Prase domácí

Prase domácí(Susdomesticus, někdy téžSus scrofa domesticusčiSus scrofaf. domestica) je významnédomácízvíře, chované hospodářsky především promaso, vyšlechtěné zprasete divokého(Sus scrofa).
Prase domácí je nepřežvýkavýsudokopytníkz čeledi prasatovitých. Vzhledem se podobá svému divokému předkovi –praseti divokému, zpravidla má však proporčně delší tělo, kratší končetiny a menší hlavu. Jako u všech prasat vybíhá hlava v nápadný rypák, oči jsou malé, mírně šikmé. Důležitý je tvar boltců, které mohou být buďto malé a zašpičatělé, jako u prasete divokého (tzv. prasata přímouchá), nebo velké, oválné a převislé přes obličej (tzv. prasata klapouchá). Kůže domácích prasat je zpravidla lysá, nebo pokrytá řídkými štětinami, u některých plemen však může být srst velmi hustá, až vlnitá. Zbarvení domácích prasat je nejčastěji růžové či bílé, u asijských a jihoamerických plemen je však častěji tmavě šedé nebo černé. Existují také hnědě nebo rezavě zbarvená prasata, podobná zbarvením praseti divokému, jako je např.tamworthskénebodurocké prase. Některá plemena, jakohampshirskénebopřeštické prase, jsou strakatá, jiná, jako např.pietrainskénebogloucesterské prase, jsou skvrnitá. Nápadným rozdílem oproti praseti divokému je tvar ocásku, který je zpravidla zatočený. Velikost prasat domácích velmi kolísá. Hmotnost se pohybuje od 30 kg až do 400 kg, délka těla je od 50 cm až do 250 cm, výška v kohoutku od 35 cm do 90 cm.
Pojem prase (na východě Moravyprasa) je dnes používán jako zastřešující pro celý druh. Vestředověké češtiněse však pojemprase,prasěpoužíval pouze pro mláďata, podobně jako je tomu dnes vslovenštině(prasa),polštině(prosię),ukrajinštině(порося) čiruštině(поросёнок).
Vykastrovanísamci prasete se nazývajívepři,nevykastrovaní se nazývajíkanci. Kanci obvykle nejsou vhodní pro potravinářskou výrobu, neboť maso jistého procenta z nich páchne (zápach je závislý na genetické predispozici a nedaří se jej eliminovat selekcí). Samice se nazýváprasnice(někdy bývá význam zúžen na samice před porodem), samice, která již rodila, se nazývásvině(někdy se užívá i v širším významu jako synonymum prasnice) nebobachyně. Samice vříjisebouká(regionálněřouká,houkánebochruje se). Gravidní samice se označuje pojmembřezí. Samice, která porodila,se oprasila. Vykastrovaná samice prasete se nazývánunva, což je odvozeno ze staročeského výrazu projeptiškununvicě(srov.angl.nun). Mládě se nazýváselenebopodsvinče, po odstaveníběhoun. Jatečné prase, chované pro maso, se nazývákrmník(krmík) nebopečenáč. Prase zabíjené omasopustěse zejména ve středozápadních Čechách označuje jakomasopustník.
Mezi další lidová pojmenování patříčuník(naChodskua okolíčurík) apašík, která se objevují vČechácha částiMoravy. Na východě Moravy se dále vyskytuje označenímašíka takébrávek, které se rovněž objevuje veSlezsku.
Počátekdomestikaceprasat se datuje do období 9.–7. tisíciletí př. n. l.Patrně k ní došlo nezávisle na sobě v několika kulturních centrech – vjihovýchodní Asiinebo jižníČíně, vMezopotámiia vestřední Evropě. Zatímco v jihovýchodní Asii byl domestikován místní menší poddruh – prasata páskovaná (Sus scrofa vittatus), v oblastiÚrodného půlměsícea v Evropě došlo k domestikaci větších poddruhů prasete divokého. Přesto preferovanou barvou byla černá.V Číně a přilehlých oblastech se prasata odedávna chovala v malých ohrádkách, přímo ve vesnicích, a vykrmovala do vysoké tučnosti, na předním východě a veStředomoříbyla chována ve stádech, hlídaných pastevci, nebo ve velkých ohradách s přístřešky, jak to popisuje napříkladHomérovaOdyssea. Nejjednodušší způsob chovu byl uplatňován ve střední a severní Evropě, kde se prasata od jara do podzimu pásla volně v lese a na zimu se většina zvířat porazila. Několik prasat, ponechaných na chov, přezimovalo společně s lidmi v obydlí. Z důvodů škodlivosti prasat v lese byla tato volná pastva od 15. stoletívrchnostíomezována a v 18. století se začala prasata chovat spíše vechlévech, kde se vykrmovala do vysoké tučnosti. Krmila se hlavně kuchyňskými zbytky apomyjemi, žaludy nebo šrotem, ale takémlátemakozím mlékem. Chlévy byly zpravidla malé, tmavé a špatně větrané, často se z nich ani nekydalhnůj– prase tak žilo vlastně uvězněné ve vlastním hnoji. Právě z těchto důvodů vznikly předsudky o prasečí špinavosti. V soukromých chovech tento způsob ustájení ještě přežívá, ale většina chovatelů přece jen určitým způsobem dbá o hygienu ustájení a hnůj vyváží.
