Mystacinobia zelandica

Mystacinobia zelandicaje malá bezkřídlá muška z řádudvoukřídlých, která seendemitněvyskytuje naNovém Zélandu. Život mušky je nerozlučně spojován smystacinou novozélandskou, s níž žije vsymbióze.
Mušku poprvé zaznamenal zoolog P. D. Dwyer v roce 1962. Mušku objevil na mystacině, o kterou se svého času staral, avšak nerozpoznal, že se jedná o nový druh a jedince pouze zkatalogizoval. V roce 1973 došlo v oblastiNorthlanduk pádu obřího zástupcedamaroně jižníhozvanéhoKopi. Na stromě se nacházela kolonie mystacin novozélandských. Když spadlý strom navštívili místní ochránci, jeden z pracovníkůNovozélandské lesní službysi všiml, že na jednom z mrtvých netopýrů se nachází tři neobvyklé mušky. Pracovník je sesbíral a zaslal doAucklanduk prozkoumání. Aucklandská entomoložkaBeverley Holloway, která se k nálezu dostala, zjistila, že se jedná o nový druh dosud neznámé mušky. V roce 1976 publikovala její první popis, ve kterém mušku umístila domonotypickéhoroduMystacinobiaa nově vytvořené čelediMystacinobiidae.Podle pozdějších analýzDNAse zdá že druh reprezentuje vzdálenou a prastarou linii nadčelediOestroidea, která zahrnujemasařkynebobzučivky.
Moucha je kolem 4–9 mm dlouhá. Nemá křídla, je slepá a disponuje dlouhýma chlupatýma nohama podobným pavoukům. Ne jejich konci se nachází drápky, které pomáhají mušce při pohybu po hustésrstimystacin. Samci jsou větší než samice.
Mystacinobia zelandicažije výhradně vkoloniíchmystacin novozélandských. Na rozdíl od všech ostatních mušek spojovaných s netopýry (zástupců čeledimucholovití),Mystacinobia zelandicaneníparazitická; neživí se krví netopýrů, ale jehoguánem. Guáno pojídají larvy i dospělci. Ve střevech mušek byl nalezen veškerý obsah guána (pyl, ovoce, houby, části hmyzu) kromě semínek. Mouchy potřebují k vývinu poměrně vysokou teplotu (27–30 °C) i vlhkost; tyto podmínky jsou spojovány s koloniemi mystacin.Jediná kolonie mystacin může obsahovat i 10 tisíc mušek.
Distribuce mušek je zcela závislá na rozptylu mystacin. Typicky připadá jedna muška na jednu mystacinu, nicméně byl zaznamenán případ 60 mušek přichycených na jediné mystacině. Kolonie mystacin jsou známé tím, že poměrně často mění svástanoviště(v létě v rámci dnů až týdnů, v zimě se jedná spíše o týdny až měsíce). K opuštění kolonií dochází náhle, během jediné noci. V rámci muší kolonie se vždy najdou oplodněné samičky, které jsou neustále přichycené na mystacinách, čímž dochází k zajištění přežití muší kolonie na následujícím stanovišti, kde oplodněná samička po příletu na mystacinách naklade okolo 30 vajíček.Mušky, kterým se nepodaří přesunout na nové stanoviště společně s kolonií mystacin, se nashromáždí kolem vchodu do opuštěného stanoviště a snaží se přichytit na jakéhokoliv jedince, který se objeví u vchodu.
Vztah mezi muškami a mystacinami jesymbiotický. Mušky pomáhají v rozkladu netopýřího guana a čistí jejich srst, ze které vybírají zbytky jídla včetně pylu a mateřského mléka. Mušky mají velmi silné svaly na hrudníku, kterými dokáží vydávat poměrně hlasitý zvuk připomínající let velké mouchy. Zvuk je doprovázen relativně silnými vibracemi. Tyto projevy patrně slouží jako komunikační prostředek s mystacinami a zabraňuje, aby hmyzožravé mystaciny mušky pozřely.
Mušky jsou někdy svým vzhledem výrazně odlišné jedna od druhé. To je spojováno s propracovaným sociálním systémem v rámci muší kolonie.
O larvy se starají samečkové i samičky. Odrostlí samci zůstávají v kolonii i poté, co se přestanou pářit. Mušky sinavzájem čistí povrch těla, což je aktivita spojovaná spíše sprimátynež s hmyzem.
Vysoká specializace a detailní provázanost životního cyklu mušek na život v koloniích mystacin novozélandských napovídá, že jejich vztah se vyvíjel po miliony let. Je možné, že mušky přiletěly na novozélandský kontinent spolu s prapředkem mystacin.