Sámové

Sámové(takéSámi, tradičně známí v češtině jakoLaponci) jsou domorodíugrofinštíobyvatelé obývajícíarktickouoblastLaponska, která dnes zahrnuje části nejsevernějšíhoNorska,Švédska,FinskaaMurmanské oblastiRuska. Sámové jsou jediní domorodí obyvateléSkandinávie, kteří jsou uznáváni a chráněni v rámci mezinárodních úmluv o domorodých národech a jsou tedy nejsevernějším původním obyvatelstvemEvropy.Původní území sámských předků nejsou dobře určena. Jejich tradiční jazyky jsousámské jazykya jsou klasifikovány jako větev rodinyuralskýchjazyků.
Počet Sámů v Laponsku se odhaduje na 63 až 107 tisíc, z čehož žije asi 40–60 tisíc v Norsku, 15–36 tisíc ve Švédsku, 9000 ve Finsku a 2000 v Rusku.
Sámové žijí na severu Evropy minimálně 5000 let. Tradičně se věnovali řadě způsobů obživy, včetně pobřežníhorybolovu, lovu pro kožešiny a chovu ovcí. Jejich nejznámějším zdrojem živobytí jepolokočovnýchovsobů. Z tradičních, ekologických, kulturních a politických důvodů je tento chov v některých oblastech severských zemí (Norsko a Švédsko) legálně vyhrazen pouze jim.V celé severní Evropě se chovu věnuje méně než 10 % Sámů.
Sámové jsou v Norsku, ve Švédsku a ve Finsku národnostní menšinou a zároveň jsou v těchto zemích uznáni jako domorodé obyvatelstvo. Sámské jazyky a nářečí jsou uznávány jako menšinové ve Švédsku a části Finska a Norska.V těchto zemích postupně vznikly samostatné a reprezentativní sámské parlamenty (Finsko 1973, Norsko 1989, Švédsko 1993).
Sámové jsou často známi v různých jazycíchexonymemLap,LappneboLaponci. Někteří Sámové je považují za pejorativní pojmy,zatímco jiní přijímají alespoň jménoLappland(Laponsko).Varianty jménaLappse původně používaly ve Švédsku a ve Finsku a skrze švédštinu byly přijaty mnoha hlavními evropskými jazyky:anglickyLapps;německy,nizozemskyLappen;francouzskyLapons;řeckyΛάπωνες(Lápōnes);maďarskylappok;italskyLapponi;polskyLapończycy. V ruštině je odpovídajícím výrazem лопари́ (lopari) a v ukrajinštině лопарі́ (lopari); v češtině se koncem 19. století nazývali též Lopaři.
Pravděpodobně první historická zmínka o Sámech, nazývanýchFenni, je vTacitovi, kolem roku 98 n. l.Ve starověku se široce používaly variantyFinnneboFenni, soudě podle názvůFenniaPhinnoiv klasickýchřímskýchařeckých dílech.Finn(nebo varianty jako jeskridfinn, „kráčející Finn“) bylo jméno, které původně používaliseverštímluvčí (a jejich proto-norsky hovořící předci) pro označení Sámů, jak dokládá islandskáEddaa norské ságy (z 11. až 14. století). Etymologie je poněkud nejistá, ale zdá se, že konsenzus spočívá v tom, že souvisí se staronorským slovemfinna, od proto-germánského *finthanan („najít“)s logikou, že Sámové jako lovci „nachází“ své jídlo, spíše než aby ho pěstovali. Jak se zestaré severštinypostupně rozvinuly samostatné skandinávské jazyky, Švédové zřejmě používali Finn výlučně k odkazu na obyvatele Finska, zatímco Sámové začali být nazýváni Laponci. V Norsku však Sámy ještě přinejmenším do moderní doby nazývali jako Fini (odráží se v toponymech jakoFinnmark,Finnsnes, Finnfjord a Finnøy) a někteří severní Norové ještě příležitostně používají slovo Finn, aby odkázali na sámský lid, ačkoliv sami Sámové to již nyní považují za pejorativní označení. Finští přistěhovalci do severního Norska byli v 18. a 19. století označováni jako „Kvenové“, aby byli odlišeni od sámských „Finů“.Od Sámů odlišná skupina jsou etničtíFinové.
SlovoLapplze vysledovat ve starošvédskémlapper, islandskémlappir(množné číslo). Je pravděpodobně finského původu; současné finské výrazy jsoulappalainen„Lapp“,Lappi„Lapland“ (možná znamenající „divočiny na severu“), původní význam není znám.Není známo, jak se slovoLappdostalo dostaré severštiny, ale jedna z prvních písemných zmínek s tímto slovem je vGesta Danorumdánského historikaSaxona Grammatikaz 12. století, který referoval oobou Laponskách(utraque Lappia), ačkoli stále ještě referoval o Sámech jako (Skrid-)Finech.Termín „Lapp“ byl popularizován a stal se terminologickým standardem díky díluJohannese SchefferaLapponia(1673), byl však také dříve používánOlausem Magnusemv jehoPopisu severních kmenů(1555).Existuje další návrh, že původně znamenal „divoký“.
Ve Finsku a ve Švédsku jeLappběžné vmístníchjménech jako jsouLappi(Satakunta),Lappeenranta(Jižní Karélie) aLapinlahti(severní Savo) ve Finsku; aLapp(Stockholm),Lappe(Södermanland) aLappabo(Småland) ve Švédsku. Jak již bylo uvedeno,Finnje část základu v názvech norských míst (zvláště severonorských), zatímco základLappje mimořádně řídký.
Vseverní sámštiněláhppon olmmošznamená osobu ztracenou (ze slovesaláhppot„ztratit se“).
Sámové se sami nazývajísápmelažžat, kde kořenem jesápme, -laš(zde v plurálu -lažžat) denominativním derivačním sufixem. Je možné, že sámskéSápmi(Laponsko), finskéHäme(finský název historické provincie Tavastia) a možná i slovoSuomi(finský název pro Finsko) jsoukognátysetymonemvypůjčeným zbaltickéhoslova*žēmē, což znamená „země“.Sámské instituce – zejména parlamenty, rozhlasové a televizní stanice, divadla atd. – všichni používají termínSámové, a to i když hovoří s mluvčími v norštině, švédštině, finštině nebo angličtině (tedy nejen se Sámy). V norštině jsou dnes Sámové označovány norskou formousame, zatímco slovolappje považováno za archaické a pejorativní. V nejsevernějším Švédsku se slovolapppoužívá a není považováno za hanlivé nebo tabu.
Ve finštině se terminologické otázky poněkud liší. Finové, kteří žijí ve finském Laponsku, se obecně sami nazývajílappilainen, zatímco podobné slovo pro Sámy jelappalainen. To může být matoucí pro zahraniční návštěvníky, protože v současnosti Finové i Sámové v Laponsku žijí podobným způsobem života. Lappalainen je také běžné příjmení ve Finsku. Stejně jako ve skandinávských jazycích jelappalainenčasto považováno za archaické nebo pejorativní a místo toho se používá slovosaamelainen, přinejmenším v oficiálních souvislostech.
Od prehistorického časužili Sámové v oblasti, která se rozprostírá v severních částech dnešního Norska, Švédska, Finska a na ruském poloostrověKola. Obývali severní arktické a subarktické oblastiFennoskandináviea Ruska po dobu nejméně 5 000 let.Sámové se počítají mezi arktické národy a jsou členy cirkumpolárních skupin, jako jeArktická rada domorodých národů.
Historicky Sámové po dlouhou dobu obývali celé dnešní Finsko a východníKarélii, ačkoli východní Sámové se asimilovali s finským a karelským obyvatelstvem poté, co tuto oblast zalidnili osadníci z dnešních provincií Häme, Savo aKarélie. Místní jména, např.Nuuksiona jižním pobřeží Finska, zůstávají důkazem bývalého sámského osídlení. Sámové se však stále více mísili s finskými a skandinávskými osadníky, a tak ztráceli svou kulturu a jazyk.Důkazy místních názvů také naznačují bývalou přítomnost Sámů v severozápadním Rusku (Archangelská oblastaVologdská oblast).To ale také může znamenat bývalou populaci, která mluvila jazykem příbuzným, ale odlišným od samotného sámského jazyka.
Na sámských tradičních územích se nacházejí skalní kresby a archeologické nálezy osídlení, které jsou datované kolem roku 8 000 př. n. l.Tyto lovce a sběrače pozdního paleolitu a raného mezolitu nazvali vědciKomsa;jak se oni sami identifikovali, není známo.
Nedávné archeologické objevy ve finském Laponsku byly původně považovány za kontinentální verzi kultury Komsa ve stejném věku jako nejranější nálezy na pobřeží Norska.Předpokládá se, že na konci poslední doby ledové (mezi roky 11 000 a 8 000 před naším letopočtem), kdy se pro osídlení otevřela nová území (např. mezi současným krajemFinnmarkna severovýchodě a pobřežím poloostrova Kola), lidé kultury Komsa následovali ustupující ledovce od pobřeží Arktidy do vnitrozemí.Vzhledem k tomu, že Sámové jsou nejčasnější etnickou skupinou v této oblasti, jsou proto považováni za původní obyvatelstvo této oblasti.
