Estonsko

Estonsko(estonskyEesti), plným názvemEstonská republika(estonskyEesti Vabariik), jestátuBaltského mořevseverní Evropě, nejsevernější zpobaltských zemí. Na severu sousedí přesFinský zálivsFinskem, na západě přes moře seŠvédskem, na jihu sLotyšskema na východě sČudsko-pskovským jezeremaRuskem. Většinou rovinaté a nížinné území Estonska se skládá z pevniny, větších ostrovůSaaremaaaHiiumaaa více než 2 200 dalších ostrovů a ostrůvků na východním pobřeží Baltského moře.Na celkové rozloze 45 339 km² žije 1,4 milionu obyvatel. Jeunitárníparlamentní republikous hlavním anejvětším městemTallinnem. NásledujíTartu,NarvaaPärnu.Estonštinaje původním a úředním jazykem Estonska; je prvním jazykem většiny jeho obyvatel a zároveň druhým nejpoužívanějšímbaltofinským jazykemna světě.
Území dnešního Estonska obývají lidé již nejméně od roku 9000 př. n. l. Středověké původní obyvatelstvo Estonska bylo jednou z posledníchpohanskýchcivilizací v Evropě, která přijalakřesťanstvípopapežemsankcionovanéLivonské křížové výpravěve 13. století.Po staletích postupné nadvládyřádu německých rytířů,Dánska,ŠvédskaaRuského impériase v polovině 19. století začala formovat svébytnáestonská národní identita. Ta vyvrcholila 24. února 1918 vyhlášením estonské nezávislosti na tehdy válčícímRuskémaNěmeckém impériu. Po většinumeziválečného obdobíbylo Estonsko demokratické, na počátkudruhé světové válkyvyhlásiloneutralitu, avšak země bylaopakovaně napadena, obsazena a okupována, nejprveSovětským svazemv roce 1940, poténacistickým Německemv roce 1941 a nakonec byla v roce 1944 znovu obsazena a připojena k Sovětskému svazu jako administrativní jednotka (Estonská sovětská socialistická republika). Po celou dobu sovětské okupace v letech 1944–1991bylade iurezachována státní kontinuita Estonska prostřednictvím diplomatických zástupců aexilové vlády. Po nekrvavé estonské tzv.zpívající revoluciv letech 1988–1990 byla20. srpna 1991obnovena faktická nezávislost země na Sovětském svazu.
Estonsko jerozvinutá zeměsvyspělou ekonomikouavysokými příjmy, která se vindexu lidského rozvojeumístila na 31. místě.Estonsko je demokratickáunitárníparlamentní republika, která se administrativně dělí na 15krajů. Je členemEvropské unie,Rady Evropy,eurozóny, Severské investiční banky,Schengenského prostoru,NATOaOrganizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj. Estonsko se v mezinárodních žebříčcích kvality života,vzdělání,svobody tisku, digitalizace veřejných služeba převahy technologických firemtrvale umisťuje na vysokých příčkách.
Jméno Estonsko ve formátuAestijako první v psané podobě použil římský historikTacituskolem roku 98 ve své práciDe Origine et Situ Germanorum.Většina historiků se domnívá, že tím ovšem neodkazoval naugrofinskymluvící Balty, ale spíše na všechny Balty. Skandinávské ságy často obsahují jménoEistland, především odtud ho načerpali obrozenci 19. století. Původnístaroseverskápodoba bylaAustrvegr,kterýžto pojem vychází zaust, což značí „východ“. Většina jazyků to posléze respektovala při pojmenování Estonska či Estonců, výjimkou jefinština, která Estonsko označuje jakoViro, což je pojem pocházející z historického hrabstvíVirumaa,a paklotyština, která Estonsko označuje jakoIgaunija, podle historického hrabstvíUgandi.
První příležitost k osídlení Estonska se naskytla, když přibližně před 11 000 – 13 000 lety z území ustoupil pevninský ledovec. Stopy nejstaršího známého osídlení v Estonsku byly nalezeny u řekyPärnu, v katastru vesnicePulliv obciSauga.Toto sídliště je datováno do9. tisíciletí př. n. l.Osídlení v obdobímezolituje spojeno sKundskou kulturou, pojmenovanou po městěKundav severním Estonsku. Její obyvatelé žili v polokočovných komunitách u vodních ploch. Kolem roku 4900 př. n. l. se objevuje prvníkeramikaspojená sNarvskou kulturou, pojmenovanou po estonské řeceNarva.Kolem roku 3200 př. n. l. se na estonském území objevilakultura se šňůrovou keramikou, u níž již lze nalézt primitivnízemědělstvía chov zvířat.
Doba bronzovázačala kolem roku 1800 př. n. l. a byla spojena se zakládáním prvních osad na kopcích. Přechod k plně zemědělské společnosti začal kolem roku 1000 př. n. l. a byl dokončen na začátkudoby železnékolem roku 500 př. n. l. Velké množství bronzových předmětů z této doby svědčí o existenci intenzivních vztahů se skandinávskými agermánskýmikmeny. V 11. století historikové hovoří o baltskýchVikinzích, kteří měli sídlo zejména na estonském ostrověSaaremaa.Roku 1187 měli vyplenitSigtunu, tehdejší hlavní městoŠvédska.O raných estonskýchpohanskýchnáboženských praktikách je známo jen málo.LatinskákronikaHeinrici Cronicon Lyvoniaezmiňuje božstvoTharapitu(nebo Taaru), jež mělo být nadřazeným božstvem pohanských obyvatel ostrova Saaremaa.
Nepočítáme-li několik jednotlivých zmínek, vstoupilo Estonsko do historických pramenů na přelomu12.a13. stoletív souvislosti s dobýváním převážněpohanskéhoPobaltíkřesťanskýmimocnostmi.V roce 1199 vyhlásil papežInnocent III.křížovou výpravuna „obranu křesťanů v Livonsku“. Boje došly na území Estonska v roce 1206, kdy dánský králValdemar II.napadl Saaremu.Řád mečových bratřízahájil vojenskou kampaň proti Estoncům v roce 1208. Hlavním vůdcem estonské obrany byl místní vůdceLembitu, ale v roce 1217 padl vbitvě na den svatého Matěje.V roce 1219 Valdemar II. porazil Estonce vbitvě u Lyndanissea začal dobývat severní Estonsko. V roce 1223 velká vzpoura vypudila Němce a Dány z celého Estonska, ale křižáci brzy obnovili ofenzívu a v roce 1227 Estonsko dobyli. Saaremaa byla posledním krajem, který se vzdal.
