Krůta domácí

Krůta domácí(Meleagris gallopavo domesticus) je popštrosechnejvětšídomestikovanýpták a zároveň jedno z mála zvířat domestikovaných na americkém kontinentě (spolu slamou,alpakouamorčetem). Krůta domácí je potomkemkrocana divokéhoa chová se především pro maso. Používá se také peří, trus, zřídkakdy vejce. Na světě je v současnosti chováno přibližně 124 miliónů domácích krůt, nejvíce vUSA..
Krůta domácí je chována zvláště promaso, které má vysoký podíl bílkovin ve svalovině a naopak méně tuku.
Česká slova krocan a krůta mají nejasnou etymologii, podleVáclava Machkamá slovo krocan (krůta)onomatopoickýpůvod, kdežto Holub a Kopečný je označují zapřejímkuzněmčiny(ze staršího německéhoKollerhahn). Dříve se pro tyto ptáky používal termínmorákamorka(dosud veslovenštiněa moravských dialektech), odvozený od slova "moře" - jednalo se o ptáky zAmeriky, ze zámoří. Jiná alternativní lidová jména jsou:krocán- v jihozápadních Čechách;norák(norka) - naLašsku;ťopákčiťopan(ťopka) - ve východních Čechách, onomatopoického původu;trusákčitrusňák(truska) - naTěšínsku, buď podle třesení (natřásání) krocana v toku nebo podle produkce množství trusu, aputák(puťka) - z německéhodie Putte, které má rovněž onomatopoický původ.
Když byly v 16. stol. krůty dovezeny do Evropy, dlouho se nevědělo, odkud vlastně pocházejí. Španělé, kteří se přiobjevení Amerikyzpočátku domnívali, že přistáli vIndii, označili krůty jako indické slepice. Tento omyl přejali irenesančnípřírodovědciPierre BelonaKonrad Gessner, Gessner zřejmě nevěděl, že krůty pocházejí ze zámoří, protože je ve svém spiseHistoria Animaliumpojmenovalcalicuttapodle jihoindického přístavuKalikat(toto jméno se v podoběkulkunčikalkoenudrželo vnizozemštině,dánštině,norštiněašvédštině). Pozůstatek tohoto omylu dodnes odrážíruskéjméno krůty -indějka,polskéindyk, německé nářeční (hlavně vBavorsku)der Indianerafrancouzskédinde(staženo zcoq d’Inde). Naopak Angličané pokládali krůty za ptáky pocházející zTurecka, což odrážíanglickýnázevturkey. Naproti tomu německédie Truthuhnmá onomatopoický původ.
Domestikacekrocana divokéhobyla zahájena asi před 3000 lety ve StředníAmerice, ke zdomácnění došlo nejprve asi na pláních středního Mexika, kde je jejich chov doložen již v doběOlmékůa kulturyTeotihuacán(asi 100 př. n. l.). Později v této oblasti krocany chovaliAztékovéa na jihu Mexika (poloostrov Yucatán) a vStřední AmericetakéMayové. VPerudivoký krocan nežije, ale domácí krocani tam byli chováni již v době kulturMočiků,ČimúůaInků. Pravděpodobně tam krůty byly dovezeny z Mezoameriky.
V 1. tisíciletí n. l. chovali krůty taképueblovíindiániAnasaziovéna jihozápadě dnešníchSpojených států. Podle některých údajů sedivocí krocanidomorodcům k domestikaci přímo "vnutili" - vzhledem k jejich žravosti a nebojácnosti bylo krocany snazší pochytat, zavřít a hlídat než je stále odhánět z polí (vyhubení krocanů jako škůdců nepřipadalo vzhledem k postoji indiánů vůči živým tvorům v úvahu).
