Bettie Page

Bettie Mae Page[peɪd͡ʒ]IPA(22. dubna1923Nashville,Tennessee,USA–11. prosince2008Los Angeles,Kalifornie, USA)byla americkámodelkafotografických aktůa fetiše, která byla v 50. letech 20. století nazývánaKrálovnou pin-up, avšak v 60. letech upadla v zapomnění.Od 80. let byla v různýchsubkulturáchuctívána jakoikonapin-upa sexuální symbol. V 50. letech byla jednou z nejfotografovanějších žen, byla první známou modelkoubondageafetiše, jednou z průkopnicsexuální revoluce. Stala se inspirací prokomiksovépostavy, filmy a dala vzniknoutneoburlesce. Zemřela v nemocnici roku 2008 ve věku 85 let po srdeční příhodě.
Po stažení do ústraní po roce 1957 trpěladepresemi, měla výkyvy nálad a strávila několik let ve státní psychiatrické nemocnici, byla postižena paranoidníschizofrenií. V roce 1959konvertovalakevangelikalismua pracovala pro amerického kazateleBillyho Grahama, studovala Bibli na vysokých školách vLos AngelesaPortlanduvOregonua po konverzi chtěla se stát misionářkou vAfrice.
Bettie Page pocházela z chudých poměrů, byla druhým ze šesti dětí Waltera Roy Pagea (1896–1964) a Edny Mae Pirtlesové (1901–1986). V průběhu jejího dětství rodina cestovala po Spojených státech amerických při hledání práce a hospodářské stability. Když jí bylo osm let, rodiče se rozvedli a matka ji a její dvě sestry dala z finanční nouze dala do sirotčince. Bettie Page byla ve věku třinácti let otcempohlavně zneužívánaa musela se starat o mladší sourozence. Během dospívání Bettie Page spolu se sestrami navrhovalalíčenía účesy, které imitovaly jejich idoly, a učila se šít. Obojí přišlo k užitku v její pozdější kariéře, sama si navrhovala líčení a účesy a sama šila bikiny a kostýmy. Na střední školeHume-Fogg High Schoolv Nashville patřila mezi dobré žáky a stala se členkou debatního kroužku, kde byla velmi dobře hodnocena.
Střední školu dokončila 4. června 1940 jako druhá nejlepší z ročníku a pokračovala ve studiu naGeorge Peabody CollegeVanderbiltovy univerzityv Nashville s cílem stát se učitelkou. V dalším školním roce ale změnila obor a začala na univerzitě studovat herectví, chtěla se stát filmovou hvězdou. V té době nastoupila do prvního zaměstnání, pracovala jako písařka pro spisovateleAlfreda Lelanda Crabba. Studium ukončila v roce 1944, získala titulBachelor of Arts.
V roce 1943 se vdala za přítele ze školy Billyho Neala, a to krátce před jeho odchodem dodruhé světové války. O rok později se odstěhovala do San Franciska, kde poprvé byla modelkou místnímu kožešníkovi. V následujících letech se často stěhovala: ze San Franciska zpět do Nashvillu, odtud doMiamia poté doPort-au-PrincenaHaiti, kde se zamilovala do lidí a kultury.Po návratu do Spojených států v roce 1947 se s Nealem rozvedla.
Na počátku padesátých let pracovala příležitostně vSan Franciskua naHaiti. Při hledání hereckého angažmá se přestěhovala doNew Yorku, kde se příležitostně živila jako sekretářka. Při procházce na plážiConey Islandpotkala policistu Jerryho Tibbse, který se zajímal o fotografování. Bettie Page byla ochotná stát mu modelem a z Tibbsových fotografií vzešlo její první pin-up porfolio.
Ke konci 40. let vznikaly fotografické spolky, jejichž účelem bylo obejít tvrdé restriktivní zákony, které bránily fotografovaníaktů. Měly v nich vznikat umělecké fotografie aktů, ve skutečnosti ale sloužily jako zástěrka ke vzniku erotických apornografickýchfotografií. Když Bettie Page stála modelem k fotografiím ve styluglamourfotografovi Cassi Carrovi, byla již velmi známou modelkou fotografických spolků. Její živelný přístup k pózování před kamerou ji učinil oblíbenou a její obličej se stal v oboru erotiky známým. V roce 1951 byly její fotografie publikovány v časopisech pro mužeEyeful,Wink,Titter,Black NylonsaBeauty Parade.
