Dějiny Kypru

Dějiny Kyprujsou propojené zejména sdějinami Řecka. Pozůstatky zemědělské společnosti pocházejí již z období neolitu. Ve14. století před naším letopočtemse Kypr dostal do závislosti naChetitské říši. Od13. století př. n. l.probíhalařecká kolonizace, později ikolonizace fénická. Během1. tisíciletí př. n. l.byl ostrov postupněhelenizována stal se součástí řecké kultury a přijalřečtinu. V8.a7. století př. n. l.se dostal do závislosti naNovoasyrské říši, v6. století př. n. l.na egyptskéNové říši, v roce525 př. n. l.naPerské říši.
Během taženíAlexandra VelikéhoseKyprpřidal na Alexandrovu stranu. Po jeho smrti v boji o ostrov zvítězilPtolemaiovský Egypt, po jehož pádu se Kypr stal součástíŘímskéa pozdějiByzantské říše. Od7.do10. stoletío ostrov soupeřila Byzantská říše a Arabové. ZvítězilaByzantská říše, ale roku1185se ostrova zmocnil povstalecIzák Komnenos. V roce1191běhemtřetí křížové výpravydobyl ostrov anglický králRichard I. Lví srdcea o rok později vznikloKyperské království, které roku1489anektovalaBenátská republika.
V roce1571ostrov dobylaOsmanská říše, která ho od roku1878pronajímalaSpojenému království, které ho roku1914anektovalo. V roce1960získal Kypr nezávislost, avšak roku1974na Kypr opět zaútočili Turci a dodnes okupují severní část ostrova.
Kypr byl lidmi osídlen vpaleolitu. Na Kypru žilitrpasličí slonidruhuPalaeoloxodon cypriotes(výskyt pouze zde) atrpasličí hrošiHippopotamus minor.
První prokazatelné lidské osídlení pochází z9. tisíciletí př. n. l.z místaAetokremnosv jižní části ostrova.Lidé na ostrov importovalipsa domácího,prase domácí,kozu domácí,tura domácíhoa také divoce žijícílišky obecnéadaňka mezopotámského. Obyvatelé si stavěli kulaté domy zteracazpáleného vápna. Pěstovalipšenici.
V západní části ostrova poblíž městaPafosarcheologové zEdinburské univerzitynalezli celkem šest studen, které patří k nejstarším na světě.Radiokarbonová metodazjistila, že pochází z doby mezi lety8500 př. n. l.a7000 př. n. l., tedy koncemmezolituči začátkemneolitu. Na dně jedné ze studen byla nalezena kostra mladé ženy.
Na ostrově byl nalezen neolitický hrob datovaný přibližně k roku 7 500 před naším letopočtem, v němž byli společně pohřbeni člověk a kočka. Před tímto nálezem se myslelo, že kočky jako první chovalistarověcí Egypťanékolem roku2000 před naším letopočtem.
Zešestého tisíciletí před naším letopočtemz obdobíneolitu(cca 8000–5000 př. n. l.) se dochovaly zbytky stěn domů v archeologické lokalitěChoirokoitia. Jedná se o jednu z nejstarších obdobně zachovaných památek na celém světě. Ekonomika byla založena na chovu prasat, ovcí a koz.
Zdoby bronzovése dochovaly artefakty v archeologické lokalitěSotira Kaminoudhiapoblíž současného městaLemesu. Dle datováníC-14bylo místo osídleno přibližně letech2600až1950před naším letopočtem. Kultura z počátku doby bronzové je na Kypru též nazývánaphilijská kultura.Zatímco v době kamenné byly domy kulaté, v době bronzové měly tvar obdélníku. V místě byla nalezenaměďikeramika. Na místě byl objeven i hřbitov. Součástí výbavy některých hrobů byly též výrobky z keramiky.
Z doby bronzové pochází například městoEnkomi. Na Kypru se těžilaměďa obchodovalo se s ní. Od15. století před naším letopočtemje doloženo pojmenování Kypru vřečtině, zapsané vlineárním písmu B, kterým se v pozdnímmykénském obdobípsalo v Řecku.Původním písmem na Kypru byla místní varianta řeckého, dosud nerozluštěného,lineárního písma A, kterou se zapisoval původní kyperský jazyk, který mohl přežít až do4. století př. n. l., kdy byl zcela nahrazen řečtinou.
Ze13. století př. n. l.jsou dochovány brány, velké úřední budovy, sklady určené proolivový olej(např. ve městechMaroničiKalavasos, obojí jsou dnes vesnice s cca sedmi sty obyvateli). Budovy jsou stavěné zkvádříkového zdiva. Naleziště chrámů z této doby jsouMyrtou-Pigadhes,Kouklia.EnkomiaKition. Kyperské domy z té doby jsou nejvíce podobné těm zUgarituv dnešníSýrii. Z textů z Ugaritu je známéasyrskéjméno Kypru „Ya“.
