František (papež)

František(latinskyFranciscus), vlastním jménemJorge Mario BergoglioSJ(*17. prosince1936,Buenos Aires,Argentina), je266.papežkatolické církve, římský biskup asuverénstátuVatikán, jehož zvolilokonkláve13. března 2013. Stal se prvním papežem pocházejícím zamerického kontinentua prvním zTovaryšstva Ježíšova(Ignácovy řeholečili jezuitů). Jde rovněž o prvního papeže narozeného mimo Evropu od8. století, časů pontifika svatéhoŘehoře III.(pocházel zeSýrie).
Středoškolským vzděláním jechemik. Ve 21 letech vstoupil doTovaryšstva Ježíšova, na jehož fakultách studoval filosofii, teologii a sociální vědy, vyučoval a získal titulprofesorateologie. Mezitím v letech 1973 až 1979 působil jako jezuitský provinciál v Argentině. Od roku 1998 až do svého zvolení papežem bylarcibiskupemBuenos Aires a argentinskýmprimasema od roku 2001kardinálem.
Jeho biskupským i papežským heslem jeMiserando atque eligendo(českyPohlédl na něj s milosrdenstvím a vyvolil si jej.).Na stránkách arcibiskupství volbu svého hesla spojoval s evangelijním příběhem povolání celníkaMatoušepodle 21.homilieBedy Ctihodného.Je fanouškem argentinského fotbalového klubuCA San Lorenzo de Almagro, kde hrával jeho otec.
Narodil se vBuenos Airesitalskýmimigrantůmjako nejstarší z pěti dětí.Jeho sourozenci byli Alberto Horacio (1942–2010), Oscar Adrian (1938–úmrtí) a Marta Regina (1940–2007). Jedinou žijící sestrou je Maria Elena (* 1948). Otec Mario José (Giuseppe) Bergoglio (1908–1959) se narodil v obci Portacomaro v severní Itálii. Před nastupujícímfašistickým režimemBenita Mussolinihoodešel v roce 1928 do Argentiny a zde pracoval jako železničnídělník. Jeho manželkou se 12. prosince 1935 stala Regina María Sívoriová (1911–1981). Narodila se v Buenos Aires italským přistěhovalcům.
Ve 21 letech mu kvůli infekčnímu onemocnění byla odebrána horní část pravéplíce.
Dětství strávil v městské částiFloresna předměstí Buenos Aires.Argentinské řádové sestry na něj vzpomínají jako na neposedného uličníka, byl prý malý ďáblík, jako každý malý kluk. Byl u nich oblíbený a se sestrou Dolores ho pojilo blízké přátelství, v posledních dnech jejího života ji pravidelně navštěvoval a po její smrti strávil celou noc v slzách a odmítal jíst a pít.V knižním rozhovoru,El Jesuita(Jezuita), který v roce 2010 vydali novináři Sergio Rubín a Francesca Ambrogettiová, uvádí, že jako mladík rád tančiltango, že pracoval i jakovyhazovač. Má rád klasickou literaturu a jeho nejoblíbenějším filmem je dánské dramaBabettina hostina.
V roce 2010 přiznal Bergoglio v rozhovoru, že ve dvanácti letech usiloval o dívenku Amalii, svou vrstevnici, a pomýšlel na svatbu; v dopise jí tehdy napsal, že je pro něj jediná a že pokud si ji nevezme za ženu, stane se knězem. Dopis ilustroval obrázkem domu s červenou střechou, ve kterém spolu budou bydlet. Amaliin otec své dceři vztah zakázal, a ona proto na dopis ani neodpověděla.Samotná Amalia Demonte příběh ze svého dětství po letech potvrdila v rozhovoru pro anglický deníkThe Daily Telegraph. Otec ji prý uhodil, když chtěla Jorgemu odepsat. Rodiče jí pak bránili v jakémkoliv dalším kontaktu s ním. Ona sama v té době prý ještě zamilovanost neznala. Na nevinném a čistém vztahu mezi dvěma dětmi nemá nynější papež co skrývat.
Vystudoval chemicko-průmyslovou střední školu. Poté v březnu 1958 ve 21 letech při svém pobytu vSantiago de Chilevstoupil do jezuitského řádu. Při svých pobytech v řádových domech na různých místechChilea Argentiny pokračoval ve studiu několika oborů, mj. i sociálních věd. Byl zapsán ke studiu na teologické fakultěColegio Máximo San José, která má sídlo na předměstí Buenos AiresSan Miguel. Studiumfilozofiedokončil roku 1960 a studium teologie v roce 1970. Jeho významným učitelem bylLucio Gera, jeden z otců tzv.teologie osvobození.
Od roku 1973 pracoval jako docent a poté profesor teologie na jezuitské fakultě filozofie a teologie v San Miguel.Po roce 1979, kdy ukončil působení ve funkci provinciála jezuitů, se postavil do čela této fakulty.Vyučoval literaturu, psychologii, filosofii a teologii.
V polovině 80. let 20. století pobyl několik měsíců vNěmeckuna renomovanéVysoké škole filozoficko-teologické v Sankt Georgen(Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen) veFrankfurtu nad Mohanem(byla založena v roce 1926 jako vzdělávací instituce pro jezuity několika německýchbiskupství), aby s tamějšími profesory konzultoval svoudisertační práci.