Předpokládá se, že od dobyVikingůbyla sámská kultura zaháněna více a více na sever, možná nejčastěji asimilací, neboť žádné nálezy zatím nepodporují existenci bitev. Existuje však sámský folklórní cyklus o střetech s bytostí zvanoustallo,severosámskystállu, a také příběhy o neobchodních vztazích s krutým válečným lidem,čudy, které jižLaestadiusinterpretoval jako ohlas setkání a střetů s vikinskými a novgorodskými lupiči a výběrčími daní. Kůže a kožešiny byly nejběžnějšími komoditami a vyměňovali se za sůl, kovové čepele a různé druhy mincí. Důsledkem těchto kontaktů bylo, že sámská společnost prošla kulturním skokem ze společnosti doby kamenné; dokonce si vytvořila vlastní měnový systém zvanýtjoervie.
Až do začátku16. stoletíbyli Sámové hlavně rybáři a lovci a kočovali podle migrace sobů. Okolo roku1500začal kvůli nadměrnému lovu počet sobů v Laponsku klesat. Většina Sámů kolonizovala území kolemfjordůa na březích řek. Kromě rybolovu a lovu začali chovat dobytek. Někteří Sámové domestikovali větší množství sobů a stali se z nich známí sobí kočovníci s extenzívním způsobem chovu. Domestikace sobů a intenzivní chov sobů z dřívějších dob jsou však doloženy jak archeologickými nálezy, tak písemnými prameny – např. veStarém anglickém OrosiuAlfréda Velikého. Navzdory obecným představám vedla seminomádský způsob života jen asi desetina Sámů, několik sobů však chovala téměř každá sámská rodina.
Od 15. století byli Sámové tradičně poddanými Švédska, Norska, Ruska a na nějakou dobu i Dánska. Roku 1542 švédský králGustav I. Vasaprohlásil, že nevyužitá půda v oblastech obývaných Sámy „patří Bohu, nám a švédské koruně“,načež v roce 1550 zahrnul všechny Sámy na území Švédska pod švédské království a zavedl nové daně na kožešiny, ryby a další produkty.Sámský zpěvjoik, bubnování a oběti byly opuštěny a byly vnímány jako „magické“ nebo „čarodějnické“, což bylo pravděpodobně zaměřeno na odstranění opozice vůči koruně. Tvrdá výchova (švédských) Sámů vedla k velké ztrátě sámské kultury, země a jejich práv.
Nejstarším zdrojem s detailními informacemi o sámské kultuře jeLapponiaz roku1673švédského humanistyJohannese Scheffera. Dílo mělo napravit důsledky propagandy, německé i švédské, zetřicetileté válkyo hříšnosti, resp. síle švédského vojska kvůli pomoci sámské magie. Sepsání knihy inicioval švédský státníkMagnus de la Gardie. Jde o raný „etnologický“ výzkum sámských skupin, v knize jsou použity misijní zprávy a hlášení z farností. Schefferus tyto zprávy kompiloval, sám se „terénního výzkumu“ neúčastnil. Kniha byla rychle přeložena do mnoha jazyků včetně francouzštiny, němčiny a angličtiny.
Sámové překračovali hranice zcela volně až do roku1826, kdy byla vytvořena norsko-ruská hranice; v roce1852byla pro soby zavřena norsko-finská hranice (Finsko tehdy patřilo pod Rusko).Švédsko-norská hranice byla pro Sámy volná podle smlouvyLapp Codicilz roku1751až do roku1940, kdy byla zavřena kvůli okupaci Norska Německem. Podruhé světové válcezůstala hranice uzavřená.
Ve čtyřicátých letech 19. století kázal švédsko-sámský knězLars Levi Laestadiuszvláště přísnou verzi luteránského učení. To vedlo k náboženskému probuzení mezi Sámy podél všech hranic, často s velkým nepřátelstvím vůči autoritám a zavedené církvi.V roce 1852 to vedlo knepokojům v norské obci Kautokeino, kde byl kněz zbit a místní obchodník s kořalkou zabit. Vůdci nepokojů byli později popraveni nebo odsouzeni k dlouholetému vězení. Po tomto úvodním násilném výbuchu pokračovalolaestadiánskéhnutí ve Švédsku, Norsku a ve Finsku. Vůdci však nyní trvali na vstřícnějším vztahu s úřady.
V 19. století norské úřady vytvářely tlak na sámskou kulturu ve snaze, aby norský jazyk a kulturu učinily univerzální (ponorštění).Výrazný ekonomický rozvoj dal Norům vyšší kulturní a jazykový statut. Na švédské a finské straně byly úřady ve svém úsilí mnohem méně militantní; silný ekonomický vývoj na severu však vedl k oslabení sámského statutu a ekonomiky.
Nejsilnější tlak se uskutečnil mezi lety 1900 až 1940, kdy Norsko investovalo značné peníze a úsilí, aby zničilo sámskou kulturu. Zejména každý, kdo chtěl koupit nebo pronajmout státní pozemky pro zemědělství v krajiFinnmark, musel prokázat znalost norského jazyka. Po druhé světové válce se tlak trochu uvolnil.
Ve Švédsku byla politika zpočátku výrazně méně militantní. Učitelé sami následovali sámské pastevce, aby poskytovali vzdělání jejich dětem, ale sámské oblasti byly stále více průmyslově využívány, např. založením dolů vKiruněaGällivarea výstavbou železniceLuleå-Kiruna-Narvik. Později se založením švédskéhoStátního institutu pro rasovou biologiibyly sámské hroby plundrovány, aby poskytly výzkumný materiál.
V Rusku byly starodávné způsoby života Sámů brutálně přerušeny kolektivizací chovu sobů a zemědělstvím obecně. Většina Sámů byla organizována v jedinémkolchozu, který se nachází v centrální části poloostrova Kola, vLovozeru(severosámskyLujávri). Sovětský stát vynaložil obrovské úsilí na rozvoj tohoto strategicky významného regionu a Sámové byli svědky toho, že jejich území byla zabrána etnickými Rusy a dalšími sovětskými národnostmi, včetněNěncůa dalších obyvatel Arktidy.
Dalším negativním faktorem pro Sámy bylataktika spálené zeměvedená německou armádou při jejím ústupu za druhé světové války: během tzv.laponské války, která probíhala v severním Finsku a severním Norsku v letech 1944-45, byly téměř všechny domy v Laponsku vypáleny a stopy sámské kultury zničeny.
Jak daleko na jih byli v minulosti Sámové rozšířeni se mezi historiky a archeology diskutuje již mnoho let. Norský historik Yngvar Nielsen pověřený norskou vládou v roce 1889, aby tuto otázku vyřešil pro řešení tehdejších otázek týkajících se sámských práv na půdu, dospěl k závěru, že Sámové nežili dále než dnešní obecLiernev krajiTrøndelagaž do doby asi kolem roku 1500, kdy se začali přesouvat k jihu, když v 18. století dosáhli oblasti kolem jezeraFemund.Tato hypotéza je stále přijímána mezi mnoha historiky, ale je předmětem vědecké debaty v 21. století. V uplynulých letech některé archeologické nálezy ukazují na přítomnost Sámů v jižním Norsku ve středověku a v jižním Švédsku, včetně nálezů vLesja, veVanguv oblastiValdresa vHolua vÅluv údolí Hallingdal.Zástupci sámských interpretací těchto nálezů předpokládají, že ve středověku žili v horských oblastech jižního Norska smíšené populace Norů a Sámů.
Jižní osídlení Sámů na území dnešního Ruska zahrnovalo v minulosti určitě oblast kolemLadožského jezera, tedy severovýchodně odPetrohradu.
Domorodá populace Sámů je většinou demograficky urbanizovaná, značná část ale žije ve vesnicích v nejsevernější Arktidě. Sámové se stále potýkají s kulturními důsledky ztráty jazyka a kultury vztahující se ke generacím sámských dětí přijatých do misijních a státních internátních škol a k dědictví zákonů, které byly vytvořeny k odmítnutí práv Sámů (např. na jejich víru, jazyk, půdu a praktiky tradičního živobytí). Sámové zažívají kulturní a environmentální hrozbyvčetně průzkumu těžby ropy, stavby přehrad, těžby dřeva, změny klimatu, vojenského bombardování, cestovního ruchu a komerčního rozvoje.
Laponsko je bohaté na drahé kovy, ropu a zemní plyn. Důlní aktivity v arktickém Laponsku způsobují spory, pokud se nacházejí v oblasti pastvy a otelení. Sámský parlament odmítá báňské projekty v norském kraji Finnmark. Sámský parlament požaduje, aby ze zdrojů a geologických průzkumů měly prospěch především místní sámské komunity a obyvatelstvo, neboť navrhované doly jsou na územích Sámů a ovlivní jejich schopnost udržet si své tradiční živobytí.Hornické lokality zahrnují dokonce i starobylá sámská území, která jsou označována za ekologicky chráněné oblasti, jako je přírodní rezervaceVindelfjällen.
Na ruskémpoloostrově Kolajiž byly rozsáhlé oblasti zničeny těžební a hutní činností a další rozvoj je na spadnutí, což zhoršuje životní podmínky ruských Sámů. Rybolov je ohrožen pokračujícími snahami o těžbu ropy a zemního plynu v Barentsově moři. Nově postavené silnice, elektrická vedení a produktovody mohou znemožnit přístup k posvátným místům či tradičním místům pro otelení sobů.
