Tartu

Tartu(dříve známé též podněmeckýmašvédskýmnázvemDorpat, podruskýmijmény Дерпт (Děrpt) či Юрьев (Jurjev), nebo také přesstaroestonštinualatinuvytvořenýmTarbat) je druhé největší městoEstonska. Žije zdepřibližně 98 tisícobyvatel. Na rozdíl od estonského politického a finančního centraTallinnuje Tartu často považováno za centrum vzdělanosti a kultury. Sídlí zde nejstarší a nejslavnější estonská univerzita. Tartu se nachází ve vnitrozemí Estonska, přibližně 180 km na jihovýchod od Tallinnu, a je považováno za centrum celého jihovýchodního Estonska. Město protíná řekaEmajõgi, která spojuje dvě největší estonská jezera.
Po reformě územněsprávního dělení Estonska v roce 2017 je dnes součástí statutárního města Tartu i několik okolních menších sídel:městyseIlmatsalu, Märja a vesnice Haage, Ilmatsalu, Kandiküla, Kardla, Pihva, Rahinge, Rõhu, Tähtvere, Tüki a Vorbuse.
Archeologické nálezy datují první osídlení v oblasti nynějšího Tartu do5. stoletínašeho letopočtu. V7. stoletíje doložena existence dřevěného opevnění na východní straně centrálního návrší Toomemägi.
První písemná zmínka týkající se tohoto sídliště se objevila v roce1030v kronikáchKyjevské Rusi. V tomto roce byla kyjevským knížetemJaroslavem I. Moudrýmvypálena původní dřevěná pevnost Estů, která nesla jméno Tarbatu, a na jejím místě vystavěna kamenná pevnost, která byla nazvána Jurjev. Stala se ruským opěrným bodem v krajiUgandia střediskem výběru daní. Estové a Rusové sváděli o toto strategicky důležité místo časté boje, během nichž pevnost změnila několikrát svého vlastníka. Roku1061byl Jurjev podle dochovalých záznamů vypálen Estonci (v ruských pramenech označováni jakoČuď).
V roce1224dobyli Jurjev rytířiŘádu mečových bratří, kteří expandovali ve východním Pobaltí. Původní staroestonský název městaTarbatubyl v němčině adaptován jakoDorpat, případně téžDerpt. Pod vládou křižáků se Tartu stalo v pozdnímstředověkudůležitým obchodním centrem. Bylo členemhanzya sídlem biskupství. Tak jako v celémLivonskubyla i zde městská elita převážně německá. Tito tzv.literatidominovali městské kultuře, náboženskému životu, školství a politice až do konce19. století. Německého původu bylo mnoho, ne-li většina studentů a 90 % učitelů tarbatských škol.
V16. stoletípřešlo Livonsko a s ním i Tartu pod nadvláduPolska. V roce1583bylo ve městě ustavenojezuitskéakademické gymnázium. Kromě toho v Tartu vznikl i překladatelský seminář a město obdrželo od polského králeŠtěpána Bátoryhoi svou červeno-bílou zástavu.
Po vypuknutíšvédsko-polské válkybyla činnost akademického gymnázia a semináře roku1601pozastavena. Vzhledem k porážce Polska připadlo TartuŠvédsku. Činnost akademického gymnázia byla obnovena v roce1630, ovšem už v roce1632bylo gymnázium výnosem švédského králeGustava II. Adolfapřeměněno na univerzitu.
Po podpisuNystadské smlouvyv roce1721připadlo městoRuskému impériua bylo dále oficiálně označováno poruštěným německým jménemDěrpt. Během18. stoletípadlo mnoho středověkých památek za oběť požárům a město bylo obnoveno v pozdněbaroknímaneoklasickémstylu. Během druhé poloviny19. století, v době národního obrození, se Tartu stalo významným estonským kulturním centrem. Město bylo v roce1869dějištěmPrvní estonské všeobecné pěvecké slavnosti(Esimene eesti üldlaulupidu). Roku1870zde bylo založeno divadloVanemuine, první divadelní soubor hrající vestonštině, a roku1872se zde sešlo i ustavující shromáždění Svazu estonských spisovatelů.
