MiG-29

Mikojan-Gurevič MiG-29(ruskyМиГ-29, vkódu NATO„Fulcrum“) je lehký dvoumotorový, proudovýstíhací letounk vybojování vzdušné nadvlády v prostoru fronty. Byl vyvinut vSSSRkonstrukční kanceláříMikojanv 70. letech 20. století. Měl se doplňovat spolu s větším a těžším letounemSuchoj Su-27, který byl zamýšlen jako protiváha amerického strojeMcDonnell Douglas F-15 Eagle, zatímco MiG-29 měl být odpovědí na lehčí typyGeneral Dynamics F-16 Fighting FalconaMcDonnell Douglas F/A-18 Hornet.Do služby vsovětském letectvuvstoupil MiG-29 v roce 1982.
Původně byl navržen primárně k boji proti nepřátelským letadlům, ale nakonec mnoho MiGů-29 sloužilo jako víceúčelové taktické letouny schopné působit i proti pozemním cílům. MiG-29 vznikl v několika hlavních variantách, včetně víceúčelového MiGu-29M a námořní verzeMiG-29K; nejpokročilejším ze série jsou letounyMiG-35. Pozdější verze jsou často vybaveny vylepšenými motory,skleněným kokpitem, systémem HOTAS, moderními radary, IRST senzory a výrazně zvýšenou kapacitou paliva. Některá letadla byla také vybavena protankování paliva za letu.
Porozpadu Sovětského svazuletouny nadále slouží v řaděbývalých sovětských republik, ze kterých jeruské letectvonejvětším provozovatelem. Ruské letectvo chtělo modernizovat stávající letku na verzi MiG-29SMT, ale finanční potíže způsobují omezené dodávky. MiG-29 byl také populární exportní letoun, který se dostal do služby asi u 30 zemí. Největším zahraničním provozovatelem jeIndie. V roce 2013 byly MiGy-29 stále ve výrobě u společností Mikojan (od roku 2006 součástíSjednocené letecké korporace).
MiG-29 byl vyvinutý počátkem 70. let20. stoletív konstrukční kanceláři inženýra Mikojana ze společnéhoprototypu, ze kterého se vyvinul iMiG-23a pozdějiMiG-27. Měl nahradit rychle zastarávající letounyMiG-21a být potenciálním soupeřemamerickéholetounuF-15. Podle požadavkůsovětskéhogenerálního štábu na tzv. PFI (Perspektivnyj Frontovoj Istrebitel – perspektivní frontový stíhač), měl mít rychlostMach 2+ve vodorovném letu, vynikající manévrovací schopnosti, velký dolet, schopnost používat i neupravené vzletové plochy a silnou výzbroj. Velmi brzy začal vývoj ve spolupráci s konkurenční kanceláříSuchojv Aerodynamickém institutu vMoskvě. Brzy se však ukázalo, že stroj bude finančně velmi náročný na to, aby mohl být vyráběn v tak velkých sériích, jako jeho předchůdci. Proto byl projekt PFI rozdělen na dvě varianty – těžkou a lehkou. Lehká svými parametry odpovídalaamerickémuletounuF-16 Fighting Falcon. Výslednýprototypznámý jakoProdukt 9byl přímým předchůdcem prvního MiGu-29A. Práce na něm se začaly v roce1974a o tři roky později6. října1977absolvoval svůj první zkušební let. Zanedlouho byla jeho existence odhalena americkými špionážnímidružicemi. Sériová výroba mírně vylepšeného typu MiG-29B začala rychle, ačkoliv stále existovaly různé problémy s motory.
Při konstrukci stroje se nikdy neuvažovalo o jiném uspořádání než o dvoumotorové koncepci, která zajišťovala vyhovující poměr hmotnosti a ceny k vyšší bezpečnosti a výdrži v bojových podmínkách. Stroj může při vysazení jednoho z motorů při vzletu nadále nabírat zrychlovat  a stoupat. Má výhodný poměr tahu motorů ke hmotnosti. Snížení hmotnostidrakubylo dosaženo  použitím kompozitních materiálů a lehkých slitinhliníkualithia. Celková konstrukce draku je také zaměřena na prodloužení životnosti kriticky namáhaných částí a jeho jednodušší výrobu vyžadující nižší počet výrobních operací. Letadlo je optimalizováno pro let s velkýmúhlem náběhu, což  podstatně zlepšuje obratnost a zmenšuje poloměr zatáček. Vztlak je u MiGu-29 vytvářen až ze 40 % trupem (vztlakové těleso), čímž také odlehčuje křídla a způsobuje jejich menší plošné zatížení. Koncepce vyžadující vysoký vztlak trupu si vyžádala široké rozestavení motorů, což rovněž zvyšuje odolnost stroje v boji a také zlepšuje možnosti osazení podvozku dostatečně daleko od středu trupu (za cenu mírně zhoršené ovladatelnosti při letu s jedním motorem). Konstruktéři MiGu-29 se dlouhou dobu zabývali uspořádáním jednotlivých prvků tak, aby měl stroj co největší příčnou i podélnou stabilitu v průběhu letu s vysokým úhlem náběhu. Pozorně se zvažovalo umístění svislých ocasních ploch, aby byla vždy alespoň jedna vždy dobře obtékána vzduchem, bez ohledu na boční skluz stroje. Takto od sebe vzdálené směrovky jsou také lepší při letech vysokou rychlostí. Oproti jeho předchůdcům je MiG-29 těžké uvést a udržet v ploché vývrtce – její vybrání, například při ztrátě rychlosti, je jednoduché, stačí uvést řídící páku do neutrální polohy.
6. října1977absolvoval MiG-29 svůj první zkušební let, pilotoval ho zkušební pilot Alexander Fedotov. Celkem bylo vyrobeno 13 prototypů. Na prvním z nich probíhaly zkoušky celkových výkonů, ovladatelnosti a rozbor možného zatížení konstrukce. Pravděpodobně tento kus byl odhalen americkými špionážními družicemi. Další 3 prototypy byly zničeny při nehodách spojených s problémy nových motorů. Prvních 21 před-sériových strojů mělo nový lomený kryt radiolokátoru a mírně modifikovaný podvozek. Stroje byly také doplněny aerodynamickým padákem, kterým se doplňovaly přehřívané brzdy kol. Přestože první prototypy měly problémy s motory, začala sériová výroba MiGů-29B v souladu s plánem.
Sovětské letectvoho začalo používat v roce1983. První zmínky a spekulace se v západním tisku objevily už v roce1979. Západní veřejnost ho mohla poprvé spatřit veFinskuv červenci1986. Naleteckém dniv anglickémFarnboroughv září1988okouzlil svými výkony a letovými vlastnostmi také odborníky. MiG-29B se vyráběl v několika verzích, včetně dvojmístné. Byl exportován do většiny zemíVaršavské smlouvy. Mnoho zemí si tyto stroje stále cení a snaží se je dále vylepšovat.