Území Estonska bylo dobyvateli začleněno do nově vyhlášenéMariiny země(Terra Mariana), která obsáhla celé Estonsko. V rámciTerry Marianybyly části Estonska poddány Řádu mečových bratří (poslézeLivonskému řádu, tedy v širším smysluŘádu německých rytířů),Dánskua pobaltskýmbiskupstvím. Další křižáckou expanzi na východ zastavil roku 1242 ruský knížeAlexandr Něvskývbitvě na Čudském jezeře.V roce 1343 začalo velké protiněmecké povstání známé jakopovstání na svatého Jiří, které však Řád německých rytířů potlačil v roce 1345.Rok poté dánský král prodal svůj majetek v Estonsku řádu. To i neúspěšné povstání vedlo k upevnění moci německé menšiny.
Křižáci na místě slavné bitvy v Lyndanisse založili Reval (dnešníTallinn) jako hlavní město dánského Estonska. První stavbou bylhrad Toompea(dnes zde sídlí estonský parlament). V roce 1248 získal Reval plná městská práva a stal sehanzovním městem. Hanzovní liga kontrolovala obchod v celém Baltském moři a jejími členy se stala krom Tallinu též tři další estonská města: Dorpat (Tartu), Pernau (Pärnu) a Fellin (Viljandi).Reval zprostředkovával obchod meziNovgorodema západem, zatímco Dorpat meziPskovema západem. Hanzovní města byla také epicentry šířeníprotestantismuv 16. století, i přes určitý odpor Livonského řádu. Ve 30. letech 16. století už byla protestantská i většina šlechty. Ve stejné době se začaly konat první bohoslužby vestonštině.
Koncem16. století, po rozpaduLivonské konfederace, poslední státní formyTerry Mariany, se oblast stala předmětem zájmu Ruska. Ovšem Švédsko a Polsko ruský nápor zastavily běhemLivonské války, definitivně roku 1583. Následně si estonské území rozdělily. Jeho většina se stala součástíŠvédské říše(tzv.Estonské vévodstvíexistující v letech 1561–1721), jižní část součástíPolsko-litevské unie(Livonské vévodství, 1561–1629). Saaremaa zůstala Dánsku. Po opakovaných ozbrojených konfliktech roku1629postoupilo Polskopříměřím z AltmarkuŠvédsku i jižní část Estonska. Saaremaa byla odevzdána Švédsku Dány v roce 1645.
Série konfliktů od vypuknutí Livonské války snížila počet obyvatel Estonska v polovině 17. století na polovinu. V druhé polovině století se národ rychle regeneroval, avšakhladomorv letech 1695–1697 zahubil okolo pětiny estonské a livonské populace.Přesto období bývalo Estonci nazýváno „zlatými švédskými časy“ (vana hea Rootsi aeg).Toto úsloví vzniklo zvláště v rolnických kruzích (tedy mezi estonsky mluvícím obyvatelstvem), neboť zejména během pozdější fáze švédské vlády v Estonsku švédské úřady provedly řadu reforem, jejichž cílem bylo snížit vliv místní německy mluvící aristokracie ve prospěch estonsky mluvícího rolnictva.
Švédové rovněž upevnililuteránstvív oblasti a založili kvalitní školství, roku 1632 švédský králGustav II. Adolfnapříklad založilTartuskou univerzitu. V 80. letech 17. století se objevily počátky základního vzdělávání v estonštině, z velké části díky úsilíBengta Gottfrieda Forselia, který také reformoval estonský pravopis.
Po porážce Švédska vSeverní válcebylo Estonsko přiřčeno roku1721Nystadskou smlouvouRuské říši. Válka znovu zdecimovala obyvatelstvo, jehož počet poklesl na úroveň poloviny 17. století. Rusové volili opačnou strategii než Švédové a dali německé šlechtě mnohem větší pravomoci. Z toho vznikla "švédská nostalgie", zvláště když Rusové utužili archaickýnevolnickýsystém. Němci si nicméně připsali zásluhy na rozvojiuniverzity v Tartu(znovuotevřena 1802), z níž se stala jedna z nejproslulejších škol ve východní Evropě.
Od poloviny 19. století se začalo rozvíjetestonské národní obrození. Vyhraňovalo se dvěma směry – nejprve vůči němectví a němčině, neboťBaltští Němcipředstavovali kulturní elitu oblasti, později i vůči Rusku arusifikaci. K významným obrozencům patřiliJohann Voldemar Jannsen,Friedrich Reinhold Kreutzwald,Carl Robert JakobsonneboJakob Hurt.V roce 1857 začal Jannsen vydávat první noviny v estonském jazyce a popularizoval označení sebe sama jakoeestlane(Estonec). V roce 1869 se v Tartu konal prvnínárodní písňový festival.V roce 1862 byl vydán národní eposKalevipoeg, roku 1870 byla uvedena první představení estonského divadla.
V roce 1878 došlo v národním hnutí k rozkolu. Umírněné křídlo vedené Hurtem soustředěné na rozvoj kultury a školství čelilo nástupu radikálního křídla vedeného Jakobsonem, které začalo požadovat i práva politická a ekonomická.Rusové reagovali rusifikačními opatřeními. Ruský jazyk nahradil němčinu a estonštinu na většině středních škol a univerzit a mnoho společenských a kulturních aktivit v místních jazycích bylo potlačeno.To však vybudilo v 90. letech novou vlnu nacionalismu, již reprezentovali politici jakoJaan TõnissonneboKonstantin Päts. Běhemrevoluce v roce 1905byly založeny první legální estonské politické strany. Požadovaly autonomii a ukončení rusifikace. Carská vláda odpověděla brutálně. Asi 500 lidí bylo popraveno a stovky dalších uvězněny nebo deportovány naSibiř.
Únorová revoluceroku 1917 přinesla Estonsku autonomii, avšak Estonci již ruské moci nevěřili. Když krátce poté ruskou armádu z Estonska vytlačili Němci (v rámci bojůprvní světové války), Estoncivyhlásili samostatný stát(24. února 1918). Sovětské Rusko i císařské Německo reagovaly vojenským útokem. Začalaestonská válka za nezávislost.Rudá armádase dostala 30 km od Tallinnu, ale v lednu 1919 estonská armáda vedenáJohanem Laidonerempřešla do protiofenzívy a během několika měsíců vypudilabolševickésíly z Estonska.V červnu 1919 Estonsko porazilo německý Landeswehr, který se pokoušel ovládnout Lotyšsko, a pomohlo obnovit moc tamní vládyKārlise Ulmanise. Rudá armáda koncem roku 1919 zahájila nový útok, ale nepodařilo se jí dosáhnout průlomu. Estonsko tak zvítězilo a jeho suverenita a hranice vůči Rusku byly potvrzenyTartuskou smlouvoupodepsanou2. února1920.Estonsko si udrželo nezávislost 22 let.