Měděné ingoty z vraků lodí (např.vrak z Uluburun) svědčí o námořním mezinárodním obchodu s kovy.
V pozdní době bronzové byl ostrov závislý naChetitské říši. Jednalo se o mocnou regionální velmoc, která vznikla v17. století př. n. l.ve východníAnatoliia ovládala část dnešníhoTurecka,SýrieaLibanonu. Chetité však příliš nezasahovali do vnitřních záležitostí Kypru.Tehdejší texty zmiňují království Alashiya, což byl tehdejší název pro Kypr či pro část Kypru.Na základě výzkumuEl-amarnských dopisů(dopisy mezi egyptskýmifaraonya jinými zeměmi nalezené vAchetatonuve středním Egyptě) převažuje názor, že Kypr byl významným zdrojem mědi proEgypt.V jednom zEl-amarnských dopisůfaraon nazývá krále Alashiye jako „bratra“, tedy sobě rovného.
Za vlády panovníkaTudḫaliye I., který vládlChetitské říšizačátkem14. století př. n. l., Chetité ostrov napadli a ovládli. Kypr byl pro Chetity výhodný jakožto zdroj mědi. Poslední známý chetitský vládceŠuppiluliuma II.vyhrál kolem roku1 200 př. n. l.bitvu u východního pobřeží Kypru.
Ze13. století př. n. l.se na jednom z dopisů poslaných z Kypru doUgarituv dnešní Sýrii zachovalo nejstarší známé jméno kyperského vládce. Jmenoval se „Kushmeshusha“, což je zřejmě jméno v původním kyperském jazyce, nikoliv v řečtině.
AčkolivAchájští Řekovéžili na ostrově již ve14. století př. n. l., větší řecká migrace probíhala až potrójské válce.Kypr byl jedním z prvních míst, kde proběhlařecká kolonizace.Achájovépřicházeli kolem roku1210 př. n. l.,Dórovév11. století př. n. l. Později docházelo k dalším vlnám řecké kolonizace ostrova, což dokazujímykénskévlivy v keramice a nové typy hrobů. Podobně jako v Řecku se na Kypru budovalyKyklopské zdi.
Pohelenizaciostrova se zde nacházely městské státy. Nejvíce dochovaných památek se nachází ve městěSalamisna východním pobřeží. Postupně se Kypr stal místem s řeckou kulturou, kde se mluvilo řecky, avšak kvůli vzdálenosti od zbytku řeckého území často spadal pod nadvládu velkých říší.
PřítomnostFéničanůpůvodem z dnešníhoLibanonubyla prokázána vKitionua začala v11. století př. n. l.Toto město spadalo pod vládu fénického městského státuTyrosna území dnešního Libanonu.
Stélanalezená vKitionuv roce1845dokládá vítězství králeNovoasyrské říše(tehdejší velmoc, která ovládala většinu Blízkého východu)Sargona II.(vládl v letech 721–705 př. n. l.) nad sedmi kyperskými králi roku709 př. n. l.V Sargonově paláci ve městěChorsábádv dnešnímIrákubyl nalezen popis z roku673/672př. n. l. od novoasyrského králeAsarhaddona. Ten uvádí královstvíSalamis,Kition,Amathus,Kourion,PafosaSolina pobřeží a královstvíTamassos,Ledra,IdaliumaChytrive vnitrozemí.
Roku627 př. n. l. po smrti posledního mocného asyrského králeAšurbanipalase Kypr stal opět nezávislým státem. Z tohoto období jsou dochované skalní královské hroby v místěTamassos. Hlavním bohem byla babylonsko-asyrská bohyněIštar, později známá v řecké mytologii jakoAfrodita.Afrodita je vyobrazena na mincích zeSalamis. KrálPafosubyl zároveň velekněz Afrodity. Jsou doloženy též zvířecí oběti.
Roku 570 př. n. l. byl Kypr dobytfaraonemegyptsképozdní dobyAhmosem II.Kamenné sochy dokazují prolínání řecké a egyptské kultury.
V roce525 př. n. l.za vlády šáhaKambýse II.dobyla PerskáAchaimenovská říšeEgypt a spolu s ním i Kypr, nicméně kyperské městské státy měly nadále určitou nezávislost, např. razily vlastní mince. Z této doby je znám např.Evelthon, král městaSalamis. Jsou dochovány královské palácePalaípaphosaVouni. Paláce byly inspirovány palácem v hlavním městě Perské říše,Perspolis. Města byla opevněna cihlovými zdmi. Chrámy se stavěly zejména ve fénickém stylu.