Krocani byli chováni pro maso,kostik výroběnástrojů, kvůli ozdobnémupeřía v neposlední řadě jakoobětní zvířata. Aztékové krocana nazývalihuehxólotla spojovali jej s obojakým bohemTezcatlipocou. Mayové využívali některé krůtí orgány v tradiční medicíně. Krocanů (i když spíše divokých) si vážili i severoameričtí indiáni. Např. proDelawarya Kaddy byl krocan totemovým zvířetem,Tindeového pokládali zakulturního hrdinu, který naučil lidi zemědělství aKríkovéči Kaddové tančili krocaní tanec pro zvýšení plodnostikukuřičnýchpolí.
DoEvropybyli poprvé přivezeniŠpanělykolem roku1519, tedy krátce poobjevení Ameriky.
Podle jiných údajů ho dovezl již roku1497do AngliejanovskýmořeplavecGiovanni Caboto. Krocani se začali chovat nejprve ve Španělsku a v Portugalsku, později také v Anglii, Nizozemí a vOsmanské říši. Šíření krůt Evropou bylo rychlé a obliba krůtího masa rostla. Již roku 1573 byl podle básníka Thomase Tussera pečený krocan v Angliivánočnímpokrmem. S portugalskými mořeplavci se během 16. stol. krůty dostaly do afrických a asijských přístavů až po Japonsko a Čínu. způsoby chovu byly různé. Ve Španělsku, Itálii či Turecku se chovaly krůty většiny volně na pastvě pod dozorem pastevců, naproti tomu v Anglii (hlavně v hrabstvíchNorfolkshireaBerkshire) spíše na dvorech v kurnících, podobně jako slepice.
V současné době převládá komerční chov v halách nebo ve výbězích, které jsou často přeplněné. Krocani a krůty se většinou chovají odděleně, protože krocani mají lepší konverzi krmiva, rychleji přibývají na váze a vykrmují se tedy kratší dobu než krůty.
V USA je pečená (často nadívaná) krůta slavnostním pokrmem proDen díkůvzdání. Tento zvyk má původ v 17. století, kdy indiáni vNové Angliizachránili hladovějícípuritánskéosadníky tím, že jim přinesli k jídlu ulovenédivoké krocany. Právě proto navrhl v 18. stol.Benjamin Franklinkrocana jako symbol Spojených států, s tím ale nesouhlasilGeorge Washington, který zaheraldické zvířeprosadilorla bělohlavého. S Dnem díkůvzdání je v USA spojen zajímavý zvyk, kdy prezident slavnostněudělí milostvybrané krůtě, která měla být zabita a upečena. Tento zvyk zavedl roku 1946 prezidentHarry Truman.
V Českých zemích se krůty začaly chovat poměrně pozdě, až v 18. nebo počátkem 19. stol. V 18. stol. se na podzim krůty pravidelně honily z dnešního Chorvatska,SlavonieaBanátu, kde byly chovány ve velkých hejnech, na trhy do Rakouska a na Moravu. Hejna krůt byla držena většinou jen na panských dvorech, teprve od poloviny 19. stol. se jejich chov rozšířil i mezi sedláky. Komerční chov krůt pro maso byl zaveden až po roce 1945, kdy se začaly rovněž vyrábět krůtí konzervy typulančmítauzeniny. V roce 2004 bylo v Česku chováno kolem 816 tis. kusů krůt a spotřeba krůtího masa se pohybovala kolem 2 kg/obyv/rok.
V současnosti se krůty chovají většinou komerčně vevelkochovech. Líhnutí vajec se provádí uměle a mladé krůty se vykrmují v halách na podestýlce, podobně jakobrojlerová kuřata. Někteří chovatelé umožňují krůtám i pobyt ve venkovních výbězích, což se kladně projevuje na kvalitě masa. Výkrm samců a samic bývá oddělený, protože krocani se vykrmují o 2-3 měsíce déle, dosahují dvojnásobné jateční hmotnosti a mají lepší konverzi krmiva než krůty. Kromě masa krůty poskytují i vejce, která lze použít stejně jako vejce slepičí. Vejce jsou podstatně větší než slepičí, snůška je však nižší a dosahuje nejvýše 80 kusů za rok.
