Mateřídouška

Mateřídouška(Thymus) jerodaromatických rostlin z čeledihluchavkovitých. Jsou to vzpřímené nebo poléhavé stálezelenépolokeře,keříkynebo na bázi dřevnatějícíbyliny, s drobnými tuhými listy a žlázkami produkujícími vonnésilice. Růžové nebo bílékvětyjsou uspořádány ve složenýchlichopřeslenech, mohou být oboupohlavné nebo pouze samičí. Opylovány jsou hmyzem, plody jsoutvrdky. Taxonomicky patří k velmiobtížným rodůmse složitými genetickými poměry a velkou morfologickou proměnlivostí; jednotlivé druhy jsou si často značně podobné a též se spolu snadnokříží.
Mateřídoušky jsou rozšířeny ve většině Evropy a velké části Asie, v severní Africe, vEtiopské vysočině, na ostrovechMakaronésiea na jižním pobřežíGrónska. Největší druhové ifylogenetickédiverzity dosahují v západnímStředomoří, kde se též nachází vývojové centrum rodu. Vyrůstají obvykle na plném slunci vsuchých trávnících, na mezích a skalnatých stráních, vlesních lemecha světlých lesích, ve středomořských nízkých křovinách zvanýchgarrigue, někdy i na vysokohorskýchholíchnad horní hranicí lesa. V české květeně se vyskytují zástupci 7 původních druhů a řada přirozených kříženců. Nejčastějším druhem je zdemateřídouška vejčitá(Thymus pulegioides). Jeden druh,mateřídouška ozdobná sudetská, patří ke kriticky ohroženým.
Mateřídouška patří ke starým a velmi oblíbenýmléčivým bylinám. Droga má silnéantiseptické,antibakteriální,fungicidní,spazmolytickéa uklidňující účinky, navozuje příjemný spánek, pomáhá protistresua nervovému vypětí a podporuje imunitní systém organismu. Používá se ve formě sirupů, čajů a tinktur proti kašli, zahlenění, zažívacím a žaludečním potížím jako jsou nadýmání a průjmy, k ošetření hnisavých nehojících se ran, k bylinným koupelím nebo k výplachům dutin. Představuje důležitou surovinu varomaterapiia kosmetice. Jakokořeníje vhodná k masitým, zeleninovým i sladkým pokrmům či jakobouquet garni, dále do omáček, marinád, bylinkových octů a másel. Vyrábí se z níbylinné likéry. Jsou to významnémedonosné rostlinys dobrou produkcínektaru, známy jsou druhovémedyprodukované zejména ve Středomoří. Často se pěstují i různé zahradní okrasné kultivary. Objevuje se také v mytologii, lidové kultuře a literatuře. V tradiční české literatuře bývá spojována se vzpomínkami na mateřskou lásku.
Český název je odvozen z obrazného pojmenování „douška“, tj. duše matky (staročeskymateřie dúška), což je nejspíše doslovný překlad latinského výrazumatris animulazmiňovaného v díleOriginesbiskupaIsidora Sevillského. Původně zřejmě odkazoval k rozšířené lidové pověsti o této květině jako duši zemřelé matky, která její vůní vyjadřuje lásku svým dětem. Později byla ztotožněna smatkou Boží, jak o tom svědčí např. ruský lidový výraz pro mateřídoušku „bogorodskaja travka“.Nářečními výrazy typickými zejména pro Slezsko jsoumateřinkačimateřánka, na jižní Moravě téžbabídouškačimařídouška(podleMaří Magdalény).Latinský název pochází z řečtiny, jeho základem je buď slovothyo(parfém, vůně), nebothymos(síla, odvaha).