V roce499 př. n. l.se všechny kyperské státy kromě státuAmathusúčastniliiónského povstání, což bylo velké povstáníŘekůvMalé Asiiv čele sMilétem, které předcházelořecko-perským válkám. Povstání proti Peršanům na Kypru vedlOnesilos ze Salamis, bratr krále zeSalamis. Krále sesadil z trůnu, jelikož se nechtěl účastnit povstání. V roce498 př. n. l.bylo povstání na Kypru potlačeno po obléhání měst perskou armádou za vlády perského šáhaDareia I.
I přes určitou míru nezávislosti měl Kypr povinnostperskému šáhoviplatit tribut a posílat dodávky vojska a lodí do válečných tažení. Kypr poslal roku480, když perský šáhXerxés I.napadl Řecko (druhá fázeřecko-perských válek, předbitvou u Thermopyl), 150 bitevních lodí.
Euagoras z Élidy(narozen435 př. n. l., zemřel374 př. n. l.) dominoval kyperské politice téměř 40 let až do své smrti. Během závěrečných letpeloponéské války(v letech431 př. n. l.až404 př. n. l., meziAthénským námořním spolkemaPeloponéským spolkemvedenýmSpartou) podporovalAthénský námořní spolek. Počátkem4. století př. n. l.převzal kontrolu nad celým Kyprem a s pomocíAthénse pokusil získat nezávislost naPerské říši.
KrálovéKitionu,AmathusiaSoliuprchli doPersie. Persie (za vlády velkokráleArtaxerxa II.) na Kypru zaútočila a AthényEuagorovipříliš nepomohly. V roce380 př. n. l.Peršané oblehliSalamisaEuagorazajali. Byl donucen se stát zcela závislým naPersii. Roku374 př. n. l.byl zavražděn.
Roku344 př. n. l.porazil perský šáhArtaxerxés III.další řecké povstání na Kypru.
V roce334 př. n. l.Alexandr Velikýzaútočil naPerskou říši. Když porazil vbitvě u Issuroku333 př. n. l.perského šáhaDareia III., Kypr se vzbouřil proti perským vládcům a přidal se na stranu Alexandra Velikého. Přiobléhání Tyru(dnešní Libanon) kyperský králPnytagoraspomohl Alexandrovi.
120 kyperských lodí se účastnilo obléhání města. Bitva skončila vítězstvím Alexandra nad Peršany a dobytím této strategické pevnosti. Kyperská armáda během dobývání města obsadila přístavSidónna sever odTyrua severní části samotného Tyru.
Alexandrova tažení do Indie se účastnili lodní inženýři z Kypru,Fénicie,EgyptaaKárie, jelikož Alexandr měl v plánu využít indické řeky. Kyperskou armádu v tažení Alexandra Velikého vedl princNikoklis(syn krále zeSoli),Nifothona(syn králePnytagorazeSalamis).
Kypr měl významné úřednické postavení v rámci říše Alexandra Velikého. Razil však mince s portrétem Alexandra, nikoliv s portréty kyperských vládců. Po jeho smrti roku323 př. n. l.se stal součástíPtolemaiovského Egypta. Tou dobou byl již Kypr plně pořečtěn.
Po smrti Alexandra Velikého se jeho říše rozpadla.Území si rozdělili jednotliví diadochové. O území Kypru soupeřiliPtolemaiovci z EgyptaaAntigonovciz Malé Asie, konkrétněAntigonos I. Monofthalmos= Jednooký (382 př. n. l.–301 př. n. l.) aPtolemaios I. Sótér(367 př. n. l. –283 př. n. l.). Část kyperských království se spojila s Antigonem, část s Ptolemaiem, část chtěla být neutrální. Nejsilnějším z králů byl král městaSalamisNicocreon Kyperský, který silně podporovalPtolemaia. SpisovatelFlavius Arriános z Nikomédiepozději uvedl, že Nicocreon měl podporu odPasikratisezeSoli,NikoklisezPafuaAndroclesezAmathu. NaopakPraxipposzLapithu,PoumiatonzKitionuaStasioikoszMarionupodporovaliAntigonovce. Ptolemaios poslal svým spojencům na Kypr vojenskou pomoc –Seleuka I. Níkátóra(později zakladateleSeleukovské říše). Roku315 př. n. l.Ptolemaiovci obléhaliKition.
Roku312 př. n. l.vstoupil na ostrovPtolemaios I. Sótérs dalšími silami a dobylKitiona zajal a zabil jeho krále. Později dobyl i další pro-antigonovské státy. Během tohoto roku získali Ptolemaiovci a jejich spojenci kontrolu nad ostrovem, velkou moc získalNicocreon KyperskýzeSalamisaNikokliszPafu. Nicocreon anektovalKitionaLapithos, přímo tedy ovládal celý Kypr kromě západní části.Ptolemaios I. Sótérmu svěřil úřad hlavního generála Kypru, čímž Nicocreon ovládal celý ostrov. VládcovéSoliaPafosuvšak stále vládli ve svých královstvích. Nicocreon považoval Nikoklise z Pafu za podezřelého, tak ho zatkl, donutil spáchat sebevraždu a povraždil jeho rodinu. Následující rok (311 př. n. l.) Nicocreon zemřel.
