Nellie Blyová

Nellie Blyová, vlastním jménemElizabeth Jane Cochranová(5. května1864Armstrong County–27. ledna1922New York) bylaamerickánovinářka, spisovatelka, podnikatelka a charitativní pracovnice.
Elizabeth Jane Cochranová se narodila v malé vesnici vPensylvánii. Její otec začínal jakodělník, časem koupil mlýn a ve vsi se stal soudcem. Zemřel v roce 1870. Elizabeth musela pomáhat matce, která vedla penzion a starala se o tři bratry.V mládí jí říkali „Pink“, protože ráda nosila růžovou barvu. V roce 1879 začala studovat, ale vzhledem k nedostatku financí musela studium ukončit.  V roce 1880 se rodina s matkou přestěhovala do obce Allegheny City, která byla později připojena kPittsburghu.
Zaměstnání hledala obtížně. Pracovala jakochůva, hospodyně nebovychovatelka.V 1885 si náhodou přečetla v novináchPittsburgh Dispatchčlánek „K čemu jsou dívky dobré“. Poslání ženy byla role matky a manželky, vytvářející domov pro rodinu. Jiná práce byla pro ženu této doby podle článku „nemorální“. Napsala do novin rozhořčený dopis jako stížnost na obsah článku.RedaktoraGeorge Maddena kvalitní dopis překvapil a nabídl jí místo v novinách. Bylo běžné, že každý novinář v této době používalpseudonym. Tak si vybrala jméno – Nelly Blyová – podle populární písně odStephena Fostera.
Napsala několik článků o současných problémech nemajetných žen. Popisovala pracovní poměry v továrnách, nižší platy pro ženy atd. Byla přeřazena do ženské rubriky, kde psala o společenském životě, módě a zahradničení. Bylo jí jednadvacet let a cítila se nespokojená. Odjela doMexikajako zahraničnízpravodajka. Po středoamerické zemi cestovala půl roku a do novin posílalareportážezaměřené na místnítradice,legendy, ale i zvyky vojáků, k nimž patřilazávislostna užívánímarihuany. Kritizovala vládudiktátoraPorfiria Díaze. V jednom z článků protestovala proti uvěznění kolegy novináře. Místní vláda ji vyhrožovala zatčením, proto se vrátila doSpojených států amerických. V roce 1888 vydala knihuŠest měsíců vMexiku.
V roce 1887 odešla zPittsburgh Dispatchse, kde ji nudná práce ve společenských rubrikách neuspokojovala a přestěhovala se doNew Yorku. Během několika měsíců, kdy nemohla získat zajímavou práci, začala pracovat proNew York Worlda zde záhy začala její kariérainvestigativnínovinářky. Noviny vlastnilJoseph Pulitzera zaměřil jejich obsah na bulvární témata (žlutá žurnalistika), ale i investigativní zprávy. Usiloval o zvýšení nákladuperiodika.
Již první reportáž z ní udělala známou novinářku. Dostala tip na špatné podmínky pacientů vpsychiatrickémústavu pro duševně nemocné na newyorskémBlackwellově ostrově. Jakonovinářka pracující v utajeníse nechala zavřít do psychiatrické léčebny, kde měla prověřit brutální zacházení s nemocnými. Aby byla přijata do ústavu, nacvičila si příznaky „šílenství“. Pronajala si pokoj v penzionu, bloudila po ulicích v okolí, blábolila a ječela. Majitelé penzionu upozornili policii a lékaři jí stanovilidiagnózudemence. Záhy byla převezena do psychiatrické léčebny, kde strávila deset dní. Byla šokována plesnivým a zkaženým jídlem, přivazováním pacientek k posteli, řešením zdravotních problémů injekcemimorfinu. Časté bylo isexuální násilíze strany lékařů a dalších zaměstnanců. Po návratu popsala nelidské podmínky, které poznala v léčebně. Článek byl publikován v novinách 9. října 1887. Později vyšel v knižní podobě jako „Deset dní v blázinci“. Její text podnítil řadureforem. V ústavech se zlepšila strava i hygienické podmínky. Změnil se i zdravotnický systém ve vztahu k psychicky nemocným pacientům.