Mateřídoušky jsou zpravidla silně aromatické, nízké, stálezelenékeříky,polokeřenebo vytrvalé, na bázi dřevnatějícíbyliny. Jejichstonkyjsou plazivé nebo vystoupavélodyhy, v uzlech u země často kořenující. Mohou býtsympodiálně, nebo monopodiálně větvené, což je důležitý druhově určovací znak. Květonosné větve jsou vystoupavé až přímé, téměř oblé nebo tupě až ostře čtyřhranné. Druhově specifické je jejichochlupení, které může být rovnoměrné po všech stranách stonku (odění holotrichní), hustší na 2 protilehlých stranách (odění alelotrichní), případně jen na hranách (odění goniotrichní). Hlavníkořenje dřevnatějící, bohatě rozvětvený. Na povrchu listů, kalichů, korun a jiných nadzemních částí se nacházejí přisedlé nebo stopkatésiličnéžlázky.
Listyjsou vstřícné, krátce řapíkaté nebo přisedlé, čárkovité až okrouhle vejčité, celokrajné nebo zoubkaté, chlupaté nebo lysé, u některých druhů na okrajích více či méně podvinuté, někdy obrvené. Některé druhy mají všechny listy na lodyhách víceméně stejného tvaru a velikosti (olistění homofylní), u jiných jsou proměnlivé (olistění heterofylní).Žilnatinalistů je zpeřená, boční žilky se někdy spojují v celistvou okrajovou žilku, což jsou opět významné určovací znaky.Listenypodpírající květenství jsou buď shodného tvaru a velikosti jako lodyžní listy, nebo jsou více či méně rozšířené, u některých druhů bíle či purpurově zbarvené.
Květyjsou drobné, krátce stopkaté, uspořádané vlichopřeslenech, které se skládají v koncové rozvolněné nebo kompaktní, někdy až hlávkovitě staženélichoklasy.Kalichje trubkovitě zvonkovitý, s 10 až 13 žilkami, horní 3 cípy jsou trojúhelníkovité, dolní 2 cípy užší, šídlovité, obvykle obloukovitě prohnuté.Korunaje trubkovitá, mírně až zřetelně dvoupyská, barvy bílé, krémové, růžové až sytě růžovofialové. Horní pysk je největší, mělce vykrojený, dolní pysk je trojlaločný.Tyčinkyjsou 4, vyčnívají z koruny, u funkčně samičích květů jsou ale často zakrnělé; spodní dvě jsou o něco delší než horní.Gyneceumje se svrchnímsemeníkem, čnělkapestíkuje obvykle delší než tyčinky,bliznaje rozeklána do dvou ramen. U mateřídoušek je přítomnagynodioecie, tj. některé rostliny mají oboupohlavné květy, jiné jen funkčně samičí se zakrnělými, sterilními nebo zcela nevyvinutými tyčinkami. Výzkumy bylo zjištěno, že funkčně samičí rostliny produkují větší množství semen, která jsou také životaschopnější.
Dobou květu je obvykle jaro a léto, ale některé středomořské druhy kvetou i na podzim aThymus hyemalisze suchých oblastíAlgarvepak v zimě. Květy jsouopyloványhmyzem. Rozmnožovací strategií je fakultativníallogamie, rostliny jsou tedy primárně cizosprašné, v případě potřeby jsou však schopny isamoopylení. Plody jsou široce vejcovité až kulovitétvrdkys jemnou zrnitou skulpturou, téměř hladké. Specializované strategie k šíření semen nejsou vyvinuty; semena jsou uzavřena v kalichu věnečkem chlupů, kalich posléze často opadává vcelku i se semeny.
Důležitým jevem v rámci mateřídoušek je jejich značná vnitrodruhová variabilita, a to nejen morfologická, ale též genetická. Zástupci mohou dosahovat různých stupňůploidie: nejčastěji 2x (diploidie) a 4x (tetraploidie), ale též 6x (hexaploidie) nebo 8x (oktoploidie). Početchromozómůmůže být 2n = 24, 26, 28, 30, 32, 42, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 84 nebo 90; tyto složité genetické poměry jsou zapříčiněny mimo jiné poměrně běžně se vyskytujícíaneuploidií, tedy neúplným počtem chromozómů. I v rámci jednoho druhu se vyskytují různéhaplotypys rozdílným počtem chromozómů (typicky x=14, x=15, například u mateřídoušky vejčité).
