Jaguár americký

Jaguár americký(Panthera onca) jekočkovitášelmapatřící doroduPanthera. Je jediným zástupcem tohoto rodu vAmerice. Potygrovi(P. tigris) alvu(P. leo) je největší kočkovitou šelmou a nazápadní polokouliúplně největší. Vyskytuje se odMexikapřes velkou částStřední Amerikyjižně doParaguayea severníArgentiny. Několik jedinců žije nedalekoTucsonuv americkém státěArizona.
Stavbou tělaa zbarvením se nejvíce podobálevhartovi(P. pardus), i když je robustnější a obvykle většího vzrůstu. Jehochováníaareáljsou spíše podobné chování a areálu tygra. Preferujedeštné lesy, ale vyskytuje se i v zalesněných a otevřených terénech. Žije poblíž vody a stejně jako tygr je zdatným plavcem. Je to samotářskýpredátorlovící různé druhy živočichů. Vpotravním řetězcije na vrcholu (v hierarchii nemá vyššího predátora) a má velký význam pro přírodní rovnováhu. Jeho skus je mimořádně silný, a to i v poměru k ostatnímvelkým kočkám(lev, levhart, tygr).To mu umožňuje lovit krunýřem opatřenéplazya používat neobvyklou metodu usmrcování – prokousnutílebkyoběti mezi ušima a usmrcení narušením mozku.
Podle klasifikaceIUCNpatří mezitéměř ohroženédruhy a jehopopulaceklesá například z důvodu ztráty přirozeného prostředí. Mezinárodní obchod s jaguáry je zakázaný, ale každoročně zemře při konfliktech s lidmi, hlavně s farmáři vJižní Americe, mnoho jedinců. Jaguár byl důležitým symbolem mnoha původních amerických kultur, napříkladMayůaAztéků.
Mezinárodní slovojaguarse rozšířilo zportugalštiny, kam se dostalo z některého jazyka ze skupinytupí-guaraní.V něm slovoyagua(ra)znamená „zvíře“ (yaguaznamená v paraguayském guaraní „pes“), ale označují se jím všichni masožraví savci.Pro jaguára se v tomto jazyku používá výrazyaguareté, kde přípona -etéznamená „pravý“ nebo „opravdový“.
První část jeho vědeckého jména,Panthera, jelatinskývýraz pocházející zřeckéhoslovaπάνθηρ, což znamenálevharta je totypový druhtohoto rodu. Toto slovo je pravděpodobně složenina dvou slov:παν, což znamená „všechno“, aθήρ, „predátor“, dohromady tedy „predátor všech“ (zvířat). To může být ale jen lidováetymologiea namísto toho může mít slovo původ ve slověpundarikam, což vsanskrtuznamená „tygr“.
Oncapochází z portugalského slovaonça[onsa], které má z typografických důvodů přidanoucedillu. To pochází z latinskéholyncea,lynx, kdy bylo písmenolnesprávně považováno začlen určitý(italskylonza,starofrancouzskyl'once).
V mnoha středoamerických a jihoamerických zemích se jaguárovi říkáel tigre(„tygr“).
Ameriští indiáni nazývají jaguára mnoha názvy, například Aztékové:tecuanineboocelotl, Mayové:balam, Zapotékové:beedxe, Aravakové:kabadaro, Chívarové:yawáa, Karibové:kaikusi, Mapučové:nahuel, Šipivové: 'inú, Takanové:iba, Witótové:janallari,
Jaguár americký,Panthera onca, je jediný z roduPanthera, který se vyskytuje vAmerice. RozborDNAukazuje, že má spolu selvem(P. leo),irbisem(P. uncia),levhartem skvrnitým(P. pardus),tygrem(P. tigris) alevhartem obláčkovým(Neofelis nebulosa), společného předka, který žil před šesti až osmi miliony lety,ale nejstarší fosilní nálezy jsou jen 2–3,8 milionů let staré.Fylogenetickéstudie dokázaly, želevhart obláčkovýz roduNeofelisje bazálnímklademtéto skupiny.Pozice zbylých druhů v kladu se liší studie od studie a je zatím nejasná. Na základě morfologických znakůbritskýzoologReginald Pocockusoudil, že jaguár je nejvíce příbuzný levhartovi,ale testy DNA jsou v tomto ohledu nejednoznačné.