V drobných chovech se krůty obvykle chovají podobně jako slepice, v kurnících s výběhem. Na rozdíl od slepic se krůty tolik nedrží v kurníku, nocují často na stromech v zahradě a vejce snášejí mimo kurník. Díky své velikosti trpí útoky šelem méně než jiné druhy drůbeže. V zahradě jsou krůty užitečné i tím, že sbírají hmyz a slimáky, hrabou však méně než slepice.
Krmení krůt je obdobné jako u slepic. Ve velkochovech se používají granulovaná krmiva a komerčně vyráběné směsi bohaté na bílkoviny. V drobných chovech hlavně zrní, zelené krmení, masné odpadky, aj.
Krůtí maso je pokládáno za jedno z nejchutnějších a dieteticky nejhodnotnějších. Má nízký obsah tuku, ale vysoký obsah bílkovin, hořčíku, draslíku avitamínů ze skupiny B. Krůtí maso nevyžaduje dlouhou přípravu a snadno přijímá chuť koření. Maso z krůtích prsíček má pouze 0,7 % tuku a 24 % bílkovin, v jiných částech těla (např. hřbet, stehna) je tuku poněkud více. Nejtučnější částí krůty je tzv. biskup. Francouzští labužníci tvrdí, že krůta má devateré maso - v každé části těla je jinak zbarvené a liší se i strukturou a obsahem tuku. Krůtí maso je tradičně oblíbeno hlavně v USA, Velké Británii a Mexiku, stoupá však i jeho obliba v jiných zemích. V USA je pečená krůta, často nadívaná, tradičním svátečním pokrmem naDen díkůvzdání, zatímco ve Velké Británii se již od 16. stol. podává naVánoce, často s nádivkou zjedlých kaštanů.
Krůta domácí je zpravidla výrazně větší než její divoký předek. Zatímco divocí krocani jen vzácně váží více než 10 kg, krocani největších domácích plemen mohou vážit až 30 kg. Plemena krůt se dělí na velká, dorůstající hmotnosti 10–30 kg, střední s hmotností 7–15 kg a malá, vážící 3–7 kg. Krůty jsou vždy podstatně menší než krocani. U některých plemen, zvláště tzv. širokoprsých (se zvětšeným podílem prsnísvaloviny, která dosahuje až 30% hmotnosti ptáka), je rozdíl mezi samcem a samicí tak velký, že se nemohou pářit a lze je rozmnožovat pouzeinseminací. Šlechtění širokoprsých krůt v USA po roce 1960 bylo motivováno snahou získat co nejvyšší jateční výtěžnost. To se podařilo, neboť výtěžnost širokoprsých krůt přesahuje 85%, jedná se však o velmi choulostivá zvířata, trpící četnými defekty (zlomeniny kostí, špatná termoregulace, neschopnost páření a péče o vejce a mláďata). jejich chov je spojen s řadou obtíží.
Většina komerčně chovaných krůt má bílépeří, ačkoli existují plemena s peřím bronzovým, červenohnědým, šedým, černým a vzácně i strakatým či kropenatým (krölwitzská krůta zNěmecka). Krůta domácí se vyznačuje výrazným pohlavním dimorfismem, který je závislý na typu plemene. Samec, nazývaný krocan, je větší a na hlavě barevnější. Jeho tělo je kulovitého tvaru, zatímco tělo samice – krůty má tvar spíše kuželovitý. Samec se výrazně liší od samice nápadnými kožními výrůstky na hlavě a krku, jedná se zejména o dlouhý lalok pod krkem, štětinovitý chumáč per pod hrdlem a protáhlý lalok ("hudrák", nudli") na horní části zobáku. Na ocase má dlouhá široká pera, která v toku nebo při hrozbě roztahuje do tvaru vějíře. Samice má pod krkem pouze tenký lalok připomínající spíše blánu, zobák je špičatý bez výrůstku.