Častým jevem je rovněž přirozenékříženíza vzniku plodných hybridů, kteří se mohou dále křížit izpětně, především mezi taxony stejnéploidiev sekcíchHyphodromiaSerpyllum(viz níže); vzájemného křížení jsou však schopny pravděpodobně všechny druhy, a to i ze zcela odlišných sekcí.U řady jedinců a populací, především v sekciSerpyllum, je obtížné vůbec aplikovat koncept biologickéhodruhu, což lze připsat na vrub stále probíhajícímspeciačním procesůmv oblastech, kam se tyto mateřídoušky rozšířily po skončení poslední doby ledové.I v české květeně se běžně vyskytují obtížně zařaditelné morfotypy s přechodnými znaky, které je velmi těžké zařadit do druhu; nejobtížnějším taxonem v tomto smyslu jemateřídouška olysalá(Thymus glabrescens), hybridogenní druh překrývající se ve své variabilitě smateřídouškou panonskou(Thymus pannonicus), s níž roste nezřídka i na stejných stanovištích.
Mateřídoušky obsahují značné množství účinných látek, předevšímsilice, dálehořčiny,flavonoidy(serpyllin),flavony,třísloviny, saponiny a různé organické kyseliny a minerální látky. Složení silice závisí do určité míry na prostředí, především na složení půdy, struktuře populace, vlhkosti a teplotě. Přítomny jsou aromatickéterpenoidy, předevšímthymol,karvakrolalinalool, dálekafr,cymol,borneol,geraniol,alfa- abeta pinen,myrcenčilimonen.Silice je soustředěna především v přisedlých siličných žlázkách, pokrývajících většinu nadzemní části rostlin; nejvíce jich je na povrchu listů, kalichů a korun. Ve složení silic je dosti velká variabilita, projevující se v rozdílné vůni různých rostlin i v rámci téhož druhu, kdy lze popsat odlišnéchemotypy; obsah produkovaných sekundárních metabolitů, zejména flavonoidů, je také rozlišovacím druhovým znakem. Srovnatelné léčivé účinky však mají všechny druhy.
Mateřídoušky se vyskytují v celé Evropě mimo její nejsevernější části, v severní Africe, na většině územítemperátní AsieodAnatolie,Blízkého východuaKavkazupřesÍrán,Střední AsiiaSibiřaž poruský Dálný východaJaponské souostroví. Dva druhy rostou naAzorských ostrovechaMadeiřea jeden (endemickýThymus origanoides) naKanárských ostrovech. Nejzazšími geografickými limity areálu jsou pobřežíGrónska, kde roste jeden z poddruhů mateřídoušky časné,Arabský poloostrov, jižníHimálaja centrální (subtropická) Čína, na severu Eurasie pak zhruba severní polární kruh (Thymus extremusna poloostrověTajmyr). Izolovaná enkláva dvou druhů leží vEtiopské vysočině. Maximum druhového bohatství je veStředomoří, zvláště pak naPyrenejském poloostrově, který je považován i za evoluční centrum rodu; 36 druhů roste v Turecku a velké množství též naBalkáně.Synantropněbyly mateřídoušky rozšířeny do Severní i Jižní Ameriky či na Nový Zéland, kde některé druhy zdomácněly.
Keřovité dřevnaté druhy s přímými stonky jsou obvyklejší v suchých a teplých oblastech, zatímco druhy bylinné, poléhavého nebo polštářovitého habitu převažují v mírnějších a chladnějších oblastech.