Démétrios I. Poliorkétés(337 př. n. l.–283 př. n. l.), syn Antigona a nový vládceAntigonovské říševedl války proti ostatním diadochům. Bez většího odporu se vylodil napoloostrově Karpas, Ptolemaios poslal armádu svého bratraMenelaa, která se s Démétriem střetla v námořníbitvě u Salamisroku306 př. n. l., která skončila vítězstvím Antigonovců. Antigonovci tak ovládli Kypr. Antigonovská říše však upadala odbitvy u Ipsuv roce301 př. n. l., v níž zemřelAntigonos I. Monofthalmos. Ptolemaiovci později znovuzískali Kypr, na němž vládli guvernéři vyslaní zAlexandrie.
V průběhu prvního století sePtolemaiovský Egyptdostával pod vliv sílícíŘímské republiky. Poté, co poblíž Kypru piráti unesli římského politikaPublia Clodia Pulchera, byl egyptský král obviněn Římany z tajné dohody s piráty a Římané zaútočili na Kypr.Roku58 př. n. l.Cato mladšípřímo začlenil Kypr do Římské republiky jako částprovincie Kilíkie, která se kromě Kypru nacházela v jižní částiAnatolie. V roce47 př. n. l.Julius Caesardiplomaticky vrátil KyprPtolemaiovskému Egyptu, konkrétně královněKleopatře.Místními vládci Kypru se stali její mladší sourozenci –Arsinoé IV.aPtolemaios XIV. Theos Filopatór II.
Roku31 př. n. l.pobitvě u Actiaa smrti Kleopatry se však celý Egypt dobytýOctavianem Augustemstal součástíŘímské říše. Roku22 př. n. l.byl Kypr oddělen odprovincie Kilíkiea stal se senátní provincií. V roce15 př. n. l. na Kypru udeřilo zemětřesení, které zničilo většinuPafu. Roku16udeřilo další velké zemětřesení. Roku45přišla na Kypr křesťanská misieSvatého Pavla z TarsuaSvatého Barnabáše. Pozničení Jeruzaléma roku 70císařemVespasianemuprchlo na Kypr mnohoŽidů. V roce 342 a poté v roce 365 postihly Kypr silná zemětřesení.
Po rozdělení Římské říše se Kypr stal součástí Východořímské říše, pozdějiByzantské říše. Během římské nadvlády se udržela řečtina a řecká kultura. Roku431vzniklaKyperská pravoslavná církevjejíž představitelem je arcibiskup.
Roku649na Kypr zaútočilimuslimštíArabové zRášidského chalífátu. Chalífa, který vedl útok, se jmenovalMu'ávija I.Chalífa dobyl městoSalamis. Muslimové město Salamis zničili a jeho obyvatelé uprchli převážně doFamagusty. V roce 650 celý Kypr dobyl islámský generálAbu al-A'war. Kypr se tak stal součástíRášidského chalifátua byl sídlem pro trvalou posádku 12 000 vojáků.Roku 656 se ostrov dostal pod kontrolu arabské dynastieUmmajovců. Roku688se císařJustinián II.dohodl s chalífouAbdulmalikem, že ostrov bude spravován společně jakokondominiuma to navzdory tomu, že muslimové proti Byzantské říši na pevnině dlouhodobě válčili. Daně z Kypru byly rozděleny na polovinu.
Basil I.koncemdevátého stoletízískal Kypr zpět, avšak o 7 let později se z něj opět stalokondominium. Roku911, když v Byzanci vládl císařLeon VI. Moudrýobyvatelé Kypru pomohli byzantské flotile admirálaHimeria. V reakci na to muslimové v čele s ŘekemDamianem z Tarsu, který konvertoval kislámu, přepadli Kypr. Muslimové zAbbásovského chalifátuostrov čtyři měsíce pustošili a unesli mnoho zajatců.
V roce965se za vlády císařeNikefora II. Fokapodařilo byzantskému generálovi jménemNiketas ChalkoutzesKypr získat zpět.Tím vznikloThema Kypr.Thematabyla základní správní a vojenské oblasti Byzantské říše.
Roku1042se na Kypru vzbouřil guvernérTheophilos Erotikosa roku1092guvernérRhapsomates. Obě povstání byla potlačena.
Kypr pomohl křižáckým vojskům během jejich první bitvy (obléhání Antinochie) v letech1097a1098.
