Giuseppe Tartini

Giuseppe Tartini(8. dubna1692,Piran–26. února1770,Padova) byl italskýbaroknískladatel, houslista,muzikologa pedagog. Jeho nejslavnější skladbou je houslovásonátag mollIl trillo del devil (Ďáblův trylek).Vedle mimořádného interpretačního a kompozičního talentu byl také vynikajícím pedagogem a hudebním teoretikem.
Pocházel z městaPirannaIstrijském poloostrověvBenátské republice. Rodiče z něj chtěli mít kněze, a proto ho v roce 1702 nechali zapsat v nedalekéCapodistriido školy , kde studoval klasickou literaturu, rétoriku, ale také základy hudby, především výuku hry na housle. V roce 1708 však školu opustil a začal studovat právo naPadovské univerzitě. Kromě toho se věnoval šermu a stal se vynikajícím šermířem.Zamiloval se do neteře padovského arcibiskupa Elisabetty Premazore a v roce 1710 se s ní tajně oženil. Sňatek vyvolal hněv nevěstiny rodiny a Tartini musel z Padovy uprchnout, zatím co Elisabetta byla poslána do kláštera. Putoval od města městu a nakonec našel útočiště v klášteře sv. Františka vAssisi, kde byl představeným jeho příbuzný, páter Giovanni Battista Torre z Pirana. Tartini zůstal v klášteře dva roky a znovu se vrátil ke studiu hudby s pomocí varhaníkaBohuslava Matěje Černohorského.
Přibližně v roce 1714 se stal hudebníkem v opeře vAnconěpoté, co se rodina se sňatkem smířila. Klíčovým momentem v Tartiniho životě bylo setkání s houslovým virtuosemFrancescem Veracinim, jehož mistrovská hra ho přiměla k intenzivnímu studiu. Od roku 1721 působil v padovskéBazilice svatého Antonínajako dirigent a houslista ve sboru, který patřil k nejlepším v zemi. Kromě toho účinkoval příležitostně i v jiných městech, nejčastěji vBenátkách.
Tartini vyvinul nový způsob hry na housle objevem známého fenoménuterzo suono(třetí zvuk), který vzniká při souzvuku dvou čistých tónů. Lidské ucho při poslechu dvou stejných tónů vytvoří ještě třetí hluboký tón. Jeho frekvence se rovná rozdílu frekvencí základních tónů nebo násobku tohoto rozdílu. Tento akustický jev, tzv. Tartiniho tóny, měl velký vliv na jeho skladby.Byl základem jeho studia hudební teorie a popsal ho ve svém pozdějším díle Trattato di musica(Pojednání o hudbě) z roku 1754. Byl to fenomén, kterému se věnoval po celý svůj život.Nadále se zdokonaloval v technice houslové hry. V té době psal své pojednáníArte dell´ arco(Umění smyčce). V letech 1717–1718 působil  jako první houslista v orchestru Teatro della Fortuna veFanu.
V roce 1723 obdržel pozvání doPrahyna korunovaci císařeKarla VI.českým králem. V Praze pak Tartini setrval další tři roky společně se svým krajanemvioloncellistoua skladatelemAntoniem Vandinim, ve službách hraběteFrantiška Ferdinanda Kinského.Když Tartiniho v Praze slyšel hrátJohann Joachim Quantzvyjádřil se o něm takto:
V roce 1726 ho zdravotní problémy způsobené pražským klimatem donutily vrátit se spolu s přítelem Vandinim do Itálie. V Padově obnovil svou činnost v bazilice a také vyučoval hru na housle. Do jeho školy (Scuola delle nazioni) se hlásili studenti z celé Evropy. Tartini vyvinul techniku vedenísmyčce, která doposud nebyla překonána a přes své žáky ovlivnil hudbu hlavně ve Francii, Anglii a Německu.Do čtyřicátých let osmnáctého století slavil úspěchy i jako houslista v různých městech včetně Neapole a Říma. Na požádání papežeKlementa XII.složil pro církev sborovou skladbuMiserere.
Koncertní činnosti zanechal kvůli zdravotním problémům. Pedagogické činnosti se věnoval nejméně do roku 1767 a pokračoval až do konce svých dnů ve snaze zdokonalit svou teorii o harmonickém systému. V poslední části života napsal několik pojednání o hudbě. Roku 1767 vyšloDe´ principi dell'armonia musicale nel diatonico genere(O principech hudební harmonie v diatonice). Napsal také několik učebnic houslové hryRegole par arrivare a saper ben suonare il violino(přibližně Pravidla pro dosažení jasného zvuku houslí) aLibro de regole ed esempi necessari per ben suonare(Kniha pravidel a příkladů nezbytných pro jasný zvuk).Šestisvazkové díloDelle ragioni e delle proprorzioni, které začal Tartini psát v posledních letech svého života a které dokončil a vydal padovský profesor Colombo, bylo ztraceno.
V roce 1768 Tartinimu zemřela manželka a on sám měl vleklé zdravotní potíže, celé měsíce neopouštěl lůžko. O nemocného umělce se starali jeho přítel Vandini a oblíbený žák Pietro Nardini. Giuseppe Tartini zemřel 26. února 1770 a byl pohřben v kostele Santa Caterina v Padově vedle své manželky.
V jeho rodném Piranu je po něm pojmenované centrální náměstí. Uprostřed se nachází pomník skladatele. Jeho jméno má i tamní divadlo, otevřené v roce 1910. Už v roce 1806 byl Tartinimu postaven pomník v Padově nedaleko baziliky svatého Antonína.
Tartini skládal hudební díla pro housle, nejčastěji koncerty a sonáty, které byly někdy doprovázenécembalem. Složil více než 350 skladeb, z toho 135 koncertů, 190 sonát, 2 koncerty pro flétnu a koncerty pro další nástroje. Mezi jeho nejslavnější díla patří sonáty v g-mollIl Trillo del DiavoloaDidone abbandonata. Složil také několik duchovních vokálních skladeb.
Svými kompozicemi navázal na odkazAntonia Vivaldiho, jeho hudba v sobě spojuje virtuositu a lyriku.
Je rovněž považován za výborného teoretika hudby. Publikoval dílo s názvemTrattato di musica secondo la vera scienza dell'armonia.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůGiuseppe Tartinina polské Wikipedii aGiuseppe Tartinina italské Wikipedii.