V dubnu 1919 bylo zvoleno estonské ústavodárné shromáždění, které vzápětí schválilo rozsáhlou pozemkovou reformu, která vyvlastnila velké majetky, zejména německé, a přijalonovou vysoce liberální ústavuzakládající Estonsko jakoparlamentní demokracii. V roce 1924 zorganizovalSovětský svazpokus o komunistický převrat, který ale rychle selhal.Estonský zákon o kulturní autonomii pro etnické menšiny, přijatý v roce 1925, je široce uznáván jako jeden z nejliberálnějších na světě ve své době.
Velká hospodářská krizevšak vytvořila silný tlak na estonský politický systém a v roce 1933fašistickéhnutí Vaps prosadilo ústavní reformu.Rok poté provedl prezidentKonstantin Pätsstátní převrat, aby zabránil nástupu fašistů k moci. Nastolilautoritářskýrežim, který trval až do roku 1940.Ten je někdy nazýván „éra mlčení“.Parlament se nescházel a jediným legálním politickým hnutím se stala nově založená Vlastenecká liga. Pätsův režim byl však relativně vlídný ve srovnání s jinými autoritářskými režimy v meziválečné Evropě a nikdy nepoužil násilí proti politickým odpůrcům.
Geopoliticky se snažilo meziválečné Estonsko improvizovat. Pokusy o vytvoření větší aliance s Finskem, Polskem a Lotyšskem selhaly, v roce 1923 byla alespoň podepsána smlouva o vzájemné obraně s Lotyšskem, na kterou roku 1934 navázalaBaltská dohodao užší spolupráci všech tří pobaltských zemí. Ve 30. letech se Estonsko také zapojilo do tajné vojenské spolupráce s Finskem. Pakty o neútočení byly podepsány se Sovětským svazem v roce 1932 a s Německem v roce 1939. Záhy Estonsko explicitně vyhlásiloneutralitu. To vše se však ukázalo jako marné.
Na základě tajného dodatkupaktu Ribbentrop–Molotovuzavřeného meziSovětským svazemanacistickým Německembylo Estonsko v červnu1940obsazeno sovětskými vojsky.Hitlerpředtím rozhodl o vystěhováníbaltských Němcůz Estonska. Většina z nich poslechla a do konce roku bylo do Německa přestěhováno cca 14 000 lidí. (Zbytek vystěhoval po válceStalin.) Dne21. červencebyla vyhlášenaEstonská sovětská socialistická republika, která byla oficiálně počátkem srpna1940připojena kSSSR. Poté nastala doba těžkých stalinských represí, kdy bylo mnoho intelektuálních a politických vůdců popraveno, uvězněno nebo deportováno naSibiř, včetně prezidentaKonstantina Pätse.
V letech1941–1944byla země okupována německouTřetí říšía začleněna do říšského komisariátuOstland. Po vítězné válce se v rámciGenerálního plánu Východplánovala postupnágermanizaceregionu.Židovskámenšina byla vyhlazena.Někteří Estonci vstupovali doestonské divizeWaffen-SS. V roce 1944 byla země dobytaRudou armádou. Následovalo 46 let sovětskéokupacea vytvořeníEstonské SSRjako svazové republiky Sovětského svazu. Klíčovou osobností estonských komunistů bylJohannes Käbin, který vedlKomunistickou stranu Estonskaplných 28 let (1950–1978) a poté stál ještě pět let v čele Nejvyššího sovětu Estonské SSR (1978–1983).
V březnu 1949 rozpoutali Sověti represe. Na Sibiřbylo deportováno20 722 lidí (2,5% populace). Sovětský režim se rozhodl nejen zakročit proti národně orientovaným silám, ale etnickou homogenitu země zcela rozbít. Zatímco v roce 1941 tvořili etničtí Estonci 90 procent populace, po obrovských přesunech obyvatelstva se tento podíl v roce 1952 snížil na pouhých 48%. Ruku v ruce šla politikarusifikace. Na venkově existovalo protikomunistické partyzánské hnutí známé jakolesní bratři.Zapojilo se do něj asi 30 000 Estonců, ale v 50. letech bylo rozdrceno. PoStalinověsmrti se alespoň zastavil hrozivý pokles podílu Estonců ve společnosti a v polovině 60. let se ustálil na 50 procentech. ZaBrežněvovyéry rusifikační tlak znovu zesílil, zejména ve školství,ruštinabyla zavedena dokonce i do předškolní výchovy.
V letech 1987–1988 proběhla série protestních akcí mládeže, zejména na hudebních festivalech, která je někdy nazývánaZpívající revoluce. V dubnu 1988 vzniklaEstonská lidová fronta(Rahvarinne). Záhy vznikli estonští zelení a Strana estonské národní nezávislosti, již otevřeně plédující za obnovu samostatného státu. Proslulou protestní akcí se stalbaltský řetězv roce 1989.
Poté, co Estonská lidová fronta triumfovala roku 1990 v několika polosvobodných volbách, jež sovětské úřady umožnily, sovětské vedení vyhlásilo v březnu 1990 hospodářskou blokádu Estonska a aktivovalo ruské bolševické skupiny. Ty během roku 1990 přešly od demonstrací k násilným akcím.V lednu 1991 nakonec došlo na nasazení armádních jednotek a speciálních jednotekOMON. To se setkalo s rozsáhlým mezinárodním odsouzením, k němuž se připojilo i vedeníRuské svazové republikyv čele sBorisem Jelcinem, který se začal stavět proti sovětské vládě.Nejvyšší sovět SSSRve snaze zachovat jednotu sovětské říše vyhlásil na březen 1991všesvazové referendum o zachování Sovětského svazu. Baltské republiky jej bojkotovaly, a místo něho vyhlásily vlastní referenda o obnovení suverenity. V Estonsku se referendum konalo 3. března a 77,8 % hlasů podpořilo estonskou samostatnost.Konečným popudem k jejímu vyhlášení se stalvojenský pučv Moskvě 19. srpna 1991. Nejvyšší sovět ESSR vyhlásil obnovení plné státní suverenity Estonska hned 20. srpna, a dočkal se takřka okamžitého uznání od Borise Jelcina, hlavního protihráče pučistů.Estonskou suverenitu uznala během několika týdnů většina západních států a 6. září i Sovětský svaz. 17. září bylo Estonsko přijato doOrganizace spojených národů.