MiG-29 je samonosný, dvoumotorovýdolnoplošník. Trup tvoří celokovová skořepina. Zhruba 7 procent draku je tvořeno kompozitními materiály. Trup je celkově pojat jakovztlakové tělesos dvěma vírovými přechody u křídel. Trup tak tvoří téměř polovinuvztlakucelého letounu. Díky těmto vlastnostem má MiG-29 obrovský přebytek tahu a vztlaku, což je základní předpoklad pro úspěšný manévrový boj.
Mezi dvojitými ocasními plochami se nachází dělený brzdící štít a padák, který umožňuje výrazně zkrátit dojezd letadla během přistání. Vnitřní nádrže umožňují nést až 3 200 kg paliva, což při velké spotřebě obou motorůKlimov RD-33postačuje jen na kratší vzdálenosti. Letoun sice může nést velké přídavné nádrže, ale za cenu velkého zhoršení letových charakteristik. Při  pohybu po zemi používá letoun jako ochranu před nasáním cizích předmětů do motoru sklopné „rampy“ které uzavřou sací otvory pod trupem a vzduch je k motorům přiváděn pomocnými otvory na horní straně vírových přechodů (kterým se slangově říká „žábry“). Hlavní vstupy do motorů se otevírají až po zatažení podvozku. Řízení je vybaveno  hydraulickými posilovači, ale pilot nemá k dispozici systémfly-by-wirejako třeba vSu-27. Před pilotem se nachází průhledovýhead-up display(HUD). Na pravé straně je umístěn monochromatický displej s alfanumerickou klávesnicí. Pilot sedí na vystřelovacím sedadle K-36DM. Letadlo bylo zpočátku vybaveno dopplerovskýmradaremN-019, který však nesplnil očekávaní ruského letectva. Proto byl modernizován na typ N-019MTopazs palubním počítačem C-101M, který je odolnější proti rušení, dokáže sledovat deset cílů  současně nebo navádět dvě rakety na dva nezávislé cíle. Radar je doplněn  optickým systémem OEPS-29, který se skládá z infračervenéhozaměřovačeS-31E2 KOLS a laserového dálkoměru. Tento systém umožňuje napadnout cíl v pasivním režimu s vypnutýmradiolokátorem. Pilot nepřátelského letounu tak není před útokem předem varován, což zvyšuje pravděpodobnost zasažení cíle. Jako pasívní ochrana slouží výmetnice dipólových odražečů a pyrotechnických klamných cílů v ocasní části letadla.
MiG-29 je vybavený tříbodovým zatahovacím podvozkem. Přední podvozková noha je dvojkolová a zatahuje se směrem dozadu. Zadní nohy se sklápějí dopředu, přičemž se otáčejí o 90 stupňů. Jejich šachty jsou umístěny na okraji motorových gondol.Podvozková kolas velkým průměrem umožňují MiGu-29 působit i z nezpevněných polních letišť.
Stroj je vyzbrojen vestavěným 30mm kanónemGŠ-30-1. Jde o nejlehčí zbraň ve své kategorii na světě, která bez munice váží pouze 46 kg. Zásoba střeliva je 150 nábojů. Stroj může nést na třech závěsnících pod každým křídlem nejrůznější varianty řízených střel vzduch-vzduch, napříkladR-27,R-73,R-60MK, jakož i množství laserem naváděných střel vzduch-země či konvenčních pum celkově do hmotnosti 3 500 kg. Verze dodávané zemímVaršavské smlouvybyly přizpůsobeny nést inukleární zbraně.
Na západě se MiG-29 poprvé představil 2. července1986veFinsku. O dva roky později, v září 1988, se ukázaly naFarnborough Airshowv Anglii. Následující rok se letadla za letu předvedla na pařížskémAerosalonu, kde se během prvního víkendu show účastnila nehody bez obětí na životech.Pařížský aerosalon byl teprve druhou akcí sovětských stíhaček na mezinárodní letecké show od roku1930. Západní pozorovatelé byli ohromeni jeho schopnostmi a výjimečnou hbitostí. Porozpadu Sovětského svazuvětšina MiGů-29 vstoupila do službyruského letectva.
V červenci 1993 se dva MiGy-29ruského letectvana letecké showRoyal International Air Tattoosrazily ve vzduchu. Nikdo na zemi neutrpěl vážnější zranění, oba piloti se stačili katapultovat a bezpečně přistáli.
Ruské letectvouzemnilo všechny své MiGy-29 po havárii naSibiři17. října2008. Po druhé havárii MiGu-29 na východní Sibiři v prosinci 2008ruští představitelé připustili, že většina stíhaček MiG-29 v ruském letectvu nebyla schopna plnit bojové povinnosti kvůli špatné údržbě. Stáří letadla bylo také důležitým faktorem, protože asi 70 % MiGů bylo považováno za příliš starých na to, aby se vznesly do nebe. Ruské MiGy-29 neobdržely žádné aktualizace odrozpadu Sovětského svazu. 4. února 2009 ruské letectvo obnovilo lety s MiGy-29. Nicméně v březnu 2009 vyžadovalo 91 MiGů-29 ruského letectva po kontrolách opravu kvůli korozi; přibližně 100 MiGů bylo v té době povoleno pokračovat v létání.Ruské vzdušné síly zahájily aktualizaci svých raných MiGů-29 na aktuálnější standard MiG-29SMT,ale finanční potíže zabránily dodání více než tří modernizovaných MiGů-29 SMT ruským vzdušným silám. Místo toho bylo ruskými vzdušnými silami zakoupeno 35 MiGů-29SMT/UBT odmítnutých Alžírskem. Rusko zadalo 15. dubna 2014 objednávku na 16 nových MiGů-29SMT s dodáním do roku 2017.
16. července 2014 byl sestřelen ukrajinskýSu-25a ukrajinští představitelé tvrdí, že byl sestřelen MiGem-29 pomocí raketyR-27T.Ruská strana obvinění odmítá.
Po rozpaduSSSRzůstaly vBěloruskudva pluky vyzbrojené typem MiG-29. Na letišti Bereza 927. stíhací pluk 26. letecké armády s 10 MiG-29 (Izdelie 9–12), 35 MiG-29 (Izdelie 9–13) a   MiG-29UB. NaletištěRoss byl přesunut 11. května1993z bývaléNDR787. stíhací pluk s 6 MiG-29 (9–12), 22 MiG-29 (9–13) a 2 MiG-29UB, původně umístěné na letišti Finow-Eberswalde. Po přesunu byl pluk rozpuštěn a letouny uskladněny. Po získání samostatnosti se stroje z Ross přesunuly k 61. stíhací brigádě v Baranoviči. Na jaře1996Bělorusko a Peru podepsali kontrakt o prodeji 16 MiG-29 (9–12) a 2 MiG-29UB. Další MiGy 29 byly prodány v letech2000a2001do Alžírska. Na začátku roku2002měloběloruské vojenské letectvove výzbroji už jen 20 strojů MiG-29 (9–13) a 7 MiG-29UB na 1. stíhací základně v Baranoviči a 4. stíhací základně v Bjaroze.