V této době se stala modelkou fotografaIrvinga Klawa, který zákazníkům poštou posílal fotografie s motivysadismu, masochismuabondage. Klaw také navrhl Bettie Page účes s ofinou,která se stala jejím poznávacím znamením a díky které byla v následujících desetiletích snadno rozpoznatelná. Zásluhou Irvinga Klawa vešla ve známost jako první modelka v oblasti bondage a fetiše filmemBettie Page – The Dark Angel(„Bettie Page – Temný anděl“). Irwing Klaw vyplnil mezeru na trhu fotografiemi, kde tématem bylydominys bičem – fotografie s nimi nebyly ve veřejně prodávaných časopisech pro muže za éry prezidentaEisenhoweradostupné. I přes tvrzení Irvinga Klawa, sloužící jen obchodním účelům, však neměla samotná Bettie Page zájem oBDSM.Zveřejněny byly například fotografie na témafemdom, na nichž pózovala se svojí sestrou spoutaná či v submisivních pózách, pod názvemDamsel in Distress(„Slečna v nesnázích“).
Když Irvingem Klawem inspirovaní umělci jakoJohn WillieaGene Bilbrewjiž neprodukovali jednotlivé snímky, ale série fotografií vyprávějící příběhy, přešel Irving Klaw k produkci filmů. S Bettie Page a s dalšími hvězdami pin-up aburlesky, například sLili St. CyraTempest Storm, natočil filmyStriporama(1953), který režíroval Jerald Intrator,Varietease(1954)aTeaserama(1955),které už režíroval sám. Filmy měly velký význam pro šíření oblibystriptýzuv prudérní poválečné Americe a ovlivnily mnohem více lidí nežburleskav nočních klubech čivaudevilledivadla.Bettie Page se stala díky Klawovi ikonou tzv.catfigthů, tedy ženských soubojů plných škrábání, kousání a tahání za vlasy. Vystupovala přibližně v padesáti filmech, kde mezi sebou zápasí ženy, a na stovkách fotografií se objevila v bojových pózách.
Během spolupráce s Herbertem Berghoffem v roce 1953 dostala Bettie Page několik rolí voff-broadwayskýchdivadlech v New Yorku, objevila se například v představeníchTime is a ThiefaSunday Costs Five Pesos. Několikrát rovněž vystupovala v televizi, mimo jiné v tehdy populárníJackie Gleason Show. I když dostala pozvání nacastingydoHollywoodu, neuspěla v nich kvůli svému silnémujižanskémupřízvuku, kterého se nezbavila ani přes aktivní jazykový trénink.Nikdy nedostala větší roli v divadle či filmu mimo erotický žánr, a tak její hlavním působištěm zůstala pin-up fotografie.
V roce 1954 se, během svých každoročních návštěv Miami, potkala s fotografy Janem Caldwellem, H. W. Hannauem a sBunny Yeagerovou. Jako jedna z nejznámějších pin-up modelek v New Yorku ji bývalá modelka a tehdy začínající fotografka zajistila fotografování v dnes již uzavřenémsafari parkuAfrica U.S.A. Parkve floridském městěBoca Raton. Výsledkem byla série fotografiíJungle-Queen(„Královna džungle“), což jsou nejuznávanější fotografie její kariéry, mezi nimiž jsou také akty s páremgepardů.Kostýmy s levhartími vzory navrhla sama Bettie Page.
Bunnie Yeagerová poslala její fotografie zakladateli časopisuPlayboyHughu Hefnerovia Bettie Page se v lednu 1955 stala dívkou měsíce, v časopise vyšla její série fotografií. Ve stejném roce získala titul „Miss Pinup Girl of the World“,a i když kariéra mnoha pin-up girls trvala jen několik měsíců, byla Bettie Page žádanou modelkou až do roku 1957. I když často pózovala nahá, neobjevila se nikdy ve scénách s pornografickým zaměřením.