Estonsko právně navázalo na předválečnou Estonskou republiku.Den 20. srpna byl z tohoto důvodu vyhlášen Dnem obnovení nezávislosti, kdežto nejdůležitějším státním svátkem, Dnem nezávislosti, zůstal 24. únor. Poslední ruské jednotky opustily zemi 31. srpna 1994. Estonsko se stalo součástíNATO29. března 2004aEU1. května téhož roku.
Po dlouhých letech sporů podepsalo Estonsko 18. května 2005 hraniční dohodu sRuskem, která lehce mění hranici neformálně platnou od roku 1991. Estonský parlamentRiigikogudohodu přijal 20. června 2005. Parlament nicméně k textu přidalpreambuli, ve které se odkazuje na nepřerušenou právníkontinuituEstonské republiky v průběhu sovětské okupace. Právě tento odkaz způsobil, že ruská strana následně stáhla svůj podpis z uzavřené dohody a vyjádřila přání otázku hranic znovu otevřít, přestože Estonsko opakovaně zdůraznilo, že vůči Rusku nemá žádné územní nároky.
V roce 2011 Estonsko přijaloeuro, jakožto první postsovětský stát.
Státní symboly Estonska navazují na symboly používané v období nezávislosti státu v letech 1918–1940. Po vyhlášení nezávislosti Estonska naSovětském svazubyly současné státní symboly přijaty roku 1991.
Estonská vlajka je tvořena listem o poměru stran 7:11 s horizontálnítrikolórouv barvách: modré, černé a bílé.
Estonský státní znak je tvořen zlatýmštítemse třemi, nad sebou umístěnými, modrými lvy s červenými jazyky a stříbrnýma očima. Velký státní znak je, oproti malému, navíc obklopen věncem ze zlatých dubových ratolestí.
Estonská hymna je píseňMu isamaa, mu õnn ja rõõm(českyMá vlast, má radost a štěstí). Hudba je založena na melodiifinské hymny, kterou složil německo-finský skladatelFredrik Pacius. Slova písně napsal estonský národní buditelJohann Voldemar Jannsen.
Estonsko leží na východním pobřežíBaltského moře(estonsky Läänemeri) v severozápadní částiVýchodoevropské rovinymezi 57,3° a 59,5° severní šířky a 21,5° a 28,1° východní délky. Průměrnánadmořská výškačiní pouhých 50 m n. m.; nejvyšším bodem země jeSuur Munamägina jihovýchodě (318 m). Přes tuto nízkou nadmořskou výšku jereliéfčleněný hranami jednotlivýmigeologických vrsteva povětšinou zvlněný působením pevninskéholedovce.
Země má jen málo nerostného bohatství, pro hospodářství významnější jsou pouze ložiskaropných břidlicavápence. Až 61 % rozlohy země pokrývajílesy, jen asi 1–2 procenta z nich jsou ale lesy původní.V Estonsku se nachází více než 1400jezera značné množství močálů,rašelinišťabažin. Většina jezer je poměrně malých, avšak největšíČudské jezero(Peipsi järv) ležící na východní hranici země zabírá úctyhodných 3555 km². Je to páté největší jezero Evropy. Pobřeží dlouhé 3794 km je členité s mnoha zálivy, zátokami a průlivy. Nejdelšími řekami jsouVõhandu(162 km),Pärnu(144 km) aPõltsamaa(135 km). Z více než 2000ostrovůa ostrůvků je největšíSaaremaa(2 714 km² – 6 % rozlohy státu), následujeHiiumaa,Muhu,Vormsi.
Podnebí je mírné, i když poněkud chladnější než vČesku, se čtyřmi přibližně stejně dlouhýmiročními obdobími. Průměrnáteplotase pohybuje od 16,3 °C na ostrovech do 17,1 °C vevnitrozemív červenci, který je nejteplejším měsícem, a od −3,5 °C na ostrovech do −7,6 °C ve vnitrozemí v únoru, který je nejchladnější. Průměrný srážkový úhrn je 568 milimetrů ročně, přičemž nejvíce srážek spadne v pozdním létě.
Mnoho druhů vyhynulých ve většině ostatních evropských zemí lze stále nalézt v Estonsku. Mezi velké savce vyskytující se v Estonsku patřívlk eurasijský,rys ostrovid,medvěd hnědý,liška obecná,jezevec lesní,prase divoké,los evropský,jelen evropský,srnec obecný,bobr evropský,vydra říční,tuleň kuželozubýatuleň kroužkovaný. Kriticky ohroženýnorek evropskýbyl úspěšněreintrodukovánna ostrov Hiiumaa a ve východním Estonsku se vyskytuje vzácnápoletuška slovanská. Další reintrodukované druhy, jako jejelen sika,psík mývalovitýaondatra pižmová, se nyní vyskytují po celé zemi. V Estonsku bylo zjištěno přes 300 ptačích druhů, včetněorla mořského,orla křiklavého,orla skalního,tetřeva hlušce,čápa černéhoabílého.Vlaštovka obecnáje národním ptákem Estonska.
Na území Estonska se nachází pět rozsáhlýchnárodních parků, které jsou přizpůsobeny pro turismus. Přírodních rezervací je 159. Chráněné oblasti pokrývají 18 % estonské pevniny a 26 % jeho teritoriálních vod. Velkým ohrožením pro tato území je ovšem těžba dřeva, zejména probiomasu. V letech 2001 až 2019 ztratily estonské oblastiNatura 2000lesní plochu více než dvakrát větší nežManhattan. Vyšetřování ekologů ukázalo ukazuje, že společnosti jako Graanul Invest – největší evropský výrobcepelet– vykácely velké plochy (o velikosti 17 fotbalových hřišť) lesů v estonských přírodních rezervacích Haanja a Otepää. Dánská média prokázala, že motorem tohoto procesu je dánská poptávka po "uhlíkově neutrální" biomase, a že celý peletový byznys je ve skutečnosti neekologický.Podle ekologů necitlivá těžba vedla k tomu, že v Estonsku hnízdí o 100 000 ptačích párů méně. Problém už začala řešit iEvropská komise.Estonsko si ale za svou strategií těžby stojí a ministr životního prostředíErki Savisaarv roce 2021 oznámil, že estonská vláda hodlá zpochybnit povinnosti Estonska omezit těžbu dřeva v souladu s klimatickým balíčkem Evropské komise.
