostatné čelediGaleocerdonidae.
Žralok tygří je především v přední části těla mohutně stavěnáparybas velkou zploštělou hlavou a obrovskými čelistmi. Tlama je charakteristická výraznou rýhou na horním rtu. Prsní ploutve dosahují jen průměrných rozměrů. Ocasní partie je relativně štíhlejší než přední část trupu a zakončená velkouploutví, která ve vodě zaujímá spíše horizontální než vertikální polohu a jejíž horní část je výrazně delší než spodní. Poměrná velikost ocasní ploutve se mění s věkem – čím je žralok starší, tím je ploutev symetričtější. Podobně se s růstem proměňuje i hlava, která se postupně stává širší a zploštělejší. Důvodem pro obě tyto vývojové adaptace může být potřeba dálkové migrace a změna ve složení kořisti.Zbarvení je charakteristicky šedé či šedomodré, doplněné o tmavší příčné proužky připomínajícítygříkresbu.Podobnost vzorování kůže s tygrem ostatně stojí za druhovým jménem žraloka používaným ve většině jazyků. Tmavé pruhování je výraznější u mladých jedinců, se vzrůstajícím věkem bledne.V mládí mají proužky tvar okrouhlých skvrn, s přibývajícím věkem se prodlužují do délky.Spodní část těla je světlá, většinou žluto-bílá.
Žralok tygří dorůstá v dospělosti délky nejméně 3,25 metru a dosahuje váhy 385 a více kg.Mnohdy velikost přesáhne 4 metry,jedinci delší než 4,5 metru jsou ale vzácní.Největší kusy dosahují délky okolo 5,5 metru a hmotnosti přes 900 kg.Absolutním rekordmanem je žralok dlouhý 7,4 (7,5) metru s hmotností 3110 kg ulovený v roce 1957 u pobřežíIndočíny, jehož rozměry však nejsou považovány za dostatečně ověřené.Údajně byl chycen i kus měřící 9,1 metru, ale tento rekord je považován za značně nepravděpodobný.
Z dravých ozubených žraloků dosahuje větších velikostí pravidelně jenžralok bílý(Carcharodon carcharias), jehož průměrná délka se pohybuje v rozmezí 4–5,4 metru.Žralok malohlavý(Somniosus microcephalus),žralok velkoústý(Megachasma pelagios),žralok šedý(Hexanchus griseus),světloun pacifický(Somniosus pacificus) akladivoun velký(Sphyrna mokarran) dorůstají stejných nebo o málo menších rozměrů než žralok tygří.
Zuby žraloka tygřího mají tvar zalomených trojúhelníků (připomínajíkohoutíhřebínek) a jsou velmi dobře uzpůsobeny na prořezávání tuhých látek, například krunýřů želv. Okraje mají výrazné vroubkování. Jako u většiny ostatních žraloků bývají vypadlé zuby pravidelně obnovovány a tento proces probíhá po celý život.
Čumák žraloka tygřího obsahuje orgán zvanýLorenziniho ampule, který mu umožňuje detekovat i velmi slabé elektrické pole produkované svalovou činností živých organismů, a pomáhá mu tak v lovu.Na jeho těle se dále nacházílaterální linie, která zaznamenává vibrace procházející vodou. Oba tyto smysly umožňují žralokovi lovit za snížené nebo nulové viditelnosti. Vynikající je jeho čich, jímž dokáže rozeznat přítomnost i velmi malého množství krve ve vodě.Reflexní vrstva zvanátapetum lucidumumístěná na sítnici oka výrazně zlepšuje vidění za šera.
Žralok tygří se většinou pohybuje jen velmi pomalu, ale pokud je potřeba, dokáže nakrátko značně zrychlit a plavat velmi hbitě.
Žralok tygří se vyskytuje v tropických a subtropických vodách světových moří a oceánů, především v pobřežních oblastech. Během chladnějších měsíců se drží podél rovníku a vyhledává teplé proudy, naopak v letním období migruje až na hranici vod mírného pásu. Je schopen dlouhých přesunů na otevřeném moři za poměrně krátké časové období.Extrémními oblastmi jeho výskytu je jižníJaponsko,Nový Zélanda východní pobřežíUSA. Typickými místy výskytu jsou pobřežní oblasti jihovýchodníAsie, moře okolíIndonésie, ostrovyTichého oceánu,Karibské mořea západní pobřežíAfriky. Dále žije při pobřežíIndického oceánu, zaplouvá i doRudého mořeaPerského zálivu. VeStředozemním mořise nevyskytuje.
Drží se spíše v mělčích vodách, případně na hranici mělčích a hlubokých vod poblíže útesů. Může se vyskytovat jak ve vodách hlubších než 350 metrů, tak i na mělčinách 2,5–12 metrů hlubokých.K jeho oblíbeným habitatům patří ústí řek,laguny, zátoky, přístavy, pobřežní oblasti tropických ostrovů a souostroví. Nevadí mu kalné vody s nízkou viditelností.