Roku1185byl propuštěn z byzantského vězeníIzák Komnenosz významného byzantského roduKomnenovců. Naverboval žoldnéřskou armádu a přeplavil se na Kypr, kde tamním úředníkům předložil padělané dokumenty, že je císařem pověřen jako guvernérThamatu Kypr. Izáka podporoval Vilém II. Sicilský, král Sicílie (včetně budoucíhoNeapolského království). Byzantské říši se nepodařilo získat zpět kontrolu nad Kyprem.
Tři lodě anglického krále Richarda I. Lví srdce třetí křížové výpravy ztroskotal na Kypru1. červnaroku1191a byl zajat Izákem v přístavuLemeses.Když vLemesupřistála Richardova sestraJohana Anglickáa jeho nevěstaBerengarie Navarrská, Izák odmítl jejich žádost o výstup pro doplnění zásob vody.Richard přistál na Kypru a v bitvě porazilIzáka.Mnozí kyperští šlechtici se přidali na stranu Richarda a Izák nabídl Richardovi jako výkupné 500 vojáků a 20 000 zlatých a svou dceruDamsel.Po tomto slibu uprchl na hradKantarana severovýchodě Kypru.
12. května1192seIzákpokusil o útěk z ostrova na pevninu. Byl však zajat na východě ostrova a uvězněn křižáky na hraděMarqabvAntinochijském knížectvína území dnešníSýrie. Později Izák odcestoval doRúmského sultanátu, se kterým se chtěl spojit proti novému byzantskému císařiAlexiovi III. Angelovi. Richard nechal na Kypr vojenské jednotky a odplul do Svaté země. Samotná správa ostrova byla předánaRichardovi z CamvilleaRobertovi z Thornham.Richard I. Lví srdce Kypru zvýšil daně výměnou za zachování kyperských zvyků a zákonů. Později zde vypuklo povstání, které potlačilRichard z Camville, který vůdce povstání pověsil, s čímž nesouhlasil Richard I. Lví srdce. Informace o krátké anglické vládě na Kypru jsou dostupné zejména z kronika z anglického opatstvíMeaux Abbey.
Richard I. Lví srdce prodal Kyprtemplářůmza 100 000 Bezantů, přičemž 40 000 z nich mělo být zaplaceno okamžitě a dalších 60 000 ve splátkách. Po kyperském povstání roku 1192 vzali templáři koupi ostrova zpět.
V roce1187muslimové v čele seSaladinemdobyli Jeruzalém, jehož králGuy z Lusignanubyl zajat. Další rok byl propuštěn a z muslimského území unikl doTyru, kde mu všakKonrád z Montferratuodmítl poskytnou azyl, jelikož soupeřili ojeruzalémský trůn(respektive o titul jeruzalémského krále, jelikož město již bylo ovládané muslimy). Roku 1191 Guy odplul zAkkonudoLemesuna Kypr, kde získal azyl u Richarda I. Lvího srdce, kterého podpořil v boji s Izákem a ten ho výměnou za to podporoval ve sporu o jeruzalémský trůn. Spor nakonec rozhodla volba místní šlechty.Konrád z Montferratuzískaltitul jeruzalémského králeaGuy z Lusignanuse stal králem Kypru. Roku 1192 tak vznikl tak nový stát –Kyperské království.
Roku1194Guy z Lusignanubezdětně zemřel , tudíž se dalším králem Kypru stal jeho starší bratrAmaury II. z Lusignanu(vládl1194–1205). Kyperské království bylo uznáno císařemSvaté říše římskéJindřichem VI. Štaufským, který mu oficiálně udělil titul krále Kypru. Dalším králem bylHugo I. Kyperský, který se účastnilpáté křížové výpravy.
Po jeho smrti během dětství králeJindřicha I. Kyperskéhovládl regentJan I. z Ibelinu, pán zBejrútu. Císař Svaté říše římskéFridrich II. Štaufský(který také vydalZlatou bulu sicilskou, kterou vznikl dědičnéČeské království) však Jana I. z Ibelinu svrhl a sám se stal regentem Kyperského království. Za císařovy nepřítomnosti se však Jan z Ibelinu opět dostal k moci. Kyperské vojsko se sFridrichemstřetlo roku1232vbitvě u Agridi, kde Kypřané zvítězili.
V roce 1291padl Akkonna území dnešního Libanonu, poslední křižácké město na pevnině. Kypr tak zůstal posledním v praxi existujícím křižáckým státem. Následně se většina kyperských králů příliš neangažovala v zahraniční politice.
V letech1347až1348na Kypr přišelmor, konkrétněčerná smrt. Kvůli morové ráně se snížila populace o pětinu až třetinu.