Ovládá několik jazyků, kromě rodnéšpanělštinyhovoří gramaticky bezchybnouitalštinou,komunikujeněmeckya čte texty v církevnílatině.Své první proslovy a kázání v roli papeže pronášel italsky a spatra, případně jen s nahlížením do poznámek (zatímco Benedikt XVI. často četl z podkladů); média ocenila jeho řečnické schopnosti.
Do jezuitského řádu vstoupil v březnu 1958 ve svých 21 letech při svém pobytu vSantiagu de Chile. Kněžské svěcení přijal 13. prosince 1969 z rukoucórdobskéhoarcibiskupaRamóna Josého Castellana. Po několik let sloužil v bazilice svatého Josefa (San José) ve čtvrti Flores, odkud pocházel.
Věčné sliby jakořeholníksložil po vystudování 22. dubna 1973. Poté působil jakonovicmistra argentinský jezuitskýprovinciál(mezi lety 1973 a 1979).
Dne 20. května 1992 jmenovalpapežJan Pavel II.Bergogliapomocným biskupemv Buenos Aires. Biskupské svěcení mu udělil 27. června téhož roku arcibiskup Buenos Aires kardinálAntonio Quarracino. O pět let později, v červnu 1997 byl jmenovánarcibiskupem-koadjutorem. Po smrti kardinála Quarracina se 28. února 1998 ujal funkce arcibiskupa v Buenos Aires. V roce 1999 se stal čestným členem Rotary klubu v Buenos Aires. V letech 2005 až 2011, tedy po dvě tříletá funkční období, byl předsedou Argentinské biskupské konference. Vědecky nechal zkoumateucharistický zázrak v Buenos Aires, jehož zkoumání z církevního pohledu je v průběhu (2022).
Při konzistoři v únoru 2001 jmenoval papežJan Pavel II.Bergoglia kardinálem. Přikonklávev roce 2005 byl zmiňován mezi tzv.papabile, tedy favorizovanými kandidáty na papeže.
Podle publicistyMichala Semínabyl nejméně od druhého kola této volby hlavním protikandidátem kardinála Josefa Ratzingera, posléze zvoleného papežem (pod jménemBenedikt XVI.).Údajně získal přes 40 volitelských hlasů, pak však, aby neblokoval další vývoj, prohlásil, že se další volby nezúčastní.Jelikož je ale hlasování přísně tajné, jsou to jen dohady, které nelze nijak ověřit a tak je nelze pokládat za pravdivé.
Před několika lety se (podle iDnes.cz) údajně pokoušel rezignovat na funkci kardinála, Benedikt XVI. však rezignaci nepřijal.(Roku 2011 dosáhl Bergoglio věku 75 let, v němž jsou biskupové povinni nabídnout rezignaci na funkci biskupa.) Když tehdy v soukromí mluvil se svou sestrou Marií Elenou o možnosti, že by byl zvolen papežem, komentoval to prý slovy: „Děkuji, nechci“.
Od 12. března 2013 se konalokonklávekardinálů vSixtinské kaplive Vatikánu. Hned následujícího dne, tedy 13. března, se stal dosavadní kardinál Bergoglio 266. papežem katolické církve. Jeho zvolení v pátém kole tajné volby bylo oznámeno bílým kouřem v 19:07 SEČ.Podle italských médií byl zvolen výraznou většinou 90 ze 115 kardinálů.
Jako vůbec první papež v dějinách církve si zvoliljménoFrantišek, a to na počestsv. Františka z Assisi.Jím přijaté jméno nebylo doposud žádným jeho předchůdcem zvoleno; podobně postupoval naposledy papežLando. Nový papež si však přeje používat své jméno bez římské číslovky, tedy jen „František“ a nikoliv František I.Prozradil, že po jeho zvolení zazněly i návrhy, aby si zvolil jménoHadriánčiKlement.Při setkání s novináři nový papež také vysvětlil, co jej bezprostředně vedlo k volbě tohoto jména. Podle jeho slov se na něj hned poté, co bylo jeho zvolení dvoutřetinovou většinou zjevné, obrátil jeho přítel, brazilskýfrantiškána kardinálCláudio Hummes, a řekl mu: „Nezapomeň na chudé!“ Tím mu připomněl odkaz sv. Františka z Assisi.
Funkce se ujal ihned po zvolení, ceremoniálintronizace, kdy papež sloužil inauguračnímši svatou, proběhl v úterý 19. března, tedy nasvatého Josefa. Papež též obdrželpalliumarybářský prsten.Intronizace se podle očekávání zúčastnili státníci z celého světa. Celkem dorazilo 132 oficiálních delegací z 80 zemí, mj. argentinská prezidentkaCristina Fernández de Kirchner,americký viceprezidentJoe Bidenaněmecká kancléřkaAngela Merkelová. Na Svatopetrském náměstí ve Vatikánu se shromáždilo přibližně 200 000 věřících, mezi kterými papež před obřadem projel vpapamobilua požehnal jim.Českou republiku zastupoval vicepremiér aministr zahraničíKarel Schwarzenberg.Slavnosti se zúčastnil ikonstantinopolskýpravoslavný ekumenickýpatriarchaBartoloměj I.; podle agenturyAPto byla první událost tohoto druhu odVelkého schizmatuvkřesťanstvíz roku1054; svého zástupce,metropolituIlariona, vyslala iruská pravoslavná církeva jejípatriarcha Kirillzaslal papeži Františku blahopřejný dopis s výzvou ke společné obraně pronásledovaných křesťanů ve světě a k obraně morálních hodnot proti sekularismu.
