Sicílie (provincie)

Sicílie(latinskySicilia,řeckyΣικελία) byla vůbec prvníprovinciíŘíma, jež vznikla ještě zaŘímské republiky, roku 241 př. n. l., a existovala do roku 476, tedy dopádu Západořímské říše. Zahrnovala nejenostrov Sicílie, ale i ostrovMalta,Egadské ostrovy,Liparské ostrovy, ostrovUsticaa ostrovPantelleria. Hlavním městem byly od roku 212 př. n. l. Syracusae (Syrakusy). Dalšími významnými centry byly Catana (Katánie),Centuripe, Tauromenium (Taormina), Messana (Messina), Tyndaris (Tindari), Thermae Himerae (Termini Imerese), Panormus (Palermo), Drepanum (Trapani), Lilybaeum (Marsala).
Západní část ostrova se dostala pod římskou kontrolu v roce 241 př. n. l. na konciprvní punské válkysKartágem. Asi od roku 227 př. n. l. byl na ostrov pravidelně přidělován prétor. VýchodníSyrakuské královstvízůstalo nezávislým spojencem Říma až do jeho porážky v roce 212 př. n. l. běhemdruhé punské války, kdy bylo jeho území rovněž přičleněno k provincii. Za Římské republiky byl ostrov hlavním zdrojem obilí pro Řím. To vyvolávalo sociální napětí, což vedlo k ozbrojenýmotrockýmpovstáním známým jako první a druhá servilní válka. Za občanské války Sicílii krátce drželSextus Pompeius, vzbouřenec protiDruhému triumvirátu. První císařAugustusprovincii podstatně reorganizoval a v několika velkých městech byly založeny velké veteránské kolonie. Za císařské éry byla situace podstatně klidnější než za republiky. Města byla z velké části samosprávná.
Po pádu Západního Říma se Sicílie načas zmocnilo severoafrickéVandalského království, potéByzanc, která zde zřídilathemu, která existovala do roku 902, kdy ji dobyli Arabové. První zmínka o přítomnosti křesťanů na ostrově se objevuje veSkutcích apoštolů, kdePavel z Tarsuuvádí, že se zastavil na tři dny v Syrakusách, jež byly tehdy patrně obvyklou zastávkou na námořní cestě do Říma. Byl pravděpodobně hostem místnížidovskékomunity. Poté neexistují žádné zdroje před 3. stoletím, které by výslovně zmiňovaly přítomnost křesťanů na ostrově. První jistá zmínka o sicilské církvi se nachází v dopise zaslaném z Říma kartaginského biskupoviCypriánovi. Tento dokument pochází z let 250 až 251. Dopis byl napsán běhemDiokleciánova pronásledování křesťanůa z této doby by měly pocházet i dva nejznámější sicilští křesťanští mučedníci,Svatá AgátaaSvatá Lucie, jejichž osud byl ovšem zaznamenán až 200 let po jejich smrti. Mnišství se na Sicílii uchytilo ve 4. století, zejménacenobitské.
Upomínkou na kulturní bohatství císařské éry jeVilla Romana del Casalenedaleko městaPiazza Armerina. Luxusní obytný komplex domu se zahradou, lázněmi a tělocvičnou má 45 místností. Nachází se v něm nejrozsáhlejší a nejbohatší sbírka pozdně římskýchmozaikna světě. PodleCicera(jež se tématu Sicílie věnuje ve své knize, původně řeči,In Verrem, kde ostře kritizujekorupcisicilského guvernéraGaia Verra) byla celá sicilská kultura řecká a latinizace byla minimální. To dosvědčuje, že se dochovala takřka výhradně řecká literatura ze Sicílie. Jejím reprezentantem je slavný historikDiodóros Sicilský, neboCecilius Kalaktijský, řecky píšící Žid. V pozdější císařské době se však patrně vyvinul latinsko-řeckýbilingvismus, který se udržel až do byzantského období. Mluvilo se ipunsky(důsledek předchozího kartaginského držení Sicílie) ahebrejsky(na ostrově žilo několik židovských komunit). Předpokládají se i jiná nářečí (sikanština, sikulština apod.), zvláště na venkově, ale pro ně neexistují písemné doklady.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSicilia (Roman province)na anglické Wikipedii.