Předkem či nejbližším příbuzným současného jaguára by mohl být vyhynulýPanthera gombaszoegensis. Analýzamitochondriálního DNAurčila zrod jaguárů na dobu před 280 000 až 510 000 lety, což je později, než ukazují fosilní nálezy.
Poddruhy (subspecie) jaguára popsal v roce1939britský zoolog a taxonomReginald Pocock. Na základě původu amorfologielebky určil osm poddruhů. Neměl ale přístup ke vhodným vzorkům, aby mohl posoudit všechny poddruhy, a o existenci některých z nich vyjádřil pochyby. Pozdější přezkoumání jeho práce revidovalo jeho výsledky a konstatovalo, že existují jen tři poddruhy.
Nejnovějším studiím se také nepodařilo najít přesvědčivé důkazy o existenci poddruhů, a tak se od 90. let většinou neuznávají.Shawn Larson v roce1997studoval morfologické změny jaguára a objevil rozdíly mezi severními a jižními jedinci, ale také to, že rozdíly uvnitř těchto hypotetických poddruhů jsou větší než rozdíly mezi nimi, takže rozdělování na poddruhy není oprávněné.V roce 2017 vydali odborníci z SSC Cat Specialist Group, což je odnožMezinárodního svazu ochrany přírody(IUCN), studii o taxonomické revizi recentních kočkovitých šelem. Jaguár je v ní veden jako monotypický taxon, tedy jako druh bez dalšího dělení na subspecie.
Pocockovo rozdělení na poddruhy se nicméně někdy používá při obecném popisu jaguára.K. L. Seymour je rozdělil do tří skupin.
Vyhynulé poddruhy:
Jaguár je velmi silné zvíře. Podle místa výskytu dosahuje různého vzrůstu a mohutnosti, normální váha jedince se pohybuje v rozmezí 56–96 kilogramů, největší z nich mohou vážit až 158 kilogramů(což zhruba odpovídá váze velké samice či malého samce tygra nebo lva), nejmenší pak pouze 36 kilogramů. Samice jsou většinou o 30–40 % menší než samec. Průměrná hmotnost samic ze Střední Ameriky je 41 kg a samců 56 kg.Dospělý jedinec dorůstá průměrně délky 1,12–1,85 metru a soháňkouměří až o 45–75 cm více.Výška v kohoutkujaguára je 63–76 centimetrů.
Byly pozorovány rozdíly ve velikosti v závislosti na oblasti a prostředí výskytu. Od severu k jihu se jeho rozměry zvětšují. Výzkum ukázal, že jedinec na územímexickéhostátuJaliscováží průměrně mezi 30–50 kilogramy, což je zhruba stejně jako  samicepumy americké(Puma concolor).Na druhou stranu vbrazilskémPantanalua venezuelskýchIlanosváží průměrně 102 kilogramů a starší samec mnohdy 136 kg a někdy i více.Jaguár žijící v lese je často tmavší a menší než ten na otevřeném prostranství (Pantanal jsou otevřenémokřady), nejspíše kvůli menšímu výskytu velkýchbýložravcův lesích.
Díky krátkým a podsaditým končetinám je jaguár zdatný ve šplhání, plazení a plavání.Má ze všech kočkovitých šelem jedny z nejsilnějších čelisti; v pomyslném žebříčku se nachází na třetím místě, hned zatygremalvem.Co se týče síly stisku v poměru k velikosti těla, porovnávací studie ho spolu slevhartem obláčkovýmzařadila rovnou na první místo mezi kočkovitými.Sevřením svých čelistí dokáže vyvinout tlak o síle 879,5N(neboli 1275Psi), což je 89,6 kg/cm(o pár čísel předčí i největšího suchozemského predátora,medvěda ledního).Je to druh adaptace, který mu umožňuje proniknout doželvíchkrunýřů.V jednom článku se píše, že „jaguár je schopný v zubech táhnout býka vážícího 300 kg 8 metrů a také rozdrtit nejtěžší kosti“.Jaguár loví v hustédžunglidivoká zvířata vážící až 300 kilogramů a jeho robustní tělesná konstrukce je tedy adaptací na potravu a prostředí.