Zpracováním tohoto tématu se stala první ženskou investigativní novinářkou v Americe. Byla autorkou úvodníků popisujících tvrdé zacházení v newyorských věznicích i továrnách. Ve svých textech se věnovala nekalým praktikách a korupci vestátní správě. Vedla rozhovory s významnými osobnostmi jako bylaEmmy GoldmanováneboSusan B. Anthonyová.
Značnou pozornost získala, když se vydala na cestu kolem světa. V Americe byl v té době populární románJulese VernaCesta kolem světa za 80 dnůa novinářka chtěla uskutečnit podobnou cestu. Po ročním plánování se s jediným zavazadlem nalodila dne 14. listopadu 1889 v přístavuHobokenna parník Augusta Victoria. Jejím poznávacím znamením byl kostkovaný kabát atvídováčepice. ProcestovalaAnglii. Ve francouzskémAmiensse seznámila s Julesem Vernem a jeho manželkou. Cestovala přesitalskéBrindisi,cejlonskéKolombo,Singapur,Hongkong,Japonskoa přesTichý oceándoSan Franciska. Cestovala různými dopravními prostředky jako byly lodě, vlaky, ale irikšanebo koňské sedlo. Na cestě ji zastihlmonzun, hrozila jí nákazaneštovicemi. Ze svého putování posílala každý den zprávy do novin a čtenáři tak mohli sledovat její cestu. Zpátky na východ přijela vlakem 25. ledna 1890. Byla na cestách sedmdesát dva dnů, šest hodin a jedenáct minut a ujela 40 070 km. Patřila mezi první ženy, které cestovaly bez mužského doprovodu a samy. Stala se vzorem a inspirací pro další ženy. O svém putování napsala knihuKolem světa za sedmdesát dva dní.
Její cesta vzbudila celosvětovou pozornost, ale vedení předpokládalo větší navýšení nákladu novin. Záhy rezignovala na své pracovní místo v novinách a vydala se na přednáškovéturné. Její knihaKolem světa za sedmdesát dva dníbyla vydána  nákladem deset tisíc výtisků a byla vyprodána. Finanční prostředky jí dovolily zaopatřit ženu a dvě děti svého bratra Charlese, který zemřel v roce 1890.
V roce 1895 se provdala za třiasedmdesátiletého milionáře Roberta Livingstona Seamana, vlastníka společnosti na výrobu ocelových nádob (např. konve na mléko, sudy). Vzhledem k manželovu zdravotnímu stavu opustila novinářskou práci a začala řídit jeho podnik. Nechala si například patentovat vlastní návrh na mléčné konve. Zaměstnanci podniku měli na tehdejší dobu neobvyklé zaměstnanecké výhody jako závodní zdravotnictví, možnost cvičení v tělocvičně nebo půjčování knih v knihovně. Manžel zemřel v roce 1904 zemřel. Nějakou dobu patřila k předním americkým podnikatelkám. Snad její vlastní nedbalost adefraudacefiremníhomanažerapřivedli společnost kbankrotu.
Záhy se vrátila k původní profesi. Referovala například o konferenci na témavolební právo žen, která se konala v roce 1913. Po vypuknutíprvní světové válkyodcestovala doEvropya pracovala jako válečná zpravodajka. V roce 1918 se vrátila do Spojených států amerických. Jako novinářka byla aktivní až do konce života. Angažovala se v pomoci opuštěným dětem a sirotkům.
Zemřela nazápal plicv nemocnici svatého Marka vNew Yorkuv roce 1922. Pohřbena je na soukromém hřbitově Woodlawn vBronxu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuNellie Blyna anglické Wikipedii.