Výjimkou bylPetr I. Kyperský(vládl1359–1369), který vedlalexandrijskou křížovou výpravu. Nejprve pomohl křesťanskémuArménskému království v Kilíkiiproti Turkům. V lednu 1360 vyslal armádu do Malé Asie na pomoc Arménům proti muslimům v bitvě oKorikos. Později Turci v odvetném útoku zaútočili na samotný Kypr, útok se však podařilo odrazit. V srpnu 1361 sePetr I. Kyperskývylodil vAntalyia dobyl ji.
Tři roky cestoval po Evropě a snažil se obnovit nadšení pro křížové výpravy, což se mu nepodařilo. V roce 1365 vedlalexandrijskou křížovou výpravuprotiMamlúckému sultanátu, který se nacházel na území dnešního Egypta a východního středomoří. Spolu s Petrem I. se ji zúčastnila vojskaBenátské republikyaMaltézského řáduzRhodu. 9. října1365přistál v Alexandrii. První menší úder křižáků proběhl proti přístavu a zaměstnal obránce města. Poté proběhl hlavní a nečekaný úder v jiné části města a křižáci dobyli Alexandrii.KrálPetr I. Kyperskývšak věděl, že nemá sílu město udržet. Pravděpodobně 12. října se přiblížila mamlúcká armáda, a tudíž Petr se svým vojskem odplul z Egypta pryč.
V roce 1369 byl zavražděn Petr I. Kyperský a nastoupil nezletilýPetr II. Tlustý. Na ostrově vypukly místní boje o moc. Během korunovace Petra II.6. ledna1372propukl veFamagustěpouliční boj meziBenátčanyaJanovany. V roce 1374 se ostrov vzdalJanovské republice, která získala přístav Famagusta.
V roce1426se na Kypru vylodila vojskaMamlúckého sultanátuz Egypta, králJanusbyl zajat a Kypr se stal závislým na Egyptu. Z egyptského vlivu se však Kypr postupně vymanil. Poslední vládnoucí král KypruJakub II. Kyperský, který se roku1468oženil s dcerou významné rodiny zBenátské republiky,Kateřinou Cornaro. Po jeho smrti vládla místo nezletilého dědiceJakuba III. Kyperskéhojako regentka jeho matkaKateřina Cornaro. Roku 1474 dědicJakub III. Kyperskýzemřel na malárii,Kateřina Cornarose tak stala vládnoucí královnou Kypru. 14. března1489bylaKateřina Cornarodonucena předat Kypr Benátské republice.
Ekonomika Kyperského království byla založena na zemědělství, zejména exportu vína a cukru. Právě za království se na ostrově rozvinultextilní průmysl,Famagustase stala centrem pro výrobu lodí a na ostrov dorazily benátské bankovní domy.Většina obyvatel království byli Řekové. Přistěhovalci ze západní Evropy tvořili menšinu a byli soustředěni ve městech.
Přistěhovalci ze západu nikdy netvořili více než čtvrtinu populace. Němci a Francouzi se soustředili vNikósii, Italové veFamagustě. Porážky křesťanských křižáckých států během 70. a 80. let13. stoletíaž definitivní konec křižáckých států ve Svaté zemi připádu Akkonuroku1291, přivedly na Kypr mnohokatolických,maronitskýchaarménskýchkřesťanských uprchlíků před islámem. Křesťanští arménští, maronitští a syrští uprchlíci žili na úpatích pohoříKyrenia. Kyperští králové nijak nepotlačovali řecký jazyk a řeckou kulturu. Řekům byly ponechány vlastní soudy. ZaKyperského královstvínedocházelo k mnoha povstáním, jediné větší bylo rolnické povstání v letech1426–1427.
Benátská republikabyl ve své době mocný a bohatý stát, který kromě rozsáhlých oblastí na severovýchoděItálieovládal takéDalmácii,Krétu,Iónské ostrovya část ostrovů vEgejském moři. Většinu obyvatel tvořili pravoslavní Řekové. Benátčané podporovali katolicismus, avšak nikoho nenutili ke konverzi. Hlavním městem Kypru se stalaNikósia, která byla důkladně opevněná kvůli Turkům.
V časech, kdy Benátská republika získala Kypr, tedy v roce1489, byla regionální mocnostíOsmanská říše, která již ovládala celé pevninskéŘecko. Již v prvním roce Benátské vlády Turci vpadli na ostrov. Vylodili se naKarpasu, což je severovýchodní cíp ostrova, plenili, drancovali, vraždili a unášeli obyvatele do otroctví.Roku1536turecká flotila zničilaLemesos. Benátčané ve strachu z Turků opevniliFamagustu,NikósiiaKyrenii, zbytek ostrova však zvládli bránit jen velmi obtížně. Roku1567bylo přestavěno opevněníNikósie, staré hradby postavené křižáky byly zbořeny. Hradby z roku1567se částečně dochovaly dodnes.Tok řekyPedieosbyl ze strategických důvodů odkloněn.