Ve výstavbě je např. plynovod napříč poloostrovem Kola, který má dostat plyn zeŠtokmanova ložiskana jih doVolchovav Leningradské oblasti.Již delší dobu se také plánuje ropovod, který by vedl ze Sibiře přes Kolu doMurmansku.
Ve švédskémKallaku(sámsky Gállok) v létě roku 2013 skupina domorodých a nedomorodých aktivistů protestovala, aby zabránila britské těžební společnostiBeowulf Miningprovádět vrtací práce na zimních sobích pastvinách.Důvodem takovýchto protestů je zejména obava z dopadu podobných důlních projektů na životní prostředí, přičemž ani příjmy pro místní samosprávu nejsou nijak závratné.ÚmluvaMezinárodní organizace práce(MOP) č. 169 by měla udělit sámskému lidu práva na rozhodování o podobných věcech, které ovlivňují jeho budoucnost.Švédské daně z nerostů jsou v mezinárodním srovnání proto tak nízké, aby se zvýšil počet geologických průzkumů. Existuje také několik málo plánů na důlní rekultivaci.
V severním Finsku existuje dlouhodobý spor o ničení lesů, zejména poškozování lišejníků, které rostou na horních větvích starších stromů. Tyto lišejníky jsou jediným zdrojem výživy sobů v zimních měsících, když je vrstva sněhové pokrývky vysoká. Těžba dřeva byla řízena státním lesním systémem.Greenpeace, pastevci sobů a sámské organizace proti ní vedli společnou kampaň a v roce 2010 v právních sporech částečně uspěli. Průmyslová těžba dřeva je nyní vyjmuta z nejdůležitějších lesních oblastí buď natrvalo a nebo pro příštích 20 let; přesto stále existují hrozby, jako jsou důlní plány a stavební plány rekreačních středisek na chráněném pobřeží jezeraInari.
Státní úřady aSeveroatlantická aliancevybudovaly v sámských oblastech v severním Norsku a Švédsku střelnice pro cvičné bombardování. Tyto oblasti sloužily po tisíce let jako místa sobího otelení a jako letní základny a obsahovaly mnoho starobylých sámských posvátných míst.
Švédska vláda umožnila vybudovat vPiteåna místě, kde má obecÖstra Kikkejauresvé zimní pastviny, největší pobřežní větrnou farmu na světě. Tato elektrárna, jejíž dokončení se plánuje na rok 2020, se bude skládat z více než 1 000 větrných turbín na ploše 450 km² a 800 km cest, což znamená, že bude nemožné v praxi využít prostor pro zimní pastvu.Švédsko bylo silně mezinárodní kritizováno, a to i Výborem OSN pro rasovou diskriminaci a Výborem pro lidská práva, že porušuje sámskálandrättigheter(půdní práva) a to i tím, ženeregulujeprůmysl. V Norsku někteří sámští politici (např.Aili Keskitalo) navrhli, aby Sámský parlament měl zvláštní právo veta na plánované těžební projekty.
Sámové se potýkají s jednotlivými vládami o práva na rybolov. V roce 2017 například protestovali proti domluvě Norska a Finska o ochraně lososů na řece Tana. Sámům se nelíbilo, že tradičním způsobem mají právo lovit maximálně jednu pětinu ryb, co lovili dříve, zatímco rekreační rybáři až dvě třetiny.
Sámové na počátku nultých let 21. století zastavili projekt obceUtsjokina hledání vody, který hrozil, že pro světový trh promění staré posvátné místo a přirozený pramenSuttesajana rozsáhlou továrnu na balenou vody – bez oznámení nebo konzultací s místními sámskými obyvateli, kteří tvoří 70 procent populace. Finská národní rada pro památky zaregistrovala již dříve oblast jako památkové místo kulturního a historického významu a vlastní potok je součástí povodíDeatnu/Tana, která je největší evropskou lososovou řekou a důležitým zdrojem sámského živobytí.V roce 2017 finský orgán ochrany půdy Metsähallitus odmítl další projekt na tuto továrnu, k roku 2018 není jasné bude-li nový projekt definitivně pozastaven.
V Norsku vedly vládní plány na výstavbu vodní elektrárny na řeceAltav kraji Finnmark v severním Norsku k politické kontroverzi a shromažďování sámského hnutí na konci sedmdesátých a na počátku osmdesátých let 20. století. Výsledkem je, že opozice v Altaské rozepři přinesla pozornost nejen otázkám životního prostředí, ale také otázce sámských práv.
Sobi mají významný kulturní a ekonomický význam pro domorodé národy na severu. Lidské ekologické systémy na severu, jako např. pastevectví sobů, jsou citlivé nasoučasnou změnu klimatu, možná víc než prakticky v jakékoliv jiné oblasti světa, částečně kvůli variabilitě arktického klimatu a ekosystému a charakteristickým způsobům života původních arktických národů.
Černobylská jaderná katastrofav roce 1986 způsobila radioaktivní spad v citlivých arktických ekosystémech a otrávení ryb, masaa bobulí. Lišejníky a mechy jsou dvěma hlavními druhy arktické vegetace a jsou vysoce náchylné na znečišťující látky a na těžké kovy ve vzduchu. Protože mnohé nemají kořeny, absorbují živiny a toxické sloučeniny skrze listy. Lišejníky nahromadily záření ze vzduchu a 73 000 sobů ve Švédsku muselo být vybito jako „nevhodné“ pro lidskou spotřebu.Vláda Sámy odškodnila, dle některých zdrojů dostatečně, dle jiných nedostatečně, například jejich ztracené tradice.
Mezi roky 1964 a 1986 používaliSovětivody v blízkosti přístavního městaMurmanskjako skládku radioaktivního odpadu. Vody, kam se odpad ukládal, jsou hluboké i jen pár desítek metrů, přičemž v oblasti se nachází velké populace ryb.Ryby přitom tvoří velkou část stravy i příjmů Severních Sámů.
Cestovní ruch ve Finsku je kritizován za to, že přeměnil sámskou kulturu na marketingový nástroj tím, že propaguje příležitosti zažít „autentické“ sámské obřady a jejich životní styl. Na mnoha turistických místech se ne-Sámové oblečeni v nepřesných replikách tradičního sámského oblečení a obchody s dárky prodávají vulgární reprodukce sámské rukodělné výroby. Například populární „ceremoniál“, překračování arktického kruhu, ve skutečnosti nemá v spiritualitě Sámů žádný význam. Pro Sámy jde o urážlivé zobrazení kulturního vykořisťování.
Sámové byli po staletí předmětem diskriminace a zneužívání dominantními kulturami, které tvrdí, že doposud vlastní jejich zemi.Nikdy nebyli jediným společenstvím v jediném regionu Laponska, které bylo až donedávna považováno pouze za kulturní oblast.S cílem vykompenzovat minulé potlačování se nyní orgány Norska, Švédska a Finska snaží rozvíjet sámské kulturní instituce a propagovat sámskou kulturu a jazyk, aby se vyrovnaly s potlačováním Sámů v minulosti.
Sámové byli uznáni jako domorodí lidé v Norsku (v roce 1990 podle článku ÚmluvyMezinárodní organizace práceč. 169, jak je popsáno níže), a proto podle mezinárodního práva mají Sámové v Norsku nárok na zvláštní ochranu a práva. Právní základ sámské politiky je:
Ústavní dodatek uvádí: „Je odpovědností orgánů státu vytvořit podmínky umožňující sámským lidem zachovat a rozvíjet svůj jazyk, kulturu a způsob života.“ To poskytuje právní a politickou ochranu sámského jazyka, kultury a společnosti. Navíc „změna znamená právní, politickou a morální povinnost norských orgánů vytvořit prostředí, které napomáhá Sámům samotným ovlivňovat vývoj sámské komunity“ (ibid.).
Sámský zákon stanoví zvláštní práva pro sámský lid (ibid.):
Navíc Sámové mají zvláštní práva na chov sobů.
Sámský parlament v Norsku také volí 50 % členů do správní rady Finnmarkského pozemkového spolku, který kontroluje 95 % pozemků v krajiFinnmark.
Norsko rovněž přijalo mezinárodní úmluvy, prohlášení a dohody použitelné pro Sámy jako menšinu a původní obyvatelstvo, včetně:
V roce 2007 přijal norský parlament nový zákon o chovu sobů, který uznávásídu(sámské místní společenství) jako základní instituci týkající se práv půdy, organizaci a každodenního řízení pastevectví.
Norsko bylo kritizováno mezinárodním společenstvím za politiku ponorštění a diskriminaci domorodého obyvatelstva v zemi.Dne 8. dubna 2011 byla Norsku předána doporučení Výboru OSN pro odstranění rasové diskriminace; ta se týkala mnoha otázek, včetně situace ve vzdělávání studentů, kteří potřebují dvojjazyčné vzdělávání v sámštině. Jedním doporučením výboru bylo, aby žádný jazyk nebyl základem diskriminace v norských antidiskriminačních zákonech a doporučil znění článku 1 úmluvy o rasové diskriminaci, který je obsažen v zákoně. Další doporučení týkající se sámské populace v Norsku zahrnovala začlenění rasové úmluvy do zákona o lidských právech, zlepšení dostupnosti a kvality tlumočnických služeb a rovnoprávnost doporučení občanského veřejného ochránce práv pro přijetí opatření.
