Citrus

Citrus(Citrus, česky nepřesněcitroník) jerodrostlinz čelediroutovité(Rutaceae). Jsou to stálezelené, teplomilné, většinou trnité stromy či keře s převážně jednoduchými, lehce kožovitými listy, které původně pocházejí ztropickéasubtropickéjihovýchodníAsiea Austrálie. Slovo citrus pochází zstarořeckéhokedrosnebolatinskéhocedrus, těmito slovy byly označovány rostliny s vonnýmilistynebodřevem, v češtině se tak označují též plody těchto stromů.
Citrusy patří ke komerčně a kulturně nejvýznamnějším rostlinám, využívají se jak pro přímou konzumaci, tak k dalšímu kulinářskému zpracování, v potravinářském průmyslu, parfumerii a farmakologii. Citrusy jsou také velmi oblíbenými okrasnými apokojovými rostlinami, existují i specializované kluby jejich pěstitelů – citrusářů. V průběhu historie si vydobyly též značný kulturní význam, v náboženství platily za symbol rajského (Adamova) jablka nebo za jeden z mariánských atributů. Mezi nejčastěji prodávané citrusy patřípomeranč,mandarinka,citron,grapefruit,limetkačipomelo. Taxonomie rodu je velmi složitá, většina známých citrusů jsou hybridy, mnohdy vícenásobní.
Kultivace citrusů začala již dlouho před naším letopočtem v prostorujihovýchodní Asie. V Evropě byly první citrusové plody (cedráty, později též citrony a hořké pomeranče) známy již v antice, pravděpodobně v souvislosti s výbojiAlexandra Velikého. Další byly do evropského prostoru rozšířeny během středověku prostřednictvím Maurů. Více se zde však pěstování citrusů, nyní již včetně sladkých pomerančů, rozšířilo až v 15.–16. století, v chladnějších oblastech později. Do Ameriky se citrusy dostaly se španělskými dobyvateli. Teprve v 19. století se do Evropy z Číny dostaly mandarinky.
Citrusy jsou nízkéstálezelenédřeviny nabývající formy větších keřů nebo nižších, hustě a nízko větvených stromů, často s křivolakým kmenem, vyrůstajících do výšky 10–15 metrů, jen zřídka více. Hlavníkořenje kůlový, postranní kořeny bohatě větvené, formujímykorhiznívztahy. Letorosty jsou zelené, kýlnaté. V úžlabí listů se tvořítrny, některé druhy jsou ovšem téměř či zcela bez trnů.Listyjsou střídavé, u převážné většiny druhů jednoduché (výjimku tvořícitronečník trojlistý, řazený někdy ovšem do samostatného rodu), převážně celokrajné, lehce kožovité, jejichřapíkje u většiny druhů silně či slabě křídlatý.
Květyvyrůstají jednotlivě nebo v chudýchhroznovitýchkvětenstvích; jsou oboupohlavné, pravidelné (aktinomorfní) a rozlišené na srostlýkalicha převážně pětičetnoukorunuo průměru 2–4 cm. Korunní plátky jsou čistě bílé, případně narůžovělé, nazelenalé či nažloutlé. Květy většinou výrazně voní a obsahujínektaria, čímž přitahují opylující hmyz.Tyčinekje mnoho (20–60), na bázi často srůstají do svazečků.Semeníkje svrchní, složený z nejčastěji 8–15 srostlýchplodolistů, s axilárníplacentací. Citrusy mohou býtsamosprašnéčicizosprašné; pokud nejsouopylenyvhodným pylem, vytváří většina druhů plodypartenokarpicky(z neoplodněného semeníku). Plody se botanicky nazývajíhesperidium(jde o typbobule). Jsou složené z tuhé vnější kůry (flaveda), které může nabývat široké škály barevných odstínů (zelené, žluté, oranžové, bílé), pod ním se nachází měkčí vláknitý obal (albedo) bílé barvy, z nějž dovnitř plodu vyrůstají emergence, ze kterých se tvoří měkká, šťavnatádužina. V dužině jsou uložena jedno- či vícezárodečnásemena, která však v důsledku partenokarpie někdy zcela chybějí. Po utržení plody již dále nedozrávají (na rozdíl například od banánů). Obvyklým jevem u citrusů jeremontace, tedy opakované kvetení v průběhu vegetační doby: na rostlinách lze proto běžně pozorovat květy i plody současně.