Po rozpadu SSSR se stalaUkrajinadruhým největším provozovatelem MiGu-29 po Rusku. Na začátku roku 2002 5. leteckému sboru v Oděse podléhal v rámci 138. stíhací divize 161. stíhací pluk v Limansku a 642. stíhací pluk v Martinovsku s 65 kusy MiG-29 a třemi MiG-29UB. 14. leteckému sboru ve Lvovu podléhaly v rámci ivano-frankivské 6. stíhací divize 85. stíhací pluk v Starokonstantinovu a 114. stíhací pluk v Ivano-Frankivsku s 81 MiG-29 a 11 MiG-29UB. Protivzdušné obraně podléhaly 8. stíhací pluk ve Vasilkovu a 62. stíhací pluk v Belbeku se 71 MiG-29 a 10 MiG-29UB.
Letadla MiG-29 bylaukrajinskými vzdušnými silaminasazena běhemválky na východní Ukrajiněproti tamním ozbrojeným skupinám podporovaným Ruskem. Dne 7. srpna2014byl jeden MiG-29 setřelen nad obcíJenakijeve. Oba piloti se katapultovali a poté byli zajati.
V doběruské invaze započaté v únoru 2022byly ukrajinské MiGy-29 adaptovány pro použití protiradarových střelAGM-88a řízených pum typůJDAM,AASM-HammeraGBU-39 SDB.Dle nezávislého webuOryxztratila Ukrajina k srpnu 2024 během invaze nejméně 29 MiGů-29.V dubnu a květnu 2023 dodalo Polsko Ukrajině 14 svých MiGů-29a Slovensko dalších 10 stíhaček ve verzi AS/UBS a 3 ve verzi A/UB, část neletuschopných pro náhradní díly.
Letouny MiG-29 získaloMoldavskoporozpadu SSSR. Pocházely z 84. stíhacího pluku letectva vojenského námořnictva. Pluk měl v době rozpadu Sovětského svazu tři letky se sedmi MiG-29 (Izdelie 9–12), 24 MiG-29 (9–13) a 3 MiG-29UB na letišti v Markulesti. V době rozpadu a separatismu se část Moldavska na severovýchod odDněstruvyhlásila za samostatnouPodněsterskou republiku. Vnásledných bojíchpo 23. červnu 1992 byl jeden MiG-29 (9–12) sestřelen palbou ze země. V červnu 1994 prodalo Moldavsko doJemenu17 strojů MiG-29. Z nich byly do Jemenu dodány jen 3 MiGy-29 (9–13) a 1 MiG-29UB. Tato první dodávka se realizovala těsně před boji mezi severní a jižní částí Jemenu, poté byly dodávky přerušeny. Dalších 6 letounů MiG-29 (9–13) bylo před transferem do Jemenu odesláno na generální opravy do běloruského závodu vBaranoviči, odkud se dostaly na místo určení. 21 exemplářů MiG-29 předalo Moldavsko na podzim1997do USA. Postupně byly v rozebraném stavu odvezeny letounyC-17 Globemaster IIIna základnuUSAFWright-Patterson.
Dodávkyčeskoslovenskýchletounů MiG-29 započaly 28. dubna1989, kdy v Žatci přistál první MiG-29UB. V druhé polovině června následovalo 8 jednomístných MiG-29 (Izdělie 9–12A) a 28. července přiletěl druhý MiG-29UB. Letouny byly zařazeny k 1. letce 11. stíhacího leteckého pluku v Žatci. Další čtyři MiGy-29 přiletěly v lednu 1990 a šest kusů v dubnu.
Při děleníČSFRzůstalo vČRdevět letounů MiG-29 a jeden MiG-29UB. Koncem roku 1992 velení vzdušných sil vyřadilo MiG-29 ze systému PVO a stroje byly převeleny ze Žatce k 1. slp do Českých Budějovic.Vzdušné síly Armády České republikysvé stroje v červenci 1994 vyřadily ze služby a začalo jednání o jejich prodeji. V prosinci1995vyměnilo všech svých 10 MiGů-29 do Polska za 11vrtulníkůW-3 Sokolvybavených pro leteckou záchrannou službu, protože jedinou soupravu na rozsáhlejší opravy získalo při děleníČSFRSlovensko. Letouny byly do Polska přelétnuty mezi prosincem 1995 a lednem 1996.
Stíhačky MiG-29 tvořily základVzdušných sil Slovenské republiky. Slovenské letectvo původně vlastnilo 21 letadel tohoto typu,z toho 10 modernizovaných MiGů-29AS a dva modernizované cvičné MiGy-29UBS plus osm nemodernizovaných stíhacích MiGů-29A a jeden cvičný nemodernizovaný MiG-29UB. MiGy-29A a MiG-29UB byly odstaveny a nebyly nepoužívány. Modernizace strojů, která byla provedena ve spolupráci s výrobcem letadel i více západními společnostmi byla provedena mezi lety2005a2006v leteckých opravnáchTrenčín. Stroje byly vybaveny moderními komunikačními prostředky a systémy kompatibilními s technikouNATO. Mimo jinéavionikapřešla naanglosaský měrný systém. 12 modernizovaných strojů (10 jednomístných verze AS a 2 dvoumístné UBS), které navíc prošly i změnou kamufláže, byly formálně předány armádě29. února2008naletišti Sliač.Po pár nadzvukových letech se nová tzv. „digitální kamufláž“ začala na namáhaných místech odlupovat.
Původně se odhadovalo, že po modernizaci je budouslovenské ozbrojené sílyvyužívat až do roku2029nebo až2040.Provoz MiGů-29 byl však dlouhodobě zajišťován s omezeními v plnění k požadovanému náletu. Letadla dlouhodobě neplnila měřitelné ukazatele bezpečnosti letů ve vztahu k požadovanému náletu na letový incident a ani nedosahovala potřebné míry provozní spolehlivosti. Servis letadel byl od roku 2006 zajištěn dodavatelským způsobem na základě abonentních smluv se společnostíRSK MiG. Z důvodu neuspokojivého technického stavu a konstrukčně-technologických omezení neumožňovaly plnohodnotné plnění úkolů v rámci systémuNATINAMDSa neumožňovaly plnění operačních úkolů většího rozsahu pro případ krize nebo války. Z hlediska standardů NATO nebylo letadlo MiG-29 plně interoperabilní, což mělo za následek rozsáhlé omezení v případě účasti taktického letectva ve společných operacích (komunikační, informační a datové zařízení, taktický dolet letadla, doplňování paliva během letu, elektronické ochranné systémy, zbraňové a zaměřovací systémy).