V některých zemích jsou prasata dosud chovánaextenzivně, buďto ve výbězích, vybavených boudou a kalištěm, nebo i volně, ve velkých stádech, hlídaných pastevci. Takto jsou prasata chována ve Španělsku, jižní Itálii, na Balkáně, ale i v Maďarsku. V současnosti se tento způsob v souvislosti s trendyekologického zemědělstvíprosazuje i v západní Evropě a dokonce i v Česku. Prasata z ekologického chovu jsou zdravější, netrpí stresem a mají mnohem chutnější maso, než ta z velkochovů.
Od poloviny 20. století se prosazuje chov prasat vevelkokapacitních vepřínech, v nichž nejsou mnohdy jejich životní podmínky příliš uspokojivé. Vepříny se dělí na odchovny selat, kde jsou prasata rozmnožována, a výkrmny, sloužící k výkrmu jatečných prasat. Ve velkochovech jsou prasata ustájena v kotcích s roštovou podlahou, po několika desítkách kusů stejné věkové kategorie. Zvířata zde často trpí stresem. Vepřín může mít i venkovní výběhy, většinou pro potřeby plemenných zvířat.
Nejvíce prasat je v současné době chováno v Číně, významná je však i produkce prasat v USA, západní Evropě a Rusku. V České republice se ještě roku 1999 chovalo více než 4 001 000 kusů prasat, k 31. prosinci 2005 to však bylo již pouze 2 876 834 kusů. V současnosti stav chovaných prasat v Česku dále klesá. Přesto jsou stále prasata nejpočetněji chovanými velkými hospodářskými zvířaty v České republice, což je znát i na ceně vepřového masa.
Mezi plemene prasat patří Yorkshire, Duroc,Landrace, Meishan. V Česku je nejoblíbenější plemeno právě Yorkshire. Mají vztyčené uši a jsou jednolité bílé barvy. Kůži mají růžovou a bílou srst. Praví Yorkshire na nich nesmí mít žádné zbarvení ani stopy. Musí být jednolité bílé. Obvykle jsou velké a rychle rostoucí, což z nich dělá nejoblíbenější plemeno. Yorkshires je známo, že jsou dobré matky, což je dobrá vlastnost u plemene prasat. Špatná máma bude ležet na svých mláďatech a udusí je. Yorkshire, který má bílou kůži, je velmi náchylný na úpal a potřebuje snadný přístup do stínu během dne.
Prase domácí je chováno především promaso. Většina prasat proto nepřežije první rok života. Jsouporažena, jakmile dosáhnou stanovené porážkové hmotnosti (zpravidla 80–120 kg). Po dosažení této hmotnosti již prase neroste, pouze tuční. Prasata, chovaná pro sádlo, se proto porážejí až o něco později, většinou až ve věku jednoho a půl roku. Déle se pochopitelně nechávají žít také chovné prasnice a plemenní kanci. Kromě masa a sádla se využívá i vepřová kůže, zvanákrupon, štětiny a prasečí hnůj či kejda. Prasata jsou ve Francii využívána jako pracovní zvířata při hledánílanýžů, v bývaléJugosláviise prasata používala také ke zneškodňování min. Pro podobnost svých orgánů s lidskými je prase ve vyspělých zemích jedním z nejpoužívanějšíchlaboratorních zvířat. Zakrslá plemena prasat se v poslední době někdy chovají také jako domácí mazlíčci.
Prase domácí jevšežravé. Ve velkochovech se prasata krmí převážně průmyslově vyráběnými granulemi, mezi další používaná krmiva patříbrambory,kukuřice, obilný šrot a kuchyňské odpadky. Prasata domácí, která uniknou do přírody, zdivočí a mohou působit značné škody (jako např. naNovém Zélandu).
