Benátky

Benátky(italskyVenezia[veˈnɛttsja]IPA,benátskyVenesianeboVenexia[veˈnɛssja]IPA) jsou hlavní městoseveroitalskéoblastiBenátsko. Jeho historické jádro leží na ostrovech v mělkéBenátské laguně, oddělené odJaderského mořeúzkou kosou Lido, novější části města byly vybudovány na pevnině (Mestre). Ve dnech zvaných „acqua alta“ (vysoká voda), kterých bývá každoročně průměrně 54, se zde zvýší hladina moře až o 90 cm.
Kdysi námořní a obchodní velmoc a středisko sklářství, mají Benátky dodnes velký historický, kulturní, společenský i administrativní význam. Ve středověku byly centremBenátské republiky, dnes jsou středem své oblasti, probíhá tu bohatý kulturní život. Nachází se zde velký přístav (na západním kraji) a letiště (na pevnině). Od roku1987jsou Benátky a celá okolní laguna jako jedna z nejnavštěvovanějších italských destinací památkouUNESCO. Město žije převážně z turistického ruchu.Každý rok je navštíví přibližně 25 milionů turistů z celého světa a Benátky tak patří mezi nejnavštěvovanější města světa. Důležitou roli přitom hrajeBiennale di Venezia, prestižní přehlídka současného výtvarného umění pořádaná v každém lichém roce.Od roku1932se zde pořádá mezinárodníBenátský filmový festival. V roce1949tu poprvé pro hlavní cenu použili název „Lev sv. Marka“, (o tři roky později se této ceně začalo říkat – a říká dosud „Zlatý lev sv. Marka“, vedle ní se tu také pokaždé uděluje i několik „Stříbrných lvů sv. Marka“).
Počátky města spadají do obdobístěhování národů, název Venezia snad podle kmeneVenetů/Benetů, který se v této oblasti usadil, kdyžbarbaryohrožované obyvatelstvo hledalo útočiště na bahnitých ostrůvcích Laguny;z osady prostých chýší na dřevěných pilotách (založené snad už v 5. století) se postupně vyvinulo sebevědomé město, sice bez pozemkového a surovinového zázemí, ale výhodně orientované na obchod s východním středomořím a Byzancí. Obchod Benátčané brzy dokázali chránit jak mocným válečným loďstvem, tak obratnou diplomacií, těžící ze svého  nejasného postavení mezi sférami zájmu západního a východního císařství; velkou roli zde hrál i státní kultsv. Marka. Benátky se tak staly bohatou a sebevědomoupatricijskourepublikou s vlastními volenými orgány (v čele sdóžetem– prvně zmíněným k roku 697) a s ohromným vlivem ve východnímStředomoří, posíleným četnými obchodními osadami a vojenskými základnami.
Už vestředověkuse Benátčané vypořádali s většinou soupeřů (Janov,Pisa), aktivně se podíleli na organizaci křížových výprav (dóžata Enrico Dandolo, Francesco Morosini atd.) a dlouhá staletí dokázali čelit i tlakuOsmanské říše.
Vrcholu moci dosáhlarepublika sv. Markana přelomu 15. a 16. století, kdy se město stalo významnou metropolívýtvarného umění, hlavně malby (rodina Belliniů, V. Carpaccio ad.) a po přílivu umělců zŘíma, roku1527vypleněného vojskyKarla V., také architektury (V. Scamozzi,Jacopo Sansovino,A. Palladio). Malba si pak držela svoji vedoucí roli od 16. až do 18. století (Tizian,Paolo Veronese,Tintoretto,Tiepolo), kdy výrazně ovlivnila i tvorbu v našich zemích a nakonec dosáhla prahu moderníhoimpresionismu(F. Guardi). Avšak nelze přitom zapomenout na tradici benátské hudby a divadla. PředevšímBenátská hudební školav 16. - 17. století získala světovou proslulost. První veřejná divadelní scén pak byla otevřena v r. 1637 a další divadla pak v letech následujících. Z Benátek pocházel např. dramatikCarlo Goldoni, stejně jako hudební skladatelAntonio Vivaldia mnoho dalších.