Média předpokládala, že po nástupu papeže Františka téměř jistě nezůstane vatikánským státním sekretářem kardinálTarcisio Bertonea že si papež do této funkce vybere někoho z obdobně smýšlejících kardinálů. Podle listuLa Repubblicaa dalších italských médií byli pravděpodobnými kandidáty brazilský kardinálJoão Braz de Aviznebo italští kardinálovéBertelloaFiloniči arcibiskupBernardini.V sobotu 16. března 2013 odpoledne papež František oznámil, že prozatím nehodlá dělat personální změny v kurii, protože nevidí bezprostřední potřebu změn.
V sobotu 23. března 2013 přiletěl nový papež František vrtulníkem do letní rezidenceCastel Gandolfo, aby se setkal s emeritním papežem Benediktem XVI. Setkání trvalo zhruba 45 minut. Novináři vyslovili tezi, že oba církevní představitelé jednali mimo jiné o budoucí personální politice Vatikánu a zejména o změnách při obsazení míst vkuriia jednotlivých vatikánskýchkongregacích.
Dne 13. dubna 2013 vydal Vatikán oznámení, že papež František ustanovil nový poradní sbor osmi kurijních kardinálů pro vypracování reformy vatikánské kurie. Členy pracovní skupiny jsou mj. ItalGiuseppe Bertello, německý kardinálReinhard Marx,Óscar Andrés Rodríguez MaradiagazHondurasua americký kardinálSeán Patrick O'Malley.
Dne 31. srpna 2013 ČTK oznámila, že stávající státní sekretářTarcisio Bertonena svoji funkci rezignoval a na jeho místo papež jmenoval italského arcibiskupaPietra Parolina. ČTK se přitom odvolávala na nejmenované kritiky, kteří Bertoneho spojují se skandály kolem odhalení sexuálního zneužívání dětí kněžími či úniku důvěrných dokumentů o korupci a mocenském boji ve Vatikánu, a výměnu státního sekretáře prezentuje jako očekávaný první krok na cestě k očistě od afér a mocenského boje.Bertone zůstal ve funkci do 15. října 2013, kdy jej Pietro Parolin nahradil.
Svoji první encyklikuSvětlo víry(Lumen fidei) s podtitulemO vířevydal 5. července 2013, na svátekCyrila a Metoděje, a datoval ji v Římě 29. červnem 2013 na slavnost svatých apoštolů Petra a Pavla. Encyklika deklaruje návaznost na encyklikyBenedikta XVI.o lásce a naději i na jeho téměř dokončené prvotní znění encykliky o víře.Pro agenturu ANSA označil v červnu encykliku za „napsanou čtyřma rukama“.Encyklika reaguje na řadu moderních i starých autorů, citujeNietzscheho,Martina Bubera,J. J. RousseauaiDostojevského,Romana Guardiniho,Ludwiga Wittgensteina, hlásí se k odkazudruhého vatikánského koncilu, analyzuje slovní hříčky v originálních biblických textech.
Druhou encyklikuTobě buď chvála(Laudato si’) s podtitulemO péči o společný domovvydal dne 24. května 2015, oficiálně byla publikována na tiskové konferenci 18. června 2015.
Dne 26. listopadu 2013 zveřejnil Svatý stolecapoštolskou exhortaciRadost evangelia(Evangelii gaudium). Dokument vychází z propozicsynodu o nové evangelizaci(7. – 28. října 2012, dokument je cituje 27×) a papež jej podle tiskového mluvčího napsal v srpnu 2013 po návratu zeSvětových dní mládežev Riu de Janeiro, přičemž originál byl psán ve španělštině. Třináctkrát je citována apoštolská exhortace Pavla VI.Evangelii nuntiandi, dále jsou citováni církevní otcové, středověcí teologové, ale i zástupci moderní teologie, jako bl.John Henry Newman,Henri de LubacaRomano Guardini, či spisovatelGeorges Bernanos; zřetel je brán i na dokumenty latinskoamerických episkopátů z Aparecidy a Puebla, závěry 15. shromáždění katolických blízkovýchodních patriarchů a texty biskupských konferencí z Indie, Spojených států, Francie, Brazílie, Filipín a Konga; dokument má více než sto stran. V pěti kapitolách pojednává o sedmi hlavních bodech: reforma církve v misionářském vycházení (misionářská transformace), pokušení pastoračních pracovníků, církev vnímaná jako evangelizující celek Božího lidu, homilie a její příprava, společenské začlenění chudých, pokoj a sociální dialog, duchovní motivace misionářského nasazení. Pojítkem mezi všemi tématy je milosrdná Boží láska a radost jako evangelizační styl. Zároveň papež zdůraznil, že „od papežského magisteria není nutné očekávat definitivní nebo kompletní slovo o všech otázkách, které se týkají církve a světa“. Píše též: „Přehnaná centralizace namísto pomoci komplikuje život církve i její misionářskou dynamiku. Také papežství a centrální struktury všeobecné církve potřebují slyšet výzvu k pastorální konverzi.“ Přesycovat společnost bez rozmyslu daty vede podle exhortace k nesmírné povrchnosti při formulaci morálního stanoviska, a proto je nezbytné vychovávat ke kritickému myšlení a k hodnotové zralosti.
8. dubna 2016 vydal papež František svou druhou apoštolskou exhortaciAmoris laetitia(Radost z lásky), která se věnuje tématu rodiny a jejím současným výzvám či poslání.