V létě1570Turci opět přepadli Kypr. Jednalo se o součástosmansko-benátské války (1570–1573).
60 000 vojáků včetně dělostřelectva a kavalérie se vylodilo pod vedením velkovezíraLaly Mustafy PašynedalekoLemesua2. července1570 obklíčiliNikósii.9. zářítéhož roku Turci město dobyli a začalo masové vraždění a ničení. Islámští Turci zavraždili 20 000 obyvatel města. Jen menší část obyvatel nezavraždili, ale tu unesli do otroctví. Zničili všechny kostely ve městě.
O několik dní později padla iKyrénie. Famagusta byla napadena15. září1570, jejíž obraně velelAstorre Baglioni. Město bránilo 8 500 mužů, kteří měli k dispozici celkem 90 děl. Počet obléhatelů činil přibližně 200 000.Začátkem roku 1571 se Turci pětkrát pokusili o průlom. Při těchto útocích ztratili přibližně 52 000 mužů. Místním obyvatelům však došly zásoby jídla. V červenci bylo schopno bránit město jen sedm set vojáků z původních 8 500.1. srpnanabídl velitel obranyMarco Antonio Bragadinmír pod podmínkou, že obyvatelům bude umožněno se přestěhovat na Krétu.Lala Mustafa Pašas podmínkami kapitulace souhlasil, avšak jakmile vstoupil do města, začal vraždit jeho obyvatele. Všechny křesťany ve městě zavraždil.Lala Mustafa Pašaveliteli obránců Bragadinovi osobně uřízl ucho.7. říjnasiceBenátčanéporazili Turky v námořníbitvě u Lepanta, ale Kypr to již nezachránilo. Kypr se tak dostal na několik staletí pod islámskou nadvládu.
Pod tureckou nadvládou se z Kypru stalejáletOsmanské říše. Na ostrov se stěhovali Turci, zejména vojáci se svými rodinami, kteří získávali pozemky. Za turecké vlády bylo postaveno mnoho mešit a také akvadukt, který dopravoval vodu doLarnaky.
Řecká osvobozenecká válka(1821–1829) probíhala také na Kypru. Turci si počínali mimořádně krutě a vyvražďovali bezbranné civilisty.15. října1821Turci oběsili arcibiskupa, pět biskupů a 36 kněží. Turci zavraždili většinu Řeků vLarnace. Do září 1822 bylo zničeno a vyhlazeno 62 řeckých vesnic na Kypru.
V letech1877a1878proběhlarusko-turecká válka, kterouOsmanská říšeprohrála, přičemž ruská vojska osvobodilaBulharskoa dostala se až předIstanbul. Válka skončilaSanstefanskou mírovou smlouvou, která měla být stvrzena naBerlínském kongresu.4. června1878uzavřela Osmanská říše sVelkou Britániítajnou dohodu, že Kypr pronajme Británii výměnou za to, že Británie bude nakongresupodporovat Osmanskou říši a že bude Kypr využívat pro ochranu říše před Ruskem.Britové museli každoročně platit sultánovi poplatky za držení Kypru. Pro Brity ostrov představoval klíčové místo pro plavby do Indie, jelikož již byl otevřenSuezský průplav. Roku1906byl otevřen nový přístav veFamagustě. V roce1907ostrov navštívilWinston Churchill.
Na přelomu října a listopadu1914vstoupila Osmanská říše do první světové války na straněÚstředních mocností.5. listopadu1914 Velká Británie ostrov oficiálně anektovala. Britskou anexi Kypru potvrdilaSèvreská smlouvaz roku1920iLausannská smlouvaz roku1923(jednalo se o smlouvy uzavřené po první světové válce s Osmanskou říší). V roce1925se Kypr stal britskou korunní kolonií. Roku1948řecký králPavel I. Řeckýuvedl, že si přeje, aby se Kypr stal součástí Řecka, jelikož většinu jeho obyvatel tvoříŘekové. V roce1950uspořádalaKyperská pravoslavná církevreferendum o nezávislosti Kypru. 95,71% hlasujících hlasovalo pro vznik unie s Řeckem.ArcibiskupMakarios III.usiloval o odchod Britů mírovou cestou, avšak 9. března 1956 byl deportován naSeychely.
V letech1955až1959probíhal na Kypru konflikt menší intenzity mezi Brity aNárodní organizací kyperských bojovníků(EOKA, Απελευθερωτικός Αγώνας της Κύπρου). EOKU vedlGeorge Grivas. Měl krycí jméno Digenis. Před boji na Kypru vedl nacionalistickou organizaciOrganizace X., která bojovala proti genocidní okupaci Řecka ze stranynacistického Německaafašistické Itálie. EOKA bylanacionalistická, silně konzervativní aantikomunistickáorganizace, jejíž ideové zaměření vytvořil zejména Grivas.