Srst má jaguár většinou žlutohnědou, ale může být také červenohnědá nebo černá. Na srsti má skvrny (rozety), které připomínají květ růže a které používá jako maskování v džungli. Skvrny jsou u každého jedince jiné – rozety mohou mít jednu nebo více skvrn a tvar těchto skvrn se také různí. Skvrny na hlavě, krku a ocasu jsou plnější a mohou splynout v pás. Pod břichem, na krku, na vnitřních stranách končetin a v dolní části boků je jaguár bílý.
U jaguára se může objevitmelanismus, což je černé zbarvení pokožky. Je méně časté než skvrnité zbarvení (objevuje se asi u šesti procent populace)a je způsobeno dominantníalelou.Melanický jaguár je celý černý, ale při bližším zkoumání jsou skvrny vidět. Někdy bývá označován jakočerný panter, i když to není jiný druh. Výjimečně se u jaguára nebo jinévelké kočkymůže objevitalbinismusa tomuto jedinci se pak občas říkábílý panter.
I když je jaguár velmi podobnýlevhartovi, je robustnější a těžší a má jiné skvrny – rozety jsou větší, většinou tmavší, se silnějšími liniemi a malými skvrnami uvnitř a je jich méně. Jaguár má také kulatější hlavu a kratší a zavalitější končetiny.
Samice sexuálně dospívá zhruba ve dvou letech, samec ve třech nebo čtyřech. Jaguáři se páří během celého roku. Výzkum na jedincích chovaných v zajetí neprokázal žádné sezónní výkyvy v kvalitěsemene, ale kvůli celkově špatné kvalitě semene u nich ukázal menší úspěch v rozmnožování.Schopnost reprodukce se u samice projevujeestrálním cyklem, který trvá 6–17 dní a opakuje se vždy po 37 dnech. Samice v říji na sebe upozorňují řevem a jejich moč zanechává speciální pach.
Dvojice jaguárů se po páření oddělí a mládě vychovává jen samice. Obdobíbřezostitrvá 93–105 dnů a samice poté porodí až čtyři mláďata, většinou ale dvě. Samice k mláďatům nepouští samce, protože by je mohl zabít. Toto chování je známé i utygrů.
Mládě vážící obvykle 700–900 g se rodí slepé, zrak získá až po dvou týdnech. Po třech měsících ho matka odstaví, ale někdy může být kojeno až do 6 měsíců. V noře zůstává cca 2 měsíce, než ji začne doprovázet při lovu.Se svou matkou zůstane jeden až dva roky, než ji opustí.Z počátku mladý samec hodně cestuje se staršími jedinci do té doby, než si uplatní nárok na vlastníteritorium. Jaguár se v přírodě dožívá 12–15 roků, ale v zajetí může žít až 23 let, což z něj dělá jednu z nejdéle žijícíchkočkovitýchšelem.
Jako většina kočkovitých šelem je jaguár mimo svou mateřskou skupinu samotářský. Dospělí jedinci se setkávají jen při námluvách a páření a sami si obsazují velké teritorium. Samičí teritorium, které dosahuje rozlohy 10–80 kilometrů čtverečních (v závislosti na typu prostředí), může přesahovat do jiného, ale samice se sobě navzájem snaží vyhnout. Samčí území je zhruba dvakrát větší, jeho velikost závisí na dostupnosti zvěře a nesahá na území jiného samce.Na označení svého teritoria používá jaguár moči, výkalů, drásání kůry stromů a vokalizace.
Stejně jako ostatnívelké kočkyumí jaguár řvát (přičemž samec řve silněji), čehož využívá k odstrašení narušitelů teritoria a sexuálních konkurentů. V přírodě byly zaznamenány situace, kdy se dva jedinci navzájem přeřvávali.Řev jaguára často připomíná opakující se zakašlání. Umí také mňoukat a bručet.Výjimečně se spolu mohou dva samci porvat o samici, ale většinou se vyhýbají násilí mezi sebou samými.Když už spolu zápasí, tak je to nejčastěji kvůli teritoriu: samcovo území může obklopit území dvou nebo tří samic a nestrpí v něm jiné samce.
Jaguár je často považován za nočního živočicha, ale ve skutečnosti je nejaktivnější za úsvitu a soumraku. Loví samec i samice, ale samec kvůli většímu teritoriu nacestuje více. Když má na dosah zvěř, loví ve dne. Je to celkem činorodý živočich, je aktivní zhruba 50–60 % času.Protože je jaguár vyhýbavý, je těžké ho zpozorovat a studovat.