Sametingslagbyl založen jako Sámský parlament ve Švédsku k 1. lednu 1993. Švédsko uznalo existenci „sámského národa“ v roce 1989, ale nepřijalo Úmluvu Mezinárodní organizace práce č. 169 o domorodých a kmenových národech. Povinná školní vyhláška uvádí, že sámští žáci mají nárok na výuku ve svém mateřském jazyce. Obec je však povinna zajistit výuku mateřského jazyka v sámštině, pouze pokud je k dispozici vhodný učitel a žák má o Sámech základní znalosti.V roce 1998 se Švédsko formálně omluvilo za křivdy spáchané Sámům.
Až v roce 2010 začaloLaponiatjuottjudus, sdružení se sámskou většinovou kontrolou, říditoblast světového dědictví UNESCOLaponské území, po 14 letech jednání od vyhlášení v roce 1996. V oblasti bude platit i zákon o chovu sobů.Sámové jsou jednou z pěti národnostních menšin uznaných švédskou legislativou.
Zákon zakládající Sámský parlament ve Finsku (finskýSaamelaiskäräjät) byl schválen dne 9. listopadu 1973. Finsko uznalo Sámy za „lid“ v roce 1995, ale doposud (k lednu 2019) neratifikovalo Úmluvu Mezinárodní organizace práce č. 169 o domorodých a kmenových národech.
Finsko ratifikovalo Úmluvu OSN o občanských a politických právech z roku 1966, i když bylo předloženo několik případů Výboru OSN pro lidská práva. Z toho 36 případů zahrnovalo určení práv jednotlivých Sámů ve Finsku a Švédsku. Rozhodnutí výboru objasňují, že Sámové jsou členy menšiny ve smyslu článku 27 a že zbavení nebo narušení jejich práv k výkonu tradičních činností, které jsou základním prvkem jejich kultury, spadají do působnosti článku 27.Případ J. Lansman versus Finsko se týkal výzvy sámských chovatelů sobů v severním Finsku a plánů finského centra lesního hospodářství schválit těžbu a výstavbu silnic v oblasti, kterou pastevci používali jako zimní pastviny a jarní území pro otelení.
Finští Sámové mají od 70. let 20. století přístup k výuce sámských jazyků v některých školách a v roce 1992 byla uznána jejich jazyková práva. Existují tři sámské jazyky, kterými se hovoří Finsku:severní sámština,skoltská sámštinaainarská sámština. Z těchto jazyků je inarská sámština, kterou mluví asi 350 řečníků, jediná, který se používá výhradně ve Finsku, zejména v obciInari.
Finsko odmítlo jakákoliv domorodá práva nebo práva na půdu sámského lidu;ve Finsku mohou i tzv. Nesámové chovat soby.
Sámové mají ve finské národní politice velmi malé zastoupení. Např. až v roce 2007 se Janne Seurujärvi, zástupce strany Finský střed, stal prvním Sámem, který byl kdy zvolen do finského parlamentu.
Dokonce i ve Finsku, kde mají sámské děti stejně jako všechny finské děti nárok na denní péči a jazykovou výuku ve svém jazyce, finská vláda odmítla financovat tato práva na většině území, a to i vRovaniemi, v největší obci finského Laponska. Sámští aktivisté prosazují celostátní uplatňování těchto základních práv.
Stejně jako v ostatních zemích, které uplatňují suverenitu nad sámskými územími, úsilí sámských aktivistů ve Finsku ve 20. století dosáhlo omezeného uznání sámských práv jako uznávané menšiny, ale finská vláda se neochvějně drží svého legálně vynuceného předpokladu, že Sámové musí „dokázat“ své vlastnictví půdy, což je myšlenka, která je neslučitelná a v protikladu k tradičnímu způsobu života Sámů se stády sobů. To skutečně umožnilo finské vládě, aby bez náhrady, motivovaná hospodářským ziskem, po staletí zabírala sámská území.
Na území dnešního Ruska, v tehdejšímSovětském svazu, došlo ve dvacátém století ke dvojímu násilnému přestěhování Sámů. V první fázi byl ve 30. a 40. letech zaveden systémkolchozů(kolektivních komunit), kam byli Sámové přestěhováni. Následně byly mezi 50. a 70. lety malé neperspektivní kolchozy zrušeny a Sámové opět přemístěni. Nejvíce Sámů bylo centralizováno ve vesniciLovozero(severosámskyLujávri).
Rusko doposud nepřijalo úmluvu Mezinárodní organizace práce č. 169 o domorodých a kmenových národech z roku 1989. Ruská Ústava z roku 1993 v článku 69 uvádí, že „Ruská federace zaručuje práva malým domorodým národům v souladu s obecně uznávanými zásadami a normami mezinárodního práva a mezinárodními smlouvami Ruské federace“.Poprvé tak na území dnešního Ruska byla práva původních menšin zavedena přímo v ústavě.
Sovětský svaz v roce 1973 ratifikovalMezinárodní pakt OSN o občanských a politických právechz roku 1966;Článek 2 této úmluvy výslovně zakazuje zbavit lid „vlastních prostředků k životní existenci“.Už samostatnýRuský parlamentpřijal dílčí opatření k jeho provedení.
Ruská federace uvádí jednotlivé domorodé národy jako subjekty zvláštního práva a ochrany podle Ústavy a federálních zákonů a vyhlášek.Tato práva jsou spojena s kategorií známou od sovětských časů jako jsoumaločislenyje narody(„malé národy“), což je termín, který je často překládán jako „domorodé menšiny“, mezi něž patří arktické národy (původní malé národy Severu, Sibiře a Dálného východu Ruské federace), jako jsou Sámové,Něnci,Evenkovéa Čukčové.
Regionální zákon, zákoníkMurmanské oblasti, vyzývá orgány státní moci této oblasti k tomu, aby usnadňovaly domorodým obyvatelům ze severu Koly, konkrétně jmenuje Sámy, „při uskutečňování svých práv na zachování a rozvoj jejich mateřského jazyka, národní kultury, tradic a zvyků.“ Třetí část článku 21 uvádí: „V historicky založených oblastech bydlení mají Sámové právo na tradiční užívání přírody a na [tradiční] aktivity.“
V celém ruském severu jsou domácím a místním obyvatelům odpírána práva na rybolov, lov, využívání pastvin nebo kontrolu nad zdroji, na nichž oni a jejich předkové po celá staletí závisejí. Zanedbání ochrany domorodých práv však nevyplývá z nedostatku psaného zákona, ale z neúspěchu při zavádění stávajících zákonů. Bohužel porušování práv domorodého obyvatelstva přetrvává a růst těžby ropy, zemního plynu a nerostů a další činnosti (těžba nerostných surovin a dřeva, komerční rybolov a cestovní ruch), které přinášejí cizí měnu do ruského hospodářství, mají přednost nad zákonem.
Životní způsoby a ekonomika domorodých obyvatel ruského severu jsou založeny na chovu sobů, rybolovu, lovu suchozemských a mořských savců a lovu do pastí. Mnoho skupin v ruské Arktidě je polokočovných, pohybuje se sezónně po různých loveckých a rybářských táborech. Tyto skupiny závisí spíše na různých typech prostředí v různých časech roku než na tom, zda se jedná o jednu komoditu na vyčerpání.
V sámské domovině na poloostrově Kola v severozápadním Rusku regionální úřady uzavřely úsek řekyPonoj(a dalších řek) pro místní rybolov a poskytly výhradní rybolovná práva komerční společnosti nabízející úlovky – sportovním rybářům převážně ze zahraničí.To znemožnilo místním Sámů (viz článek 21 kodexu Murmanské oblasti) obstarat si potraviny pro své rodiny a společenství a své tradiční hospodářské živobytí. Dle americké vědkyně Gaily Osherenkové zákaz rybolovu pro místní obyvatele mohl porušovat pravidla formulovaná Výborem OSN pro lidská práva a ignorovat zákon o půdě, jiné legislativní akty a prezidentský dekret z roku 1992. Obyvatelé vzdálených komunit nemají sílu ani zdroje, aby požadovali vymáhání svých práv. Zde i v dalších polárních oblastech neúspěch uplatňovat zákony na ochranu původních obyvatel vede ke „kriminalizaci“ místních obyvatel, kteří nemohou přežít bez „pytláctví“ zdrojů, které by jinak měly být právně dostupné.
Jedním z významných problémů ruských Sámů je jejich nedostatečné povědomí o právech, výsadách a postupech jejich provádění, které často vedou k tomu, že nemohou využívat své výsady.
Dne 16. listopadu 2005 předložila vHelsinkáchskupina expertů vedená bývalým předsedou Nejvyššího soudu Norska, profesorem Carstem Smithem, návrh na Severskou sámskou úmluvu, každoroční společné zasedání ministrů odpovědných za záležitosti Sámů ve Finsku, Norsku a Švédsku a předsedů tří sámských parlamentů z příslušných zemí. Tato úmluva uznává Sámy jako jedno společné domorodé obyvatelstvo, sídlící přes hranice ve všech třech zemích. Navrhuje soubor minimálních standardů pro práva rozvoje sámského jazyka a sámské kultury a práva na půdu a vodu, živobytí a společnost.Úmluva nebyla doposud v severských zemích ratifikována.
Tradiční sámské obydlí jelavvu. Má podobný vzor jako indiánskétýpí, ale je méně vertikální a při silném větru je stabilnější. Umožňuje domorodé kultuře na holých pláních následovat svých stád sobů. Sámové ho stále používají jako dočasný přístřešek a navíc i stále více lidí pro kempování. Jako dočasné i trvalé obydlí se také používágoahti, což je sámská chýše nebo stan tří základních typů, krytý buď tkaninou, rašeliníkem nebo dřevem. Goahti pokryté tkaninou vypadají velmi podobně jako lavvu, ale často je jejich konstrukce o něco větší.