Ve třetí apoštolské exhortaci,Gaudete et exsultate(Radujte se a jásejte), která vyšla 19. března 2018, reflektuje papež František všeobecné povolání ke svatosti a zamýšlí se nad tím, jak můžeme na tuto výzvu odpovědět v dnešním moderním světě.
Dne 3. října 2020 vyšla třetí Františkova encyklikaFratelli tutti(českyVšichni [jsme si] bratry) s podtitulemO bratrství a sociálním přátelství. Jedná se o sociální encykliku s tématem bratrství a sociálního přátelství.
První zahraniční cesta papeže Františka vedla v červenci 2013 doBrazílie. Na rozdíl od svých předchůdců během ní nepoužíval opancéřovanýpapamobil. Mnohokrát se navíc dostal do přímého kontaktu s lidmi, což způsobilo nervozitu příslušníků jeho ochranky.
Kněze a církevní hodnostáře celého světa František vyzval, aby vyšli z izolace svých kostelů a kazatelen a sloužili chudým a potřebným.„Nemůžeme se zavírat ve farnostech, když tolik lidí čeká na slovo Boží,“řekl kněžím v katedrále vRiu de Janeiru.Františkovu závěrečnou mši, kterou sloužil na plážiCopacabana, navštívily podle některých odhadů až tři miliony lidí.
V květnu 2014 navštívilJordánskoaIzrael. Během této cesty se setkal sjordánským králemAbdalláhem II., spatriarchouBartolomějem I., sprezidentem IzraeleŠimonem Peresema spalestinskýmprezidentemMahmúdem Abbásem. Perese i Abbáse pozval ke společné modlitbě do svého domu ve Vatikánu; toto pozvání oba prezidenti přijali.Velký rozruch způsobil nečekanou modlitbou u zdi oddělující Izrael odZápadního území.
V srpnu 2014 navštívil Jižní Koreu.Při této cestě blahořečil 124 korejských mučedníků, kteří byli zabiti během pronásledování v 18. a 19. století.
Dne 24. dubna 2015 přislíbil návštěvu České republiky u příležitosti Cyrilometodějských slavností naVelehradě.
V neděli 17. května 2015 pozdravil prostřednictvím přímého televizního přenosu z náměstí sv. Petra před modlitbouAnděl Páněshromáždění věřících k 20. výročí návštěvy papeže sv. Jana Pavla II. na Svatém Kopečku vOlomouci, při němž byl do ostatkové skříňky poblíž oltáře a hrobusv. Viktorav chrámu Navštívení Panny Marie uložen relikviář s krvíJana Pavla II.
V únoru 2016 jednal naKuběsRaúlem Castrem; vHavaněse sešel také smoskevským patriarchouKirillem, což bylo první setkání mezi hlavami římskokatolické aRuské pravoslavné církvev dějinách. Kritici však upozorňují na to, že Kirill se s Františkem setkal spíše z politických, než ekumenických důvodů.
V roce 2016 navštívil František jako první papež Mexiko, které zkritizoval za nedostatečný boj s korupcí a s obchodem s drogami.
V listopadu 2017 přiletěl František jako první hlava katolické církve doMyanmaru.Tamější obyvatele vyzýval k odpuštění za násilí.
Během zahraniční cesty doSpojených arabských emirátův roce 2019 podepsal s vrchním imámem zAl-AzharDokument o lidském bratrství.
V březnu roku 2021 navštívil jako první papežIrák(Bagdád,Nadžaf,Ur,Mosul,IrbílaKarakoš).
V září 2021 navštívil papežSlovensko, konkrétněBratislavu, Prešov a dáleKošice, kde měl projev na sportovním stadionu a dále navštívil sídlištěLuník IX.Na závěr své cesty navštívil Baziliku Panny Marie sedmibolestné a 17. září sloužil mši svatou na poutním místěŠaštín-Strážev bratislavské arcidiecézi, poblíž hranic s Českou republikou.
Brzy po zvolení překvapil papež František tím, že řadu osobních záležitostí si i v nejvyšší církevní funkci dál zařizuje sám. Osobními telefonáty většinou zcela vyvede z míry volané, kteří hovor často považují za vtip. Jednou z prvních „obětí“ papežova neformálního stylu se stal pár dní po jeho zvolení recepční ve vatikánské rezidencijezuitů, kam František telefonoval generálnímu představenému řáduAdolfu Nicolásovi. Když recepční slyšel, že volá„papež František“, reagoval slovy:„Ano? A já jsemNapoleon“.
U svého prodejce novin pak papež odhlásil jejich odběr, svému ševci zavolal, aby se netrápil papežskými střevíci z červené kůže, ale pokračoval ve výrobě klasických černých bot, a u svého argentinského zubaře zrušil kontrolu kvůli „dlouhodobému pobytu ve Vatikánu“.
Následovaly nečekané telefonáty věřícím, kterými je chtěl podpořit v obtížné osobní situaci. Tímto způsobem se ozval např. těhotné italské ženě, kterou její partner opustil poté, co zjistila, že čeká dítě, a navíc ji posílal nainterrupci; v dopise se papeži svěřila s obavou, že její nemanželské dítě nebude chtít žádný kněz pokřtít. Papež ji po telefonu ujistil, že pokud by se tak stalo, má mu dát vědět a on dítě pokřtí sám.