Jako všechny kočkovité šelmy je jaguár pravýmasožravec(jí pouze maso). Jeho strava je různorodá a sestává z 87 druhů živočichů.Dává přednost velkým živočichům, loví napříkladkajmany(podčeleďCaimaninae),jeleny(Cervidae),kapybary(Hydrochoerus),tapíry(Tapiridae),pekariovité(Tayassuidae),vydry, psy,liškya někdy ianakondy(Eunectes). Žere ale i menší živočichy, napříkladžáby(Anura),myši(Mus),ptáky(Aves),ryby(Actinopterygii),lenochody(Folivora),opice(Simiiformes) aželvy(Testudines). Byly zaznamenány případy, kdy jaguáři útočili i na domestikovaná zvířata, napříkladtury domácí(Bos primigenius) nebokoně(Equus caballus).
I když jaguár většinou zabíjí své oběti prokousnutím hrdla, jak to dělají všechna zvířata roduPanthera, mnohdy používá metodu mezi kočkovitými šelmami velmi málo používanou: svými tesáky prokousnespánkovou kostoběti a usmrtí ji narušenímmozku.To může být druh adaptace, protože kvůli vymírání živočichů v pozdnímpleistocénuse staly důležitou potravou jaguáraželvy, které mají tvrdé krunýře.Toto prokousnutí lebky používá především usavců(zvláště kapybar), uplazů, jako je kajman, jaguár skočí na záda oběti a poškodí jejíkrční obratle, čímž ji znehybní. I když je schopný prokousnout želví krunýř, může jen do krunýře strčit tlapu a maso z něho vyhrábnout.U menších živočichů, například u malých psů, může jaguárovi k usmrcení stačit udeřit do jejich lebky tlapou.
Jaguár raději číhá na svou oběť a poté ji nečekaně napadne, než by ji honil. Před tím, než ji napadne, potichu ji sleduje a poslouchá, a poté na ní z úkrytu rychle skočí. Jaguár může za obětí dokonce skočit do vody, protože je schopný při plavání utáhnout i těžká těla. Má takovou sílu, že dokáže vytáhnout na strom mrtvoly zhruba až velikostijalovice, aby je dostal nad linii případné povodně.
Po usmrcení oběti ji jaguár zatáhne do houští nebo jiného skrytého místa. Žrát ji začne na krku a hrudi. Nejdříve sežere srdce a plíce, potom ramena.Jaguár vážící 34 kilogramů, což je dolní hranice dospělých jedinců, potřebuje denně zkonzumovat 1,4 kilogramů masa.Jedinec s váhou 50–60 kilogramů chovaný v zajetí denně zkonzumuje více než 2 kilogramy masa.V přírodě je jeho spotřeba nestálá, protože musí vynaložit velké množství energie na ulovení oběti. Může sežrat až 25 kilogramů masa na posezení a poté být dlouho bez potravy.Na rozdíl od všech ostatních druhů roduPantherajaguár málokdy napadá člověka. Když už se to výjimečně stane, většinou se zjistí, že zvíře je staré nebo zraněné.Někdy se také stane, že vystrašený jaguár chovaný v zajetí napadne ošetřovatele.
Od doby, kdy v obdobípleistocénupřešel pevninský most přesBeringův průliv, se jaguár vyskytuje jen vAmerice. Jeho přímým předkem jePanthera onca augusta, který byl větší než současný jaguár.Dnes se vyskytuje na území od jihozápaduUSApřesStřední AmerikudoJižní Amerikyaž po velkou část amazonskéBrazílie.V této oblasti ležíArgentina,Belize,Bolívie,Brazílie,Kolumbie,Kostarika,Ekvádor,Francouzská Guyana,Guatemala,Guyana,Honduras,Mexiko,Nikaragua,Panama,Paraguay,Peru,Surinam,Spojené státy americkéaVenezuela. VUruguayiaSalvadoruje už vyhynulý.Celková plocha výskytu byla v roce 2018 odhadnuta na asi 8,4 až 9 milionů km.