Tygří žraloci jsou obvykle samotáři, kteří jsou aktivní převážně v noci, avšak denní aktivita také není neobvyklá. Jsou považováni za agresivní žraloky.Do skupin se sdružují jen příležitostně, například dojde-li ke kumulaci potenciální kořisti na jednom místě. Ke konfliktům během společného krmení dochází jen minimálně. Menší žraloci obvykle čekají, až se nasytí větší jedinci.Dospělci jsou do určité míry teritoriální a pobývají například při pobřeží „svého“ tropického ostrova, ačkoliv i oni občas migrují.Velikost teritoria bývá odhadována na 23 km².
Žralok tygří je vrcholový predátor, který má v zásadě oprávněnou reputaci, že zkonzumuje prakticky cokoliv.Přestože je považován za nejméně vybíravého žraloka,jeho potravní preference se odlišují podle geografického rozšíření a dostupnosti kořisti. Pravidelnou kořistí bývajíželvy, na jejichž krunýře má vhodně vyvinuté čelisti a zuby. Loví je častěji než jiní žraloci, ale neznamená to, že by představovaly jeho převážnou či dokonce výhradní potravu.Ta je totiž velmi pestrá a tvoří ji různé druhyryb,rejnoci, střední a malížraloci, včetně jedinců vlastního druhu, mořštíhadi,ptáci,delfíni,sviňuchy,plískavice,ploutvonožci,dugongovéakapustňáci,chobotniceasépie, různé druhykorýšůa dokonce imedúzy.Podobně jako u bílého žraloka dochází i u něj s rostoucím věkem ke změně preferované kořisti směrem k větším živočichům a častěji se na jídelníčku ocitají savci.Delfíni tvoří zhruba 5–10 % potravy dospělých tygřích žraloků.Kromě menších kytovců napadá i velryby, napříkladkeporkakyčiplejtváky obrovské. Do útoku na velryby se může najednou zapojit i několik desítek žraloků.Příležitostně zkonzumuje jakékoliv další tvory, kteří se ocitnou v moři v jeho loveckém revíru. V žaludcích žraloků tygřích je mnohdy možno nalézt tak nepravděpodobnou kořist, jako jsou části koní, ovce, kozy, psi, kočky, krysy či netopýři.Velmi rád se živí na mršinách.
Kromě živočichů požírá i různé předměty, jako jsou plechovky, kanystry, kusy plechů, plasty, uhlí či dřevo, semena, zeleninu, tašky, peří, kožené výrobky a jiné odpadky hozené lidmi do moře.Předpokládá se, že žraloci tygří v pravidelných intervalech vyvrhují nestravitelné zbytky potravy z žaludku do moře – kromě pozřených odpadků jde o části želvích krunýřů, které nedokáží projít trávicím traktem. Jelikož želvy jim zůstávají dlouho v žaludcích, je možné, že jejich celkový podíl na žraločí potravě je tímto nadhodnocen.
Vydrží dlouho bez potravy (minimálně několik týdnů), ale údaje o přesné době maximálního půstu nejsou k dispozici.
Žraloci tygří využívají barvy své kůže a pomalých pohybů jako kamufláže. Přibližují se jakoby neznatelně a mimochodem ke své kořisti, a pokud se jim podaří dostat na krátkou vzdálenost, prudce zaútočí. Obvykle vyhlédnutou oběť nepronásledují, neboť nejsou schopni vytrvalého rychlého plavání.Rovněž nedokáží příliš prudce manévrovat. Některé želvy toho využívají a snaží se při útoku uhýbat utaženou zatáčkou a zároveň natočením svého těla do vertikální polohy, aby je žralok nemohl uchopit do svých čelistí.Pokud se oběť drží na místě, žralok okolo ní mnohdy krouží předtím, než zaútočí.