Provoz letadel MiG-29 byl negativně ovlivňován nízkou spolehlivostí, která se přímo odrážela v průměrném náletu na jednu poruchu, nedostatkem motorůRD-33s dostatečnou zálohou technického života, dalších potřebných komponent a nedostatkem bloků západní avioniky.
Technický stav tzn. dostupnost letadel na plnění úkolů se promítl i do dosažené úrovně vycvičenosti. Průměrný nálet operačních pilotů MiG-29 v rámci NATINAMDS nedosahoval požadované úrovně vycvičenosti na úrovni Mission Ready/Combat Ready (MR/CR). Je třeba, aby byla operačními piloty udržena minimálně nižší úroveň Basic Mission Qualification (BMQ).
Vzhledem k nízké reálné dostupnosti letecké techniky byla doba výcviku k dosažení požadovaného stupně vycvičenosti pilotů pro zařazení do pohotovostního systému slovenského letectva neúměrně dlouhá a bylo mimořádně náročné dosažení požadovaného počtů pilotů. Udržení požadované míry způsobilosti bylo při zachování tohoto stavu z dlouhodobého hlediska personálně i ekonomicky náročné.
Výše uvedené skutečnosti hrály významnou roli při rozhodování slovenské vlády o typu nového stíhacího letadla pro letectvo.11. července2018slovenská vláda na jednání vlády rozhodla o nákupu 14 kusů stíhačekF-16V Block 70/72.První čtyři letadla mělo letectvo postupně převzít od září do prosince2022.MiGy-29 tak měly zůstat u slovenského letectva létat minimálně do roku2023, čili do dosažení počátečních operačních schopností (IOC) nových F-16.
Ze služby na Slovensku byly MiGy-29 vyřazeny už koncem srpna 2022.
Počátkem dubna 2023 bylo 13 zbývajících slovenských strojů MiG-29 předáno Ukrajině, v rámci výzbrojní pomoci protiruské agresi.Nedlouho poté se objevila informace o jejich omezených schopnostech boje. Slovenský ministr obranyJaroslav Naďuvedl, že letouny mohli záměrně poškodit ruští technici, kteří ještě v roce 2022 byli přítomni na základně Sliač a měli přístup k leteckým motorům.
Slovenské stíhačky MiG-29 po rozdělení:
Slovenské stíhačky MiG-29 z Ruska 1. deblokace:
Slovenské stíhačky MiG-29 z Ruska 2. deblokace:
Zničené MiGy-29:
Stíhačky MiG-29 tvoří spolu s letounyF-16základpolského vojenského letectva. První letouny MiG-29A zakoupiloPolskov roce1989. Dalších 5 letounů bylo dodáno v roce1990. Celkem tak získalo 10 letounů MiG-29.
V prosinci1995získaloPolskodalších deset MiGů na základě dvoustranné česko-polské vládní dohody, která vytvořila rámec pro předání všech 9 letounů MiG-29A a jednoho dvoumístného MiGu-29UB českého vojenského letectva.
V roce1999byl zařazen do služby první mírně vylepšený letoun MiG-29A, schopný plnit úkoly v rámci integrovaného systémuNATO. Byl vybaven nezbytným identifikačním zařízením vlastní-cizí a příslušným komunikačním zařízením podle standarduNATO. Koncem září2003přistálo v Polsku prvních pět z celkem 23 letounů MiG-29G/UB darovaných německouLuftwaffena základě dvoustranné vládní dohody z roku2002. Za všechny tyto stíhačky Poláci zaplatili symbolické jednoeuro.
Zbývajících 18 letounů bylo předáno během jednoho roku. Polské letectvo také získalo kompletní výzbroj a mnoho náhradních dílů včetněmotorů. Za ty ovšem už muselo zaplatit 30 miliónůUSD.
BývaléněmeckéMiGy už byly zahrnuty do integrovaného systému protivzdušné obranyNATO. Vzhledem k vysokému stupni dosažené modernizace se už nepočítá s jejich dalšími úpravami.
18. prosince 2017 při přiblížení na přistání nouzově přistál polský MiG-29 v lese poblíž 23. letecké základny.Pilot se nekatapultoval, ale pád přežil s lehkým zraněním. Jednalo se o první havárii MiGu-29 během jeho téměř tři desetiletí dlouhé operační historie v polském letectvu.6. července 2018 havaroval u Pasłęku další MiG-29, jehož pilot zemřel při pokusu o katapultáž. Předpokládá se, že při havárii sehrály roli technické problémy.Další havárie následovala 4. března 2019. Tentokrát se pilot katapultoval a přežil.
8. března2022Polsko oznámilo ochotu převést svou operační flotilu letounů MiG-29 do USA prostřednictvímletecké základny Ramsteinvýměnou za letouny podobné role a operační schopnosti, se záměrem převést MiGy-29 na Ukrajinu, která by je použila protiruské invazi.
16. března 2023 polský prezidentAndrzej Dudaoznámil, že Polsko předá čtyři operační MiGy-29 na Ukrajinu s tím, že další letadla budou dodána po servisu a přípravě. Polsko je první zemíNATO, která poskytla Ukrajině stíhací letouny.
Dne 13. dubna oznámil německý ministr obranyBoris Pistorius, že Německo schválilo převod pěti MiGů-29 na Ukrajinu. Německý souhlas byl nutný, protože tato letadla patřilaNěmecké demokratické republicenež byla v roce 2004 převedena do Polska.
První letouny typu MiG-29 obdrželi v lednu1990. Dodávku tvořily 4 kusy MiG-29UB a 8 kusů MiG-29 (Izdelie 9–12A). Byly přiděleny 1. letce 15. stíhacího pluk na letišti Ravnec u Burgasu. Do konce roku 1990 bylo dodáno dalších 10 MiG-29 (9–12A). O jeden MiG-29 přišli Bulhaři 29. října1994. Při havárii zahynul velitel pluku. Po roce 1990 započala reorganizace letectva a MiGy-29 se přesunuly z 5. základny stíhacího letectva v Ravnac na letiště Graf Ignatievo. Na začátku roku 2002 měla druhá letka ze 3. základny stíhacího letectva v Graf Ignatievo 17 kusů MiG-29 a 4 MiG-29UB.
V říjnu1987Jugoslávské letectvoobjednalo 14 kusů MiG-29 (Izdělije 9–12A) a 2 MiG-29UB a od 15. srpna1988s nimi vyzbrojilo 1. letku 127. stíhacího pluku na 204. letecké základně Batajnica u Bělehradu.
Jugoslávské MiGy-29 se běhemrozpadu Jugoslávieúčastnily malého počtu bojů a byly používány především k pozemním útokům. Několik letadelAntonov An-2používaných Chorvatskem bylo zničeno na zemi na letišti Čepin uOsijekuv Chorvatsku v roce 1991 jugoslávským MiGem-29, aniž by došlo ke ztrátám MiGu.Nejméně dva MiGy-29 provedly 7. října 1991 letecký útok naBánský dvůr, oficiální sídlo chorvatské vlády.
