Kračun

Kračun,HodyčiKoledaje slovanský svátekzimního slunovratu. Jeho podoba je rekonstruována především ze slovanských lidových zvyků spojených sVánocemi, které tuto slavnost nahradily, ale existují i písemné záznamy z doby těsně následujícíchristianizaci. Během Kračunu bylo slaveno zrození nového slunce, personifikovaného pravděpodobněDažbogem, slovanským slunečním bohem. Zároveň v období bezprostředně následujícím po slunovratu stírá hranice mezi světem a živých a mrtvých, mezi lidi tak přichází jak blahovolnípředkové, tak zlovolní mrtví.
Slovokračunje vykládáno buď zpraslovanštinynebolatiny. Podle první z možností vychází z praslovanskéhokortъkъ„krátký“ a zesilující přípony „-un“, ve smyslu nejkratšího dne v roce, analogicky k latinskémubruma, označujícím též zimní slunovrat. K tomuto výkladu se přiklání například český archeologZdeněk Váňanebo Ján Kerďo. Z latiny je kračun vykládán zpravidla pomocí slovacreātiō„stvoření“, případněcolationis.Podle jiné hypotézy je slovo odvozeno z řeckéhoen hemera ton christougennon. Z tohoto označení zimního slunovratu jsou odvozeny následující výrazy:
Koleda, dodnes užívaný název pro Vánoce v bulharštině a běloruštině, je všeobecně odvozováno z latinskéhocalendae, označujícího první den měsíce, zvláště prvního měsíce v roce, zimní slunovrat byl Slovany považován na počátek nového roku.Ve většině slovanských jazyků dodneskoledači koledování označuje rituální obchůzky, včetně jejich pozdních forem, prováděné i mimo zimní období.
Nejstarší označení je pravděpodobně Hody, doložené v lužické srbštině a polabštině, ve východoslovanskégoda jihoslovanskégodinaoznačuje „rok“, tedy dobu mezi dvěma zimními slunovraty.
Předkřesťanského původu může být i slovinský, chorvatský, bosenský a srbský výraz pro Vánoce který zní Božić „malý bůh, boží syn“ a souviset s představou nově zrozeného slunce.
Slavnosti zimního slunovratu nebo pohanské zvyky spojené s oslavou Vánoc jsou zmiňovány už nejstarších slovanských písemných pramenech. NapříkladEuchologium sinajské,staroslověnskypsaný text zMakedonie10. či 11. století, kritizuje ty, co jako pohané chodili prvního ledna na koledu. Kračun je poprvé zmiňován v ruském textu z 12. století a různé předkřesťanské obyčeje se objevují v českým a polských textech z 15. a 16. století.
Typickým prvkem slovanských Vánoc s předkřesťanským původem je koledování, které spočívalo v obchůzkách s figurou dítěte symbolizující nejspíše nové slunce za doprovodu písní, říkadel a proseb o obdarování, štědrost při koledě měla zajistit bohatství v příštím roce. Koleda byla někdy personifikována, v Rusku se za ni do bílého převlékala dívka, v Bělorusku byly tyto dívky dvě, jedna představovala Koledu bohatou, druhá chudou, podle toho kterou z nich si hospodář náhodně vybral se věštilo, jaký ho čeká rok.
Dalším typickým zvykem jeovseň,useň,avseňčigovseňspočívající v obsypávání lidí zrním. Jedná se nejspíše o projev agrárnímagie, který měl zajistit bohatou úrodu. Tento obyčej byl také personifikován jako bytost jedoucí na šedé svini, spojení zimního slunovratu se prasetem lze nalézt i v představězlatého prasátkaa pořádání vepřových hodů. Vindoevropskýchnáboženstvích je vepř všeobecně zasvěcen slunci a spojován s jeho zrozením, příkladem je římskýSaturnkterý běhemsaturnáliíměl přijíždět na voze taženým prasetem se zlatými štětinami.
Dalšími obyčeji které lze spojit se slovanskou oslavou zimního slunovratu jsou různé formyvěštěnítypické pro Vánoce, maškarní průvody nebo pálenívánočního poleneu Jihoslovanů.