Sámské řemesloduodjipochází z doby, kdy Sámové byli samostatnými a samozásobitelskými kočovníky, a proto věřili, že objekt by měl předně a především sloužit svému účelu a nikoli primárně jako dekorace. Muži většinou používali dřevo, kosti a parohy k výrobě vyřezávaných nožů s rukovětí z paroží, bubnů akuksů(hrnečky z březových nádorů na dřevě). Ženy používaly kůži k výroběgáktia březové a smrkové kořeny k pletení košů.
Tradiční oděv, který nosí Sámové, jegákti. Nosí se jak při obřadech, tak při práci, obzvláště při pasení sobů.
Tradičně se gákti vyráběl ze sobích kůží a šlach, dnes se častěji používá vlna, bavlna nebo hedvábí. Ženské gákti se obvykle skládá z šatů, šálu s třásněmi, které jsou upevněny 1–3 stříbrnými broži, a bot vyrobených z sobí kožešiny nebo kůže. Boty mohou mít špičaté nebo zvlněné špičky a často mají bandážové tkané kotníkové omotávky. Boty východních Sámů mají zaoblenou špičku na botách ze sobí kožešiny, jsou obloženy plstí a korálkovými detaily. Existují různé gákti pro ženy a muže; Mužská gákti mají kratší „bundy“ než dámské dlouhé šaty. Tradiční gákti je nejčastěji v odstínech červené, modré, zelené, bílé, středně hnědé vyčiněné kůže nebo kožešiny sobů. V zimě se přidává sobí kožich a kalhoty, někdy pončo (luhkka) a lano/laso.
Barvy, vzory a šperky na gákti ukazují, odkud je nositel, zda je svobodný nebo ženatý, a někdy mohou být dokonce specifické pro jednu rodinu. Obuv, rukávy a spodní lem mají obvykle nášivky ve formě geometrických tvarů.V některých oblastech se používají pásky, jinde mají plechové výšivky a někteří východní Sámové nosí obrubu na oblečení nebo límec. Klobouky se liší podle pohlaví, sezóny a oblasti. Bývají vlněné, z kůže nebo z kožešiny. Mohou být vyšívané, nebo jako na východě, kde jsou spíš v podobě korálkové tkaniny se šálkem. Některé tradiční šamanské pokrývky hlavy, zejména ve východním Laponsku, byly ze zvířecí kůže, copánků a peří.
Gákti může být přepásáno páskem. Pásek je někdy vyroben z několika pruhů samostatně utkaných úzkých pásků, jindy tkaný vcelku; může být zdoben korálky. Kožené řemeny mohou mít knoflíky z parohů, stříbrné koncové knoflíky, střapce nebo mosazné či měděné kroužky a jiné doplňky. Na páskách mohou být také korálky vykládána kožená pouzdra, pouzdra s jehlicemi z paroží, doplňky pro oheň, měděné kroužky, amulety a často vyřezávaný a nebo vyřezávaným parožím ozdobený nůž. Někteří východní Sámové také nosí šat s kapucí zvaný „малиц“ (malic) ze sobí kožešiny s vlnou uvnitř a boty nad kolena.
V národních televizích vNorsku,Švédskua veFinskuexistuje krátké denní zpravodajství v severní sámštině. V sámštině se také často dělají dětské televizní pořady. K dispozici je také rozhlasová stanice pro severní Sámy, která má některé zpravodajské programy v ostatních sámských jazycích.
Jediný deník vydávaný v severní sámštině jeÁvir,spolu s několika časopisy.
Existuje sámské divadloBeaivvaš, sídlící v norském Kautokeino a další ve švédské Kiruně. Obě divadla jezdí na turné po celém Laponsku se hrami napsanými sámskými autory nebo s mezinárodními překlady. Každoročně se v severní sámštině a někdy i v ostatních sámských jazycích vydává řada románů a sbírek poezie. Největší sámské vydavatelství jeDavvi Girji.
Charakteristickým prvkem sámské hudební tradice je zpěvjoik. Joiky jsou zpěvné písně, tradičně zpívanéa cappella, obvykle pomalu a hluboko v krku se zdánlivým emočním obsahem smutku nebo hněvu. Joiky mohou být věnovány zvířatům a ptákům v přírodě, zvláštním lidem nebo zvláštním příležitostem a mohou být radostné, smutné nebo melancholické. Často jsou založeny na slabičné improvizaci. V posledních letech joiky často doprovází hudební nástroje. Jediné tradiční sámské nástroje, které byly někdy používány k doprovodu joiků, byly „fadno“ flétny (vyrobené ze stonků rákosu podobnéhoandělici lékařské) a ruční bubny (bubny s rámy a miskové bubny).
Vzdělání v sámštině jako prvním jazyce existuje ve všech čtyřech zemích, kde Sámové historicky žijí (v Norsku, Švédsku i Finsku a Rusku), i mimo tradiční území Sámů.Sámská univerzitase nachází v Kautokeino. Sámský jazyk lze studovat na několika univerzitách ve všech těchto zemích, speciálně nauniverzitě v Tromsø, která považuje sámštinu za mateřský jazyk, nikoliv za cizí jazyk.
Mnoho sámských festivalů v Laponsku oslavuje různé aspekty kultury Sámů. Nejznámější festival na norské straně je každoročníRiddu Riđđu, ačkoli existují i další, jako jeIjahis IdjavInari. Slavné jsou velikonoční festivaly, které se konají vKautokeinoaKarasjokupřed jarním migrací sobů k pobřeží.Tyto festivaly spojují tradiční kulturu s moderními jevy, jako jsou sněžné skútry.
Vedle duodji (sámský rukodělný výrobek) se rozvíjí i oblast současného sámského výtvarného umění. V roce 2014 byla zřízena galerieSámi Dáiddaguovddáš(Sámské centrum současného umění).
Po mnoho let se mylně myslelo, že Sámové jsou na Zemi jediní domorodí lidé bez taneční tradice.Objevily se sámské taneční společnosti jako např. Kompani Nomad.Kniha o „ztracené“ sámské taneční tradici se jmenujeJakten på den försvunna samiska dansena nedávno vyšla v Centru pro výzkum Sámů (CeSam) Umejské university.Ve východních oblastech Laponska je taneční tradice více spojitá a pokračuje ve skupinách jako Johtti Kompani.
Sámská kuchyně je založena na sobím mase, které se často udí a suší. Ze soba se nevyužívá jen maso, ale i vnitřností nebo krev. Kromě sobího maso se také používá mnoho ryb a různé bobule a bylinky z přírody, nejpopulárnější jsou morušky. Tradiční sámský chléb má podobu placek a je podobným indickým chlébům.
Chov sobů byl a stále je důležitým aspektem sámské kultury. Během let nucené asimilace byly oblasti, ve kterých byla stáda sobů významným zdrojem živobytí mezi několika, kde přežila sámská kultura a jazyk. V celé severní Evropě (Norsko, Finsko, Švédsko a Rusko) se mu věnuje méně než 10 % Sámů.
Dnes je v Norsku a ve Švédsku chov sobů právně chráněn jako exkluzivní živobytí Sámů, takže pouze jedinci sámského původu s vazbou na chovatelskou rodinu mohou vlastnit soby a vydělávat nimi na živobytí. V současné době se v Norsku zabývá chovem sobů přibližně 2800 lidína ploše asi 140 tisíc km² (40 % plochy Norska). Ve Švédsku se chovají sobi na ploše 160 tisíc km² (34 % plochy země) a celkem se mu věnuje asi 4600 osob. Ve Finsku není chov sobů exkluzivní a praktikují ho v omezeném rozsahu také etničtí Finové. Praktikuje se na ploše 114 tisíc km² (33 % plochy Finska) v provinciiLaponsko, kde stále hraje významnou roli v místní ekonomice, a v sousední jižní provinciiSeverní Pohjanmaa(Oulu), kde je jeho ekonomický dopad nižší. Celkem se mu ve Finsku věnuje asi 5700 osob a je do něj zapojeno asi 1500 rodin.V Rusku se mu věnuje také jen minorita Sámů.
Mezi chovateli sobů v sámských obcích mají ženy obvykle vyšší úroveň formálního vzdělání v oblasti.
Sámové tradičně hrají jak karetní hry, tak stolní hry, ale jen málo sámských her se zachovalo, částečně proto, že křesťanští misionáři a laestadiánci (luteráni) považovali tyto hry za hříšné.Do současnosti se zachovala pravidla pouze tří deskových her Sámů.Sáhkkuje běh-bojdesková hra, kde každý hráč ovládá sadu vojáků (označovaných jako „ženy“ a „muži“), která závodí ve smyčce na celé desce, pokoušející se odstranit vojáky druhého hráče. Hra souvisí s jihoskandinávským dallós, arabským tabi a indickým tablanem.Sáhkku se od těchto her liší v několika ohledech, nejvíce pozoruhodné je přidání figurky „král“, který radikálně mění hru.Tablutje čistěstrategická hraz rodiny hertafl. Hra obsahuje „Švédy“ a „švédského krále“, jehož cílem je uniknout, a armáda „Moskovitů“, jejímž cílem je chytit krále. Tablut je jediná taflová hra, kde do naší doby přežila relativně neporušená sada pravidel. Proto jsou všechny moderní verze taflu (běžně nazývané „Hnefatafl“ a uváděné na trh výhradně jako „norské“ nebo „vikingské“ hry) založené na sámské verzi hry tablut.Dablot Prejjesneje hra příbuzná s alquerque (středověká hra králů), která se liší od většiny takových her (např. oddámy)tím, že má figurky tři různých typů. Herní strany se nazývají „Sámové“ (figurky jsou král, princ a válečníci) a „Finové“ (velkostatkář, syn velkostatkáře a zemědělci).