V květeně České republiky je zastoupeno 7 původních druhů mateřídoušek s několika poddruhy a množstvím jejich kříženců. Nejběžnějším druhem je zdemateřídouška vejčitá(Thymus pulegioides). Je rozšířena obecně od nížin a pahorkatin do hor, zřídkavější je pouze v teplých, zemědělsky využívaných nížinách, např. na jižní Moravě. Fytogeograficky zajímavý je výskyt jejího poddruhu mateřídoušky kraňské (T. pulegioidessubsp.carniolicus) na posledních dvou lokalitách na střední a severní Moravě. V teplejších oblastech České republiky jsou rozšířeny další druhy:mateřídouška olysalá(Thymus glabrescens),mateřídouška panonská(Thymus pannonicus) amateřídouška časná(Thymus praecox), která vyhledává především skalnatá a kamenitá stanoviště.Mateřídouška úzkolistá(Thymus serpyllum) jepsamofytvázaný na písčité substráty. Zbývající dva druhy jsou horské:mateřídouška alpinská(Thymus alpestris) se v ČR vyskytuje s jistotou pouze v Krkonoších,mateřídouška ozdobnásudetská (Thymus pulcherrimussubsp.sudeticus) veVelké kotliněv Hrubém Jeseníku; obě patří k silně až kriticky ohroženým druhům české květeny. Dále se zde vyskytuje řada hybridních taxonů, jejichž určení však není vždy jednoduché; k nejčastějším patříThymus ×oblongifolius(mateřídouška vejčitá × úzkolistá),Thymus ×porcii(m. vejčitá×panonská) aThymus ×subhirsutus(m. olysalá × časná). Přechodně zplaňuje pěstovanýtymián obecný(Thymus vulgaris).
Mateřídoušky jsouheliofyty, vyžadují tedy pro svůj růst otevřená výslunná stanoviště. Některé druhy preferují vápencové podloží, jiné spíš málo úživné, kyselejší nebo písčité substráty. Potřebují dobře propustné půdy, nesnášejí zamokření; svými tuhými (skleromorfními) drobnými listy, kompaktním tvarem a bohatou produkcí silic jsou naopak dobře adaptovány na sucho. Mohou vyrůstat v nižšíchxerofilních trávnících, napastvinách, skalnatých svazích, suchých stráních amezícha vlesních lemech, též ve světlých (převážněborových) lesích, vevřesovištíchnebo na okrajíchkřovin, často v nízké nebo málo zapojené vegetaci. Zajímavý je výskyt na lučních a pastvinnýchmraveništích, kam mravenci cíleně přenášejí jejich semena do tzv. mravenčích zahrádek za účelem získávání nektaru.Některé druhy rostou na písečnýchdunách, jiné naholíchnad horní hranicí lesa. Středomořské druhy patří ke klíčové složce nízkých křovinatýchgarrigůatomillarůspolu s dalšími podobně na sucho adaptovanými hluchavkovitými rostlinami, jako jsousaturejky,levandule,mikromerie,šalvěje,rozmarýnnebosápy.
Ekologicky jsou to převážněS-stratégové, nejúspěšnější jsou tedy na dlouhodobě stabilních stanovištích, kde je vlivem silnéhostresu(především sucha a nedostatku živin) omezena konkurence vzrůstnějších rostlin; esenciální oleje uvolňované z listového opadu navíc působíalelopatickyna okolní vegetaci.Na lokalitách ovlivněnýchruderalizacíaeutrofizacívšak mateřídoušky obvykle z porostu časem mizí, stejně jako při nekontrolovanésukcesivysokých trav a křovin na místech ponechaných ladem. Ohrožujícím faktorem je též rozorávání mezí a lesních lemů či nevhodné zalesňování suchých travnatých strání.
Květy mateřídoušek produkují mnohonektaruv prstenci žlázek okolo základnyčnělkya jsou navštěvovány množstvím hmyzu (medonosnéisamotářské včely,čmeláci,dvoukřídlí,motýli, někteříbrouci), jemuž poskytují i potravu v podoběpylu. Dále se na mateřídouškách živí i larvy některých motýlů, napříkladvřetenušky mateřídouškovénebomyrmekofilníchmodrásků –modráska černoskvrnného,černočárnéhočivýchodního.Na kořenech mateřídoušky někdy parazituje nezelená rostlinazáraza bílá(Orobanche albasubsp.alba), své hálky na nadzemních částech mohou vytvářet někteřívlnovníci. K hospodaření s vodou a celkové vitalitě přispívají rostlinám vztahyarbuskulární mykorhizy.
