Jill Freedmanová

Jill Freedmanová(nepřechýleněFreedman;19. října1939Pittsburgh–9. října2019) byla americká dokumentárnífotografka. Žila a tvořila převážně v New Yorku.
Jill Freedmanová se narodila vPittsburghuvPensylvánii, její otec byl obchodní cestující a matka zdravotní sestra.V roce 1961dokončilaUniversity of Pittsburghv oborusociologie.Po ukončení školy odešla doIzraele, kde pracovala vkibucu.Když jí došly peníze, tak zpívala, aby si vydělala na živobytí; pokračovala ve zpěvu v Paříži a televizní varietní show v Londýně.V roce 1964 přijela do New Yorku a pracovala v reklamě a jako copywriter.Řemeslu fotografie se učila sama, ovlivnil jíAndré Kertész,W. Eugene Smith,ale hlavně jí pomáhal její pudl Fang:
Andy Grundberg si také všiml, že její styl ovlivnili:Henri Cartier-Bresson,Donald McCullin,Leonard FreedaWeegee, ale vzápětí dodal: „Abychom ocenili fotografie, je třeba vzít v úvahu jejich podstatu, nikoli jejich styl. ... Lidské vztahy – zejména pouta bratrství – ji fascinují.“
Poatentátu na Martina Luthera Kingaopustila Jill Freedmanová svou práci a odešla doWashingtonu, DC.Žila v Resurrection City, chudinské čtvrti, která v roce 1968 uspořádala kampaň Chudých lidí na Washington Mall, kde fotografovala. Série fotografiií byla publikována v magazínuLifea v roce 1970 byly shromážděny v první knize umělkyněOld News: Resurrection City. Nezávislý americký umělecký kritikA. D. Colemano knize napsal:
Freedmanová poté žila v automobilu Volkswagen kombi, následovala cirkus Clyde Beatty-Cole Brothers.Dva měsíce fotografovala „dvě představení denně a jedno představení každou neděli. Sedm týdnů noční služby a cestovala přes New York, Massachusetts, New Jersey, Rhode Island, New Hampshire, Vermont, Pennsylvania a Ohio.Chtěla fotografovat cirkusové umělce jako lidi. Coleman napsal:
Její dílo bylo publikováno v roce 1975 v knizeCirkusové dny.
Freedmanová fotografovala tehdy drsnou oblast42. ulicea uměleckou scénu ve studiu 54 a SoHo.
V roce 1975 začala Freedmanová fotografovat hasiče v oblastiHarlemuaBronxu. To jí zabralo dva roky; žila s hasiči, spala v hlavním autě a na podlaze.Výsledkem byla kniha,Firehouse, publikovaná v roce 1977.
Někteří hasiči byli dříve policisty a navrhovali, jestli by Freedmanová nemohla fotografovat práci policie.Freedmanová neměla policii moc ráda, ale usoudila, že mezi nimi také musí být dobří policisté.Pro svůj cyklusStreet Cops(1978–1981) doprovázela policisty do oblastí New Yorku jako jsouAlphabet CityneboTimes Square,trávila čas s těmi, kteří vypadali jako dobří lidé.Výsledkem práce byla knihaStreet Cops. Tehdejší recenzent časopisuPopular photographypoznamenal, že „vášnivá fotožurnalistická esej včerejška“ byla „ohroženým druhem“, než obživla ve fotoknihách, jako je tato. Recenzent popsalStreet Copsjako „[oslavu] hrdinství, soucitu a humoru profesionálů z New Yorku“ a že kniha „je tradiční a uspokojivá v tom, že splňuje kombinaci zřídka úspěšnou: organické spojení textu a fotografií„.
Kritikové o fotografování v New Yorku:
Během sedmdesátých let byla Freedmanová krátce spojena s agenturouMagnum Photos, ale členkou se nestala.Chtěla vyprávět příběhy prostřednictvím fotografie, ale chtěla se vyhnout zástěrce požadované pro získání provizí; a proto si stanovila své vlastní úkoly.Měla potíže se uživit, ale prodávala tisky ze stánku postaveného před budovou Whitney Museum.V roce 1983 kritikNew York TimesAndy Grunberg zařadil její černobílé pouliční fotografie New Yorku, do skupiny společně sLeeem Friedlanderem, Fredem R. Conradem,Brucem Davidsonem,Royem DeCaravou,Billa Cunninghama, Sary Krulwichové aRudyho Burckhardta.
V roce 1988 Freedmanová zjistila, že je nemocná. Náklady na zdravotní péči znamenaly, že musela opustit svůj byt nad Sullivan Street Playhouse;a v roce 1991 se přestěhovala naMiami Beach. Tam byla sice nespokojená , ale byla schopna hodně číst.Někdy pracovala proMiami Herald.Také se jí podařilo publikovat fotoknihu psů, která byla označena za „klišé fotografie“ psů.Vydala také druhý díl ze dvou fotoknih Irska, o kteréPublishers Weeklynapsal, že „láskyplně zachycuje trvalé aspekty irské tradice“.
Kolem roku 2003,Freedmanová se vrátila do New Yorku. Během její nepřítomnosti byla šokována a zarmoucena:“Když jsem viděla, že z 42. Ulice udělali Disneyland, jen jsem tam stála a plakala.“V roce 2007 se přestěhovala na místo poblíž parku Morningside a v roce 2015 tam stále žila.
Během první části své kariéry byla Freedmanová uchvácena procesem fotografického tisku. Fotografovala aparátem Kodak Tri-X a ráda používala35 mm objektivadostupné světloa pro tisk používalapapírAgfaPortriga Rapid. Do konce roku 2016 neměla temnou komoru. Zdůraznila, že fotoaparát, ať už filmový nebo digitální, je pouze nástrojem.Při jiné příležitosti souhlasně citovalaElliotta Erwittav tom, že se pokouší dělat vynikající práci a neměla by se znepokojovat technickými otázkami.
Freedmanová byla jednou ze 13 fotografů, kteří předváděli, jak fotografují New York vEverybody Street, filmu Cheryl Dunn z roku 2013.Spolu sRichardem Kalvarem,Alexem Webbem,Rebeccou Norris Webb,Maggie SteberovouaMattem Stuartembyla během týdne Art Basel hostem na Miami Street Photography Festivalu 2016 v HistoryMiami Muzeu.
Grundberg v roce 1982 napsal, že „hlavním klíčem v práci [Freedmanové] je rozhořčení nad nespravedlností, obdiv k přeživším je minoritní“.Maggie Steber řekla o Freedmanové:
V roce 2016 byla práce a kariéra Freedmanovézejména její představy o New Yorku, předmětem obnoveného zájmu, který se objevil ve více článcích časopisuVICEvčetně čísla z roku 2016a na Art Basel Miami.
V jejím pozdějším životě žila Freedmanová vHarlemu.
Jill Freedmanová zemřela 9. října 2019 na komplikace rakoviny v pečovatelském zařízení na Manhattanu. Bylo jí 79 let.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJill Freedmanna anglické Wikipedii.