Turci vytvořiliTureckou organizaci odporu(TMT,Türk Mukavemet Teşkilatı), jejíž členové bylimudžáhidi(tedy bojovníci zadžihád, tedy islámskou svatou válku). Mudžáhidy tajně podporovalo Turecko.
Povstání vypuklo1. dubna1955.26. listopadubyl vyhlášennouzový stav. Masové demonstrace na Kypru vyvolala poprava povstalceMichalakise Karaolise. Byl popraven Brity roku1956. Situací se zabývalo OSN. Spojení Kypru a Řecka bylo odmítnuto.
19. února1959 byla v Curychu uzavřena dohoda. Velká Británie, Řecko a Turecka se měly stát garantem celistvosti Kypru. Počítala s tím, že:
16. srpna1960získal Kypr nezávislost.13. prosince1960 byl zvolen prezidentem arcibiskupMakarios III.(Michail Christodoulou Muskos). Roku 1961 se Kypr stal členemOrganizace spojených národů.
21. prosince1963se turecké demonstrace mění v pouliční násilí.Dean Acheson, bývalý americký ministr zahraničí, v roce1965navrhl kompromis, že Kypr bude sjednocen sŘeckem, aleTureckobude ovládat území na poloostrověKarpas(10 % či 11 % území ostrova) a Turkům, kteří nebudou chtít odejít do tureckého území, bude na Kypru dána značná autonomie. Tento plán nikdy nevešel v platnost, protože Turecko odmítlo na tento kompromis přistoupit.
V červenci1974proběhla na Kyprurevoluce, prezidentMakarios III.byl svržen.20. července1974Turecko přepadlo Kypr. Turecká armáda se vylodila v severní části ostrova a obsadila území dnešní mezinárodně neuznanéSeverokyperské turecké republiky. Během července padla vláda pučistů, přesto turecká armáda pokračovala v agresivní válce, včetně bombardování kyperských měst.18. srpnaskončily boje a Turecko dodnes vojensky okupuje severní část Kypru. V roce1983byla na okupovaném území vyhlášena samozvanáSeverokyperská turecká republika, kterou uznává pouze Turecko. Organizace spojených národů považuje její území za Tureckem okupovanou část Kyperské republiky.
Turečtí dobyvatelé obsadili 36,2% území Kypru. Na dobytém území tvořili před invazí Turci pouze 20% obyvatelstva. 120 000 Řeků bylo z dobytého území násilně deportováno ze svých domovů.Během invaze Turci zabili přibližně 6 000 Řeků.
Před vstupem Kypru do Evropské unie navrhla OSN plán na znovusjednocení země, o kterém se v obou částech ostrova hlasovalo v referendu 24. dubna 2004. V referendu tento plán podpořilo 65 % obyvatel Severního Kypru, ale v jižní části získal podporu pouze 24 % obyvatel.Evropská unie vyjádřila nad výsledkem referenda zklamání a poskytla Severokyperské republice 259 milionů euro na hospodářský rozvoj a zmírnění izolace tureckokyperské komunity.Do Evropské unie tak 1. května 2004 vstoupila pouze mezinárodně uznaná jižní část ostrova. V lednu 2008 byla zrušenakyperská libraa země vstoupila doeurozóny.
Při výbuchu muničního skladu 11. července 2011 zemřelo 12 lidí a přes 60 jich bylo zraněno. Byl to jeden z nejsilnějších nejaderných výbuchů v historii. Následný požár vyřadil z provozu elektrárnu, která na Kypru vyráběla asi polovinu elektřiny.
V letech 2012–2013 zasáhla zemi finanční krize. Před hrozícím bankrotem ji ochránila půjčka 10 miliard euro, přičemž řada movitějších bankovních klientů přišla o úspory.
V roce 2020 Turecko těžilo ropu a zemní plyn v kyperských a řeckých vodách.Po kritice tureckého jednání ze strany Řecka a Kypru zorganizovalo Turecko námořní vojenské cvičení nedaleko Kypru.V říjnu 2020 těsně zvítězil v severokyperských prezidentských volbách dosavadní premiér Ersin Tatar, který podporuje dva státy na ostrově a užší vazby s Tureckem.
V letech2020a2021byl Kypr zasaženpandemií covidu-19. Ke dni 15. srpna 2021 si pandemie vyžádala 454 životů, což je vzhledem k počtu obyvatel pátý nejnižší počet zemřelých v Evropě, avšak jedná se o výrazně vyšší počet úmrtí než např. v zemích východní Asie.