Estonsko jeparlamentní republikou, v jejímž čele stojíprezidentvolený jednokomorovýmparlamentem.Funkční obdobíprezidenta je pět let a jedna osoba může být prezidentem nanejvýš ve dvou po sobě následujících funkčních obdobích. Prezident parlamentu navrhuje šéfa centrální banky, ale také například náčelníka generálního štábu.Vládusestavujepremiérjmenovaný prezidentem. Početministrůnení pevně dán, např. v roce2005měl kabinet 15 členů. Vládu schvaluje parlament vyslovením důvěry většinou členů.
Zákonodárná mocje v rukou jednokomorového parlamentu zvanéhoRiigikogu. Parlament má 101poslancůa je volen ve všeobecných parlamentníchvolbách, které se konají každé čtyři roky. Mandáty se rozdělují na principupoměrného zastoupení. Nejvyšší soudní instancí je Národní soud (Riigikohus) s 19 soudci. Předseda soudu je nominován prezidentem a schvalován parlamentem. Zbylé soudce pak nominuje předseda soudu a k jejich potvrzení ve funkci je opět potřeba schválení parlamentem.
Kromě běžného hlasování ve volební místnosti je v Estonsku možné hlasovat i prostřednictvíminternetu. Elektronické hlasování bylo poprvé použito v komunálních volbách v roce 2005, jakožto v první zemi na světě. Do parlamentu se takto prvně volilo o dva roky později.Ve volbách roku 2019 již 44 procent voličů hlasovalo přes internet.Estonci však elektronicky vyřídí i jakoukoli další komunikaci se státem: odevzdávají daňová přiznání, registrují novorozence apod. Na vysoké úrovni je tam také kyberbezpečnost. Estonsko tak bývá označováno za digitální velmoc.
VolbaKajy Kallasovépremiérkou v roce 2021 udělala z Estonska jedinou zemi na světě, kde prezidentský i premiérský post zastávala souběžně žena (prezidentkou je od roku 2016Kersti Kaljulaidová).
Největšími stranami estonského politického systému jsou středopravicováliberálníEstonská reformní stranaaEstonská strana středu, označovaná zacentristickou,středolevicovou,liberálně-sociálnínebopopulistickou. Po volbách v roce 2019 se do parlamentu dostaly ještě tři další strany,nacionalistickáaeuroskeptickáEstonská konzervativní lidová strana,křesťanskodemokratickáIsamaaa jediná vyloženě levicová síla,Sociálně demokratická strana(Sotsiaaldemokraatlik Erakond).
Od obnovení nezávislosti pěstuje Estonsko úzké vztahy se západními zeměmi. Je členemNATOod 29. března 2004 aEvropské unieod 1. května 2004. V roce 2007 vstoupilo doschengenského prostorua v roce 2011 doeurozóny. V Estonsku sídlí evropská agenturaeu-LISA(Agentura Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva), která zahájila svoji činnost na konci roku 2012. Estonsko předsedalo prvněRadě Evropské unieve druhé polovině roku 2017.
Od počátku 90. let je Estonsko zapojeno také do aktivní trojstranné spolupráce pobaltských států (s Lotyšskem a Litvou) a do spolupráce seseverskými zeměmi. Klíčovým orgánem baltské spolupráce je Pobaltská rada. Estonsko ovšem buduje i stále silnější vazby se severskými zeměmi, zejména s Finskem a Švédskem. Platformou je zde především seversko-baltská osmička.V Estonsku jsou ze všech pobaltských zemí nejsilnější snahy definovat se přímo jako severská země. První tuto rukavici zvedl v prosinci 1999 tehdejší estonský ministr zahraničí (a prezident Estonska v letech 2006–2016)Toomas Hendrik Ilves, který takto Estonsko definoval během svého projevu ve švédském Ústavu mezinárodních vztahů.ProfesorTartuské univerzityAndres Kasekamp v roce 2005 uvedl, že lze očekávat, že v budoucnu bude atraktivita severské identity v pobaltských státech růst a nakonec pět severských států plus tři pobaltské státy se "stanou jednotkou".
Vztahy s Ruskem zůstávaly naopak spíše chladné, i když existovala určitá praktická spolupráce. K výraznému zhoršení došlo na přelomu let 2021 a 2022 v souvislosti s chystanou a následně uskutečněnouruskou invazí na Ukrajinu. Estonská premiérkaKaja Kallaspatří mezi nejvýraznější kritiky Ruska a označila ruského prezidentaPutinazaválečného zločince. Estonská vláda rychle poskytla napadenéUkrajiněrozmanitou pomoc, včetně dodávek zbraní jako jsouprotitankové střelynebohoufnice.
Estonsko je rozděleno na 15 administrativních jednotek – krajů (estonskymaakond):Harjumaa,Hiiumaa,Ida-Virumaa,Järvamaa,Jõgevamaa,Läänemaa,Lääne-Virumaa,Pärnumaa,Põlvamaa,Raplamaa,Saaremaa,Tartumaa,Valgamaa,ViljandimaaaVõrumaa.
Kraje se dělí na samosprávné celky, jimiž mohou být buď samosprávná statutární města (estonskylinn), nebo obce nemající městský status (estonskyvald), které mohou sestávat z jednoho nebo více sídel.
Sídla se podle velikosti, významu a historické tradice dělí v města (linn), městyse (alev), městečka (alevik), vesnice (küla) a usedlosti (talu). Většina měst a městysů tvoří samostatnou samosprávnou jednotku, zatímco městečka, vesnice a usedlosti bývají v samosprávné obce sdruženy s dalšími okolními sídly.
Po získání nezávislosti v roce1991se Estonsko významnou měrou soustředilo na obnovu hospodářství země a nastartování hospodářského růstu. V roce1992uvedlo do oběhu vlastní volně směnitelnou měnu –estonskou korunu(eesti kroon, EEK), která nahradilasovětský rubl. Nová měna byla pevně svázána sněmeckou markouv kurzu 8 EEK = 1 DEM. Poté, co Německo nahradilo markueurem, byl kurz změněn na 15,6466 EEK za 1 euro. Následovala rozsáhláprivatizacevčetně telekomunikací, železnic a energetiky, která v omezené míře pokračuje i nyní.
V roce1994zavedlo Estonsko jako vůbec první země na světě rovnoudaň z příjmůve výši 26 %. Od roku2000však právnické osoby nemusí tuto daň platit vůbec, a to pokud svůj zisk reinvestují. Daň je však stále platná v případě vyplácenídividend. V roce2005se sazba daně snížila na 24 % a v roce2011byla sazba daně ve výši 21 %.
