Ferdinand Engelmüller

Ferdinand Engelmüller(22. prosince1867Praha-Nové Město–29. září1924Praha-Hradčany) byl český malíř a grafik, žák prof.Julia Mařákana pražské malířskéAkademii.
Narodil se 22. prosince 1867 vPraze, naNovém Městě, jako první potomek rodičů Ferdinanda Engelmüllera a Rosiny, rozené Le Gros. Jeho otec byl rukavičkářem a jeho matkapocházela z francouzské důstojnické rodiny. Ferdinand měl pět mladších sourozenců – druhorozeného Karla (1872), a dáleEmila(1873), Augusta (1875), Josefa (1876) a nejmladší z dětí byla sestra Růžena (1877).Otec si přál, aby nejstarší syn Ferdinand převzal zavedenou rukavičkářskou živnost, což se nestalo, a tato povinnost pak připadla na jeho bratra Emila.
Po absolvování obecné školy nastoupil na c.k.českou reálnou školupražskou v Ječné ulici, kde absolvoval školní rok 1881/1882. Na reálce jej učil kreslení profesorPetr Mužák, manželK. Světlé. Ve studiu na reálce nepokračoval a studium ukončil. Nastoupil k otci do rukavičkářské dílny a posléze se vyučil rukavičkářem.
V otcově dílně však pracoval jen krátce, neboť byl přijat ke studiu naAkademii výtvarných umění v Praze, pro nesporný talent bez zkoušek. V roce 1889 nastoupil do samostatné specializované krajinářské školy profesoraJulia Mařákana reorganizované pražské Akademii, a již v tomto roce byla Engelmüllerova díla poprvé otištěna v časopiseSvětozor.
V roce 1892 započal své studijní cesty; nejen na popud Mařáka odjel do tehdejšíhocarského Ruska, kde navštívil mimo jiné iVolyni(u knížete Sanguzska pracoval jako učitel jeho dcer),Lvov,BělgorodaTarnów. V polovině roku 1892 se vrátil naMoravua pobýval na zámku vKvasicích, v říjnu téhož roku odjel doVídně. Během cest pokračoval ve vyučování kresby a malby v měšťanských a šlechtických rodinách.
Následně se Engelmüller vrátil do Prahy a nastoupil do dalšího akademického roku 1892/1893 Mařákovy krajinářské školy. V roce 1893 obdržel cestovníPurmanovostipendiuma ještě téhož roku odjel doRuska, kde navštívil opětLvovaKyjev. V letech 1893–1894 cestoval poEvropě. NavštívilBudapešť,Záhřeb,Benátky, a zavítal i dojižního Tyrolska. Svá studia na pražské Akademii ukončil roku1894.
V roce1895navštívilSlovenskoa poté odjel malovat naŠumavu. V roce1897odjel doVídně,Lince,Salcburku, a pokračoval dál doMnichovaaNorimberku.
Roku 1913 podal žádost o přijetí na pražskoumalířskou Akademii, kde se uvolnilo místo profesora krajinářské školy. Jeho žádost však nebyla vyřízena kladně.
Po návratu z cest (v roce 1897) se Ferdinand Engelmüller poprvé oženil. Jeho manželkou se stala Marie Chourová (* 1873), kterou znal již od dětství. V roce 1899 se jim narodil syn Ferdinand. Pro svého malého syna Engelmüller ilustroval Palečkovy příhody (francouzského vydavatelePierra Julese Hetzela, který psal knihy pro děti a mládež podpseudonymemP. J. Stahl).
V roce 1909 se mu narodila dcera Maria, která se v roce 1926 provdala a přestěhovala do Jugoslávie. Porodila sedm dětí. Zemřela v roce 1977.
Manželství skončilo odchodem manželky v roce1905, posléze rozvodem (v roce1911).
Druhou jeho manželkou byla profesorka Irena Schmidová (* 1885), dalším synem Václav (během2. svět. válkyzabitgestapem).
V roce 1896 se Engelmüller stal členem spolkuMánes, kde setrval do roku 1905.
V roce 1903 se vRudolfinukonala Engelmüllerova první velká výstava, po níž následovala řada dalších. Hojně vystavoval nejen v Praze a v Čechách, ale také v celé Evropě, pravidelně se zúčastňoval vystav, pořádanýchKrasoumnou jednotouaUměleckou besedou, dále členských výstav spolkuMánesaJednoty umělců výtvarných. Jeho obrazNa mrtvém rameni Labebyl již roku 1891 vystaven naZemské jubilejní výstavěv Praze.
Jeho první ateliér se nacházel v Praze, na Františkově (Smetanově) nábřeží č.18, v domě zvaném „Bellevue“. V roce 1916 se přestěhoval do atelieru vHrzánském paláci(Loretánská ulice č.177).
V letech 1907–1908 pobýval Engelmüller v umělecké koloniiWorpswedeaDachauuMnichova.
V roce 1908 byl jmenován řádným členemUnion internationale des Beaux-Arts et lettresvPaříži.