Ve Spojených státech se vyskytuje jen výjimečně, a to hlavně vArizoně,Novém MexikuaTexasu. Na začátku20. stoletíbyl rozšířen severně až kGrand Canyonua západně až k jižníKalifornii.DíkyEndangered Species Actje ve Spojených státech chráněným druhem, takže už ho nelze legálně lovit pro kožešinu. V roce2004byl zdokumentován jeho výskyt v jižníArizoně. Aby se na tomto území mohl dlouhodobě usadit, je potřeba ochránit ho před lidmi, poskytnout mu vhodnou potravu a zajistit mu spojení s mexickou populací.25. února2009byl jihozápadně odTucsonuchycen, označkován a zase vypuštěn třiapadesátikilový jedinec. To je severněji, než se předpokládalo, a ukazuje to na možnost existence rozvíjející se populace v jižní Arizoně. Později se potvrdilo, že je to stejný samec, který byl vyfocen v roce 2004 (říká se mu Macho B), a byl tehdy nejstarším známým jaguárem žijícím v přírodě (bylo mu asi 16 let).2. března2009byl Macho B, v posledním desetiletí jediný jaguár žijící v přírodě pozorovaný v USA, znovu chycen a poté usmrcen, protože bylo zjištěno, že trpí v důsledku selhání ledviny.Od té doby do roku 2016 byl na území USA zachycen jaguár ještě několikrát, přičemž zřejmě šlo o jednoho samce pojmenovaného El Jefe.
Dokončení americko-mexické bariéry, která má zabránit přecházení hranic ilegálním přistěhovalcům, způsobí úbytek populace jaguára veSpojených státech, protože se nebude moci mísit smexickoupopulací. Také zabrání rozmachu jaguára dále na sever.
V minulosti jaguár žil ve velké části jižních USA a na jihuJižní Ameriky. Na severu se jeho rozšíření zmenšilo o 1 000 kilometrů a na jihu o 2 000 kilometrů. Fosílie jaguára zdoby ledové, které jsou staré 11 500 až 40 000 let, ukazují jeho přítomnost až vMissouri. Tehdejší jaguár vážil až 190 kilogramů, což je mnohem více než dnes.
Žije vdeštných lesíchvJižníaStřední Americe, vmokřadechi na suchých travnatých půdách. Z těchto tří biotopů dává přednost hustým lesům.Na suchých územích, jako jsouargentinsképampy,mexicképastviny nebo jih Spojených států, zaznamenala populace jaguára největší úbytek.Dále žije vsubtropickýchasuchých opadavýchlesích (v minulosti i vdubovýchlesích veSpojených státech). Jaguár je závislý na vodě a často ho lze nalézt u řek a močálů a v hustých deštných lesích, které mu poskytují vhodné prostředí k lovu zvěře. Jaguáři byli pozorováni i v nadmořské výšce 3 800 metrů, ale většinou se výškám vyhýbají a nevyskytují se vAndáchani na Mexické plošině.
Kromě výše uvedeného rozšíření možná došlo i k jeho introdukci mimo Ameriku. Existují nepřímé důkazy, že se skupina nepůvodních melanických levhartů nebo jaguárů vyskytuje v deštných lesích okoloSydneyvAustrálii. Zpráva obsahuje prohlášení více než 450 osob, které na tomto území viděli velké černé kočky. VláduNového jižního Walesuto znepokojilo natolik, že si objednala odborníka, aby jaguáry chytil. Třídenní lov byl sice neúspěšný, ale ekolog Johannes J. Bauer na to řekl: „I když je těžké to přijmout, nejspíše se tu nachází velká kočkovitá šelma. Na tomto území [to je] nejspíše levhart, ale možná jaguár.“
Dospělý jaguár nemá vpotravním řetězcinadřazeného predátora. Je to také klíčový druh v tom smyslu, že redukuje populace býložravých savců, čímž pomáhá zachovávat strukturu lesů.Zjišťování toho, jak jaguár ovlivňuje ekosystémy, je ale obtížné, protože se musí porovnávat data z oblastí, kde nežije, s těmi, kde ano. Navíc se musí započítávat lidská aktivita. Přijímá se tvrzení, že populace středně velké zvěře, kterou normálně klíčový predátor loví, se za jeho absence rozmáhá, což má negativní efekt na ekosystém.Práce v terénu ale ukázaly, že tyto nárůsty populace mohou být jen chvilkovým vychýlením od normálu, a tak v hypotézu klíčových predátorů nevěří všichni vědci.