Na vrcholu své kariéry se v roce 1957 stáhla do ústraní. V té době s ní existovalo zhruba 20 tisíc fotografií,a byla na více titulních stranách časopisů nežMarilyn MonroeaCindy Crawforddohromady.Pro její odchod se udávají různé důvody. V rozhovorech, které poskytla v letech 1996 až 1999, udala, že se jí zdálo, že je příliš stará.
Po svém odchodu z veřejného života se Bettie Page sblížila sevangelikalickýmiskupinami, které chtěly znovu oživitkřesťanství. Na Silvestra 1958, během jedné ze svých častých návštěv floridskéhoKey Westu, se Bettie Page zúčastnila bohoslužby v místním kostele (dnešníbaptistickýkostelKey West Temple). Etnicky různorodá atmosféra bohoslužby se jí velmi zalíbila a začala je navštěvovat pravidelně. Po tétokonverzizrušila veškeré spojení s předchozím životem.
V následujících letech navštěvovala různé školy, v nichž studovala Bibli, mimo jinéBible Institute of Los Angeles,Multnomah School of the Biblev Portlandu v Oregonu a náboženské středisko Bibletown vBoca Raton. V 60. letech chtěla pracovat jako křesťanskámisionářkav Africe;ale protože byla rozvedená, byla odmítnuta.V roce 1963 se znovu usadila v Nashville, kde pracovala pro různé křesťanské organizace. Aby se mohla stát misionářkou, podruhé se vdala za svého prvního muže Billyho Neala, nicméně manželství bylo opět po krátké době rozvedeno. Kromě dalšího nevydařeného manželství s o dvanáct let mladším Armondem Waltersonem, které trvalo čtyři roky,a její práce v křesťanských organizacích nejsou do počátku 80. let o Bettie Page známy žádné veřejné informace.
V roce 1967 se vrátila na milovanou Floridu a vdala se za Harryho Leara, o pět let později se s ním však rozvedla.Na konci 70. let Floridu opustila a žila se svým bratrem vLos Angeles. Velmi se stranila veřejnosti a nebyla si vědoma kultu, který se okolo její osoby vytvořil v 80. letech. Nový zájem o její osobu vedl k tomu, že veřejnost začalo zajímat, co se s ní stalo po jejím odchodu do ústraní na konci 50. let. Ve vydání knihyBook of Listsv roce 1990 je zmiňována Bettie Page jako bývalá slavná osobnost, která zcela zmizela z veřejného života.
V roce 1993 poskytla telefonické interview Robinovi Leachovi z televizního pořaduLifestyles of the Rich and Famous, ve kterém mu vyprávěla, že nemá ponětí o své popularitě, že je „chudá a není slavná“. V jiném interview na konci 90. let jasně řekla, že nedovolila zveřejňování svých aktuálních fotografií a nahrávek. V roce 1998 na krátkou dobu změnila názor a dovolila časopisu Playboy zveřejnit svou fotku v srpnovém vydání.Poté například odmítla deníkLos Angeles Timespro článek s názvemA Golden Age for a Pinup(„Zlatá éra pin-up“) svůj souhlas se zveřejněním své aktuální fotografie. Řekla, že si přeje, aby si lidé uchovali vzpomínku na to, jak vypadala v mládí.
V roce 1993Bettie Page uzavřela smlouvu s agentem Jamesem Swansonen zChicagao zastupování.Když byla bez jakýkoliv prostředků a neobdržela žádné peníze za licence a tantiémy, propustila ho po třech letech a nechala se zastupovat společnostíCurtis Management Group, která v té době zastupovala iJamese DeanaaMarilyn Monroe.Touto smlouvou o využití jejích práv získala finanční nezávislost.
Nezodpovězená otázka o letech po její kariéře byly částečně vyjasněna v roce 1996 s vydáním její oficiálníbiografieBettie Page: The Life of a Pin-Up Legend(„Bettie Page: Život legendy pin-up“). Popisuje ji jako přímého člověka, která v životě čelila odporu, a čelila mu se vztyčenou hlavou, vždy se dívala pouze dopředu a nikdy se nevzdávala.