Nejhorším rokem pro estonské hospodářství od získání nezávislosti byl rok1999, kdy v důsledku ruské krize z předchozího roku pokleslhrubý domácí produkto několik procent. Od té doby HDP neustále roste tempem okolo 7 % ročně. V roce2006však estonské hospodářství dosáhlo tempa růstu 11,4 %, což je doposud nejvyšší od doby obnovení nezávislosti. HDP přepočtený na jednoho obyvatele je 18 500 USD (2010), což je nejvíce zpobaltských zemí.
Estonské hospodářství je založeno převážně na službách, významný je zejména sektor informačních technologií, telekomunikace a bankovnictví. Z průmyslových oborů jsou nejdůležitější elektrotechnický, dřevozpracující a chemický průmysl, těžba ropných břidlic a stavba lodí. Významnou roli hraje téžrybolov. Rychlý růst estonského hospodářství je podporován přísunem kapitálu zeskandinávských zemí. Přes estonsképřístavyprochází i významná část ruského zahraničního obchodu, mimo jiné i ruskáropa.
Estonsko je od roku2004členemEvropské uniea od roku1999členemSvětové obchodní organizace(WTO). V roce 2004 byla vyhotovena estonská podobaestonských euromincí. Zavedení eura se původně plánovalo na1. ledna2007. I přes těžký dopadhospodářské krizedosáhla estonská vláda masivními škrty splnění všechMaastrichtských kritériía díky tomu Estonsko přijalo euro k počátku roku 2011.
V roce2017bylo ohlášeno možné zavedení novékryptoměnyvydávané estonským státem.
Největším letištěm v zemi jeMezinárodní letiště Lennarta Meriho, známé také jako letiště Tallinn-Ülemiste. Sídlí zde estonská národníletecká společnostNordica. Celkový počet cestujících využívajících letiště se od roku 1998 každoročně zvýšil v průměru o 14,2%. Dne 16. listopadu 2012 dosáhlo letiště v Tallinnu poprvé ve své historii mezník dvou milionů cestujících za rok.
Nejvýznamnějším železničním dopravcem jeEesti Raudtee. Společnost navazuje na tradici estonských železnicEesti Vabariigi Raudtee(Železnice Estonské republiky) z meziválečného období a proto používá také zkratku EVR. I přes pokus o privatizaci byla společnost renacionalizována a zůstává státní.
Významným mezinárodním uzlem vodní dopravy je tallinnský přístav, jeden z největších přístavních podniků v Baltském moři. Estonská republika zůstává největším akcionářem přístavu a drží 67% společnosti.
Estonsko je první zemí na světě, která zavedla celostátní, veřejně přístupný systém pro nabíjení bateriíelektrických vozidel.165 rychlonabíjecích stanic je vybaveno konektory standarduCHAdeMO. Jsou rozmístěny po celé zemi, včetně ostrovů, a je mezi nimi maximální vzdálenost 40–60 km. Relativně hustá síť stanic s 30minutovým nabíjením má otestovat možnost celoevropské elektromobilní sítě. Síť stanic je hustší než v Norsku, přestože tam je čtyřikrát více elektromobilů.
EtničtíEstoncitvoří necelých 70 % obyvatelstva a více než 25 % tvoří etničtíRusové. První a druhá generaceimigrantůz různých částí bývaléhoSovětského svazu, zejména zRuska, pak představuje většinu z neestonských obyvatel země. Rusky mluvící menšina žije hlavně vTallinnua v průmyslových oblastech na severovýchodě Estonska (Ida-Virumaa). Za zmínku stojí i nepočetná finská menšina.
Mnoho obyvatel ruského původu je v Estonsku v postavení občanů druhé kategorie bez základních práv, tzv.neobčanů.Nemohou například získat místo ve státní správě.Tento status nemá oporu v mezinárodním právu a byl kritizován i parlamentním shromážděnímRady Evropy.
Úředním jazykem jeestonština, uralský jazyk blízkýfinštině.Ruštinanemá status úředního jazyka, ale většina lidí ve středním a vyšším věku jí alespoň rozumí (zejména etničtí Rusové, z nichž někteří obývají Tallinn, dříve zvaný Revel, od dob carského Ruska), neboť byla povinným jazykem ve školách v době okupaceSovětským svazem. Mladší lidé většinou mluví dobřeanglicky.
Estonská populace od roku 1990, kdy dosáhla počtu 1 569 000, klesá. K začátku roku 2012 ubylo okolo 15 % estonských obyvatel, což je dáno hlavně poklesem porodnosti a emigrací. Nicméně od roku 1998 se porodnost relativně zvýšila. Problémem zůstává i vysoká úmrtnost (22 212 lidí roku 1994, 15 244 v roce 2011), kterou se ale daří postupně snižovat.Nyní obyvatelstvo Estonska začíná pomalu růst, díky tomu, žeimigracedo Estonska je větší nežemigracez Estonska.
Estonci jsou z velké většinybez vyznánía vlivcírkvíje poměrně malý. Podle projektuEurobarometrv průzkumech z roku 2005 pouze 16 %Estoncůprohlásilo, že věří, že „Bůhexistuje“, 54 % věří, že „existuje duch nebo životní síla“ a 26 % nevěří, že „existuje nějaký duch, Bůh nebo životní síla“.Převládajícím náboženstvím etnických Estonců jekřesťanstvípředstavovanéEstonskou (luterskou) církví(v roce 2014 měla 143.895 členů). Podle sčítání lidu z roku 2011 se k této církvi hlásilo 9,9 procenta obyvatel Estonska. Většina věřících patřících k ruské menšině se hlásí k rusképravoslavné církvi. Dle sčítání 2011 bylo pravoslavných věřících v Estonsku 16,2 procenta. Do kategorie „bez vyznání“ se přihlásilo 54,1 % obyvatel. K různým církvím se hlásí méně než třetina dospělého obyvatelstva. Přítomné jsou i další menší protestantské církve,Svědkové Jehovovi,židéanovopohané.
Největším a hlavním městem Estonska jeTallinn(přes 400 tisíc obyvatel), které leží na jižním pobřeží Finského zálivu Baltského moře. Tallinn je hlavním finančním, průmyslovým a kulturním centrem Estonska. Jeho historicky a architektonicky nejcennější částí je Staré Město (Vanalinn), zachovalé středověkéhanzovníměsto, jehož dominantami jsou kostely sv. Mikuláše a sv. Olafa a nad nímž se tyčí hradní vrch Toompea.