Základníploidiev roděCitrusje 2n = 18. Polyploidie z přirozených stanovišť není známa, hybridní jedinci v kultuře však mohou být triploidi (2n = 27) nebo tetraploidi (2n = 36).
Zástupci roduCitruspůvodně pocházejí ztropůasubtropůjihovýchodní a východníAsie, přirozeně rostly též v podhůří Himálaje, kde je patrně též pravlast jejich vzniku, na ostrovech Papuasie a v Austrálii. Jen málo druhů je známo z přirozených stanovišť, nejvíce z Austrálie. Jedná se převážně o druhy s nepoživatelnými plody a tedy na okraji lidského zájmu, jinak dnes naprostá většina rostlin včetně původních botanických druhů roste v kultuře či jejích pozůstatcích. Díky pěstování se citrusy postupně rozšířily i na ostatní kontinenty, kde některé druhy též zdomácněly, případně křížením vytvořily lokální varianty či nové hybridy (napříkladgrepveStřední Americe); do Evropy se citrusy dostaly pravděpodobně s Alexandrem Velikým a později též díky arabskému vlivu, do Ameriky pak se španělskými kolonizátory.
V rámci čeledi routovitých patří rodCitrusdo podčelediAurantioideae,tribuCitreaea subtribuCitrineae, jejichžfylogenetickástruktura a vnitřní příbuzenské vztahy však dosud nebyly zcela vyjasněny. V širokém pojetí jsou do rodu zahrnovány též rodyFortunella(kumkvat) aPoncirus(citronečník) a podle některých studií také rodFeroniella. Počet druhů citrusů není jasný a reprezentativní kritická studie doposud chybí.V literatuře jsou popsány tisícetaxonůa taxonomických synonym, které se mnohdy překrývají. Většina známých citrusů jsouhybridy, a dokonce i některé dnes planě rostoucí druhy vzniklykřížením. Situaci dále komplikuje možnost nepohlavního vytváření semen pomocíapomixie. Mandarinka, pomelo a cedrát jsou tři původní druhy, které byly hybridizovány do současných, komerčně dostupných druhů citrusových plodů.
Druhy, u nichž se předpokládá nehybridní původ:
Z pěstitelského hlediska se citrusy dají rozdělit na mandarinky, pomerančovníky, grapefruity, šedoky a kyseloplodé citrusy; nicméně některé citrusy nespadají do žádné z těchto skupin, jiné jsou v důsledku křížení obtížně zařaditelné.
Citrusy patří ke komerčně a kulturně nejvýznamnějším rostlinám; největšími světovými producenty citrusových plodů jsou Čína, Brazílie, Mexiko, USA (především státy Florida a Kalifornie) a Španělsko. Škála jejich využití je velmi široká. Mnohé druhy lze využít k přímé konzumaci a k lisovánídžusů, ke konzervaci,kandování, k výroběmarmelád, alkoholických nápojů (Cointreau,Curacao), v gastronomii k ochucování pokrmů (citronová či pomerančová kůra), nápojů, cukrovinek atd. Obsahují množstvívitamínu Ca minerálních látek (draslík,vápník),flavonoidy,karotenoidy,kyselinu citronovoua hodněvlákniny. Vysoký obsah kyselin může mít při nadměrné konzumaci negativní vliv na zubní sklovinu, citlivým osobám může způsobit alergické reakce, vyrážky nebo podráždění žaludku.Význam mají též profarmakologii; v tradičním léčitelství byly využívány mnoha způsoby, kyselá šťáva citronů byla například prokázána jako efektivníspermicida používána k zabránění otěhotnění.Albedo (bílá vrstva pod slupkou) bohaté napektinje průmyslově zpracováváno na želírovací přípravky.