Rod platně popsalCarl Linnéve svém díleSpecies Plantarumz roku 1753, kde do něho zařadil osm druhů; pojetí rodu i počet do něho zařazených druhů se však v jeho dílech postupně proměňovalo. Dávno před Linném byly rostliny s názvemThymuszmiňovány již v dílech antických učencůDioskoridaneboPlinia staršího, ne vždy však šlo o mateřídoušky v dnešním slova smyslu.V rámci čeledi hluchavkovitých je rod řazen do její nejrozsáhlejší podčelediNepetoideae, tribuMentheaea subtribuMenthinae.Sesterskou větví vefylogenetickém stromuje pravděpodobně dvojice rodůOriganumaSaccocalyx, dalšími blízce příbuznými rody jsouSatureja,MicromeriaaThymbra.Jedná se o značně komplikovanou skupinu rodů, jejichž vymezení procházelo v čase mnoha proměnami a celá řada druhů mezi nimi byla průběžně přeřazována.Typovým druhemjemateřídouška obecnáneboli tymián (Thymus vulgaris).
Vývojovým centrem rodu je západní Středomoří a především Pyrenejský poloostrov, kde se jeho zástupci prokazatelně vyskytovali již vpaleocénu; za vývojově původnější jsou považovány silně dřevnaté, keřovité typy. Vzhledem k nepřítomnosti mateřídoušek v Severní Americe se dá předpokládat, že se rod vyvinul až po rozevření Atlantského oceánu počátkem třetihor.
První vnitřní uspořádání rodu vytvořil roku 1834George Bentham, po němž následovaly práce Boissiera, Willkomma, Briqueta a také českého botanikaJosefa Velenovského, který mateřídouškám věnoval obsáhlou monografii z roku 1906. Současné široce přijímané rozdělení rodu do osmi sekcí je dílem finského botanika Jakko Jalase, který jej mimo jiné zpracoval roku 1972 do dílaFlora europaea. Rod je v něm rozčleněn do 8 sekcí, z nichž sedm je svým výskytem omezeno na oblast širšího Středomoří a jedna zahrnuje téměř celý areál; oproti stávajícími stavu obsahuje navíc monotypický podrodCoridothymuss druhemThymus capitatus, který je v aktuální taxonomii řazený do samostatného rodumateřídouškovecjakoThymbra capitata.
Nomenklatura roduThymusje neustálená a zejména v některých sekcích i velmi nepřehledná. Co do celkového počtu druhů, některé zdroje uvádějí jen 40 až 50 druhů,zatímco jiné více než 200, další dokonce až 400. Databáze Plants of the World uvádí 267 druhů včetně kříženců.Celkový počet obíhajících jmen však přesahuje jeden tisíc; značná morfologická variabilita vedla botaniky k popisování mnoha taxonů nejrůznější úrovně, mnoha z nich pohříchu nedostatečně typifikovaných, založených na pochybných diferenčních znacích, vzájemně se překrývajících a tedy obtížně použitelných byť jako synonyma.Ve starších, nebotanicky zaměřených publikacích se naopak běžně lze setkat s kolektivním označením středoevropských mateřídoušek jakoThymus serpyllumspec. coll., což je však z mnoha důvodů zavádějící.
Zpracováno dle studie Ramóna Morálese v monografiiThe Genus Thymus; pojetí vychází z Jalasova uspořádání.
SekceMicantes
Pouze 3 vývojově staré druhy s nápadně redukovanými horními zuby kalicha; z nichThymus caespititiusroste na Pyrenejském poloostrově a vMakaronésii, další dva v severozápadní Africe (pohoříAtlasaRíf).
SekceMastichina
Dva druhy (Thymus mastichinaaT. albicans), endemické na Pyrenejském poloostrově.
SekcePiperella
Obsahuje pouze jediný druhThymus piperella, jenž je endemitem malého území na východě Španělska (provincie Valencia).
SekceTeucrioides
Pouze 3 druhy endemické naBalkáně, převážně v horách Řecka aThymus teucrioidestéž Albánie.