Významnou roli v kulturním životě města sehrály tzv.scuoly.Původně se jednalo o charitativní bratrstva, později spíše o bohaté cechovní korporace s potřebou reprezentace, které díky tomu zanechaly v Benátkách skvělé budovy s nádhernou malířskou výzdobou (viz napříkladScuola Grande di San Rocco).
Od sklonku 16. století však benátská moc pozvolna upadala, zejména po objevu plavebních cest kolemAfrikya v důsledku neustálé turecké expanze. Konec tisícileté "Nejjasnější Benátské republiky" (Serenissima Repubblica di Venezia) přinesla francouzská okupace roku1797. Město tehdy ovládl Napoleon na 8 měsíců, do ledna 1798, kdy se Benátsko stalo (na 8 let) součástí Rakouska, a to na základě mírové smlouvy vCampo Formio.  V prosinci 1805, pobitvě u Slavkovaa na základěPrešpurské mírové smlouvybyly Benátky opět francouzské (na 8 let a cca 4 měsíce). Po porážce Napoleona v prvních měsících roku 1814 (byl izolován na Elbě) získalo Benátky znovu Rakousko a to na cca 52 let. Toto období bylo počátkem r. 1848 přerušeno (na asi 1,5 roku) lidovým povstáním pod vedením Daniele Manina a obnovením Benátské republiky. Ovšem povstání bylo rozdrceno už v následujícím roce 1849.
Definitivní tečku za touto sedmdesátiletou "odyseou" učinilo připojení Benátska k čerstvě sjednocené Itálii v r. 1866.
Zajímavostí je, že Napoleon za uvedenou krátkou dobu v Benátkách stihnul mnohé, špatné i dobré. Boural i stavěl. Vybudoval veřejné sady na špici čtvrti Castello, dláždil ulice, zakázal karneval aj. A také zrušil židovské Ghetto včetně souvisejícího omezení pohybu obyvatel.
PoNapoleonověpádu byly Benátky roku1815přiřčeny rakouskému císařství, což bylo vnímáno jako akt další okupace, a bylo zcela logické, že nespokojení obyvatelé se bouřili a nezůstali stranou ani revolučních událostí let 1848–49. Bezohledným ostřelováním města tehdy „nastolil pořádek“ slavný český maršálJan Radecký z Radče. V roce1866se městoplebiscitem(674 426 hlasů proti 69) připojilo k sjednocené Itálii.
Ve městě sídlípatriarchabenátského patriarchátu, který jemetropolitoubenátské církevní provinciea prezidentem biskupské konference církevního regionu Triveneto. Stolec benátského patriarchy je po římském, na němž sedípapežové, nejvýznamnějším diecézním stolcem Itálie a jen ve 20. století se papeži stali tři benátští patriarchové: (Pius X.,Jan XXIII.aJan Pavel I.)
V Benátkách také existuje jedna z historicky nejvýznamnějších středoevropskýchžidovských obcí. V částiCannaregiose nachází historickážidovská čtvrť–ghetto– přičemž tento termín pochází právě odsud. Pochází odsud však pouze název označující židovskou čtvrť, první fungující ghetto na světě nebylo zde, jak se často mylně uvádí, protože zdejší ghetto bylo založeno až roku 1516, kdy už např. v Čechách, Německu či Rakousku uzavřená židovská sídliště v rámci městských celků existovala víc než sto let. Říkalo se jim však "židovská města" (podobně jako např. vPrazenaJosefově), termín ghetto je tedy označení pozdější a skutečně z Benátek pochází.
Hlavní ulice doplňuje asi stovka kanálů, kde je čilý dopravní ruch. Ve městě je překonává přes 400 kamenných mostů a asi 15 000 domů zde stojí na dubových kůlech zaražených do mořského dna. Dopravní tepnou jeCanal Grande, 4 km dlouhý a asi 70 m široký kanál, který prochází přímo středem města. Spojuje hlavní nádraží a přístav s historickýmnáměstím Svatého Markaa centrem města. Nejstarší a nejznámější most jePonte di Rialto, který jako jeden ze čtyř spojuje obě části města rozdělené kanálem.Mramorovýoblouk 48 m dlouhý doplňují dvě řady obchodů. Ve městě zajišťují dopravu motorové lodě, které brázdí kanály, pro turisty jsou k dispozici klasickégondoly. Čtvrtý mostPonte della Costituzionebyl postaven španělským architektem Santiago Calatrava v roce 2008.
