Jalovec obecný

Jalovec obecný(Juniperus communis) jekeřovitáažstromovitástálezelenádřevinaz čeledicypřišovité(Cupressaceae). Má největší areál rozšíření ze všech jehličnanů, vyskytuje se téměř v celéholarktické oblastiseverní polokoule. Jeho systematika je složitá, aktuální zdroje jej dělí na 5–9 variet, lišících se svým vzrůstem a tvarem jehlic. Je to nenáročná, ale silně světlomilná dřevina, roste napastvinách, skalních výchozech a slunnýchstráních, jako podrost světlých (obzvláště borových a dubových) lesů, některé variety též ve vysokých horách a v arktickétundře. Na územíČeské republikyje vinou úbytku přirozených stanovišť a nadměrného sběru jalovcových šištic (nepravý plod) dnes již v některých krajích velice vzácný a je proto řazen mezi ohrožené druhy flóry ČR.
Jeho aromatické plody se nazývajíjalovčinkya jsou hojně používány v potravinářství jako koření nebo surovina pro výrobu známých alkoholických nápojůborovičkyaginu, mají též léčivé, především diuretické, dezinfekční a prokrvující vlastnosti. Hojné využití má jalovec v okrasném zahradnictví, kde bylo vyšlechtěno množství kultivarů. V minulosti byly jalovci v mnoha kulturách přisuzovány magické účinky. Byl uctíván jako dřevina s mocnou ochrannou silou, jako strážce brány do jiných světů a sídlo nadpřirozených tvorů a sil a jako takový měl významné místo v lidových tradicích a pověrách.
Jalovec obecný jekeřnebo malýstromvelmi variabilního vzrůstu. V závislosti na varietě i na prostředí může být nízký, křivolaký až poléhavý, nebo vyrůstá ve strom s jedním nebo vícero kmeny, který občas dosahuje až 12 m výšky. Tvar koruny je úzce sloupcovitý nebo nepravidelně rozložitý; některé variety jsou naopak k zemi přitisklé, poléhavé. Přízemní větve mohou zakořeňovat. Kmen a větve jsou pokryty zprvu hladkou, hnědočervenou, později stříbřitě našedlou, v plátech a šupinách odlupující seborkou.Kořenový systémje hluboký a bohatě větvený; těsně pod povrchem vytváří uzlovitou, pryskyřicí bohatou ztluštěninu, z níž vybíhají daleko sahající povrchové kořeny.Jalovec může být značně dlouhověký a žít až několik set let, v zastínění však brzy odumírá.
Jehlicevyrůstají v pravidelných trojčetnýchpřeslenech. Jsou tmavě zelené, šedozelené nebo modrozelené, ostře pichlavé, na svrchní straně žlábkovité s jedním bílým proužkemprůduchů. Na velmi suchých stanovištích se stáčejí svrchní průduchovou stranou směrem dolů. Rozemleté jehlice jsou aromatické.
Jalovce jsoudvoudomérostliny, tj. samčí a samičí šištice rostou na různých jedincích; zřídka se vyskytují jedinci jednodomí. Samčíšišticejsou žluté či načervenalé, vejčité, krátce stopkaté, 4–5 mm dlouhé, samičí jen velmi drobné, zelenavé, podobající se malým pupenům. Rozkvétají v dubnu až květnu, u varietysaxatilisv létě;pylse šíří větrem. Samičí šištice po opylení dozrávají v tmavomodré, kulaté, suché borůvce podobné bobulovité útvary zvanégalbuly(drobné šišky se zdužnatělými semennými šupinami) o průměru 4–12 mm. Zrají 18 měsíců a opadávají až v zimě druhého a na jaře třetího roku; můžeme tak na jednom stromě najít pohromadě jak zralé, tak i letošní nezralé jalovčinky. Pojídají jeptácia semena jsou tak obvykle roznášena s ptačím trusem. Většinou několik let přeléhají.Klíčeníje nadzemní, se dvěmadělohami; pro vyklíčení semena potřebují obnaženou minerální půdu (např. plošky mezi travními drny) a dostatek světla.
Významné obsahové látky jsouflavonoidy,třísloviny,silicea různé aromatické terpeny jakoα-pinen,myrcen,sabinen,limonen,kadinenaβ-pinen.