MiGy-29 pokračovaly ve službě v následnéSvazové republice Jugoslávie. Kvůli zbrojnímu embargu OSN vůči zemi se stav MiGů-29 zhoršil, protože letadla nebyla udržována podle pravidel a generální oprava plánovaná na roky 1996 a 1997 nebyla provedena.
Šest MiGů-29 bylo sestřeleno během zásahu NATO zaválky v Kosovu, tři americkými F-15, jeden americkou F-16 a jeden F-16Královského Nizozemského letectva.Jedno letadlo však bylo podle jeho pilota zasaženopřátelskou palbou ze země.Další čtyři byly zničeny na zemi.Jeden argentinský zdroj tvrdí, že MiG-29 26. března 1999 sestřelil F-16,ale tento sestřel je nepravděpodobný, protože dotyčná F-16C se toho stejného dne zřítila v USA.
Vzdušné síly Srbska a Černé Hory pokračovaly po válce v provozu se zbývajícími pěti MiGy-29 na velmi nízké úrovni, přičemž jeden z nich havaroval 7. července 2009. Na jaře 2004 se objevily zprávy, že provoz MiGů-29 byl ukončen, protože letouny už nemohly být udržovány,ale později bylo pět zbývajících draků odesláno do Ruska ke generální opravě. Malá srbská flotila MiGů-29 spolu s dalšími proudovými letouny byla v létě 2014 na čtyři měsíce odstavena kvůli problému s nákupem baterií.Srbské letectvoprovozuje od roku 2020 14 MiGů-29 a další dva měly být přidány v roce 2021.
V listopadu 2016Ruskosouhlasilo s bezplatným darováním šesti svých MiGů-29, pokud Srbsko zaplatí náklady na opravu ve výši 50 milionů dolarů.Na konci ledna 2017 srbský ministr obrany Zoran Đorđević řekl, žeBěloruskotaké souhlasilo s darováním osmi svých MiGů-29 Srbsku na základě bezplatného převodu.Začátkem října 2017 Rusko dokončilo dodávku všech šesti MiGů-29. Letouny byly do Srbska převezeny na palubě dopravního letounuAntonov An-124.25. února 2019 Bělorusko formálně předalo čtyři MiGy-29 srbské armádě během ceremonie v 558. závodě na opravy letadel vBaranavičy. Tím se flotila srbského letectva zvýšila na 14 MiGů-29.Srbsko plánuje utratit asi 180–230 milionů EUR na modernizaci celé své flotily MiGů-29.
Prvních osm kusů MiG-29 přiletělo z Krasnodaru 15. října 1993, dalších osm 26. října a posledních dvanáct 4. listopadu. Všechny letouny obdržel 59. taktický stíhací pluk Szentgyorgy Deszó v Kecskemétu, který se tak stal nejsilnějším a nejmoderněji vybaveným útvarem celéhomaďarského letectva. 28. července 1998 havaroval při výcviku jeden MiG-29 (červená 17) a pilot zahynul.
První MiGy-29NDRpřevzala v březnu1988v počtu 20 MiG-29 a 4 MiG-29UB. Byly přiděleny 1. a 2. Staffel/Jagdgeschwader 3 Wladimir Komarow na letišti Perschen blízko polské hranice.
Po sloučení obou německých států 3. října 1990 zůstaly MiGy-29 ve výzbrojiNěmeckana různé testy a výcvik. NadStředozemním mořemv blízkostiKorsikyaSardinienacvičovaly boje jako úvodoperace Pouštní bouře. Německé MiGy-29 byly následně zařazeny do 1. Staffel/Jagdgeschwader 73 na letišti Laage uRostocku. Během provozu jeden MiG-29 (29+09) 25. května 1996 havaroval v důsledku chyby pilotáže, jedna „Devětadvacítka“ byla dodána do USA. Začátkem roku 2002 mělo Německo 19 letounů MiG-29 a 4 MiG-29UB, které byly všechny modernizovány na standard NATO. 7 strojů poté prošlo další etapou modernizace, která umožnila instalaci podkřídelních přídavných nádrží a týkala se také některých bloků radaru. V roce2002byla současně podepsána smlouva s Polskem o odprodeji všech 23 MiGů-29 za symbolickou cenu 1€.
Prvních 10 letounů MiG-29 (9–12A) a 2 MiG-29UB bylo dodáno v červnu 1989 pro 1. letku 57. stíhacího pluku na letišti Mihail Kogalniceanu. Do konce roku 1989Rumunskoodebralo další tři MiGy-29, z nichž jeden byl dvojmístný. V roce 1990 došlo na báziBukurešť-Baneasu ke kolizi dvou letounů MiG-29 s následnou smrtí obou pilotů a jednoho člena pozemního personálu. V polovině 90. let došlo ke ztrátě jednoho stroje MiG-29UB a zakoupení čtyř MiGů-29 (Izdelie 9–12) a jednoho MiGu-29UB (9–51) v Rusku. Jeden MiG-29 (9–13) byl dodán z Moldavska. Technologický demonstrátor letounu MiG-29 Sniper byl jako výsledek rumunsko-izraelsko-německé spolupráce představen na ILA v Berlíně v roce2000. Začátkem roku 2002 měla 1. a 2. letka 57. letecké základny Mihail Kogalniceeanu v provozu 18 letounů MiG-29, z toho tři ve variantě UB.
Irák obdržel řadu stíhaček MiG-29 a použil je k střetu s rovnocennýmiíránskýmiprotivníky během pozdějších fázííránsko-irácké války.
Do srpna 1990, v doběinvaze do Kuvajtu, obdrželoirácké letectvo39 MiGů-29 (9.12B) Fulcrum-A. Irák byl údajně nespokojen s tím, že neobdržel raketyR-73aR-27T, které koaliční rozvědka vyhodnotila jako velkou hrozbu. Místo toho obdržel raketyR-60MK. V důsledku toho si již neobjednali letadla. Irák byl údajně schopen upravit své MiGy-29 tak, aby nesl jak přídavné nádrže, tak podvěsku TMV-002 Remora ECM.
MiGy-29 se v roce 1991 se v rámci iráckého letectva účastnilyválky v Zálivu. Pět MiGů-29 bylo sestřeleno americkými stíhačkamiF-15.Některé ruské zdroje uvedly, že jedno britskéPanavia Tornado, ZA467, bylo sestřeleno v severozápadním Iráku MiGem-29 pilotovaným Džamílem Sajhúdem.Britské zdroje tvrdí, že toto Tornado havarovalo 22. ledna při misi do Ar Rutbah.Další irácké sestřely ze vzdušných soubojů jsou hlášeny v ruských zdrojích, kde USA tvrdí další případy bojového poškození, jakoB-52, o kterém USA tvrdí, že byl zasaženpřátelskou palbou, když vysokorychlostní, protiradarová střelaAGM-88byla navedena na radar řízení palby ocasního kanonu B-52. Bombardér se vrátil na základnu a následně byl přejmenován na „In HARM's Way“.Předpokládá se, žeF-111byl zasažena střelou odpálenou MiGem-29, ale dokázala se vrátit na základnu.