V roce 1996 také umožnila reportéru Timu Estilozovi exklusivní rozhovor v ranní show televizeNBCReal Life, kde hovořila o vydání své biografie. Ukazovala fotky ze své soukromé sbírky, vyprávěla o své kariéře a anekdoty ze svého soukromého života; na její žádost ale nebyla její tvář během rozhovoru ukázána. Rozhovor byl ve veřejné televizi odvysílán pouze jednou, ale je k zhlédnutí naYouTubepod názvemREAL Bettie Page TV Interview – Her Life In Her OWN Words.
Další biografie,The Real Bettie Page: The Truth about the Queen of Pinups(„Opravdová Bettie Page: Pravda o královně pin-up modelek“), kterou v roce 1997 napsal Richard Foster, vypráví jiný, méně šťastný příběh jejího života po jejím odchodu do ústraní.Kniha narazila na velký odpor u jejích fanoušků, mezi jiným uHugha HefneraaHarlana Ellisona. Bettie Page řekla, že Fosterova biografie je „plná lží“. Kritiku sklidilo i Fosterovo zveřejnění policejní zprávy z kancelářešerifaLos Angeles County, ve kterém se píše, že Bettie Page trpí paranoidníschizofrenií. Dle zprávy při záchvatu schizofrenie pobodala 19. dubna 1979 pronajímatele svého bytu.
Bettie Page se stranila veřejnosti a žila v ústraní na neznámém místě v Kalifornii. Uprostřed listopadu 2008 byla s plicními problémy převezena do nemocnice. Na začátku prosince upadla po srdeční příhodě do kómatu. Zemřela 11. prosince v Los Angeles ve věku 85 let po týdenním bezvědomí. Je pohřbená na losangeleském hřbitověWestwood Village Memorial Park Cemetery.
V roce 1976 zveřejnilo nakladatelství Eros Publishing sbírkuA Nostalgic Look at Bettie Page, která byla ohlédnutím za jejími fotografiemi v 50. letech. Mezi lety 1978 a 1980 publikovalo nakladatelství Verlag Belier Press ve čtyřech svazcích sbírku fotografií s titulemBetty Page: Private Peeks, které vznikly převážně v soukromých fotografických spolcích; představily Bettie Page nové (ač zatím poměrně malé) skupině obdivovatelů.V 1983 následovalo nové vydání jejích fotografií z fotografických spolcích v London Enterprises,In Praise of Bettie Page – A Nostalgic Collector’s Item.
Na začátku 80. let byla předlohou pro milenku komiksové postavy Cliffa Secorda, který byl hlavním hrdinou v později zfilmované sériiRocketeerkreslířeDavea Stevense. V roce 1987 byl Gregem Theakstonen založenfanzinse jménemThe Betty Pages,ve kterém byly zveřejňovány anekdoty z jejího života, zejména z dob jejího působení ve fotografických spolcích. V následujících sedmi letech o ni časopis vzbudil zájem po celém světě. Styl jejího oblékání a především její účes začaly ženy znovu napodobovat. Média si všimla nadšení pro Bettie Page, vznikaly o ní nové články v časopisech. Protože na její fotografie prakticky nebyla autorská práva, začaly se používat na zhodnocení jiných výrobků a objevila se snaha vydělat na znovu vzniklé popularitě.
Uprostřed 90. let byla portrétována v televizních pořadechLifestyles of the Rich and FamousaEntertainment Tonight. VeThe Betty Page Annuals V.2s ní vyšel rozhovor. V roce 1994 vydala Yeagerová autorizovanou knihu se zhruba 100 fotografiemi a krátkou biografiía ilustrátor Jim Silke v roce 1995 upravil fotografie ve velkém formátu.Dále vydalDark Horse Comics, komiksovou sérii, ve které byla zveřejněna fiktivní, z části erotická dobrodružství Bettie Page. Nakladatelství Eros Comics vydalo taktéž příběhy s Bettie Page, z nichž nejznámější bylo ironické vyprávěníTor Loves Bettie, což byla smyšlená aféra swrestlerema hercemTorem Johnsonem(hrál mj. v mnoha filmechEda Wooda).
