Monstrance

Monstrance(zlat.monstrare, předvádět, volněji demonstrovat), jiným termínemcustodia,je ozdobná schránka na noze, zhotovená z ušlechtilých kovů (nejčastěji ze zlaceného stříbra), patří k svatému nářadí a nádobí, uctívanému na oltářích katolických chrámů, latinsky zvanémuVasa sacra. V nejstarších dobách (asi od 12. století) sloužila k ukazování svatých ostatků (latinskyostensio), byla tedy původněostensorium, otevřený (zasklený, či křišťálem nebo berylem opatřený) relikviář, také (monstrantia pro reliquiis).
Monstrance od vrcholného středověku slouží k vystavování a uctívání svěcené (tzv. konsekrované)hostiev katolickém kostele. Používá se mimo mši (kromě tzv.Missa coram Sanctissimo), při tzv. (eucharistickém) výstavu, kdy jsou věřící vyzváni k její adoraci (klanění). Obřad se nazývá adorace Nejsvětější svátosti oltářní, kromě klanění při něm znějí sborové modlitby. Během adorace se připomíná symbolika proměněníhostiev Tělo Kristovo. Dříve se vesvátek Božího Tělapořádala četná eucharistická procesí, v nichž byla monstrance nesena podbaldachýnem(nebesy) nebo vezena na voze. Odtud se pro největší monstrance vžilo označení „procesní“.
Monstrance se pro hostie používají od 13. století, označovaly se termínemmonstrantia pro corpore Christi. Tehdy tuto formu uctívání vyvolala svým zjevením řeholnicesv. Juliána z Lutychu(† 1258), která rovněž předložila návrh uctívání ke schválení papeži. Brzy byla monstrance uvedena do praxe církevními představiteli některých regionů, a prosazována také řeholníky a řeholnicemi. S monstrancí jako poznávacím atributem bývají vyobrazeni její ctitelésvatý Norbert,sv. Kláranebo sv.Tomáš Akvinský, který k procesí Božího Těla složil pět hymnů. Až do té doby se hostie adorovala bez monstrance. Nejstarší dochované monstrance pocházejí zNizozemí(Belgie) a zPorýnía datují se do 2. poloviny 13. století.
Monstrance se skládá z několika článků: tvoří ji noha, členěná na podstavnou patku (kruhovou plochou či odstupněnou, laločnatou, cípatou či vykrajovanou) a dřík (válcový, šesti- či osmihranný), projmutý ořechem (latinskynodus) mezi dvěma prstenci. Ořech může mít tvar kulovitý, zploštělý nebo vázový (pak se noha nazývá balustrová). Na noze je vztyčena prosklená schránka, jež má od středověku do renesance skleněný válec nebo čtvercové okénko, v době barokní mívá okénko kasulový tvar.
Gotická architektonická monstrance– má systém věžic, oblouků arkád, vnějších opěráků svimperky,fiálamiachrliči, připomínajícítrojlodíči pětilodí gotického chrámu. Skleněný válec je vložený do věže či podbaldachýnmezi opěráky, a proto se monstrance nazýváarchitektonická. Pod oblouky arkád či ve výklencíchnikbývají na soklech umístěny figurky Panny Marie, světců nebo andělů s nástroji Kristova umučení. Na vrcholu může být plastický krucifix, Kalvárie nebo pelikán v hnízdě krmící mláďata svou krví; u vícestupňových věží pod ním ještě ve výklenku Ecce homo, Kristus v hrobě, Pieta .
Od pozdní gotiky (kolem 1480) se hostie zvětšuje a vyžaduje skleněné okénko, zpravidla ve čtvercovém architektonickém rámečku.
Barokní sluncová monstrance– původně pravoúhlý rámeček se v barokní době změnil na oválné, ve tvarukasulového okénkanebo srdce, zdobí se věncem oblaků mezi anděly, a ještě velkou sluncovou paprsčitou svatozáří, podle které se tento typ monstrance nazývásluncová. Schránka bývá někdy nahoře korunovaná uzavřenou plastickou korunkou. Oproti gotické monstranci má odlišnou siluetu i modelaci. Dřík nohy může být bez ořechu, tvarován do podoby figury Panny Marie, proroka, světce, archanděla, praotce Jesse s Kristovým rodokmenem, ale také například horníka. Vzácně může mít schránka kompoziciPoslední večeře Páně(Augsburg).
Ve schránce je hostie upevněna svisle v držátku zvaném lunula (či melchisedech), ve tvaru ležatého půlměsíce, většinou bývá zajištěna svorkami či pérkem, a s kolejnicemi k vysunutí. Lunula podle liturgického předpisu má být zhotovena ze zlata, může být zdobena drahokamy nebo plastickými okřídlenými hlavičkami andělů.
Nejstarší gotická věžová monstrance ze zlaceného stříbra se dochovala vSedlciu Kutné Hory (Sedlecká monstrance) a pochází z doby kolem roku 1390. V klášterním muzeu je vystavena její kopie od výtvarníkaJiřího Urbana.
Z 15. století pocházejí významné monstrance například zMělníka, zKutné Hory,Mladé Boleslavi, zRakovníkanebo odsv. Michala z Olomouce. Na počátku 16. století vznikly monstrance zMalesicu Stříbra (1503, zBohdanče,Žíželicu Kolína nebo zeSobotky.
V ČR se rovněž dochovaly tři zlaté monstrance barokní:
Monstrance se tam nazývácustodia. K největším exemplářům, které mají v chrámě vlastní kapli, patří monstrance zToleda,Ávily,BarcelonyčiZaragozy, dosahují výšky kolem 3 metrů.