Laponsko („Sámsko“) je název kulturní oblasti, která je tradičně obývána Sámy. Nesámové a mnoho regionálních map často nazývaly tento stejný regionLaponsko,neboť mezi oběma výrazy existuje značný regionální přesah. Překrývání však není úplné:Laponsko(finskýLappi, švédskyLappland) pokrývá pouze některé části Laponska, které spadají podfinskouašvédskou jurisdikci, a ne ty, které spadají pod norskou nebo ruskou. Větší část „Sámska“ tedy není pokryta pojmem „Laponsko“. V závislosti na kontextu může být pojemLaponskozavádějící nebo může Sámy urážet. Mezi Sámy se používá a je přijatelný pouze výrazSápmi.
Laponsko se nachází v severní Evropě, zahrnuje severní částiFennoskandináviea zasahuje čtyři země: Norsko, Švédsko, Finsko a Rusko.
Neexistuje žádná oficiální geografické definice hranic Laponska. Obvykle však zahrnuje následující kraje a provincie:
ObceGällivare,JokkmokkaArjeplogve švédském Laponsku byly v roce 1996 přidány naSeznam světového dědictví UNESCOjako „Laponské území“.
Oblast sámského osídlení ve Finsku tvoří obceEnontekiö,UtsjokiaInari, jakož i část obceSodankylä.
V následujících městech a vesnicích žije významná populace Sámů nebo hostí sámské instituce. Norská, švédská, finská nebo ruská toponyma jsou v závorkách.
Laponsko, tradiční země Sámů, překračuje čtyři národní hranice. Tradiční letní a zimní pastviny někdy leží na různých stranách hranic národních států. Navíc existuje hranice pro moderníLaponsko. Někteří uvádějí, že práva (pro pastviny sobů a v některých částech dokonce i pro rybolov a lov) zahrnují nejen současné Laponsko, ale oblasti, které jsou mimo dnešní Laponsko, které odrážejí starší území. Dnešní „hranice“ pocházejí ze 14. až 16. století, kdy došlo ke konfliktům mezi vlastníky půdy. V 16. století vznikla ze strategických a ekonomických důvodů nová sídla a rozrostla se města, čímž se hranice mezi nimi ustálila. Usazovali se zde nejen někteří Sámové, ale zejména přistěhovalci z jihu.
Vlastnit pozemky v rámci hranic nebo být členemsídy(sámského místního společenství) dává práva. Jiný zákon, který byl schválen ve Švédsku v polovině devadesátých let, dal zcela každému právo rybařit a lovit v tomto regionu, cožsídynelibě nesly.
Soudní řízení jsou běžné v celé historii a ze strany Sámů je cílem získat území, které dříve v historii využívali. Kvůli velké porážce v roce 1996, jednasídazavedla sponzorský koncept „sobíkmotr“, aby získala finanční prostředky pro další bitvy u soudů. Tyto „vnitřní konflikty“ jsou obvykle konflikty mezi majiteli pozemků, kteří nejsou Sámy, a vlastníky sobů. Případy zpochybňují dávná práva Sámů na sobí pastviny. V roce 2010 bylo Švédsko kritizováno za jeho vztahy se Sámy ve Všeobecném periodickém přezkumu, který vypracovala pracovní skupinaRady pro lidská práva.
Otázka, zda územíSkandinávského pohoří(fjeld) je ve vlastnictví vlády (korunní země) nebo sámské populace není odpovězena.
Dle americké vědkyně Gaily Osherenkové z domorodé perspektivy lidé „patří do země“, země nepatří k lidem, což ale neznamená, že lovci, pastevci a rybáři nevědí, kde leží hranice jejich území, stejně jako jejich sousedů.
V celé oblasti Laponska tvoří Sámové jen malou populaci, podle odhadů Sámského parlamentu ve Švédsku jich je v celé oblasti Laponska asi 70 000.Počet obyvatel v severských státech, včetně městských oblastí, jako je norskéOslo, tradičně uvažované mimo Laponsko, se odhaduje na 80 000 až 135 000.Přibližně polovina všech Sámů žije v Norsku, mnoho jich žije ve Švédsku, přičemž menší skupiny žijí na dalekém severu Finska a napoloostrově Kolav Rusku. Sámové v Rusku byli nuceni sovětskými úřady, aby se přestěhovali do kolchozuLovozero(Lujávri) v centrální části poloostrova Kola.
Vzhledem kekulturní asimilacisámského lidu, ke které došlo během čtyř staletí ve čtyřech zemích, je však obtížné přesně určit velikost jejich populace.Jeden z problémů spočívá v tom, že existuje jen málo všeobecně uznávaných kritérií toho, co to vlastně znamená „být Sámem“. Všechny nordické sámské parlamenty zahrnují jako „klíčové“ kritérium pro registraci jako Sámidentitusamu o sobě – každý musí prohlásit, že se skutečně považuje za Sáma. Objektivní kritéria se liší, ale obecně se vztahují kepříbuzenským vztahům, geografické oblasti Laponska, odkud pochází daná rodina,nebo jazyku. Sámských jazyků a jejich dialektů ale existuje vícero a vLaponskuje i několik oblastí, kde kvůli nucené asimilaci jen málo Sámů mluví svýmrodným jazykem, přestože se stále považují za Sámy.
Norský stát uznává jakéhokoli Nora jako Sáma, pokud má i jen jednoho praprarodiče, jehož mateřským jazykem byla sámština;žádná taková evidence mateřského jazyka mezi obyvateli Norska ale není a nikdy nebyla.
Níže následuje systém dělení sámských jazyků spolu s odhady počtu mluvčích. Sestaveno dle amerického vědceMichaela E. Krausse(počet obyvatel, počet mluvčích daného jazyka k roku 1997, procento mluvčích daného jazyka 1997) aAtlasu světových jazyků v ohrožení(počet mluvčích daného jazyka 2010, stupeň ohrožení).
Mnoho Sámů nehovoří kvůli historickým procesům asimilace žádným sámským jazykem, takže počet Sámů žijících v každé oblasti je mnohem vyšší. Stejně jako u mnoha domorodých jazyků,jsou všechny sámské jazyky podle stupnice UNESCO na určitém stupni ohrožení, přičemž se pohybují od „jednoznačně ohrožený“ až po „vymřelý“.
Laponsko je tradičně rozděleno na:
Mnoho Sámů též nyní žije mimo Laponsko ve velkých městech, např. v norskémOslu.
Rozdělení, které se často používá u severních Sámů, je založeno na povolání a oblastech života. Toto dělení je také používáno v mnoha historických textech:
Podle norského Sámského parlamentu je sámská populace v Norsku 40 000 lidí. Pokud se zahrnou všichni lidé, kteří mluví sámsky nebo mají rodiče, prarodiče nebo praprarodiče, kteří mluví nebo mluvili sámsky, je to číslo 70 000. V roce 2005 se zaregistrovalo 12 538 lidí, kteří volili do Sámského parlamentu v Norsku. Většina Sámů v Norsku žije veFinnmarkua severnímTromsu, ale existují také populace Sámů v jižním Tromsu,NordlanduaTrøndelagu. Kvůli migraci se také tvrdilo, žeOsloje obec s největší populací Sámů.Dle jiných zdrojů, už v Oslo nejvíce Sámů nežije.Sámové jsou v Norsku většinou pouze v tzv. sámské jádrové oblasti, která zde zahrnuje obceGuovdageaidnu/Kautokeino, Karasjohka/Karasjok, Porsanger, Deatnu/Tana a Unjargga/Nesseby ve Finnmarku a Gáivuotna (Kåfjord) v severním Tromsu. Sámština a norština jsou v této oblasti rovné administrativní jazyky.Podle švédského sámského parlamentu zahrnovala v roce 2010 švédská populace Sámů asi 20 000 lidí.
Podle Finského centra pro populaci a Finského sámského parlamentu byla populace Sámů žijící ve Finsku v roce 2003 celkem 7 371 osob.K 31. prosinci 2006 bylo zaregistrováno pouze 1776 z těch, kteří mluvili mateřským jazykem jedním ze sámských jazyků.
Podle sčítání lidu z roku 2002 byl počet sámského obyvatelstva v Rusku 1 991.Od roku 1926 se v Rusku postupně mírně zvyšuje počet osob identifikujících se jako Sámové:
Ve Skandinávii jsou Sámové primárněluteráni, jen Skoltští Sámové ve Finsku a Sámové v Rusku jsouortodoxní křesťané.
V Severní Americe žije přibližně 30 000 lidí, kteří jsou buď Sámové, nebo potomci Sámů.Většina z nich se usadila v oblastech, kde se usadili i norští, švédští a finští přistěhovalci. Některé z těchto koncentrovaných oblastí jsouMinnesota,Severní Dakota,Iowa,Wisconsin,Horní poloostrov Michigan,Illinois,Kalifornie,Washington,UtahaAljaškaveSpojených státech amerických, vKanaděpakSaskatchewan,Manitoba,Severní Ontário,Yukon,Severozápadní teritoriaaNunavut.