Vydání obou biografií v letech 1996 a 1997, následné rozhovory, jakož i účast Hefnera a dalších prominentních osob v diskuzi o jejím duševním zdraví, zvětšilo zájem veřejnosti o Page. V roce 1997 odvysílala televizeE!: Entertainment Televisionv rámci své dokumentární sérieE! True Hollywood Storydíl o Page pojmenovanýBettie Page: From Pinup to Sex Queen(„Bettie Page: Od pin-up modelky po sexuální královnu“).Dále byly krátké filmy, ve kterých hrála, vydány na DVD, napříkladBettie Page: Varietease/TeaseramaneboBetty Page in Bondage.
V roce 2003, kdy se dožila 80 let, o ní vyšlo mnoho článků v novinách a časopisech, které vzpomínaly na ni a na její vliv na tehdejší populární kulturu a sexuální revoluci, čímž se vzbudil zájem o její osobu i mimo subkultury jakorockabilly,emoscénu, různé fetišisty, a znovu se upřela pozornost na ni jako na bývalou modelku asexuální symbol.V roce 2004 byl natočen biografický filmBettie Page: Dark Angelod Nico B. s fetišistickou modelkou Paige Richards jako Bettie Page v hlavní roli,jenž se zabývá posledními třemi roky její kariéry v New Yorku. V roce 2005 byl natočen biografický filmTa známá Bettie Page(The Notorious Bettie Page) v režiiMary Harronové, který se zabývá životem Bettie Page od 30. do poloviny 50. let. Hlavní roli dospělé Bettie Page ztvárnila herečkaGretchen Mol. Výrobce kytar Halo Custom Guitars a Page spolupracovali v roce 2007 ve výrobě limitované série sta kytar.
Bettie Page byla žádaná především pro svoji přirozenost před kamerou a nekomplikované zacházení s nahotou v letech po druhé světové válce, kdy v USA vládla prudérní morálka, a stala se veřejnou osobou. Vystupovala i v televizi, což se do té doby nepodařilo žádné jiné pin-up girl, a v médiích byla oslavována jakoKrálovna pin-up. Do té doby jen trpěné pin-up, jejichž význam se zvýšil ve válečných letech, kdy američtí vojáci bojovali v zámoří a pin-up silněji vstoupily do povědomí veřejnosti, Bettie Page, která byla veřejností převážně vnímána jakoAll-American-Girl(„holka odvedle“), vystoupila do popředí. Tím vyšlapala cestu sexuálně svobodným ženám, které ale přesto působí nevinně a které ostatním ženám se silnýmsexappelaem, napříkladMarilyn Monroe,otevřela cestu ke společenskému uznání. Bettie Page svůj vliv na sexuální revoluci vnímala ale úplně jinak, jak řekla v jednom interview: „Říká se, že jsem sexuální ikonou a začala jsem sexuální revoluci, a já pouze pózovala nahá. Moje sexuální aktivita nebyla nikdy menší než během mých sedmi let v New Yorku.“
Fotografie s ní, především s tématem fetiše a bondage, které v dnešní době působí spíše jako kýče, vyvolaly vEisenhowerověéře pozdvižení. V polovině padesátých let ji měla vyslýchat speciální komiseamerického Senátu, která se zabývala tehdejší představou pornografie a jejím zhoubným vlivem na mládež.Komise ji nakonec nepředvolala, soud ale mnoho jejích snímků se sadomasochistickou tematikou zničit anegativy, které nybyly zničeny, bylo ještě mnoho následujících let ilegální používat.
Vyšetřování vyvolalo zvýšený zájem o její akty a její fetišistické role jako královny džungle, pokojských, domin či zdravotních sester, nicméně nezměnilo její pozitivní vnímání v očích veřejnosti.