V dubnu 2015 papež vyhlásil bulouMisericordiae vultus(česky Tvář milosrdenství) svatýrok milosrdenství, který trval od 8. prosince 2015 doSlavnosti Krista Krále20. listopadu2016.Tento svatý rok, který je vyhlášen u příležitosti 50. výročí od koncedruhého vatikánského koncilu, slouží obdobně jako jiné svaté roky, které může ze své autority vyhlásit pouze papež, k plnomocnému odpuštění všech druhů hříchů, ale i všech následných trestů z nich plynoucích. Tyto odpustky se udělují za obvyklých podmínek (nemít zálibu v žádném hříchu, snažit se žít křesťanský život podle evangelijních zásad), přičemž se také přidávají podmínky speciální (projití svatou branou vesvatopetrské bazilice). V září téhož roku navíc papež sdělil, že na toto období udělí také posílenízpovědních fakultpro kněze, kteří tak budou moci udělit odpuštění hříchů ženám, které podstoupilyinterrupci.V rámci tohoto roku papež navíc chce vyslat do celého světa naPopeleční středutzv. misionáře milosrdenství, kteří by měli dopomoci k posílení osobní víry každého křesťana a zakoušení jeho vztahu s Bohem, který je nejvýš milosrdný, dále by pak jejich funkcí mělo být, aby byli přesvědčivými kazateli milosrdenství a přinášeli radost z odpuštění.V rámci tohoto roku také papež myslel na věřící, kteří chodí na bohoslužby církví neuznanéhoKněžského bratrstva sv. Pia X.(FSSPX) Spolu s prosbou za plné sjednocení katolické církve s tímto společenstvím duchovních a jim svěřených laiků udělil po dobu konání tohoto svatého roku zplatnění zpovědí, které udělují kněží FSSPX.
Papež František se na téma sexuálních a zneužívacích skandálů opakovaně vyjádřil, když je odsoudil a omlouval se za ně a setkával se s oběťmi zneužívání katolickými duchovními; sám však čelil rostoucí kritice, že jeho zásahy proti němu jsou nedostatečné a že se sám v mnoha případech zastával jeho pachatelů či těch, co takové jednání kryli, snižoval či snímal tresty na ně uvalené a dokonce je povyšoval.
Kritiku vyvolalo například jmenováníkardinála Danneelsedelegátem nasynodu o rodině, neboť ten se ještě jako primas Belgie pokoušel ututlat zneužívání páchanébiskupem Vangheluwem.
Velké pobouření vyvolalo jmenováníJuana Barrosaosornským biskupem a neurvalý výpad, kterým papež počastoval během své návštěvyChilety, kteří proti biskupovi, viněnému z krytí sexuálního obtěžování na předchozím úřadě, protestovali.Za své výroky se později omluvila posléze přiměl chilské biskupy k hromadné rezignaci(nejen včetně Barrosa, ale i těch, co proti Barrosovi vystupovali).
V srpnu 2018 obvinil papežearcibiskup Viganò, bývalýapoštolský nunciusv USA, že dlouho věděl o obvinění ze zneužívání vznesených protikardinálu McCarrickovia i přesto ho zbavil trestů, které na něj měl uvalitBenedikt XVI., a učinil jej jedním ze svých vlivných poradců. Viganò v souvislosti s tímto obviněním vyzval papeže, aby šel příkladem a sám rezignoval.Papež se před novináři odmítl k těmto obviněním vyjádřit.
V únoru 2019 papež ve Vatikánu uspořádal historicky vůbec první konferenci čelných představitelů katolické církve o problematice sexuálního zneužívání.V květnu 2019 pak František zveřejnil apoštolský listVos estis lux mundi, kterým zavedl nové procedurální normy pro boj se sexuálním zneužíváním v rámci římskokatolické církve a který dle Vatican News představuje významný krok v prevenci a potírání sexuálních deliktů ze stranyřímské kurie.
K nápadným povahovým rysům papeže Františka patří osobní skromnost. Jako kardinál žil v malém bytě, sám si vařil a jezdil veřejnou hromadnou dopravou.Podle jeho názoru každý člověk, který podlehne sebestředné marnosti, ve skutečnosti skrývá v sobě velkou bídu.
Už jako kardinál se kriticky vyjádřil k obrazu církve v současném světě, že je uzavřená sama do sebe, a tak duchovně nemocná. Řekl, že pokud by si měl vybrat mezi poraněnou církví, která se vydala na ulici, a nemocnou, odtažitou církví, rozhodně by si vybral tu první.Podpořil využití moderních digitálních technologií jako internet aSMSk oslovování lidí.Kněze, kteří odmítají křtít děti svobodných matek, označil za pokrytce dnešní doby, za ty, kdo klerikalizují církev a božímu lidu upírají spásu.Je znám svým zájmem o lidi nakažené viremHIV, v minulosti je často navštěvoval vhospicích. Léta 2011 navštívil hospic, kde v rámci velikonočního rituálu políbil dvanáct lidí nakažených tímto virem a obřadně jim umyl nohy.Tento obřad zopakoval už jako papež naZelený čtvrtekroku 2013, kdy omyl a políbil nohy 12 delikventům v římském nápravném zařízení pro mladistvé.
Dne 16. března 2013 na setkání s novináři papež František s poukazem na svatého Františka z Assisi řekl: „Přál bych si, aby i celá církev byla církví chudých, církví pro chudé“.