Prase rychle přibývá na váze a je velmi plodné, prasnice pohlavně dospívá již v půl roce života, poprvé by však měla být připuštěna nejdříve v 8 měsících, kdy je dostatečně vyspělá, aby zvládla potomstvo donosit.Březost trvá 115 dní a prasnice tak mívá do roka dva vrhy. Ve vrhu bývá průměrně 6–12, výjimečně až 18 mláďat. Na rozdíl od jiných zvířecích samic své mláďata po narození prasnice neolíže. Selata se rodí předníma nebo zadníma nohama napřed. Jakmile přijdou na svět, hned se postaví a hledají bradavky, aby mohla pít mateřské mléko. Přitom se jim přetrhne pupeční šňůra. Porodní hmotnost selete se pohybuje podle plemene od 1,2–1,6 kg, selata z početnějších vrhů bývají menší. Selata mají v prvních dnech života nedokonale vyvinutoutermoregulaci, potřebují proto stálo teplotu minimálně 32 °C, při odchovu je proto vhodné použít infrazářiče nebo výhřevné desky. Je-li selatům chladno, tulí se k matce a zalézají pod její břicho, čímž se vystavují riziku zalehnutí. Při déle trvajícímpodchlazeníse selata stávají apatickými, přestávají sát a hynou.Prasnice, zejména nezkušené prvorodičky, čerstvě narozená selata někdy nechtěně usmrtí tím, že je zalehnou. Trpí-li prasnice po porodu stresem, může dojít i kekanibalismu, Z těchto důvodů se ve velkochovech prasnice po porodu fixují pomocí zvláštních klecí, rámů nebo úvazů vleže na boku. To sice chrání selata před zalehnutím, případně sežráním, z hlediskawelfareprasnic je však toto řešení problematické. Selata by měla být kojena nejméně 21 dnů, optimálně alespoň jeden měsíc. Již v prvním týdnu života však začínají ochutnávat pevnou potravu a je vhodné začít s jejich přikrmováním. Po měsíci života se selata odstavují. Při příliš raném odstavu nebo v přeplněných kotcích se stává, že selata mají neukojenýsací reflex, kvůli němuž sají nebo okusují uši či ocásky svých sourozenců. Při okusování ocásků dochází k jejich poranění a infekcí, proto se v mnoha chovech selatům krátce po narození ocásky kupírují (u kanečků často společně skastrací). Na rozdíl od mnoha jiných zvířecích matek (fena, kočka) prasnice svá mláďata nedokáže zvednout a přenést, při uchopení a zvednutí člověkem se proto selata cítí ohrožena a reagují na něj kvičením, jímž se snaží přivolat matku. Odtud rčení "ječí jako podsvinče".
K péči o tělo patří bahenní koupel (vyválení v bahně). Kromě toho tato koupel v létě prasata ochladí, protože nemajípotní žlázya nemohou se potit jako člověk. Potom si otřou bahno o nějaký pařez nebo kámen. Tak se zbavují dotěrných parazitů jako jsouklíšťata,blechya komáři. Prasata jsou totiž velice čistotná zvířata. Prase vydává zvuky: tzv.chrochtánínebokvičení. Je porostléštětinami. Chodí po dvoupaznehtech. I když bývá prase považováno za symbol lenosti, dokáže se pohybovat rychlostí 17,5 km/h.
V Evropě je prase symbolem štěstí a blahobytu. V období antiky bylo oblíbeným obětním zvířetem, spojeným s plodností. Proto se prasata obětovala i přiEleusínských mystériích. Ve středověku bylo symbolem lenosti a obžerství, dvou ze sedmi hlavníchhříchů. Bylo však zároveň spojeno s některými světci, hlavně sesv. Antonínemasv. Vendelínem, kteří byli zároveň uctíváni jako ochránci před nemocemi prasat. Z českého středověku je známa satira o vepříkově závěti, kterou učinil před zabíjačkou.
MuslimovéaŽidémají konzumaci vepřového masa zakázanou náboženskými předpisy, prase pokládají za nečisté zvíře. Tento zákaz může mít i racionální základ, ochranu konzumentů před napadením parazitickýmsvalovcem. V oblastech, kde jsou prasata chována volně a maso není na jatkách prohlíženo, jsou nákazy svalovcem poměrně časté. Další možný důvod pro zákazy chovu prasat  v aridních a subaridních oblastech je vysoký poměr (4500 - 6000:1) spotřeby vody na kg vyprodukovaného masa, přičemž je zde značný podíl tzv. modré (přidané) vody.
VJaponsku, ale v poslední době také v Evropě, jsou zakrslá plemena prasat chována jako domácí mazlíčci. ProČíňanya Japonce má prase i symbolický význam, je dvanáctým zvířetem čínského zvěrokruhu. Podobně jako v Evropě je i zde spojováno s blahobytem, štěstím a oslavami Nového roku.
Oslovení „prase“ se v lidské společnosti už dlouho používá jako nadávka. Bývá tak označován člověk, který je nečistotný, zanedbaný nebo se nevhodně chová (pramení z podoby chovu způsobené člověkem, prasata jsou jinak velice čistotná zvířata). Označení „svině“ se v lidské společnosti používá jako ještě silnější nadávka. Bývá tak označován člověk, který je zákeřný nebo záměrně škodí jiným lidem (pramení z doby kdy bachyně/svině má zrovna podsvinčata/selata a stará se o ně, hlavně u divokých prasat, může být v ohrožení bachyně/svině nevypočitatelná a zákeřná a ohrožuje vše, co by mohlo ohrozit ji a hlavně mláďata).
Používá se příměr tlustý jako prase, jako vepř nebo jakobagoun. Tlustý a nemotorný člověk nebo nenasytný jedlík bývá nazýván bagoun. Muž, zdatný v sexuální oblasti je nazýván kancem.
Prase původně žilo pouze v Asii a Evropě, poté bylo transportováno do jiných zemí.