Jalovec obecný má největší areál rozšíření ze všech jehličnanů; v množství variant se vyskytuje prakticky v celéholarktické oblastiseverní polokoule. Na severu zasahuje do severní Skandinávie, na Island, na Aljašku a subarktických oblastí Kanady, roste též na jižním pobřeží Grónska. Na jihu se jeho areál blíží zhruba 30. rovnoběžce. Izolované populace jsou v severoafrickém pohoříAtlas. (Podrobněji k rozšíření viz níže u popisu jednotlivých vnitrodruhových taxonů.)
Je silně světlomilnou dřevinou, rostoucí nejčastěji na otevřených místech s plným osluněním, jako jsoupastviny,suché trávníky,smilkové louky,vřesoviště, výslunné stráně aokraje lesů; je také součástískalních křovinprimárního bezlesí spolu seskalníky,dřišťálemnebojeřábem mukem.Může tvořit podrost světlých lesů, napříkladpastevních lesů,borůadoubrav; nesnese zastínění a konkurenci zejména listnatých dřevin. Dobytek pichlavý jalovec nespásá, výskyt jalovce proto indikuje pastevní využívání pozemku v minulosti. Co do půdních nároků je velmi přizpůsobivým generalistou, který snáší bazické i kyselé substráty, živinami chudá stanoviště, písčiny,rašeliniště, stejně jako extrémní podmínky (hadcovépodloží, klimatické extrémy, zasolení). Jepionýrskou dřevinouzahajujícísekundární sukcesiopuštěných ploch směrem k lesu. Nízké, plazivé jalovce osidlují pastviny a louky nad horní hranicí lesa,klečové porosty, ledovcovékary, rostou též v nízkých křovinách arkto-alpínskétundry.
Jalovec má důležitou ekologickou funkci, a to zejména na nejchudších stanovištích, kde je často jediným keřovým druhem a jako takový je hnízdištěm mnoha druhů zpěvného ptactva, napříkladkonopek. Králíci se také rádi schovávají a hrabou si nory v trsech jalovce. Plody jalovce jsou oblíbenou potravoukvíčalabrkoslavů. V Evropě se jimi často živí takédrozdi,kosi,červenka obecná,kukačka obecnánebosýkora parukářka. Požírají je ihlodavci, zejménamyšice křovinná. Za potravu jalovce slouží též mnoha druhům hmyzu, jako jsou motýlirůznorožci, broucitesaříci,kněžice jalovcová(Chlorochloa juniperina) nebo mšicemedovnice(Cinara juniperia další), které produkují sladkoumedovicivyužívanou včelami.
Kořenové vlášeníjalovce formuje mykorhizní vztahy s houbami. Častější je endotrofníarbuskulární mykorhizas různými zástupci odděleníGlomeromycota, méně často se vyskytuje téžektomykorhizas druhy jakoklouzek obecný,hřib hnědý,muchomůrka slámožlutá,muchomůrka tygrovaná,helmovka jalovcováčijelenka pestrá(Elaphomyces muricatus). Celkem bylo zjištěno, že se spolu s jalovcem vyskytuje přibližně 140 druhů hub. Parazitovat na něm mohouváclavky.
V českém prostředí vedlo nadměrné kácení pro dřevo a masivní sběr jalovčinek, stejně jako nevhodné úpravy krajiny (meliorace,zalesňováníněkdejších pastvin a zákazpastvy v lesích, intenzivní zemědělství) ke značnému snížení populací kdysi hojného jalovce, který se zde vyskytuje již pouze roztroušeně, především ve středních polohách. Větší populace jsou naTřeboňsku, naSedlčanskua naValašskua v několika přírodních rezervacích. V Červeném seznamu ohrožených druhů ČR pro rok 2017 je nominátní varieta zařazena mezi ohrožené taxony (kategorie C3), zákonem chráněna však není. Jalovec obecný nízký (var.saxatilis) se v Česku vyskytuje jen v horách vysokých Sudet (Jeseníky,Jizerské hory); řazena je do kategorie silně ohrožených a ubývajících druhů (C2b) a ve stejné kategorii chráněna zákonem.Druh je monitorován ochranou přírody a na řadě míst i uměle vracen do krajiny.