Původní irácká flotila čítající 37 MiGů-29 byla po válce v Zálivu zredukována na 12. Jeden MiG-29 byl poškozen a čtyři byly evakuovány do Íránu. Zbývajících 12 letadel bylo staženo z provozu v roce 1995, protože bylo potřeba provést generální opravu motorů, ale Irák je nemohl na tento úkon poslat.
Poinvazi do Iráku v roce 2003pod vedením Američanů a rozpuštěníbaasistickéirácké armády v květnu téhož rokubyly zbývající stíhačky sovětské a čínské výroby iráckého letectva vyřazeny ze služby.
Indie byla prvním zahraničním zákazníkem MiGu-29 mimo zeměVaršavské smlouvy.Indické letectvo(IAF) zadalo v roce 1984 objednávku na 44 letadel (40 jednomístných MiGů-29 9.12B a čtyři dvoumístné MiGy-29UB) a MiG-29 byl oficiálně zařazen do služby v roce 1987. V roce 1989 bylo objednáno dalších 26 letadel a v roce 1994 bylo zakoupeno 10 pokročilejších MiGů-29 9.13. Od té doby letoun prošel řadou úprav s přidáním nové avioniky, subsystémů, motorů a radarů.
Indické MiGy-29 byly běhemKárgilské válkyvKašmíruv roce 1999 značně používány indickým letectvem k zajištění stíhacího doprovodu proMirage 2000útočící na cíle laserem naváděnými pumami.
Dobré provozní výsledky MiGu-29 přiměly Indii v letech 2005 a 2006 podepsat dohodu s Ruskem o modernizaci všech svých MiGů-29 za 888 milionůUSD. V rámci dohody byly indické MiGy upraveny tak, aby byly schopné nést střely vzduch-vzduchR-77/RVV-AE(AA-12 'Adder'). Střely byly testovány v říjnu 1998 a byly integrovány do indických MiGů-29. Indické letectvo také udělilo společnosti MiG Corporation další kontrakt v hodnotě 900 milionů dolarů na modernizaci všech 69 MiGů-29 ve službě. Tyto modernizace zahrnují novou sadu avioniky, přičemž radar N019 bude nahrazen radarem Phazotron Žuk-M. Letoun je také vybaven tak, aby posílil bojové schopnosti za vizuálním dosahem a pro doplňování paliva za letu pro zvýšení vytrvalosti.V roce 2007 Rusko také poskytlo indické společnosti Hindustan Aeronautics Limited (HAL) licenci na výrobu 120 dvouproudových motorů řady RD-33 3 pro účely modernizace.Ta bude zahrnovat i nový systém ovládání zbraní, vylepšenou ergonomii kokpitu, střely vzduch-vzduch, vysoce přesné střely vzduch-země a řízené pumy. Prvních šest MiGů-29 bude modernizováno v Rusku, zatímco zbývajících 63 MiGů bude modernizováno v zařízení HAL v Indii. Indie také udělila mnohamilionovou zakázku společnosti Israel Aircraft Industries na poskytnutí avioniky a subsystémů pro modernizaci.
V březnu 2009 vyjádřilo indické letectvo znepokojení poté, co bylo v Rusku uzemněno 90 MiGů-29.Po provedení rozsáhlé inspekce indického letectva v březnu 2009 označili všechny MiGy-29 ve své flotile za bezpečné.Ministr obrany A. K. Antony v prohlášení v parlamentu uvedl, že MiG-29 je konstrukčně chybný v tom, že má tendenci tvořit praskliny v důsledku koroze v ocasní ploutvi. Rusko sdílelo toto zjištění s Indií, které se objevilo po havárii MiGu-29 ruského letectva v prosinci 2008. „Systém oprav a preventivní opatření jsou zavedeny a indické letectvo se v souvislosti s tímto problémem nesetkalo s velkými problémy,“ řekl Antony.Navzdory obavám z ruského uzemnění poslala Indie v roce 2008 prvních šest ze svých 78 MiGů-29 do Ruska k modernizaci. Program modernizace vybaví MiGy radarem s fázovým polem (PESA) a schopností doplňování paliva za letu.
Předpokládá se, želetectvo Korejské lidové armádyprovozuje asi 18 MiGů-29, které jsou přiděleny k 55. leteckému pluku se sídlem na letecké základně Sunchon. Kromě 13 MiGů-29 (9.12B) Fulcrum-A a 2 cvičných letounů Fulcrum-B, které byly dodány v roce 1987, seSeverní Koreataké stala jediným exportním zákazníkem z období studené války a licencovaným výrobcem Fulcrum-C.Pod názvem MiG-29S-13 (9.13B) Fulcrum-C byly do Severní Koreje dodávány z SSSR/Ruska v letech 1991 až 1992 po částech. Dokončeny byly pouze tři S-13, protože Rusko odmítlo dodat Severní Koreji další díly. První lokálně vyrobený Fulcrum-C vzlétl 15. dubna 1993.Poprvé se s nimi americké letectvo setkalo a vyfotografovalo je v březnu 2003, když dvojice severokorejských MiGů-29 zachytila americký průzkumný letounRC-135S Cobra Ball.
V roce 1997 Spojené státy zakoupily 21 moldavských letounů MiG-29 v rámci programu Nunn–Lugar Cooperative Threat Reduction. Čtrnáct modelů MiG-29S, které jsou vybaveny aktivní radarovou rušičkou ve hřbetu a jsou schopny nést jaderné zbraně. Součástí motivu Spojených států k nákupu těchto letadel bylo zabránit jejich prodeji do Íránu.Tento nákup také mohl poskytnout letectvu, námořnímu letectvu a námořní pěchotě (USAF,USNaUSMC) pracovní vyhodnocení a data o MiGu-29 a případně pro použití v odlišném výcviku vzdušných bojů. Takové informace jsou cenné v jakýchkoli budoucích konfliktech a mohou pomoci při navrhování a testování současných a budoucích zbrojních platforem. Na konci roku 1997 byly MiGy doručeny Národnímu zpravodajskému středisku pro letectví a vesmír (NASIC) na letecké základněWright-Pattersonv Ohiu, ačkoli se předpokládá, že mnoho z bývalých moldavských MiGů-29 bylo sešrotováno. Některé z těchto MiGů-29 jsou aktuálně vystaveny na letištiNellis AFBv Nevadě; NAS Fallon v Nevadě;Goodfellow AFBv Texasu a Wright-Patterson AFB vOhiu.