Jaguár má také efekt na jiné predátory. Jaguár apuma americká, druhá největší kočkovitá šelma Ameriky, jsou častosympatričtí(což znamená, že žijí na stejném území). Puma sympatrická s jaguárem je menší než obvykle, protože jaguár loví větší zvěř a na pumu zbude ta menší.Tato situace může být pro pumu výhodná, protože její schopnost žrát menší zvěř se jí vyplatí v oblastech ovlivněných člověkem.I když oba druhy patří mezitéměř ohrožené, puma je v současnosti mnohem rozšířenější.
Populace jaguára rychle ubývá.Mezinárodním svazem ochrany přírodyje považován zatéměř ohroženýdruh,což znamená, že v blízké budoucnosti může být ohrožen vymíráním. K tomuto stavu přispěl úbytek oblastí jaguárova výskytu, například téměř celé severní oblasti. Výrazný úbytek zaznamenal v šedesátých letech20. století, kdy bylo 15 000 jaguárů ročně zabito v brazilskéAmazoniikvůli kožešině.Úmluva o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a rostlin(CITES) z roku1973obchod s kožešinami prudce omezila.Detailní výzkum Wildlife Conservation Society z roku 2002 objevil, že jaguár ztratil 37 % oblasti svého původního rozšíření, na dalších 18 % o něm nejsou informace. Na druhou stranu jeho šance přežít je vysoká na 70 procentech jeho současného rozšíření, hlavně v Amazonii a sousedních oblastechGran ChacoaPantanal.
Hlavní problémy pro jaguára představujíodlesňování,pytláctví,hurikányv severních oblastech jeho rozšíření, a chování farmářů, kteří často jaguára zabijí, když loví jejich dobytek. Když má jaguár k dispozicitura domácího, stane se hlavní součástí jeho jídelníčku. I když spásání pastvin krávami činí jaguárovi problém, mohla se jeho populace zvětšit, když se tur poprvé objevil v Americe, a to díky novému zdroji potravy. Přijmutí dobytka jako potravy dělá problémy rančerům, kteří si proto někdy najímají lovce jaguárů.V desátých letech 21. století výrazně vzrostl nelegální vývoz částí jaguářích těl do Číny v důsledku poptávky výrobcůčínské medicíny.
Jaguár je uveden v příloze I vCITES, což znamená, že veškerý mezinárodní obchod s ním je zakázán. Zákaz lovu jaguára platí vArgentině,Belize,Kolumbii,Francouzské Guyaně,Hondurasu,Nikaragui,Panamě,Paraguayi,Surinamu,Spojených státech,UruguayiaVenezuele. VBrazílii,Kostarice,Guatemale,MexikuaPeruje lov omezen na „problémové jedince“ a vBolíviije povoleno lovit jaguára jakotrofej. VEkvádoruaGuyaněnení nijak chráněn zákonem.
Současné snahy o zachování jaguára většinou spočívají ve vzdělávání rančerů v této oblasti a v propagováníekoturistiky.Jaguár je považován zadeštníkový druh, což znamená, že zajištěním jeho ochrany se zároveň ochrání i menší živočichové, kteří žijí na území jeho výskytu.Proto se organizace snažící se o zachování přírody mohou soustředit na jeho ochranu s vědomím, že tím ochrání i další druhy živočichů.
Kvůli nedostupnosti velké části území jaguárova výskytu je těžké odhadnout velikost jeho populace. Výzkumníci se většinou zaměřují na konkrétní bioregiony. V roce1991byla spočtena populace vBelizena 600–1 000 jedinců. O rok dříve bylo odhadnuto 125–180 žijících jaguárů na 4 000 kmpřírodní rezervace vMexikuspolu s dalšími 350 ve státěChiapas. V Mayské biosférické rezervaci (Reserva de la Biosfera Maya)vGuatemaleo rozloze 15 000 kmmůže žít 465–550 jedinců.Průzkum pomocítelemetries využitímGPSprovedený v roce2003a2004ukázal v Pantanalu hustotu pouze sedm jaguárů na 100 kms tím, že tradičními metodami (vzorkováním a pozorováním) byla odhadnuta hustota 10 až 11 jaguárů na 100 km.V roce 2018 byly publikovány dva velmi rozdílné odhady celkové populace: podle jednoho z nich čítá asi 64 000 jedinců,podle druhého cca 173 000.Obě studie se nicméně shodují, že naprostá většina z tohoto počtu žije v Amazonii. Státy s největším počtem těchto šelem jsou Brazílie, Peru a Kolumbie.