Její styl erotiky je viditelný v mnoha žánrech a subkulturách, například v mnoha komiksových postavách, stejně tak v různých komunitáchrockabilly,psychobilly,gothicu,punkuaBDSM. Mimo reklamy na cigarety areklamníčlánky se v řadě filmů objevily scény, texty nebo kostýmy, které přímo odkazovaly na Page, mimo jiné šlo oPulp Fiction,Dům tisíce mrtvolaThe Crying Game.
Bettie Page byla od 70. let častým motivem ilustrací a komiksů, například vJungle Betty Serieod Dave Stevense aClara Noche Serieod Trillo Maicas & Bernet, byla též inspirací pro postavyPoison IvyaEmily Strange. Její obdivovatelé vytvořili stovky kreseb a zpracování jejích fotografií počítačovými technikami, její typické pózy z pin-up fotografií byly použity pro tetování,street arti v reklamách. Ve vzpomínkách na Bettie Page je důležitý především její nezaměnitelný účesBettie Bangs, přičemž její pózy a mimika se mění. Inspirovala mnoho umělců, kteří se zabývají fetišem, například kreslířku pin-upOliviu de Berardinis.
O Bettie Page bylo složena také řada písní:Paul Spencerji a její fotografie v albuThe Whole Shebanguctil písní „Bettie Page“,heavy metalováskupinaBilena ni v albuSex Reflex(2000) vzpomněla v písni „Bettie Page“, kde připomenula její havraní vlasy. Dále hudební skupinaRoyal Crown Revue(The Contender, 1998) v nahrávce „Port-Au-Prince (Travels with Bettie Page)“ připomněla její život na Haiti.The Creepshowji v roce 2006 připomněli v albuSell Your Soultextem „She’s a horrorbilly Bettie Page in the flesh“ z „Psycho Ball And Chain“. Německá skupinaDie Ärztevzpomněla na Bettie Page v písniMondo BondagetextemBitte, sei mir meine Betty oder Gwendoline(„Prosím, buď mojí Bettie čiGwendoline“).
Z textů písní byly také sestavenykompilace, které ji oslavují, jejichž výběr se vztahuje k její činnosti v burleskách či odkazují na hudbu z 50. let. Příkladem jsouBetty Page: Danger Girl Burlesque MusicčiBack to the 50’s: A Betty Page Tribute, které vyšly v roce 1997.
PředevšímMadonnaaKaty Perryse mnohokrát inspirovaly z fotografií Bettie Page z 50. let,například špičatými kovovými podprsenkami či hrami s fetišistickými rekvizitami, a obě využily této možnosti otřást občanskou morálkou a tím získat popularitu. Stejně jako Bettie Page v 50. letech tím získaly nejen mužské, ale i ženské fanoušky.Page inspirovala také mnoho módních návrhářů, napříkladJeana Paula Gaultiera,a byla pramenem inspirace prorockabillystyl.
Pro vývojburlesky, striptýzu aneoburleskymělo účinkování Page velký význam. Její pózy a její eroticky naivní styl, stejně tak její vzhled, jsou mnoha pin-up modelkami a tanečnicemi nové burlesky kopírovány, mezi jiné patříDita Von Teese,Immodesty Blaizeči moderní pin-up modelkySuicide Girls. S fotografiemi a filmy Bettie Page našel fetiš a glamour své nezaměnitelné místo ve vývoji burlesky.Dita Von Teese nazvala Bettie Page v této souvislosti „větrem v jejích třásních.“
V žebříčku nejvíc vydělávajících zesnulých celebrit skončila Bettie Page dle časopisuForbesv roce na 2018 na 13. místě, když v tomto roce vydělala 7 miliónů dolarů díky ochranným známkám na oblečení, boty, kabelky, spodní prádlo, paruky a DVD.
Po Bettie Page byla pojmenovánaplanetkahlavního pásu(184784) Bettiepage, jež byla objevena v roce 2005.
Kromě filmů z počátku padesátých let vznikly na konci devadesátých let nové filmy o životě Bettie Page a některé starší černobílé filmy byly opětovně vydány na DVD.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBettie Pagena německé Wikipedii.