Historické Benátky jsou plné kulturních a uměleckých památek. Od nejstarších staveb, jako jebazilika svatého MarkaneboDóžecí palác12.–15. století, přes gotické kostelySanta Maria dei FrariaSanti Giovanni e Paolo,renesančnístavby – Bibliotheca Marciana (Sansovino) a kostelSan Giorgio Maggiore(A. Palladio) z téže doby – až po barokní kostel Santa Maria della Salute. Na Náměstí svatého Marka, na Canal Grande i v dalších čtvrtích města jsou historické a umělecké poklady, které uvnitř uchovávají další mistrovská díla.
Benátsképalácebyly postaveny tak, aby odpovídaly potřebám města bez ulic, návštěvníci totiž obvykle připlouvali lodí. Většina benátských domů měla dvě patra, kuchyň byla situována buď v přízemí pro snadnější přístup k vodě, nebo v podkroví, aby lépe unikaly pachy vznikající při vaření.
Nejstarší dochované soukromé paláce v Benátkách pocházejí ze 13. století a jejich architektura odráží vlivbyzantského světa. Bohatě zdobené paláce vgotickém slohujsou v Benátkách mnohem četnější než v jakémkoli jiném stylu. Nejproslulejší jeDóžecí palács elegantními oblouky z istrijského kamene a krásnou kružbou, která propůjčuje fasádě jemný, jakoby krajkový vzhled.Renesančnídomy v Benátkách často stavěli z pískovce místo tradičních cihel. Mezi typické náměty, jež nastupující ozdobný styl převzal ze starověkého Řecka a Říma, patří kanelované sloupy, korintské hlavice a polokruhové oblouky. Kořeny benátskéhobarokasahají do klasické renesance. Věnce, girlandy, cherubíni, maskarony a rozety oživují průčelí budov, jako například Ca' Pesary ze 17. století.
Gondolytvoří neoddělitelnou součást života v Benátkách již od 11. století.Štíhlým trupem a plochým dnem jsou skvěle přizpůsobeny pro plavbu úzkými a mělkými kanály. Gondola je směrem k přídi mírně zahnutá doleva, což zabraňuje tomu, aby se točila pořád dokola. Výroba jedné takové gondoly trvá přibližně 500 hodin na dno se používá borovice na boky pak třešeň.
V roce1562bylo vydáno nařízení, že všechny gondoly musí být černé, aby se zamezilo okázalým projevům bohatství. Při zvláštních příležitostech je krášlí květiny. Patronem gondoliérů je český světecJan Nepomucký. Jeho socha stojí u kostela svatého Jeremiáše a je dnes jedinou sochou umístěnou na břehu Canalu Grande. Každoročně konaná Regatta Storica vede právě k ní a otáčí se u kůlu, stojícího u její paty.
Gondoliér muže být každý za předpokladu že splní dané podmínky a ty jsou školení, praxe a závěrečná zkouška obsahující historii a architekturu Benátek mimo to ještě musí splňovat přísnýdress codea to například že proužky na jejich košilích nesmí být širší než 3 centimetry.
Plavba gondolou není levná (90 € za půlhodinu plavby v roce 2024, 110 € při plavbě po 19. hodině) a obvykle ji využívají turisté. Mnohem levnější je tzv.traghetto(přívoz, cena 2 € v roce 2016) nebovaporetto(vodní autobus, cena 9,50 € v roce 2024 nebo jízdenka na 24 hodin za 25 €).
Dnes je pravých Benátčanů méně než před 20, 40 či 60 lety; úbytek v historických čtvrtích a na ostrovech je výrazný již od poloviny 20. století Lidé se z historické části Benátek stěhují jinam, do jiných měst nebo například do Mestre. Důvodem jsou příliš vysoké nájmy.
Na druhou stranu však počet obyvatel v historických čtvrtích Benátek a na ostrovech není ani dnes zanedbatelný -
(přibližné souhrnné počty obyvatel historických částí laguny: 1951 - 219 tisíc ob.,  1971 - 157 tisíc, 1991 - 124 tisíc, 2001 - 98 tisíc, 2018 - 81 tisíc)
Ke slavným benátským rodákům patří například:
Počet obyvatel