„Nebuďte nikdy smutní, křesťan nemůže být smutný. Nenechte se nikdy ovládnout bezmocí. Naše radost není radostí z vlastnictví mnoha věcí, ale ze setkání s Ježíšem,“ řekl na Květnou neděli 2013 (24. března).
Podle Mileny Faustové je František znám jako významný teolog a umírněný konzervativec a tvoří kompromis mezi levicovouteologií osvobozeníatradicionalismemjezuitského řádu.
PodleMichala Semínakladl dřívější arcibiskup Bergoglio ve své diecézi překážky tradicionalistickým kněžím, kteří se chtěli vrátit k předkoncilníliturgii, a to i po vydáníBenediktovaapoštolského listuSummorum pontificum, který byl k tradicionalistům vstřícný.Jako arcibiskup a kardinál měl Bergoglio dobré vztahy sžidyaprotestanty. Ve vztahu kanglikánůmpodle Semína odmítl myšlenku, aby konvertovali ke katolické církvi, a uvedl, že katolická církev anglikány potřebuje takové, jací jsou v anglikánské církvi. Na shromážděníCharismatického hnutív Buenos Aires roku 2012 neváhal pokleknout předevangelikálním kazatelem, aby od něj přijal požehnání. V roce 2012 se zúčastnil oslav židovského svátkuChanukav jedné z argentinskýchsynagog; podle Semína je oddánekumenismua mezináboženskému dialogu, relativizuje jedinost katolické církve podřízené Římu a je rovněž zastáncem kolegiality biskupů.Takový postoj byl patrný už při jeho prvním vystoupení po zvolení papežem. Ponechal stranou viditelné známky a projevy papežské autority a prezentoval se jako biskup Říma. Rovněž svého předchůdce Benedikta XVI. označil jako emeritního biskupa římského, nikoliv jako emeritního papeže. Před udělením požehnání městu a světu (Urbi et Orbi) si vyžádal modlitbu přítomných věřících za sebe samého.
Podle Semína byl v roce 2005 přinejmenším od druhého kola volby hlavním protikandidátem kardinálaRatzingeraa přesunuly se k němu hlasy, které původně směřovaly ke kardináluMartinimu, oblíbenci progresivního a liberálního směru v církvi. Podle Semína se zdá být jasné, že papež František přichází na Petrův stolec jako rozhodný stoupenecdruhého vatikánského konciluvčetně jím nastolených změn a že papežem Františkem zvolený kurz opět potlačí ostrůvky (předkoncilní) katolické tradice, jež se vynořovaly zapontifikátuBenedikta XVI.
Podle publicisty Martina T. Zikmunda se František dosud ve všech funkcích projevil jako teologicky konzervativní a nebývale sociálně citlivý. Je vůdcovským typem, ošlehaný praktickým životem, a svými gesty ukázal osobní pevnost a kuráž. Podle Zikmunda se stal vhodnýmkompromisnímkandidátem těch, kteří touží po změnách, a těch, kteří chtějí papeže jako vnější ikonu, aniž by se vnitřní pořádky příliš měnily.Reakce katolických i nekatolických médií a osobností na první papežovy kroky byly převážně pozitivní.Kateřina LachmanováiJoel Rumlvšak zdůraznili, že lidé si do nového papeže projektují příliš velké množství protikladných i nerealistických očekávání.
Jeho postoj k papežské kurii byl doposud rezervovaný, stálým funkcím v ní se vyhýbal a Vatikán navštěvoval jen v nezbytných případech.Již v souvislosti se svým jmenováním kardinálem roku 2001 odrazoval věřící ve své zemi od utrácení peněz za cestu do Římaa podobně se obrátil na Argentince i při zahájení svého pontifikátu; vyzval je, aby raději dali peníze chudým.Římskou kurii považuje za subjekt, který pomáhá a slouží. Negativní zprávy o kurii jsou podle něj často přehnané a zmanipulované tak, aby skandalizovaly. Novinářům podle něj často hrozí, že podlehnoukoprofiliia budou navádět kekoprofagii. Neustálé vidění negativních aspektů místo pozitivních považuje za častý hřích.
Tomáš Halíkkonstatoval, že ani od reformního papeže nelze očekávat, že bude žehnat homosexuálním svazkům, prosazovat v dnešní době svěcení žen či měnit postoj církve k potratům.Než Argentina v roce 2010 jako prvnílatinskoamerickázemě zlegalizovala sňatkyhomosexuálů, kritizoval kardinál Bergoglio toto opatření jakodestruktivní záměr proti Božímu plánu(„není to obyčejný politický boj; je to pokus zničit Boží záměr“). Adopce dětí homosexuálními muži označil zaformu diskriminace dětí.Prezidentce ArgentinyCristině Fernández de Kirchneroponoval i v otázkách antikoncepce a umělého oplodnění, v nichž zastával konzervativní stanovisko.V červenci 2013 se přesto nezvykle otevřeně vyjádřil k problematice vztahu církve k homosexuálům; podle něj by církev neměla věřící soudit na základě sexuální orientace, a to ani v případě, že se jedná o kněze.
„V této chvíli jsem pro zachovánícelibátuse všemi jeho pro a proti. S jeho praktikováním jsme měli po tisíc let spíš lepší než horší zkušenosti,“ uvedl František v knize rozhovorů se svým přítelem, argentinskýmrabínemAbrahamem SkorkouO nebi a zemi. Dodal ovšem, že celibát „…je otázka disciplíny, a ne víry, a věc se může změnit“.