Žralok tygří jevejcoživorodý.Na severní polokouli probíhá páření mezi březnem a květnem a porod mezi dubnem a červnem následujícího roku, na jižní polokouli jsou páření a porod zhruba o půl roku posunuty.Samice zabřeznou obvykle jednou za tři roky. Doba březosti trvá 13–16 měsíců, přičemž mláďata se po vylíhnutí z vajíčka živí v děloze výměšky z lůna matky.Samice následně porodí 10–82 mláďat, nejčastěji to bývá 30–35.Porod probíhá v hloubkách 15–100 metrů.Velikost žraloků při narození dosahuje 51–90 cm, výjimečně až 105 cm,hmotnost se pohybuje mezi 3–6 kg.Mláďata mají tělo ohebnější než starší jedinci. Těsně po narození jsou zranitelná, stávají se často kořistí různých žraloků, někdy může doházet i kekanibalismuMladí žraloci prodělávají velmi rychlý růst, který má omezit jejich zranitelnost na co nejkratší období. Během prvního roku tak dorostou do délky okolo 1,5 metru, přičemž pak se růst zpomalí a ve čtyřech letech obvykle měří okolo 2,5 metru.Následuje další výrazné zpomalení růstu. Sexuální zralosti dosahují ve věku 7–8 let,při délce 226–350 cm,respektive 310–320 cm.Délka života je odhadována na 27 až 50 let.V zajetí bývánaděje na dožitípodstatně kratší, zaznamenané maximum je 20 let. Je to způsobeno zřejmě tím, že mrtvá strava je pro ně méně atraktivní a stísněné prostory akvárií nepřispívají ke kondici a zdraví.
Mladí jedinci mohou padnout za oběť mnoha různým predátorům (ryby, žraloci, kytovci). Dospělci mají jen minimum nepřátel, kromě člověka jde především okosatku dravou, která dokáže zabít žraloky tygří všech velikostí.Sám žralok je hostitelemštítovců, kteří ho využívají jako ochranu, dopravní prostředek a zdroj potravy, neboť požírají zbytky jeho kořisti.V očích může mít i parazitaCaligus oculicola,což je druhklanonožce.
Lidé žraloky tygří zabíjejí kvůli masu, kůži, ploutvím,játrůma trofejím (zuby, čelisti). Stávají se úlovky jak sportovních, tak komerčních rybářů, a to jak záměrně, tak při lovu jiných druhů (tzv.bycatch). Některé populace kvůli intenzivnímu lovu zaznamenaly rapidní úbytek, což se do budoucna může ukázat jako problém a hrozba pro přežití druhu. V současnosti (2016) je druhMezinárodním svazem ochrany přírodyveden jakotéměř ohrožený.Kromě toho, že jsou cílem různě zaměřených rybářů, bývají zabíjeni i v rámci tzv. programů kontroly žraloků, neboť především ve vodách tropických ostrovů jsou považováni za hrozbu.
Neexistuje žádný specifický program ochrany žraloků tygřích. Pouze ve vodáchMexického zálivua při atlantickém pobřežíUSAspadá druh podFisheries Management Program. Jeho lovecká kvóta je od roku 1999 omezena na 622 tun ročně a minimální velikost na 137 cm.OrganizaceGreenpeacezařadila žraloky (včetně tygřích) do tzv. červeného seznamu plodů moře, který obsahuje ryby a další mořské živočichy, již se běžně prodávají po světových trzích, ale patří do neudržitelného rybaření.
NaHavajských ostrovechdomorodci nerozlišovali mezi tygřími a bílými žraloky a nazývali oba druhyNiuhi.Niuhibyli spíše obáváni než uctíváni. Konzumace jejich očí údajně umožňovala vhled do budoucnosti, čehož využívali především místní králové. Nicméně někteří Havajci považují tygří žraloky zana `aumakua(duchy předků; singulár = `aumakua) a uctívají je.NaMalediváchměli tito žraloci také zvláštní postavení a byli nazývániFemunu.Ze zubů žraloků tygřích vyráběli a stále vyrábějí domorodci na mnoha ostrovech Pacifiku válečné palice, kopí či dýky.
Žralok tygří je považován za člověku nebezpečného tvora, který v sobě kombinuje zvědavost s poměrně agresivním chováním.Podle oficiálních údajůInternational Shark Attack Filek roku 2015 je zodpovědný za 111 nevyprovokovaných útoků z celkem 828 zaznamenaných pro všechny žraloky, přičemž 31 jich skončilo smrtí člověka, což z něj činí druhého nejnebezpečnějšího žraloka po žralokovi bílém (314 nevyprovokovaných, z toho 80 smrtelných).Za třetího nejnebezpečnějšího je považovánžralok bělavý,který může žít i ve sladké vodě. Tato statistika sice začíná už rokem 1580, ale víceméně spolehlivé údaje pocházejí až z druhé poloviny 20. století, tudíž je potřeba k číslům přistupovat opatrně. Navíc ne vždy je správně určen druh útočníka a do statistiky nejsou zahrnuty nejisté případy, např. z válečných dob nebo při velkých ztroskotáních. Jedná se tedy nutně o neúplné údaje a celkový počet útoků a obětí všech žraloků bude podstatně vyšší. Přes výše uvedené se nebezpečnost žraloka tygřího vůči lidem nadhodnocujea člověk rozhodně není jeho běžnou kořistí.Jedná se především o zvědavého tvora a při dodržení jistých pravidel hrozí z jeho strany jen velmi malé nebezpečí.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuTiger sharkna anglické Wikipedii.