SekcePseudothymbra
9 druhů rozšířených na Pyrenejském poloostrově a v severozápadní Africe; vyznačují se nápadně dlouhými květy (koruna až 2 cm) a až na jedinou výjimku i širokými barevnýmilistenypodpírajícími hlávkovité, téměř kulovité květenství.
SekceThymus
11 druhů v západním Středomoří a severní Africe, s podvinutými okraji listů
SekceHyphodromi
Kolem 60 druhů rozšířených v Mediteránu, okoloČerného mořea v Asii; obvykle hlávkovitá květenství s rozšířenými listeny.
SekceSerpyllum
Největší a taxonomicky nejsložitější sekce s více než 120 druhy, zahrnující celý areál rodu s výjimkou ostrovů Makaronésie a zasahující až na Dálný východ. Objevuje se zde největší genetická i morfologická variabilita; v sedmi podsekcích se vyskytují druhy silně dřevnaté i téměř kompletně bylinné. Patří sem i všechny mateřídoušky rostoucí v ČR.
Mateřídoušky patří k velmi starým léčivým rostlinám; udává se, že jsou využívány již více než dva tisíce let.Sbírá se celá nať (bez zdřevnatělých stonků) za plného květu, ideálně za slunečného počasí. Patří ke sběrovým, obchodně vykupovaným surovinám.Ke komerčně nejvýznamnějším druhům patřítymián pravý(Thymus vulgaris),Thymus mastichina,Thymus zygisaThymus capitatus; k nejvýznamnějším světovým producentům patří Francie, Španělsko a další jihoevropské země.
Droga, nazývanáHerba serpylli, resp.Herba thymi, má výraznéantiseptické,dezinfekční,spazmolytickéa uklidňující účinky a podporuje imunitní systém organismu. Pytlíček se sušenou mateřídouškou pod polštářem pomáhá navodit příjemný spánek, pomáhá protistresu, úzkostem, duševnímu vypětí a nervozitě. Vnitřně se droga používá ve formě čajů a sirupů proti kašli, k dezinfekci a uvolnění zahleněných dýchacích cest (lze také inhalovat), při zažívacích a žaludečních potížích, průjmech a nadýmání, pro podporu trávení a vypuzení střevních parazitů. Zevně jakotinkturak ošetření nehojících se hnisavých ran, vyrážek a vředů či ke gynekologickým a ústním výplachům, kdy odstraňuje zápach a infekce, napříkladkvasinkové. Je vhodnou přísadou ke zklidňujícím a uvolňujícím bylinným koupelím, k masážním emulzím při revmatických bolestech a pro usnadněníporodu. Neměla by se ovšem užívat běhemtěhotenstvíakojenívzhledem k obsahu mírně toxických látekkarvakroluathymolu; dlouhodobé používání a předávkování může vést k narušení funkceledvin. Vůně působí jakorepelentodpuzujícímolya jiné hmyzí parazity.
Destilovaný esenciální olej se využívá varomaterapiiakosmetice, např. k výrobě parfémů, zubních past, ústních vod a jiných hygienických prostředků,pot-pourrinebo osvěžovačů vzduchu.Potvrzeny byly jeho antibakteriální,fungicidníaantioxidačníúčinky, využitelné mimo jiné při uchování potravin.Silné dezinfekční, insekticidní a fungicidní působení má zejménathymol, který byl používán už ve starověkém Egyptě mimo jiné ke konzervaci těl v procesumumifikace; běhemmorových epidemiíve středověké Evropě se věřilo, že svými účinky ochrání před černou smrtí.Sušená nať některých druhů byla v antickém Řecku pálena jakokadidloa vonnáobětina.
Jakokořeníse tato rostlina hodí ke steakům, rozmanitým pokrmům z drůbeže, k mletému či grilovanému masu i rybám. Skvěle se kombinuje též s grilovanou zeleninou, sýrovými omáčkami či luštěninovými saláty. Na Velikonoce je možné oživit s ní velikonoční nádivku. Využití má též při přípravě sladkých jídel nebo jakobouquet garni. Je možno s ní dochucovat bylinkové oleje, dresinky, octy a marinády, využívá se k přípravě sirupů a takébylinných likérů, jako je třeba španělskécantueso. Oblíbená je jako přísada bylinkových másel a sýrů (například kozích sýrů z oblastiOkcitánieaProvence).