Dne 12. května 2013 svatořečil 800Mučedníků z Otranta, kteří byli popraveni poosmanskémdobytí jihoitalskéhoOtrantav roce 1480, protože odmítli přestoupit naislám.
V březnu 2021 uspořádal historické setkání s nejvyšším iráckýmšíitskýmduchovnímvelkoajatolláhemAlím Sistáním a navštívil rodiště prorokaAbrahámav Iráku. Společně se Sistáním vyzvali k mírovému soužití mezi muslimy a křesťany.
V únoru 2022 přineslNáboženský infoserviszprávu o vyjádření papeže o lidech, kteří si pořizují namísto dětí domácí mazlíčky; připomíná tak starší zprávu z roku 2014.
Dne 19. března 2022 umožnilapoštolskou konstitucíPraedicate Evangelium, obsazovat posty v čele vrcholných orgánů Vatikánu pokřtěnými laiky včetně žen; nejen duchovním, jako tomu bylo doposud.
V říjnu 2023 Vatikán zveřejnil papežovy odpovědi na dubia pěti kardinálů, která se týkala reinterpretace Božího zjevení, žehnání svazkům osob stejného pohlaví, synodality, kněžském svěcení žen a pokání a rozhřešení.
V roce 2005, v roce předchozího konkláve, v němž byl Bergoglio řazen mezipapabili, vydalHoracio Verbitskyknihu o církvi s názvemEl Silencio(Mlčení), v níž Bergoglia obvinil z toho, že v době tzv.špinavé válkyv Argentině pod záštitouoperace Kondorv období vlády pravicovévojenské junty, která pronásledovala a vraždila odpůrce režimu a levicové aktivisty, zbavil jezuitské kněze Orlanda Yoria a Francisca Jalicse ochrany svého řádu, a tím umožnil armádě, aby je v květnu 1976 unesla a mučila. Tato tvrzení se odvolávají na rozhovory s Jalicsem, který se později přestěhoval do německého kláštera. Bergoglio označil obvinění za pomluvu a prohlásil, že naopak tajně zachránil životy obou kněží a dalších, které ukryl před eskadrami smrti nebo jim pomohl uprchnout.Podle Verbitského Bergoglio naopak pomohl ukrýt příslušníky argentinského námořnictva před inspektoryMeziamerické rady pro lidská právaa odmítal žádosti o pomoc lidí před terorem vlády.Bergoglio dvakrát odmítl svědčit u soudu o svém působení v čele jezuitského řádu, a když v roce 2010 před soudem konečně vypovídal, byly mu vyčteny vyhýbavé odpovědi.Léta 2010 před soudem uvedl, že o případech odebírání dětí politicky nepohodlným ženám se dozvěděl až v roce 1985, dva roky po konci vojenské vlády, zatímco rodina Eleny de la Cuadra, která zmizela roku 1977 v pátém měsíci těhotenství a po porodu byla ve vězení zabita, tvrdí, že ho kontaktovala a prosila o pomoc už v době zmizení Eleny.
Na rozdíl od předešlého se uvádí, že ani v době diktatury neváhal kritizovat poměry v zemi a přispěl k tomu, aby se argentinská biskupská konference roku 2000 omluvila za neschopnost zaujmout odmítavý postoj k vojenské vládě, a přispěl tak k zahojení ran a obnovení důvěryhodnost římskokatolické církve.
Dne 18. března 2013 vydal prezidentNejvyššího soudu ArgentinyRicardo Lorenzetti prohlášení, že papež František je zcela nevinný a nebyl nikdy podezřelý z porušovánílidských právběhem špinavé války. Lorenzetti dále zdůraznil nutnost respektovatpresumpci neviny. Řekl: „Ačkoli někteří stále prohlašují, že mohl udělat to či ono, faktem zůstává, že zde není žádné konkrétní obvinění vznesené proti bývalému kardinálovi Jorgemu Bergogliovi.“Argentinský nositel Nobelovy ceny za mír a odpůrce vojenské juntyAdolfo Pérez Esquivel21. března 2013 prohlásil, že František „Neměl nic společného s diktaturou, nebyl komplicem diktatury a nekolaboroval.“
Také Hebe de Bonafini, prezidentka jedné z organizací „Matek z Plaza de Mayo“ (organizace matek obětí argentinské diktatury), se v roce 2013 vzdala kritizování papeže Františka a v otevřeném dopise jej chválila za jeho duchovní činnost v chudinských čtvrtích Buenos Aires; funkcionářka Matek tak provedla stejný obrat jako prezidentka ArgentinyCristina Fernández de Kirchnera různí další členové její vlády, kteří zvolení dřívějšího arcibiskupa Bergoglia papežem zprvu přijali rezervovaně nebo otevřeně kriticky.
Jako kardinál opakovaněpodporoval argentinský nárok na britskézávislé územíFalklandy(Malvíny), které je předmětem dlouhodobého územního sporu mezi Argentinou a Británií. Podle britského bulvárního listuThe Sunv roce 2011 prohlásil: „Falklandy jsou naše, je to naše země. Važme si těch, kdo tam položili své životy. Falklandy patří Argentině.“U příležitosti 30. výročí konceválky o Falklandyv roce 2012 se Bergoglio vyjádřil, že Britové se ostrovů zmocnili.