Potomci těchto sámských přistěhovalců obvykle neznají své dědictví, protože jejich předkové záměrně ukryli svou původní kulturu, aby se vyhnuli diskriminaci od dominantní skandinávské nebo nordické kultury. Ačkoli někteří z těchto Sámů tvořídiasporu, která se přestěhovala do Severní Ameriky, aby unikla asimilační politice ve svých domovských zemích, mnozí se pokusili zapadnout tím, že oslabili své sámské kořeny a postupně přijali koloniální názory příslušné nordické kultury na původní obyvatele. Několik sámských rodin bylo převezeno americkou a kanadskou vládou do Severní Ameriky i s jejich stády sobů jako součást „sobího projektu“ určeného k tomu, aby učil Inuity o chovu sobů.Existuje dlouhá historie Sámů na Aljašce.
Někteří z těchto sámských přistěhovalců a jejich potomků jsou členy severoamerické organizaceSamiSiida.
Laponsko a Sámové v něm žijící jsou příkladem jasné polonárodní (regionální) identity, která překračuje hranice mezi Norskem, Švédskem, Finskem a Ruskem. Neexistuje žádné hnutí pro úplnou autonomii.
Sámsképarlamenty (Sámediggivseverním sámštině,Sämitiggevinarské sámštině,Sää'mte'ǧǧveskoltské sámštině) založené ve Finsku (1973), Norsku (1989) a Švédsku (1993) jsou reprezentativními orgány pro národy sámského dědictví. Rusko neuznalo Sámy jako menšinu a v důsledku toho neuznává žádný sámský parlament, i když tamní Sámové vytvořili neuznaný Sámský parlament Ruska. Neexistuje žádný jediný sjednocený sámský parlament, který by působil ve všech skandinávských zemích. Každá z výše uvedených prvních tří zemí vytvořila vlastní samosprávné orgány pro Sámy, ačkoli tři sámské parlamenty často spolupracují na přeshraničních otázkách. Ve všech třech zemích působí parlament jako instituce kulturní autonomie pro původní sámské obyvatelstvo. Parlament má velmi slabý politický vliv, daleko od autonomie. Jsou to formálně veřejné orgány, řízené skandinávskými vládami, ale mají demokraticky zvolené poslance, jejichž posláním je pracovat pro lidi a kulturu Sámů. Sliby kandidátů se často dostávají do konfliktu s autoritami v rámci svých vlád, ale jako orgány mají určitý vliv na vládu.
Hlavní organizace pro zastupování Sámů v Norsku jsousídy. Pokrývají severní a centrální Norsko.
Hlavní organizace pro zastupování Sámů ve Švédsku jsousídy. Pokrývají severní a střední Švédsko.
Na rozdíl od Norska a Švédska je ve Finskusída(paliskuntave finštině) společnost pro chov sobů, která není omezena etnikem. Existují skutečně někteří etničtí Finové, kteří praktikují chov sobů, a v zásadě všichni obyvatelé oblasti chovu sobů (většina finského Laponska a části provincie Oulu), kteří jsou občany zemíEHPtj.Evropské uniea Norska,IslanduaLichtenštejnska, mohou vstoupit dopaliskunty.
V roce 2010 Sámská rada, mezinárodní dobrovolnická nezisková organizace s členskými subjekty ve všech čtyřech severských zemích,podpořila založení kulturního centra pro arktické obyvatelstvo v Rusku. Centrum pro severní národy má za cíl podporovat uměleckou a kulturní spolupráci mezi arktickými národy Ruska a severskými zeměmi se zvláštním zaměřením na domorodé národy a menšiny.
Ačkoli Sámové se považovali za jeden lid v celé historii, myšlenka Laponska,sámského národa, získala souhlas mezi Sámy teprve až v 70. letech 20. století a dokonce až později mezi majoritní populací. Během osmdesátých a devadesátých let byla vytvořena vlajka, byla napsána národní hymna a bylo stanoveno datum národního dne.
Sámská vlajka byla slavnostně uvedena během Sámské konference ve švédskémÅredne 15. srpna 1986. Byl to výsledek soutěže, do které dorazilo mnoho návrhů a vítězný návrh předložil umělec Astrid Båhl z norského Skibotnu.Motiv (viz vpravo) pochází ze šamanského bubnu a básně„Paiven parneh“(„Synové slunce“) Jihosáma Anderse Fjellnera, který popsal Sámy jako syny a dcery slunce. Na vlajce jsou sámské barvy červená, zelená, žlutá a modrá, kruh představuje slunce (červené) a měsíc (modrý).
Sámský národní den se slaví 6. února, protože tento den se v roce 1917 v norskémTrondheimukonal první sámský kongres. Na tomto kongresu se poprvé norští a švédští Sámové setkali přes své národní hranice, aby společně pracovali na nalezení řešení běžných problémů. V roce 1992 bylo na 15. sámském kongresu v Helsinkách přijato usnesení, že svátek bude slaven 6. února. Od roku 1993 Norsko, Švédsko a Finsko uznávají 6. únor za Sámský národní den.
„Sámi soga lávlla“(Píseň sámského lidu) byla původněpoemaIsaka Saby, která byla poprvé vydána v novináchSagai Muittalægjedne 1. dubna 1906. V srpnu 1986 se stala sámskounárodní hymnou. Arne Sørli převedl báseň na píseň, která byla poté na 15. sámské konferenci vHelsinkáchv roce 1992 schválena.„Sámi soga lávlla“byla přeložena do všechsámských jazyků.
Až do 18. století byl mezi Sámy široce rozšířenšamanismus.Mnoho Sámů dnes patří do státníchluteránskýchcírkví Norska, Švédska a Finska, další jsoulaestediáni. Drtivá většina skoltských Sámů, kteří se znovu usadili ve Finsku, jsou ortodoxního vyznání. Přibližně 60 % Sámů v Rusku jsou křesťané, převážně členyruské pravoslavné církve.
Tradiční sámské náboženství bylo druhempolyteismu. Rozsáhlost územíLaponskazpůsobila rozdílný vývoj víry a praktik mezi jednotlivými kmeny. Stará víra byla spojena s půdou,animismemanadpřirozeností. Sámská spiritualita je často charakterizovánapanteismem, silným důrazem na význam osobní spirituality a její propojenost s každodenním životem člověka a hlubokým spojením mezi přirozenými a duchovními „světy“.Důležitou roli mánojd, sámský šaman, jenž je schopen rituální komunikace s nadpřirozenem pomocí nástrojů, jako jsou bubny, zpěvy a posvátné objekty.Některé praktiky náboženství starých Sámů zahrnovaly přírodní posvátná místa jako jsou hory, prameny, pozemní útvary, zvanésejdy(seiddčisieidi), stejně jako objekty člověkem vytvořené jakopetroglyfyalabyrinty.
Sámská kosmologie rozděluje vesmír na tři světy. Vrchní svět se vztahuje k Jihu, teplu, životu a bílé barvě; je to obydlí bohů. Střední svět je podoben severskémuMidgardu, je obydlím lidí a spojen s červenou barvou. Třetí svět je podsvětí a je spojen s černou barvou, představuje sever, zimu a je obýván vydrami, potáplicemi, tuleni a mytickými zvířaty.
Sámské náboženství, možná už od časných kontaktů s obchodujícími Vikingy, sdílí některé prvky seseverskou mytologií. V rámci expediceLa Recherchevedené francouzským lékařem a zoologemJosephem Paulem Gaimardemzačal švédsko-sámský pastorLars Levi Laestadiuszkoumat sámské bájesloví. Jeho práce vyústila v publikaciFragmenty laponské mytologie(název podle jeho vlastních slov odráží, že se dochovalo jen malé procento mýtů). Jednotlivé díly knihy nazvalTeorie bohů,Teorie oběti,Teorie proroctví nebo Krátké zprávy o darebácké sámské magiiaSámské ságy. Celkově tvrdí, že odfiltroval vliv norštiny a získal společné prvky mezi skupinami jižních, severních a východních Sámů. Mytologie má společné prvky s jinými tradičními domorodými náboženstvími — jako jsou ty naSibiřia v Severní Americe.
Termínsámské náboženstvíobvykle odkazuje na tradiční náboženství, které praktikovala většina Sámů až do přibližně 18. století.Křesťanstvíbylo představeno římskokatolickými misionáři již v 13. století. Poprotestantské reformacinastoupil zvýšený tlak a např. sámské šamanské bubny byly zabaveny nebo spáleny.V tomto období mnoho Sámů praktikovalo své tradiční náboženství doma, zatímco chodili v neděli do kostela. Vzhledem k tomu, že Sámové byli považováni za nositele „čarodějných“ sil, byli během 17. století často obviňováni z čarodějnictví, podrobováničarodějnickým procesůma upalování.
V Norsku byla kolem roku 1720 velká snaha o konverzi Sámů. Norský luteránský pastor Thomas von Westen, „apoštol Sámů“, spálil bubny a posvátné předměty a lidi obracel na víru.Z odhadovaných tisíců bubnů existujících před tímto obdobím se dodnes dochovalo jen asi 70 kusů rozptýlených po muzeích v Evropě.Od 17. do 19. století vládcové jednotlivých severských zemí poskytovali pobídky ke kolonizaci sámských území. Při tom byly ničena mj. posvátná místa, jako jsou sieidi (kameny v přírodních nebo lidských stavbách), álda a sáivu (sakrální kopce), prameny, jeskyně a další přírodní útvary, kde se konaly oběti.