Konstrukční kanceláří označovaný jako „Izdelije 9–12“, je letadlo stavěné v několika sériích. Postupně byly na stroji realizované úpravy vyplývající z poznatků z provozu a z vývojových prací. Hlavním rozdílem oproti původním typům bylo použitívystřelovacíhosedadla K-36DM a s tím související změna krytu kabiny. Zvětšila se i plocha směrových kormidel. Na začátku přechodů křídel přibyly výmetnice klamných cílů BVP-30–26M. Deflektor a větrací štěrbiny v prostoru kanónu byly postupně měněny v průběhu série. V důsledku snížení kvality sériové produkce byly některé součásti trupu vyráběné nejprve z uhlíkových vláken a u dalších sérií nahrazeny kovovými. Měnila se samozřejmě i avionika a v souvislosti s modernizací systémů a u některých exportních verzí byla v avioniky použita součástková základna budoucího uživatele. Stroje pro export do státůVaršavské smlouvynesly označení 9–12A, do ostatních zemí 9–12B. MotoryRD-33, které ze začátku vykazovaly nedostatečnou životnost, byly postupně vylepšovány a parametry životnosti se zlepšovaly.
Letadla byla vybavena systémem zaměřování a vedení palby SUV, který sestává z pulsníhodopplerovského radiolokátoruN-019 (S-29 Topaz, exportní označení N-019E Rubín) spojeného s laserovým dálkoměrem a infračerveným zaměřovačem KOLS a přilbovým značkovačem cíle. Palubní počítač zpracovává soubor vstupních dat z těchto přístrojů a průběžně vyhodnocuje a zobrazuje příslušné údaje pro pilota.
Výzbroj tvoří jednohlavňový kanón GS-30–1 (9A4071K) ráže 30 mm se zásobou 150 nábojů. Na šest závěsníků pod křídly je možné zavěsit kombinace PLRS středního doletuR-27R(„AA-10 Alamo“) s radiolokačním naváděním nebo R-27T s infračerveným naváděním (pouze pro vnitřní závěsníky) a PLRS krátkého doletuR-60nebo R-60M („AA-8 Aphid“), resp.R-73(„AA-11 Archer“), obě s infračerveným naváděním. Pro útoky na pozemní cíle mohou letadla nést bomby do hmotnosti 500 kg, napalmové pumy ZB-500, kontejnery submunice KMGU-2, raketnice B-8M, UB-16, UB-32 pro neřízené rakety, protipozemní střely S-24B nebo kanónová pouzdra UPK-23, vše do hmotnosti 3 000 kg. Na vnitřní závěsníky posledních sériových letadel je možné zavěsit přídavné nádrže na 1 150 litrů paliva. Mezi motorové gondoly je možné zavěsit přídavnou nádrž na 1 520 litrů paliva.
Výroba začala v roce1982v závodě Znamja truda v Moskvě (dnes závod MAPO – Moskevská letecká výrobní asociace).
Konstrukční kanceláří označovaný jako „Izdelije 9–51“, je dvoumístná cvičně-bojová varianta MiGu-29, určená ke zdokonalovacím letům. Prototyp této verze poprvé vzlétl29. dubna1981, pilotovaný A. Fedotovem. Tato verze je o 100 mm delší než jednomístná verze, sedadlo instruktora je umístěno za původní kabinou pilota a zasahuje do prostoru, kde mají jednomístné stroje umístěny palivové nádrže (proto má dvoumístná verze menší zásobu paliva). Protože sedačka instruktora jen mírně převyšuje přední sedačku žáka, je na vrcholu jednodílného dozadu odklopujícího se krytu kabiny umístěný sklopný periskop používaný při startu, přistávání a během pojíždění. Obě sedadla jsou typu K-36DM. Instruktor má možnost ze svého prostoru modelovat práci zbraňových systémů včetně radiolokátoru a simulovat některé závady, přední pilotní prostor je prakticky shodný s jednomístným letadlem MiG-29. Z hmotnostních důvodů byl z přístrojového vybavení vypuštěn radiolokátor, přičemž ostatní části systému SUV zůstaly zachovány. Kromě střelR-27může letadlo nést na šesti závěsnících celé spektrum výzbroje jako jeho jednomístná varianta.
Konstrukční kanceláří označovaný jako „Izdelije 9–14“, byl prototyp MiGu-29 vybaveného novou avionikou a zbraňovým systémem umožňujícím nést širší spektrum protipozemní výzbroje, včetně posledních verzí protipozemních řízených střel. Letadlo poprvé pilotoval13. února1985zkušební pilot T. Aubakirov. Později byl trup přestavěn do podoby letadla MiG-29S (Izdelije 9–12S).
Konstrukční kanceláří označované jako „Izdelije 9–13“, „Izdelije 9–12S, resp. 9–13S“ a „Izdelije 9–12SE, resp. 9–13SE“, jsou sériově vyvíjené varianty jednomístných MiGů-29. Požadavek na umístění většího počtu elektronických modulů Gardenija-1 bylo možné splnit jen zvětšením prostoru za kabinou, čímž vznikl charakteristický hrb mezi kabinou a brzdnými štíty. Na podkřídlové závěsníky nejblíže k trupu je možné již standardně umístit přídavné palivové nádrže po 1 150 litrech paliva. V souvislosti s tím se zvětšila celková nosnost na 4 000 kg. Sklopná náběžná hrana je pětidílná na rozdíl od čtyřdílné v předchozích variantách. Zabudováním zlepšeného radaru N-019M (RP-29m Topaz) s větším dosahem umožnilo nést a odpalovat rakety R-27ER a R-27ET, které mají oproti původním raketám zvýšený dolet a jsou i mírně větší a také rakety R-77.