Díky vysokému obsahu nektaru v květech patří citrusy k rostlinám, jichž lze využít k produkcimedu. Vyznačuje se svěží květinovou vůní a intenzivní sladkou chutí s mírně kyselou složkou. K jeho hlavním producentům patří středomořské země (Španělsko, Itálie, Izrael, Řecko), ale též jižní státy USA.
Druhy s vysokým obsahem aromatickýchesenciálních olejův plodech, jako jsougrapefruit, hořký pomeranč (bigarádie) nebobergamot, jsou využívány vparfumerii,kosmetice,aromaterapiia k aromatizaci mnoha průmyslových produktů, jako jsou hygienické potřeby, čisticí prostředky, osvěžovače vzduchu apod. Silice lze destilovat též z vonných květů (esenciální olej zvaný Neroli), případně z listů a mladých zelených větviček (silice Petitgrain). Hlavními složkami jsou terpenické látkylimonen,linalool,myrcen,sabinen,terpineol,pineny,citrala další. Majíbaktericidníainsekticidníúčinky, při aplikaci na kůži mohou některé z nich v kombinaci s přímým slunečním svitem způsobitfotodermatitidu– podráždění kůže.
Vzhledem k pomalému růstu mají citrusové stromy hutné, velmi tvrdédřevo, vhodné k soustružení a ceněné v truhlářství a řezbářství.
Oblíbené jsou citrusy jakookrasné rostliny, a to jak v teplých oblastech, kde mohou růst celoročně venku, tak i ve sklenících (oranžeriích) a jako kontejnerové čipokojové rostliny. Existují i specializované kluby jejich pěstitelů – citrusářů. Kromě ovoce plodících odrůd byly vyšlechtěny i okrasnékultivary, např. spanašovanýmilisty; odrůdy se v kultuře zpravidla roubují napodnože, jimiž je typickycitronečník(trifoliáta) nebo i vlastní semenáče. Ve střední Evropě je coby teplomilné rostliny, které až na řídké výjimky nesnášejí pokles teploty pod bod mrazu, lze pěstovat pouze při zajištění vhodného zimoviště např. ve vytápěném skleníku. Vyžadují množství ideálně rozptýleného slunečního světla, úživnou, lehkou, dobře propustnou a mírně kyselou půdu a dostatek vláhy.
Citrusy a jejich plody patří k rostlinám silně zapsaným v kulturní historii lidstva. V západních tradicích byly spojovány s láskou a svatbou (coby bájná zlatá jablkaHesperidek), ale též se smrtí a vzkříšením, především v době baroka; mrtvolám byly do ruky vkládány jejich plody, případně byly za nimi vhazovány do hrobu, jejich vůně měla též přehlušit pach rozkladu a smrti. V náboženství symbolizují plodyrajského stromua jako takové hrají významnou roli v židovském svátkuSukkot. S citrusy v ruce nebo na pozadí citrusových stromů byla často zobrazována téžMaries Ježíškem nebo starozákonníEva, například na obrazech EyckovaGhentského oltáře: symbolika zde je překonání Adamova pádu (Ježíš coby nový Adam, Marie coby nová Eva). Citrusové stromy byly jedním z atributů Panny Marie díky faktu, že nesou květy i plody současně a znázorňují tak spojení její neposkvrněné čistoty a zároveň mateřství. Věneček z pomerančových květů je v jižních zemích součástí svatebního oděvu nevěsty.
V profánním a užitém umění jsou citrusové plody častým námětem vzátiších, nejvíce u holandských malířů 17. století, v jídelních a stolních dekoracích nebo vheraldice; jsou s nimi mimo jiné zobrazováni příslušníci holandské dynastieOranžských. Jejich mytologická hodnota a status obtížně dostupného, luxusního zboží vedly od 16. století šlechtické rodiny ke stavbám reprezentativníchoranžerií, kde bylo možno tyto plody celoročně obdivovat.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůCitrusna anglické Wikipedii aZitruspflanzenna německé Wikipedii.