Jalovec obecný jetypovým druhemcelého roduJuniperus. V něm patří do sekceJuniperus, jejíž zástupci se vyznačují mj. tím, že na rozdíl od druhé sekceSabinamají pouze jehlicovité (a nikoli šupinaté) listy.Sesterským druhemje podlefylogenetickýchstudií japonský endemitJuniperus taxifolia, společně pak vytvářejí dvojici s taktéž východoasijskýmjalovcem tuhým(Juniperus rigida).
Vnitřní systematika druhu není zcela vyjasněna a v různých zdrojích se značně liší. Někdy bývají rozlišovány dva a více poddruhů jalovce obecného, jindy pouze pět nebo více různých variant, které jsou některými zdroji uznávány, jinými nikoli; situaci dále znepřehledňuje množství synonym. Databáze Plants of the World udává 8 variet.Mezi jedinci v jednotlivých oblastech obrovského celkového areálu jsou pochopitelně určité odlišnosti, které jsou však pravděpodobně více morfologické než genetické.
Jalovec obecný je běžně používaný v zahradnictví jakookrasný keř, vhodný jakosolitéranebo do skupinových výsadeb. Působí vážným a mohutným dojmem. Je vhodnou součástískalky,vřesovištěnebo zahradníhorašeliniště, lze jej též tvarovat jakobonsaj. Jalovce mohou tvarem připomínat středomořské dřeviny a v takových případech mohou doplnit vhodně výsadbu. V symetrických kombinacích a rytmických výsadbách často působí dojmem přesnosti, jaký je vlastní zahradám vefrancouzském stylu; plazivé lze využívat jakopůdopokryvné dřeviny. Křížením původních druhů a výběrem bylo vypěstováno mnohokultivarů jalovcůs různými vlastnostmi; z dlouho známých a často pěstovaných lze jmenovat např. 'Hibernica' (sloupovitý, jehlice modrozeleně nasivělé), 'Horstmann' (vzdušný, nepravidelně rostoucí keř s převisajícími větévkami), 'Cracovica' (štíhle kuželovitý, ohnuté vrcholové větévky), 'Suecica' (široce sloupovitý, s mírně převisajícími konci větviček), 'Depressa Aurea' (nižší, rozložitý, nazlátlé jehlice) či 'Repanda' (nízce poléhavý, nepichlavé jehlice).
Při pěstování vyžaduje slunné stanoviště, jinak se přizpůsobí velmi rozličným podmínkám. Dobře snáší sucho a chudou půdu, proto roste i na skalách, sutích či písčitých nebo rašelinných půdách. Půda musí být propustná a nejlépe mírně kyselá. Sloupovité kultivary je vhodné na zimu kvůli tíze sněhu svazovat nebo sníh setřásat. Jalovce se často pod námrazou nebo pokrývkou sněhu lámou. Někdy trpívápukliceminebosviluškoua je hostitelem některých dvoubytnýchrzí(například z roduGymnosporangium, nikoli však obávanérzi hrušňové, která si coby druhého hostitele vybírá druhy jalovců ze sekceSabina).
Jalovcové dřevo je vonné, lehké, pevné a velmi odolné, dobře se ale opracovává. Je využíváno vřezbářstvía soustružnictví, na výrobu dýmek, holí, střenek nožů, veSkandináviitéž na výrobu schránek pro skladování malého množství mléčných výrobků, jako jemásloasýry, a také pro výrobu dřevěných nožů na máslo. Má úzkou světlou běl a široké tmavé jádro žlutohnědé až hnědofialové barvy, díky čemuž je velmi dekorativní.Je vhodné též k uzení masa, kterému jeho vůně dodává jemnou kořenitou chuť.
Modročernéjalovčinkyjsou aromatické díky obsažené silici a mají kořenitou, hořce nasládlou příchuť. Sbírat se musí až zcela zralé, obvykle jsou konzumovány sušené. Jakokořeníjsou používány k dochucení a nakládání masa, předevšímzvěřiny, dále do omáček, marinád a nádivek nebo k ochucení kysaného zelí. Jsou obvykle použity rozdrcené k uvolnění jejich chuti. Vyrábět se z nich může též víno čirozvářka. Může se používat k dochucenípiva,Ve Finsku jsou plody jalovce klíčovou součástí výroby tradičního pivaSahti, ve Švédsku vánočního nápojeJulmust. Větvičky se používají k destilaci alkoholických nápojůginu(slovo 'gin' pochází z francouzského slova pro jalovčinky,genièvre) a jalovcové. Tradiční slovenskáborovičkaje vyráběna z jalovčinek.