Britský premiérDavid Cameronse v březnu 2013 proti názorům nového papeže „při vší úctě“ ohradil a odvolal se na jednoznačné výsledkyreferenda, které na ostrovech právě proběhlo: „Bílý dým nad Falklandami byl dost jasný.“ Argentinská velvyslankyně vLondýněAlicia Castrová v reakci na toto prohlášení označila za zarážející, že si premiér „dovoluje odmítat papeže“. Argentinská prezidentkaCristina Fernández de Kirchner, která nynější obyvatele Falkland považuje zasquatterya referendum zafrašku,vyjádřila naději, že i přes četné spory, které ona a dřívější kardinál Bergoglio měli, pomůže papež Františekvylobbovatalespoň zahájení jednání s Brity; vzápětí nato se jako vůbec první hlava státu ve Vatikánu s papežem setkala.
Od vypuknutímigrační krizeroku 2015, která vyústila v migraci více než milionu lidí do Evropy, se angažuje ve prospěch uprchlíků. V září 2016 papež František vyzval Evropany, aby „uprchlíky uvítali ve svých domech a obcích, aby jejich první zkušenosti v Evropě bylo teplé lidské uvítání a ne chlad při spaní na ulicích.“
V prosinci 2014 odmítl udělit osobní audiencitibetskémudalajlámoviTändzinu Gjamcchovikvůli „delikátní situaci“, která panuje ve vztazíchSvatého stolceaČíny.
Dne 26. listopadu 2013 vydalapoštolskou exhortaciRadost evangelia,kde mimo jiné silně kritizuje současný globální ekonomický systém a označuje ho za „novoutyranii“.Prosí bohaté, aby se s chudými podělili o své peníze (které prohlašuje za novodobou modlu), a zároveň vzkazuje, že vytvářet ekonomiku sociálních nerovností a dokonce vyloučenosti „zabíjí“.Proti těmto názorům se ohradili američtí konzervativci včetněRushe Limbaugha.Ten dokonce prohlásil, že tyto papežovy názory jsou marxistické.Svatý otec pro časopisLa Stampana tyto reakce uvedl, žemarxistickáideologieje špatná,ale že se setkal ve svém životě s mnoha marxisty, kteří byli dobří lidé, takže není výrokem Rushe Limbaughadena uražen.Dodal přitom, že nedávno vydaná exhortace je v souladu se sociální naukouřímskokatolické církve.
V apoštolské exhortaciRadost evangeliapapež mimo jiné napsal:
V listopadu 2020 upozornil na situaci pronásledovaných náboženských a etnických menšin ve světě a konkrétně zmínilperzekucietnickýchUjgurův Číně, pronásledováníRohingiůvojenským režimem vMyanmaru, genociduJezídůpři taženíIslámského státuv Iráku, a teroristické útoky v kostelech na křesťanské menšiny vEgyptěaPákistánu. Proti jeho slovům se ohradil mluvčí čínského ministerstva zahraničí, který označil za nepravdivé Františkovy výroky o pronásledování etnických Ujgurů.
Dne 24. března 2022 podrobil kritice závazek zemíSeveroatlantické aliancezvýšit objem výdajů na obranu na 2 % HDP. Papež to neváhal označit za „šílenství“; dodal, že řešením současné situace naUkrajině„není vícezbraní, více sankcí, více politických a vojenských aliancí, ale jiný přístup k vládnutí světu, ne cenění zubů“. Aktuální dění na Ukrajině označil za výsledek staré logiky moci, která dominuje tzv. geopolitice. Hlavním problémem je dle Františka to, že politici vládnou světu, jako by šlo ošachovnici. Mocní plánují své kroky s cílem rozšířit svou vládu na úkor ostatních, sdělil dále, když přijímal delegaci italské ženské organizaceCentro Italiano Femminile. Dle papeže by právěženymohly být protagonistkami změn. „Když se dostanou k moci vespolečnosti, mohou ženy změnit způsob vládnutí ze snahy omocna snahu o službuobčanům.“
František odsoudilruskou invazi na Ukrajinu.Prohlásil, že ho bolí utrpeníukrajinskéholidu, a vyzval ruského prezidentaVladimira Putina, aby zastavil „spirálu násilí a smrti“ a uvědomil si, žejaderná eskalaceby přinesla „nekontrolovatelné globální důsledky“. Oslovil také ukrajinského prezidentaVolodymyra Zelenskéhoa požádal ho, aby byl otevřený „vážným mírovým návrhům“.V březnu 2024 uvedl, že by se Ukrajina neměla vyhýbat případným mírovým rozhovorům s Ruskem předtím, než se situace na bojišti ještě víc zhorší v neprospěch Ukrajiny. Jeho slova odmítl ukrajinský prezident Zelenskyj i polský ministr zahraničíRadosław Sikorski, který odpověděl, že by František měl povzbudit Putina, aby stáhnul svou armádu z Ukrajiny, a pak by nastal mír bez nutnosti vyjednávání.
František odsoudil útokHamásunaIzraeldne 7. října 2023. Kritizoval také izraelské vojenské operace vpásmu Gazyběhemválky Izraele s Hamásema prohlásil, že „teror by neměl ospravedlňovat teror“.Odsoudil zabití dvoupalestinskýchkřesťanských žen izraelským sniperem v Gaze a nazval to „terorismem“.V průběhu války František volal po okamžitém příměří, propuštění všech rukojmích,advoustátním řešeníizraelsko-palestinského konfliktu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJorge Bergogliona polské Wikipedii.