Prométheova játra

Prométheova játraje kniha napsanáJiřím Kolářem. Rukopis této rozsáhlé knihy, obsahující verše, prózy, překlady, krátké příběhy a deníkové záznamy pochází z roku 1950.Za dva roky poté byl zabaven při domovní prohlídce v bytě literárního historika a teoretikaVáclava Černého, a když byl podle jednoho verše identifikován autor, bylJiří Kolářzatčen. Strávil devět měsíců ve vyšetřovací vazbě. Text byl zhodnocen jako politický pamflet. Kniha vyšla v roce 1979 vsamizdatua v roce 1985 vTorontuv nakladatelstvíSixty-Eight Publishers. V roce 1990 pak oficiálně v Československém spisovateli na základě torontského textu.
Prometheova játra jsouromán-koláž, příp.báseň-koláž. Text je z žánrového hlediska složen zlitanií, hovorových záznamů,folkloruvelkoměsta, grotesky ahyperboly, cynických výpovědí ipamfletů. Podobný charakter jako Prometheova játra mají i další Kolářovy texty jak z konce 40. let, tak i z 50. let (Dny v roce,Očitý svědek). Básník navazuje na tendenceSkupiny 42, s jejíž činností je spojen i počátek básnické Kolářovy tvorby. V Kolářově textu jsou propojeny básnické proudy odfuturismuaž posurrealismus. Ztvárňuje nejen realitu své doby, ale i mnohovrstevnost moderní civilizace.
Prometheova játra mají tři základní oddíly: Skutečná událost, Jásající hřbitov a Každodenní komedie. Části 1.-3. tvoří celek tzv. Rod Genorův. Jde o určitý epos o zrodu dementního tyrana (celý rod Genorův je vlastně postaven na procesu degenerace - inspirace L. Klímou). Je toparafrázena dobu nejhoršíhostalinismu, kterou básník sám jako mladý muž (35 let) zažil. Hlavním tématem je střetnutí člověka s totalitním systémem. Projevuje se zde vlivexistencialismu– tj. nepatřičnosti, neautentičnosti (nemožnosti uskutečňovat život) člověka na tomto světě.
Základem Skutečné události je v podstatě zveršovaná hospodská výpověď muže, jakéhosi zakladatele fiktivního, nestvůrnéhorodu Genorů. Příběh sám je pojat i jako formální experiment. Totéž vyprávění s týmiž verši je zpracováno ve dvou částech. Poprvé ho vypráví v krátkých volných verších, podruhé se verše první části stávají jen poloverši téhož textu. Autor v doslovu k této části zkoumá i literární inspirace tohoto textu – byly jí prózaLadislava KlímySkutečná událost zběhnuvší se v Postmortálii aHelenou Teigovoupřeložená povídkaZofie Nałkowské. Text této povídky je i součástí tohoto oddílu. Příběh sám autor zasadil doVršovic.
Druhý oddíl – Jásající hřbitov – je označen jako výbor z deníku. Je datován 10. lednem 1950 až 18. prosincem 1950. Jde o deníkové zápisky, do nichž jsou vložené básně, záznamy hovorů lidí na ulici, dopisy. Pozadím celého oddílu je kulturní i politická situace v 50. letech, např. Kolář reaguje na Štollův projev o socialistické poezii přednesený na počátku 50. let. Píše dále oNezvalověobhajoběHalase, Karla Teigeho a jeho (Koláře) na téže konferenci. Autor si zaznamenává drobné úvahy nebo postřehy o novinových zprávách, myšlenky o charakteru umění. Některé úvahy – vytrženy z textu – mají charakter přísloví,aforismu.„Člověk, který se snaží ze sebe udělat něco víc, než je, učiní ze sebe vždycky zrůdu.“Jindy si Kolář sám zajímavé citáty zapisuje, nejčastěji zLadislava Klímy. Autor se promítá i do osudů jiných spisovatelů, když si např. zapisuje, co ve 36 letech napsaliViktor Dyk,Franz Kafka,František Halas,Richard Weiner,Ignát Herrmann,Jaroslav Hašek,Jaroslav Havlíček,Jiří Weil,Karel Sabina,Josef Jungmann,Charles Baudelaire,Arthur Rimbaud. Dobu, v níž zápisky a básně vznikají, charakterizuje Kolář jako vládu tupců, měšťáků a byrokracie. Takové verše najdeme např. v básni Termiti. Obrazy všedního vršovického života se prolínají se surrealistickými vizemi, např. takový je obraz lidské stádnosti. V textu dále čteme o nevinné mase, která zešílela, křičí jen proto, že může křičet jedno a totéž na pochodující, kteří také nevědí, proč pochodují. Některé verše v této části jsou i grafickou poezií.
Ve třetí části, Každodenní komedii, se v jednotlivých oddílech vrací rod Genorův jako skrytý obraz doby. Oddíly jsou: Povrchně o poezii, Věk náboženství, Nejmladší vnuk Genorův, Život chudší než smrt. Kolář experimentuje s veršem podobně jako v první části. Genor v posledním oddílu této části již zcela ztrácí lidství – stává se fantaskní a groteskní vizí, skutečnost se stává hrůznou. Je symbolem smrti.