7. ledna2008H. Dale Hall, ředitel United States Fish and Wildlife Service, přijal rozhodnutí vládyGeorge W. Bushe, že upustí od svého cíle zajistit obnovu populace jaguára. Někteří odpůrci tohoto rozhodnutí tvrdí, že jaguár je obětován vládním snahám o vytvoření plotu na hranicích USA s Mexikem v místech, kde jaguár tyto hranice překračuje.
V minulosti byly snahy o ochranu jaguára realizovány ochranou velkých oblastí, kde žilo okolo padesáti jaguárů. Vědci si však uvědomili, že k zajištěnívýměny genůmezi jaguáry z různých oblastí, která je potřebná k zachování druhu, je potřeba tyto velké oblasti propojit. K tomuto účelu vznikl nový projekt Paseo del Jaguar (Jaguárova cesta).
VpředkolumbovskéStřední a Jižní Americe byl jaguár symbolem moci a síly. Vandskýchkulturách kult jaguára, který rozšířilaChavínská kultura, přijímala 900 let před naším letopočtem většina území dnešníhoPeru. PozdějšíMočikového na své keramice zobrazovali jako symbol moci.V kolumbijské lokalitěSan Agustínse dochovalo mnoho předkolumbovských kamenných soch lidí s jaguářím obličejem a tesáky.
VMezoamericevyvinuliOlmékovémotiv „jaguárodlaka“, kdy zobrazovali člověka s jaguářími vlastnostmi a rysy v obličeji. V pozdníMayské civilizacibyl jaguár považován za zprostředkovatele komunikace živých s mrtvými a ochránce královské domácnosti.Mayovéviděli v jaguárovi společníka v duchovním světě a mnoho mayských vládců zahrnulo do svého jména výraz pro jaguára (v mnohamayských jazycíchb'alam).Aztékovéměli ve své armádě elitní skupinu známou jakoJaguáří rytíři. Byli to bojovníci odění v jaguáří kožešině, pověstní statečností. Vaztécké mytologiibyl bůh noci, smrti a magieTezcatlipocareprezentován jaguárem. Jméno jaguára v aztéckém jazykunáhuatl–Ocelotlse však stalo označením jiné americké šelmy,ocelota velkého.
Pro amazonské indiány, např.Janomamy, Kamajuráy, Borory neboAravaky, je jaguár dodnes posvátným zvířetem. Jeho drápy a zuby nosí šamani jako symbol moci a motiv jaguářích skvrn si amazonští indiáni často malují nebotetujína obličej z důvodu ochrany před zlými duchy. Jaguáří kožešinu nosili např.Borórovépři pohřebních obřadech. V mnoha mýtech amazonských indiánů vystupuje jaguár jakototemický předek, jindy však jako symbol smrti nebo zla, který ohrožuje kulturního hrdinu. Časté jsou také příběhy o ženě, která s jaguárem počala dítě, z něhož později vyrostl kulturní hrdina.
Jaguár je v současnosti hojně používán jakosymbol. Je národním zvířetemGuayanya je součástí jejíhoznaku.Na vlajceAmazonasu,kolumbijského departementu, je zobrazena černá silueta jaguára skákajícího na lovce.Jaguár se také objevuje na bankovkáchbrazilského realu.
Jaguár je často používán v názvech produktů, známým příkladem je automobilová firmaJaguar. Jméno jaguár má ve svém názvu několik sportovních týmů, napříkladJacksonville JaguarshrajícíNFLnebomexickýfotbalovýtýmJaguares de Chiapas. Mexická rocková skupinaJaguaresje také pojmenována podle tohoto zvířete.
Ve znakuargentinskéragbyovéfederace je jaguár, ale kvůli neznalosti místních novinářů během jihoafrického turné v roce 1965 se národnímu týmu přezdíváLos Pumas(Pumy).
Prvním oficiálním maskotemOlympijských herse stal přiolympijských hrách v Mexiku v roce 1968v duchu Mayské civilizace červený jaguár.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJaguarna anglické Wikipedii.