Na úplném východě sámské oblasti v 16. století konvertoval Sámy ruský mnichTrifon.Do dnešních dnů se dochovalakaple sv. Jiřív norské vesnici Neiden (ležící na úplném severovýchodě Norska, na hranici s Ruskem), kterou Trifon nechal postavit v roce 1565.
Okolo roku 1840 švédsko-sámskýluterskýpastorLars Levi Laestadiuszaložil mezi Sámy puritánsképietistickéhnutí, které zdůrazňovalo absolutní zdrženlivost od alkoholu. Toto hnutí je stále velmi dominantní v oblastech, kde se mluví sámsky. Laestadius hovořil mnoha jazyky, byl schopný plynně mluvit a kázat ve finštině a v severní sámštině, kromě své rodné jižní sámštiny a švédštiny,kterou používal pro odborné publikace.
Dvě velké výzvy, kterým Laestadius čelil od počátku svého působení jako duchovní, byla lhostejnost jeho sámských farníků, kteří byli švédskou vládou přinuceni převést své šamanské náboženství na luteránství a bída způsobená alkoholismem. Laestadius a jeho duchovní pojetí se časem změnilo a jeho nová kázání „plná živých metafor ze života Sámů, kteří mohli pochopit… Boha, který se staral o životy lidí“, měly velmi pozitivní vliv na oba problémy. „[Zneužívání alkoholu] a krádež sobů [Samům] se snížily, což mělo pozitivní vliv na vztahy mezi Sámy, na jejich finance a rodinný život.“
Spousta moderních Sámů se snaží navrátit k tradičnímpohanskýmhodnotám svých předků. Někteří Sámové tvrdí, že jsounojdia nabízejí prostřednictvím novinových inzerátů své služby, které jsou v tzv.new ageovéúpravě nebo vhodné pro skupiny turistů. I když praktikují náboženství založené na náboženství svých předků, široce rozšířené antipohanské předsudky způsobily, že tito šamani nejsou obecně považováni za součást nepřerušené sámské náboženské tradice. Tradiční sámská víra se skládá ze tří propletených prvků: animismus, šamanismus a polyteismus. Sámský animismus se projevuje v sámské víře, že všechny významné přírodní objekty (jako jsou zvířata, rostliny, skály atd.) mají duši; a z polyteistické perspektivy tradiční sámská víra zahrnuje množství duchů.Mnoho současných praktiků je srovnáváno s praktikaminovopohanství, neboť řada novopohanských náboženství také kombinuje prvky starověkých pohanských náboženství s novějšími revizemi nebo inovacemi; ale jiní mají pocit, že se pokoušejí oživit nebo rekonstruovat domorodé sámské náboženství, jak se nachází v historických, folklórních zdrojích a v ústní tradici.
V roce 2012 guvernér okresuTromsschválil Šamanskou asociaci Tromsø jako nové náboženství.
Velmi odlišná náboženská myšlenka je reprezentována četnými „moudrými muži“ a „moudrými ženami“, které žijí v celé sámské oblasti. Často nabízejí léčení nemocných prostřednictvím rituálů a tradičních léků a mohou také kombinovat tradiční prvky, jako jsou starší sámská učení, s novějšími monoteistickými technikami, které křesťanští misionáři naučili jejich předky, jako jsou čtení z Bible.
Neexistuje jediný sámský jazyk, ale skupina deseti odlišnýchsámských jazyků. Šest těchto jazyků má své vlastní písemné normy. Sámské jazyky jsou poměrně úzce spojeny, ale nejsou vzájemně srozumitelné; například mluvčí jižní sámštiny nerozumí mluvčímu severní sámštiny. Ve starší literatuře se tyto odlišné jazyky dříve označovaly jako „dialekty“ nebo jako jeden jazyk, dnes je to však považováno za zavádějící kvůli hlubokým rozdílům mezi formami.Většinou sámských jazyků se mluví v několika zemích, protože jazykové hranice neodpovídají národním hranicím.
Všechny sámské jazyky jsou ohroženy. To je částečně způsobeno historickými zákony zakazujícími používání sámských jazyků ve školách a doma ve Švédsku a Norsku. Sámské jazyky a sámské zpěvy nazývanéjoikybyly v Norsku od roku 1773 až do roku 1958 nezákonné. Později až do roku 1988 nebyl k dispozici přístup k výuce sámštiny jako součást školní docházky. Byly zřízeny speciální rezidenční školy, které měly Sámy asimilovat do dominantní kultury. Tyto školy byly původně řízeny misionáři, později vládou. Například v Rusku byly sámské děti odvezeny ve věku 1–2 let a vrátily se ve věku 15–17 let bez znalosti jazyka a tradičních komunit. Ne všichni Sámové pohlíželi na školy negativně a ne všechny školy byly brutální. Odebírání z domova a zákaz mluvit sámsky nicméně vyústilo v kulturní odcizení, ztrátu jazyka a snížené sebeúcty.
Sámské jazyky patří do rodinyuralskýchjazyků, jazykově příbuznýchfinštině,estonštiněamaďarštině. Kvůli delšímu kontaktu a importu věcí, které jsou původně cizí v sámské kultuře, od sousedních Skandinávců, existuje v sámštině řadagermánskýchvypůjčených slov, zejména pro „městské“ objekty. Většina Sámů nyní hovoří většinovým jazykem země, ve kterých žijí, tj. švédsky, rusky, finsky a norsky. Vyvíjí se úsilí o další používání sámských jazyků mezi Sámy a lidmi se sámským původem. Navzdory těmto změnám stále existuje kulturní represe. Mnoho starších Sámů stále odmítá mluvit sámsky. Kromě toho se sámští rodiče stále cítí být odcizeni od škol, a proto se příliš nezúčastňují formování školních učebních osnov a politik.
V Norsku je název jazykasamiska jméno obyvatel jeSame, ve ŠvédskusamiskaaSamer, ve Finsku se název jazyka zapisuje jakosaamea jméno lidu jesaamelainena v Rusku jeсаамский(saamskij) jazyk a obyvatelé jsouСаамы(Saamy).
Antropologové už po stovky let studují sámský lid pro jeho předpokládané fyzické a kulturní odlišnosti od ostatních Evropanů. Z nedávnýchgenetických studiíplyne, že 90 % Sámů pocházejí ze dvoumateřských linií, a sicehaploskupinU5baV. Skupiny U5b a V jsou přítomny u populací západní Euroasie, nejčastější jsou ve východní Evropě. Nikde však nejsou tak časté jako u Sámů. Zřejmě pocházejí od prvních obyvatel severu Evropy, kteří osídlili Laponsko po ústupu ledovců počátkemholocénu(to jest cca 10 000 let př. n. l.). Tito lidé měli zřejmě více haploskupin, vlivem genetického driftu však většina z nich vymizela.Haploskupiny zbylých 10 % Sámů jsou zřejmě příměsí od sousedů na jihozápadě, jihu a jihovýchodě.To odpovídá archeologickým důkazům, které naznačují, že do sámské jádrové oblasti se mezi lety 8000 a 6000 př. n. l. dostalo několik různých kulturních skupin,pravděpodobně včetně některých předků dnešních Sámů.
Z analýzy mDNA plyne, že Sámové tvoří relativně samostatnou skupinu evropského původu vzdálenou ostatním Evropanům, avšak ještě vzdálenější asijským populacím; haploskupiny na chromozomu Y staví Sámy do blízkosti Finů, ugrofinských i turkických národů Povolží a Rusů.Podle studie z roku 2004 je původ Sámů třeba hledat mezi prvními lidmi, kteří osídlili sever Evropy po ústupu ledovců počátkem holocénu, jak se šířily technologieAhrensburskéaSwiderskékultury na sever a severovýchod Evropy.
Genetická výbava Sámů se rozsáhle studuje tak dlouho, jak existuje takový výzkum.Etnografické fotografování Sámů začalo s vynálezem fotoaparátu v 19. století.To pokračovalo až do dvacátých a třicátých let 20. století, kdy byli Sámové fotografováni nazí a jejich těla vědci přeměřována (za pomoci místní policie, někdy i ozbrojené), aby byly shromážděny údaje, jež by ospravedlňovaly vlastní rasové teorie.U některých ze sámských komunit existuje tedy určitá míra nedůvěry ke genetickým výzkumům.
Příklady diskriminačních akcí zahrnují projekt povinné sterilizace sámských žen, který pod vedením švédskéhoStátního ústavu pro rasovou biologiitrval až do roku 1975,a plenění sámských hrobů pro získání výzkumného materiálu,přičemž zbytky těl a artefakty sesbírané napříč Laponskem v tomto období se stále nacházejí v různých státních sbírkách.Koloniální fascinace arktickými národy na konci 19. století vedla k tomu, že lidé byli vystavování v lidských zoo. Sámové byli vystavováni spolu se svými tradičními stanylavvu, zbraněmi, sáňkami a se skupinou sobů v hamburské zooTierpark Hagenbecka v dalších zoologických zahradách po celém světě.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSami peoplena anglické Wikipedii.