V roce1893se město v rámci posílené carské politikyrusifikaceoficiálně vrátilo ke staršímu ruskému jménuJurjev. Roku1895došlo dokonce ke změně vyučovacího jazyka na univerzitě naruštinu.
Političtí představitelé Estonců využili chaosu konceprvní světové válkyv roce1918k vyhlášení samostatnéEstonské republiky.Sovětské Ruskose pokusilo tento vývoj zvrátit následnou invazí, ale vestonské osvobozenecké válcebylo nakonec poraženo a2. února1920podepsalo v Tartu s Estonskemmírovou smlouvu, v níž se navždy vzdalo všech územních nároků vůči Estonsku.
Poruštěná univerzita byla z Tartu již v roce1918odsunuta doVoroněže, ale již roku1919bylo v Tartu obnoveno univerzitní vyučování sestonštinoujako vyučovacím jazykem. Zároveň se stal oficiálním označením města soudobý estonský názevTartu(vzniklý zkrácením původníhoTarbatu).
Sovětský svazvšak již v roce1940porušil tartuskou mírovou dohodu novým útokem na Estonsko, jemuž mladá republika podlehla. Po krátkém intermezzunacistickéokupacese roku1944vrátili do země, a tím i do Tartu, sovětští okupanti. Město utrpělo běhemválečných lettěžké škody. Za své vzal historický Kamenný most (Kivisild) přesEmu, postavený v letech1776–1778; most nejprve poničila ustupující ruská vojska v roce1941a zkázu pak dovršily boje v roce1944.
V období sovětské okupace bylo Tartu pro cizince uzavřeným městem, neboť na předměstí ležela důležitá sovětská letecká základna (nyní se na někdejších ranvejích nachází rozlehlý autobazar). V této době se také počet obyvatel téměř zdvojnásobil z původních 57 000 na více než 100 000.
Po obnovení nezávislosti v roce1991se Tartu stalo opět intelektuálním a kulturním centrem Estonské republiky. Celý střed města včetně univerzity prošel rozsáhlou rekonstrukcí, která pomohla Tartu obnovit bývalou krásu.
Město je především domovem významnéTartuské univerzity, založené švédským králemGustavem II. Adolfemroku1632. V Tartu sídlí též Estonská zemědělská univerzita, Pobaltská vojenská akademie a estonské Ministerstvo školství a výzkumu. Své sídlo má ve městě i Nejvyšší soud, obnovený roku1993, a Estonský národní archiv.
Většina památek v historickém středu města pochází z období před získáním nezávislosti, kdy vyšší a střední třídu tvořilo převážně německy mluvící obyvatelstvo. Nejvýznamnějšími pamětihodnostmi jsou luteránský kostel svatého Jana (JohanneskirchečiJaani kirik), městská radnice z 18. století, budova univerzity, zbytky katedrály z 13. století, botanická zahrada, hlavní nákupní třída a budovy v okolí radničního náměstí.
Na Staré observatořiTartuské univerzityse nachází první zbudovaný bodStruveho geodetického oblouku, jedna ze čtyř estonskýchpamátek UNESCO.
Na předměstích převládá typická sovětská architektura z období okupace mezi roky1944–1991. V nedávných letech bylo postaveno několik moderních výškových budov ze „skla, betonu a oceli“, avšak navzdory všem těmto změnám si centrum dokázalo uchovat svůj historický ráz.
Vzhledem k tomu, že Tartu je univerzitním městem, je místní noční život poměrně bohatý. Nachází se zde řada barů, restaurací a nočních klubů.
Ve městě působí tým ledního hokejeTartu Välk 494hrající nejvyšší Estonskou liguMeistriliiga. Jejich domovským stadionem je Astri Arena s kapacitou 600 diváků.Tartu Välk 494vyhrál 12 krát Estonskou ligu a 2 krát Estonský pohár.