Druhým největším estonským městem jeTartu(90 tisíc obyvatel), ležící ve vnitrozemí na jihovýchodě země, jehož je přirozeným centrem. Tartu je považováno za významné kulturní a vzdělanostní město, protože zde sídlí nejstarší a nejslavnější estonskáuniverzita. Dalšími důležitými městy jsouNarva(50 tisíc obyvatel), která leží na východě přímo na hranici s Ruskem a v níž je většina obyvatel ruského původu, aPärnu(40 tisíc obyvatel) ležící v Pernovském zálivu na jihozápadě Estonska, které je známým prázdninovým letoviskem. Větším městem je i průmyslovéKohtla-Järve, ačkoli fakticky jde o administrativní spojení několika územně nesouvisejících sídel.
Za zakladatele moderní estonské literatury je považovánFriedrich Reinhold Kreutzwald, autor národního eposuKalevipoeg, sestaveného na základě lidových vyprávění a písní o bohatýroviKalevipoegovi.Za zakladatele moderní estonské poezie jsou označovániMarie UnderováaKristjan Jaak Peterson.Významnou představitelkouestonského národního obrozeníbyla básnířkaLydia Koidulači spisovatelCarl Robert Jakobson.Johann Voldemar Jannsennapsal báseň, která se stala později textemestonské národní hymny. RománJaro(Kevade)Oskara Lutsese stal průkopnickým dílem při formování moderní estonské prózy, pentalogiePravda a spravedlnost, jejímž autorem jeAnton Hansen Tammsaare, pak jejím trvalým pilířem. Průkopníkemrealismuanaturalismuv této próze byl na konci 19. stoletíEduard Vilde. Realistické povídky, ale i temné verše reflektující vlastní psychickou chorobu, psal v té doběJuhan Liiv. V meziválečném Estonsku vynikli básnířkaBetti Alverováči básníkFriedebert Tuglas, který do estonské literatury vnesl prvkyimpresionismuasymbolismu.Ve druhé polovině 20. století se prosadilJaan Kross, často označovaný za nejslavnějšího estonského spisovatele všech časů.Za nejvýznamnějšího novodobého estonského literáta byl také označovánJaan Kaplinski.K oceňovaným současným autorům patříTõnu ÕnnepaluneboAndrus Kivirähk.
Nejproslulejšími hudebními skladateli jsouArvo Pärt,Evald Aav,Eduard Tubin,Rudolf Tobias,Juhan Aavik,Veljo Tormis,Heino Eller,Artur Kapp, z interpretů lze jmenovat dirigentyNeemeho JärvihoaPaavo Järvihonebo operního pěvceGeorge Otse. Vpop musicse prosadila například zpěvačkaKerlinebo skupinaVanilla Ninja.Tanel PadarvyhrálEurovision Song Contestv roce2001.Vmetalusi mezinárodní renomé vydobyla kapelaMetsatöll. Velkou tradici máEstonský písňový festival(Laulupidu), který je pořádán od roku 1869. Koná se každých pět let v areáluLauluväljaka vždy měl i silný politický a nacionalizační význam.Byl zařazen meziMistrovská díla ústního a nehmotného dědictví lidstvaUNESCO.Stejná organizace jmenovala Tallinn městem hudby.
Michel Sittowbyl významnýmrenesančním malířem, působícím na mnohých panovnických dvorech, mj. v Nizozemsku a Španělsku.Z moderních malířů je ceněno například díloimpresionistyPaula RaudaneboKonrada Mägiho, který se propracoval kexpresionismu. Raudův bratr-dvojčeKristjan Raudproslul jako ilustrátor národního eposuKalevipoeg.V Estonsku se narodila iIlon Wiklandová, která v roce 1944 emigrovala s rodinou před Sověty do Švédska, kde proslula jako ilustrátorka knihAstrid Lindgrenové.K nejvýznamnějším galeriím patříEstonské umělecké muzeumsídlící hlavně vPaláci Kadriorga v nedalekém muzeu moderního uměníKumu, jež bylo otevřeno roku 2006.V Estonsku se narodil významný americký architektLouis Kahn. V oblasti filmu, ale i punkové hudby, je originální osobnostíTõnu Trubetsky. V modelingu se prosadilaCarmen Kassová.
Celé historické centrum Tallinnu bylo v roce 1997 zapsáno na seznamSvětového dědictví.Estonsko z památek UNESCO sdílí s řadou dalších zemí takéStruveho geodetický oblouk. K významným památkám patří hradKuressaarepostavený ve 14. století Řádem německých rytířů.K dalším významným hradům patříHaapsalu,hrad Hermannpostavený ve 13. století Dány a později užívaný Livonským řádem,hradPõltsamaazaložený ve stejné době samotným řádem, hradKoluvere. Přímo v Tallinnu se nachází hradToompea, s prastarou minulostí sahající do 9. století, ale proměněný mohutnou barokní přístavbou.V něm dnes sídlí estonský parlament. Turisty přitahuje iKatedrála v Tartu, jež disponuje zvláštní atmosférou, neboť je již ruinou.Závanem východu je pravoslavnýChrám svatého Alexandra Něvskéhov Tallinnu, historicistní díloMichaila Timofejeviče Preobraženskéhoz 19. století. Protestantskou střídmostí proti tomu vynikáKatedrála Panny Mariev Tallinnu, jež je nejstarším kostelem ve městě a sídlemarcibiskupa tallinnskéhoEstonské evangelické luteránské církve.Kostel svatého Mikulášev Talllinnu byl vybombardován Sověty za druhé světové války, dnes je zrekonstruován a slouží jako koncertní sál. K dominantám města patří ikostel svatého Olafa, snad postavený Skandinávci již ve 12. století. Příklademcihlové gotikyje kupříkladukostel svatého Janav Tartu. Pozoruhodnou moderní stavbou je budovaEstonského národního muzea. Zakladatelem instituce bylJakob Hurtroku 1919, ale současná budova byla otevřena v roce 2016.Budí obdiv i diskuse, tak jako je budila budovaNárodní knihovnypostavená roku 1993 podle plánů estonského architektaRaine Karpa.