Vtokusamec roztahuje vějířovitý ocas, spouští křídla až k zemi, hlavu a krk tlačí dozadu a pomalým strnulým krokem chodí potokaništi. Ozývá se přitom známým hlasitým hudrováním. Laloky na krku a hlavě přitom nabíhají krví (na podobném principu jakoerekcepenisusavců), obličej dostává tmavě rudé a posléze modravé zbarvení. Krůty toku přihlížejí a pokud některou z nich krocan zaujme, nejprve se před ním klaní a potom si před něj lehne na zem s nataženým krkem. Pak krocan krůtě vystoupí na hřbet, několikrát zakřičí a nakonec ji spáří.
Krocaníkohoutijsou velmi agresívní. Souboje ale většinou nekončí smrtí ani vážným zraněním, když totiž poražený ulehne na zem a vyjádří tím podřízenost, vítěz ho přestane napadat.Bojovnost zdědili od krocanů divokých, kteří spolu v toku bojují podobně jako našitetřívcičitetřevi, ale také mezi sebou zápasí o potravu.
Asi dva týdny po spáření krůta klade vejce. V jedné snůšce jich bývá až 12. Pokud krůtě dovolíme zasednout, sedí na vejcích velmi pevně. Její hnízdní pud je opravdu silný, často je krůtu dokonce nutné z vajec sejmout a podat jí vodu, aby se vůbec napila. Jsou známy případy, že krůta sedící na vejcích uhynula žízní.Inkubacetrvá déle než u domácích slepic, až 30 dní. Krůťata jsou nekrmivá, krůta je vodí až 7 týdnů. Dokud jsou krůťata malá, jsou velmi citlivá na vlhko a prochladnutí. Vodící krůtu je vhodné zavřít do omezeného výběhu se stříškou, aby byla krůťata v suchu a matka je dlouhými procházkami moc neunavovala. Krůty malých plemen jsou vynikající pěstounky pro odchov mláďat okrasných bažantů,satyrůi pávů.
Potrava krůt se v průběhu života výrazně mění. Krůťata se živí především živočišnou potravou: různýmhmyzem, drobnýmiměkkýši, je vhodné krmit sekanými vařenými vejci, vařeným masem, tvarohem a hojností zelených rostlin (kopřivy,smetanka,řebříček, špenát aj.) atd. V dospělosti stoupá podíl rostlinné potravy, zejména semen, vhodným krmením je např. šrot, vařené brambory,peluška,vikev,pšenicea další druhy luštěnin i obilnin. I dospělé krůty se však živípotravou smíšenou. Ve velkochovech se krůťata krmí krmnými směsmi, bohatými na bílkoviny (s obsahem sušených vajec,sóji,rybía do roku 2003 takémasokostní moučky, vitamínů), důležitý je přídavek zeleného krmení a od 5 týdnů věku také zrní. Dospělé krůty se krmí většinougranulemia zrním, případně jinými semeny a luštěninami (např. slunečnice, peluška). Pro krmení krůt (a jiné drůbeže) by se nemělo používatžito, které může způsobovat zažívací obtíže.
Krůty jsou na rozdíl od ostatní drůbeže poměrně choulostivé, především v mládí. mezi nejzávažnější choroby krůt patří parazitární chorobahistomonóza, lidově zvanáčernohlavost, dále parazitárníkokcidióza,rhinotracheitida, což je virový zánět dýchacích cest, trávicí soustavu napadásalmonelózaa příbuznáarizonóza. Nebezpečné jsou i bakteriální chorobyornitobakteriózaapasteurelóza. Krůťata jsou rovněž citlivá na náhlý pokles teploty a na provlhnutí, zejména v období, kdy se přepeřují (třetí týden života) a když jim začínají růst výrůstky na hlavě (devátý týden)..