Konstrukční kanceláří označena jako „Izdelije 9–15“ je vlastně MiG-29 druhé generace. Byla radikálně změněna vnitřní konstrukce, z vnějších odlišností jde hlavně výše položenou kabinu pilota (o 40 mm oproti původním strojům) a změnu tvaru části za kabinou společně s delší částí mezi motory a pouze jednodílným brzdícím štítem. Radom a infračidlem s laserovým dálkoměrem KOLS před kabinou dostaly odlišný tvar a vírový přechod ostrou náběžnou hranou. Z vrchní části trupu zmizela anténa radiolokačního systému, ze vstupního ústrojí byly vypuštěny horní pomocné sací otvory, mechanizace vstupu byla změněna a přibyly do ní sklopné ochranné mřížky (podobné jako máSu-27zabraňující vniknutí předmětů do kompresorů motoru). V důsledku všech změn se celková délka zvětšila o 200 mm. Pro zlepšení obtékání přibyla na vodorovných ocasních plochách lomená náběžná hrana. Křídlo má stejný tvar a rozměry jako i předchozí modely, má dvoudílnou sklopnou náběžnou hranu, osm závěsných bodů (dva vnitřní opět s možností svěšení přídavných nádrží) a zvýšenou nosnost na 4 500 kg. U prvních letadel byly instalovány standardní motoryRD-33, od konce roku1989jsou montovány motory RD-33K s tahem 53,90/86,25 kN každý. Byl zvýšen celkový objem vnitřních palivových nádrží. Nejvýraznější změnou oproti původním verzím je však jiný typ řízení a s ním související změny avioniky. Klasický mechanický systém řízení byl nahrazen systémem elektroimpulzním, tzv.fly-by-wire(FBW). Systém FBW funguje tak, že se vstupní signály z ovládacích prvků společně s dalšími nezbytnými údaji zpracovávají v centrální řídící jednotce a řídící signály na jednotlivé akční členy jsou vedeny několika na sobě nezávislými komunikačními sběrnicemi. Namísto původního radiolokátoru byl instalován radiolokátor N-010 Žuk.o
Zásoba nábojů pro kanón byla snížena na 100 kusů. Avionika byla přizpůsobena pro vypouštění a řízení protipozemních řízených střel, které byly zařazeny do výzbroje letadel řady MiG-29 poprvé. Odlišnosti avioniky se samozřejmě promítly i do pilotního prostoru, kde byla část obvyklých přístrojů nahrazených dvěma obrazovkami na levé a pravé straně přístrojové desky.
Celkem vzniklo šest prototypů, první z nich vzlétl25. dubna1986pilotovaný V. J. Menickým. Prototypy byly zapojeny do rozsáhlých zkoušek jako systému řízení a aerodynamiky trupu, jakož i nových motorů, avioniky a různých variant výzbroje.
Výsuvný tankovací nástavec umístěný na levé straně trupu před kabinou a vyvinutý původně pro MiG-29K, je možné dodatečně montovat dle požadavků zákazníka i na letadla MiG-29M a MiG-29S.
Konstrukční kanceláří označovaný jako „Izdělije 9–18“ byl vytvořen na otestování vzletu za pomoci katapultu a dopadového podvozku. Byl vyvinut pro sovětské letadlové lodětřídy „Leonid Brežněv“(později „Tbilisi“ a naposledy „Admiral Kuzněcov“). Úpravy zahrnovaly obvyklé vybavení palubních letadel, kromě sklopných křídel a úchytu pro katapult, protože tyto letadlové lodě jimi nebyly vybaveny. Výkony uvažovaných strojů společně se startovací rampou stačily pro bezpečný start i bez katapultů. Letadlo mělo tedy záchytný hák, zesílený podvozek i konstrukci draku a zvýšenou protikorozní ochranu. První prototyp zalétal pilot A. G. Fastovec21. srpna1982a tento prototyp pak absolvoval rozsáhlý program zkušebních startů a přistání na pozemní základně Saki na Krymu, srovnatelnou s palubou letadlové lodi. Výsledky zkoušek byly následně použity při vývoji „plnokrevné“ palubní verze MiG-29K Fulcrum-D.
Konstrukční kanceláří označený jako „Izdělije 9–31“ je vlastně aplikací zkušeností a řešení vyzkoušených na MiGu-29KVP na souběžně vyvíjené letadlo MiG-29M se záměrem připravit na sériovou výrobu prvnípalubnístíhač OKB MiG.
Nejvýraznější změnou je křídlo se zvětšeným rozpětím (na cca 12 000 mm a hloubkou, dvoudílnou sklopnou náběžnou hranou, zvětšenou plochou klapek, změněným tvarem koncového oblouku a zvětšenou plochou křidélek. Nosnost a počet závěsných míst zůstal shodný s MiGem-29M. Na levou stranu trupu před kabinou přibyl výsuvný nástavec pro tankování za letu. Všechny ostatní úpravy související s provozem na letadlové lodi, vyzkoušené u MiGu-29KVP, zde byly aplikovány. Avionika a systémy jsou prakticky shodné s MiGem-29M, včetně schopnosti nést a odpalovat stejné druhy podvěšené výzbroje.
První prototyp zalétat pilot T. Aubakirov23. července1988, první start a přistání na letadlové lodi provedl stejný pilot1. listopadu1989. Byly zalétány dva prototypy. Sériová výroba započala v roce 2013, první čtyři stroje verze K a KUB byly dodány ruskému námořnictvu v listopadu téhož roku.
Cena pro zeměVaršavské smlouvyse pohybovala okolo 4 milionůdolarů. Stroje určené pro západní země stály o několik let později až 25 milionůdolarů.
Německé MiGy-29 byly v roce1990modernizované a později všechny prodány do Polska, předtím však posloužily k nácviku boje protiiráckému letectvupředOperací Pouštní bouře.
Moldavské stroje byly také prodány do zahraničí, celkem 10ks doJemenua 21 ks doUSA.Českov roce 1995 vyměnilo svých zbývajících 10 MiGů-29Polskuza 11 vrtulníkůW-3 Sokol. O jejich nákupu uvažovalyŠvýcarsko,FinskoaČína.USA,Spojené království,Francie,IzraelaJižní Koreapožádaly o prodej MiGů-29 na zkoušky.
USAnakonec zakoupily v roce 1997 za účelem výzkumu a výcviku celkem 22ks, z toho 21ks zMoldavskav rozloženém stavu v bednách v ne úplně nejlepším stavu a 1 ks v kompletním 100% letuschopném stavu a upraveném na standardy NATO zNěmecka.
V červnu 1989 přiParis Air Showpři pomalém letu ve výšce 300 ft (91 m) nad letištní plochou ztratil tah pravý motor. Letoun se střemhlav zřítil. Pilot se stačil katapultovat.Smůla provázela tento letoun i „po smrti“. Při návratu vraku v trupuAn-225i s raketoplánemBuranna trupu muselo An-225 dne 19. června 1989 nouzově přistát vPraze-Ruzyni.
Ve dnech 28. června a 7. září 2020 havarovaly vLibyiMiGy-29 pilotované ruskýmižoldnéři, pravděpodobně spojenými sWagnerovou skupinou.
18. srpna 2021 došlo při cvičném letu bez podvěsené výzbroje k havárii ruského stroje v modifikaci SMT. Let probíhal v blízkosti vojenského polygonuAlušukvAstrachaňské oblastia stroj (organizačně patřící 185. centru bojové přípravy a bojového nasazení – rusky 185-й Центр боевой подготовки и боевого применения ЦБП и БПр ВКС) měl sloužit jako cvičný cíl pro vojska PVO a stíhače.Pilot při havárii zahynul.K havárii došlo během první zatáčky po startu, stroj spadl nedaleko prahu ranveje. Pilotoval ho poručík Vlad Jakimenko,absolvent Krasnodarského vyššího vojenského leteckého učiliště (КВВАУЛ). Školu ukončil v roce 2019.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůMikoyan MiG-29na anglické Wikipedii aMikojan-Gurevič MiG-29na slovenské Wikipedii.