V přímořské části země se jí hlavně rybí maso (sleď,okoun,platýs,šproty). Symbolem estonské kuchyně je sendvič se šprotykiluvõileib.Šproty se podávají i se slaninou a zakysanou smetanou, této úpravě se říkásilgusoust. K rybím specialitám patří i baltský sleďsalaknebo salát z červené řepy, brambor a sleďů zvanýrosolje. Ve vnitrozemí je kuchyně založena především na vepřovém mase (např. kotletakarbonaad) a nejrůznějších klobásách, které se z něj vyrábějí (např. zabijačková krvavá klobásaverivorst). Estonci mají rádi i zvěřinu. Velmi se používá kravské mléko, ze kterého se dělá zakysaná smetana nebo smetana, ze které se připravuje smetanová omáčka zvanákastmednebo hrachová kašekama. Estonská kuchyně používá ke slazení hlavněmed, protože v minulosti nebyl v Estonskucukrk sehnání. Kulinářským překvapením může být pro Středoevropana sladká polévkaleivasuppz tmavého chleba, jablek, smetany a skořice. Oblíbené jsoupirohy, v Estonsku zvanépirukadnebopalačinkyzvanépankoogid. Ke specialitám patřímulgikapsad, směsječmene,zelíaslaniny, podávána obvykle sbramboramiasmaženoucibulí.Slavnou cukrovinkou jekohuke.Oblíbeným dezertem jekringle, pletenec z listového nebo kvašeného těsta se skořicí nebo kardamonem. Známý je likérVana Tallinn.
K významným vědcům patří astrofyzikErnst Öpik, fyzikovéThomas Johann Seebeck, jenž objeviltermoelektrický jev, aHeinrich Lenzči optikBernhard Schmidt. Estonský původ měli i biologovéKarl Ernst von Baer,Jakob von UexküllaAlexander von Middendorff. Jako popularizátorka vědy je v Estonsku velmi známágenetičkaRiin Tammová.
K nejvýznamnějším světovým sémiotikům patříJurij Michajlovič Lotman.LingvistaPaul Aristezasvětil život studiu umírajícívotštiny. Ve vývoji estonského jazyka sehrál zásadní roli filologJohannes Aavik. Tvůrcem umělého jazykaOccidentalbyl baltský NěmecEdgar de Wahl. Mezinárodní věhlas získal i filozof a kulturní teoretikJaan Kaplinski. V Tallinnu se narodil zakladatelgestalt psychologieWolfgang Köhler, výzkumempamětiproslulEndel Tulving. Významným ekonomem bylRagnar Nurkse.
Základní školy jsou v Estonsku devítileté (7–15 let) a jsou povinné pro všechny. Žáci, kteří absolvují základní školu, obdrží certifikát, který jim dává právo pokračovat v dalším vzdělávání. Existují dvě varianty dalšího studia (obě po třech letech studia). První variantou jsou sekundární obecně vzdělávací školy (gymnázia), druhou pak odborně vzdělávací školy. Bezprostředně po vystudování gymnázia obdrží studenti certifikát, který jim dává možnost studovat dále. Vyšší vzdělávání je zajišťováno univerzitami a také institucemi vyššího vzdělávání. Studium na univerzitě je rozděleno do několika částí. První etapou jsou bakalářská studia (obvykle tříletá), druhou magisterská studia (obvykle dvouletá), třetí pak doktorská studia (obvykle čtyřletá).
Nejslavnější a nejstarší estonskou institucí terciárního vzdělávání jeuniverzita v Tartu. Vznikla roku 1632. Roku 1919 zde bylo zahájeno vyučování v estonštině. Toho roku byla založena iTallinnská univerzita, rok předtímTallinnská technická univerzita. Tyto tři instituce jsou třemi největšími vysokými školami v zemi. Vědecký výzkum organizuje iEstonská akademie věd, založená v roce 1938.
V roce 2018 vláda spustila projekt genetického poradenství estonským občanům. Sto tisíc Estonců si mohlo nechat zdarma analyzovat svouDNAa zjistit, zda není geneticky predisponováno k chorobám jako jecukrovkači kardiovaskulární onemocnění, a podle toho upravit svůj životní styl. Jde o první státem garantovanou službu tohoto druhu na světě.
Samostatné Estonsko po roce 1991 získalo již osm zlatých olympijských medailí. Tu první získaladráhová cyklistkaErika Salumäeována olympiádě vBarceloně roku 1992. Další zlato vSydney 2000přidaldesetibojařErki Nool.VPekingu 2008ho napodobil další atlet, diskařGerd Kanter.VTokiu 2020vystoupal na vrchol stupňů vítězů ženský tým šermířek.Ještě lepší bilanci mají Estonci na olympiádě zimní, zejména díky dvěma běžcům na lyžích a dvojnásobným olympijským vítězům –Andrusu Veerpaluovi(dvě zlata) aKristině Šmigunové(taktéž dvě olympijská zlata). Ale i meziválečné samostatné Estonsko sbíralo olympijské vavříny – zápasníkKristjan Palusalupřivezl dvě zlaté zBerlína v roce 1936(zvolného styluizápasu řecko-římského). I další zlaté brali mezi válkami zápasníci –Eduard Pütsep(1924),Osvald Käpp(1928) aVoldemar Väli(1928). Jediná nezápasnická medaile byla hned ta první a získal ji vzpěračAlfred Neuland(1920).
Řada Estonců ovšem uspěla i v barvách Sovětského svazu, lze vzpomenout rychlobruslařeAntse Antsona(zlatoOH 1964), zápasníkaJohannese Kotkase(zlato zOH 1952), vzpěračeJaana Taltse(zlato zOH 1972), výškařeJüriho Tarmaka(zlato zOH 1972), cyklistuAava Pikkuuse(zlato zOH 1976), trojskokanaJaaka Uudmäe(zlato zOH 1980) čibasketbalistuTiita Sokka(zlato zOH 1988).
Mistry světa jsou například oštěpařAndrus Värnik(2005),akrobatická lyžařkaKelly Sildaruová(2019),zápasníkAugust Englas(1953), veslařJüri Jaanson(1990) či šermířNikolaj Novosjolov(2010, 2013).Celkově je estonský šerm na světové úrovni, estonské šermířky pravidelně sbírají medaile na olympijských hrách. Úspěšný byl i šachistaPaul Keres. V roce2019se stalmistrem světa v rallyeOtt Tänaks vozemToyota.Mezi další úspěšné sporty patří ženský tenis,Anett Kontaveitováto nažebříčku WTAdotáhla na 5. místo,Kaia Kanepiována patnácté. Estonsko je relativně úspěšné i v biatlonu, za zmínku stojí 2. místo v závodu dvojic na mistrovství světa či individuální 2. místo Rolanda Lessinga. Estonská fotbalová liga se nazýváMeistriliiga, nejúspěšnějšími týmy jsouFlora TallinnaLevandia Tallin. Nejúspěšnějším estonským fotbalistou jeRagnar Klavan, hrající za anglickýLiverpool FC.
Basketbalový týmBC Kalev Tallinhrál nejvyšší ruskou basketbalovou soutěž VTB, kde patřil k nejúspěšnějším týmům, avšak 24. února 2022 ji opustil na protest protiruské invazi na Ukrajinu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuEstoniana anglické Wikipedii.