Jalovčinky byly používány jako lék v mnoha kulturách. Vnitřně působí jakodiuretikumadezinfekcemočových cesta používají se přizánětu močového měchýře,plynatostiakřečích. Zevně se užívá olej lisovaný z jalovčinek a mladých větévek, a to v uklidňujících koupelích a obkladech přirevmatickýchbolestech ve svalech a kloubech nebo při masážích; rozetřen po pokožce zvyšuje její prokrvení.Jalovec může zesilovat účinek léků snižujících hladinu krevního cukru a léků močopudných. Laboratorně byl také prokázán účinek protioparua pro posílení napětí dělohy a děložních stahů, což může usnadnit porod (nebo naopak vyvolatpotrat). Při vhodném a krátkodobém užívání podporuje činnost ledvin a zvyšuje jejich prokrvení, při užívání delším než šest týdnů však hrozí jejich poškození.Drogunesmí používat pacienti s onemocněnímledvin, její užívání není vhodné pro děti ani vtěhotenstvía v doběkojení. U citlivých osob se může vyskytnout alergická reakce i při zevním použití. Bývá uváděn jako mírnějedovatý, žádné vážnější otravy však nejsou známy.
Pro antiseptické účinky se vonného kouře z páleného dřeva, plodů a jehlic odedávna využívá přivykuřování, jalovcová silice také varomaterapiia esenciální léčbě. Žvýkání jalovčinek potlačuje zápach z úst, zvyšuje chuť k jídlu a podporuje trávení.Dioskoridésve spiseDe materia medicadoporučuje rozdrcený jalovec, rozetřený napenisunebo vpochvěpředstykem, jakoantikoncepci; stejným způsobem ho využívali původní obyvatelé Ameriky.
V minulosti byly jalovci v mnoha kulturách přisuzovány magické účinky. Byl uctíván jako dřevina s mocnou ochrannou silou, jako strážce brány do jiných světů a sídlo nadpřirozených tvorů a sil. Lidé věřili, že zničit jalovcový keř přináší neštěstí, veWalesubylo pokácení starého jalovce předzvěstí smrti v rodině. Naopak větvička jalovce, nošená při sobě, chránila proti nemocem, přízrakům a nočním můrám. Slova z lidové písně„Kdybys měla má panenko sto ovec a já jenom za kloboukem jalovec“měla tedy hlubší význam. V Německu existují pořekadla nabádající člověka smeknout, jde-li okolo jalovce; německé pojmenování pro jalovecWacholderlze přeložit jako "bdělý strom", prostředník mezi světem lidí a duchů.
V Británii bylo jalovcové dřevo páleno k rituální očistě domů a posvátných míst a k navázání kontaktu se zásvětím při svátkuSamhainna začátku keltského roku; věřilo se, že velmi aromatický kouř jalovce zahání zlé duchy a navozuje jasnovidectví. Vestřední Evropěhrál jalovcový kouř roli při jarním očišťování dobytka a vyhánění čarodějnic. Jalovec se také pálil při epidemiích moru, kdy se pro zahnání nemoci jeho dýmem vykuřoval dům a jeho obyvatelé.V Polsku se jalovcové větvičky zavěšovaly nad dveře a jalovcová větvička se umisťovala za svaté obrázky. Jeho jehličky a šišky se přidávaly také dokadidla, které se pálilo ve slovanských chrámech. Zlí duchové a po zavedení křesťanství také ďáblové byli zaháněni holemi z jalovcového dřeva. Musely se řezat na sváteksvatého Michala(29. září); někdy se vyráběly i dříve zaléváním vhodných keřů svěcenou vodou a samotné hole se později žehnaly v kostelích. VPodlasíi jinde se jimi zdobily svatební věnce nebo věnce při slavnostiBožího těla.
Vheraldiceje jalovec symbolem jinošské ztepilosti, urostlosti a sličnosti.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJałowiec pospolityna polské Wikipedii.