Ještě před svou smrtí uspořádal poslední soubornou výstavu vRubešově galerii(dnesŠpálově), kde bylo vystaveno na třicet obrazů. Podle dobových recenzí víme, že mezi nimi byly vystaveny lesní kompozice, které byly namalovanéolejemapastelem(práce pastelem byly Engelmüllerovou specialitou). ObrazPolabíbyl tehdy zakoupenMinisterstvem školstvípro výzdobu vládních místností. Ministerstvo školství se stalo třetím ministerstvem, které jeho obrazy vlastnilo. V posledních letech svého krátkého života malíř pracoval i na veřejných zakázkách. V nich předvedl svůj malířský um a dovednost reprezentativně zobrazit českou krajinu. Engelmüller se také ukázal být velkýmvlastencem, který podporoval národní myšlenku. Nejvíce se projevovala jeho podporou pražskéhoSokolaa pracemi pro něj, nezapomínal ani na milované Polabí. Hlavní tvorbu doplňoval občasilustracemiknih a vydáváním alb sreprodukcemisvých děl.
Ve snaze zajistit dobré podmínky pro syna, kterého vychovával po odchodu první manželky sám, a pro novou rodinu, pracoval Engelmüller nadmíru. V roce 1923 začal pociťovat zdravotní problémy, a aby se zotavil, odjel doStaré Boleslavi, do svého oblíbeného kraje. Jeho zdravotní stav se však nadále zhoršoval a tak byl převezen zpět do Prahy. Dne 29. září 1924 malíř ve svém bytě naHradčanechzemřel.
Ve dvacátých letech stál u zařizování posmrtných výstav Ferdinand Engelmüller ml., který se snažil udržet otcův odkaz v povědomí lidí. Dva roky po malířově smrti se rozhodlaJednota výtvarných umělcůspolečně s uměleckým odboremPodbělohorské sokolské župyuspořádat velkou výstavu. Většinu z těchto kreseb zakoupilaModerní galeriev Praze, nyní v majetkuNárodní galeriev Praze. Dražila se všechna díla, které rodina ještě měla. Zahrnovalakresby,olejomalby,pastely,leptyalitografie. Dokonce se dražilapaletaa štětce.Kurátoři výstavy se snažili o prezentaci celého díla, od devadesátých let až do umělcovy smrti. Celkem bylo vystaveno 115 děl. Expozice zabrala čtyři sály vObecním domě.
V roce 1897 Engelmüller založil vlastní soukromou malířskou školu. V časopisuSvětozorzveřejnil oznámení, že od 1. října 1897 přijímá přihlášky ke studiu. Výuka probíhala v malířově atelieru. Mezi Engelmülerovy žáky patřil napříkladOtakar Nejedlý,Marie Chodounská,Jaroslav Šetelík,Otakar Štáfl,Josef Vacke, malířkaMarie Dostalováa mnoho dalších. Krátce navštěvoval tuto malířskou školu iVáclav ŠpálaaWilli Nowak.
Jeho škola se záhy stala velmi známou a uznávanou, byla chápána jako přípravka Akademie výtvarného umění, i když nikdy nebyla oficiálně jmenována. Engelmüller se při vedení školy inspiroval metodou výuky svého učitele Julia Mařáka. Stejně jako on svou výuku zaměřil především na malbu vplenéru. Byl zastáncem hesla „Maluji, jak vidím“.Se svými žáky vyhledával podobná místa jako Julius Mařák. Jezdili především do přírody v okolíLabe, ale také doPeruceuLoun. Engelmüller se vývojem své tvorby, a tím i výukou, lišil od svých spolužákůkrajinářů. Nezůstal jen u klasického zobrazování krajiny, ale experimentoval. Brzy vyměnil olejomalbu za techniku pastelu, kterou stále zdokonaloval. Snažil se o prodloužení její trvanlivosti a vůbec stálosti barev. Jako jeden z prvních v českém umění začal používat pastel na zachycení krajiny. Jeho pastelové krajiny se vyznačovaly velkou jemností a barevnou svěžestí. Později se také začal věnovat grafickým technikám, především leptu a litografii. V této oblasti byl samoukem, a přesto zde dosáhl značné dokonalosti, všechny své znalosti předával svým žákům. Na grafických listech opakoval své oblíbené polabské motivy, motivy z Prahy a své tradiční zobrazení starých, opuštěných a zanedbaných zámeckých zahrad a parků, které začal malovat při svých pobytech v Rusku. Pozornost tak nezaměřoval jen na krajinu, ale zkoušel malířsky i graficky zaznamenávat městskou architekturu, zvláště Prahy.
Ve svém ateliéru malíř také každoročně pořádal velké výstavy ve prospěch hladovějících dětí a Letního domova.
Pro svou malířskou školu, která vychovávala a připravovala adepty ke studiu na pražskou AVU v letech 1897–1924, Engelmüller také napsal v r.1922učebnici – jako pomůcku pro začínající malíře –Cesty k malířskému umění, která je dodnes u nás jedinou svého druhu. Nejprve vyšla jako sešity, pak byla (několikrát) vydána knižně. Úpravy učebnice později dělal i jeho syn, který ve čtvrtém vydání odstranil původní uměleckohistorickou kapitolu (pro její zastaralost a neaktuálnost), a napsal nový úvod ke knize. JUDr. Ferdinand Engelmüller ml., který se staral o otcovu pozůstalost, napsal také několik vzpomínkových statí o otcově životě a práci.
Ferdinand Engelmüller se řadí nejen díky své pedagogické činnosti, ale i vzhledem k přínosu např. pro rozvoj pastelové techniky, svému technickému umu kresby a malby, a neposlední řadě i pořádáním prvních ateliérových výstav se sociálním podtextem, k důležitým osobnostem českého výtvarného umění přelomu devatenáctého a dvacátého století.