Tymián je obvyklou součástíprovensálského kořeníči orientální směsiza'atara jednou ze základních bylinek středomořské kuchyně. Obvykle platí, že v pokrmech, kde lze použít tymián, je možné použít též mateřídoušku, a to jak v sušené, tak v čerstvé podobě.
Mateřídoušky patří kmedonosným rostlinámposkytujícím dobrou pastvu včelám, což je využíváno při produkcimedu. Druhový mateřídouškový med je vyráběn na některých místech ve Středomoří, např. v řeckém regionuHyméttos, kde byl vysoce ceněn už od antických dob. Je velmi aromatický, jemně kořenité chuti a jantarové barvy a díky vysokému obsahufruktózyzůstává dlouho v tekutém stavu. K dalším oblastem s produkcí tymiánového medu patříSicílie,Krétači Nový Zéland, kam byl tymián dovezen během 18. století.
Různé druhy akultivarymateřídoušek patří pro svůj půvabný vzhled, příjemnou vůni a léčivé účinky k oblíbeným zahradním rostlinám. Při pěstování vyžadují lehčí, propustnou, dobře drenážovanou půdu a stanoviště na plném slunci. Lze je pěstovat jakoskalničky, na suchých zídkách, terasách, jako kvetoucí lemy záhonů a zahradních cestiček nebo k pokrytí obrubníků. Poléhavými kultivary odolnými proti sešlapu lze nechat porůst například venkovní dlažbu nebo zahradní kamenné chodníčky. Efektivně je lze množit dělením trsů, množí se také výsevem semen nebo řízkováním. Vhodné jsou také pro pěstování v květináči za oknem nebo na balkóně.
K často pěstovaným druhům patří např.mateřídouška časná,mateřídouška bělokvětá(Thymus drucei), pocházející ze západní a severozápadní Evropy,mateřídouška vejčitá,obecnánebo jejich kříženecThymus ×citriodorus; dostupné jsou v mnoha barevných kultivarech i s bíle či žlutěpanašovanýmilisty.Velmi dekorativní jsou dlouhokvěté druhy ze sekcePseudothymbra, které však ve středoevropských podmínkách nejsou odolné vůči zimnímu chladu.
Mateřídouška se objevuje v české literatuře například v titulní básniKarla Jaromíra Erbenaze sbírkyKyticenebo v poeziiJaroslava Seiferta; vždy je zde ztotožňována se vzpomínkami na mateřskou lásku. V poetické prózeJakuba DemlaMoji přáteléje oslovována jako básníkova sestra a přítelkyně pasáčků, jež voní ze šatů léta. Rozkvetlý tymián je jedním ze symbolů Středomoří, objevujícím se např. ve vzpomínkové knizeMarcela PagnolaJak voní tymián. Mnoho pověstí a legend je spojeno seSvatou rodinoua jejichútěkem do Egypta, kdy drobný, voňavý, poléhavý kvítek tvořil polštář při jejich nuzném nocování.Příběh oPanně Marii, která v lázni z mateřídoušky ošetřovala Ježíškova roucha a plenky, takže vydávaly líbeznou, ducha povznášející vůni, zmiňuje vLegendách o květináchFrantišek Kubka.Ještě ve středověku se věřilo, že její vůně zahání jedovaté hady, brání proti zlé moci a podporuje statečnost; její výskyt v přírodě byl spojován s místy, na nichž tančí víly.O všeobecné oblibě mateřídoušky v českých zemích svědčí i množství škol, školek, denních center, spolků a dalších organizací, které nesou její jméno. Mnoha generacím malých čtenářů je známstejnojmenný dětský časopis. V anketě magazínu Botany.cz a britské organizaceFlora Europaeaz roku 2009 byla zvolena českou národní ohroženou rostlinou.