Vúdú

Vúdú(pod vlivemangličtinypsáno takévoodoo,francouzskoutranskripcívaudou) jesynkretistickénáboženstvípocházející zkaribskéhostátuHaiti, který se také nazýváSevi Lwa, „služba lwa“. Obsahuje v sobě především prvkypolytheistickétradicezápadní Afriky(hlavněbeninskéhonáboženstvívodunanigerijskéhojorubskéhonáboženství)ařímského katolicismu. Je však také ovlivněno náboženstvímindiánskýchkmenůKaribůaArawaků,svobodným zednářstvím,martinismema dílemEliphase Léviho. Obvykle je praktikováno zároveň s katolickým křesťanstvím, ale získalo popularitu i mezi vyznavači jiných náboženství.
Vúdú se také udrželo v haitskédiaspoře. VDominikánské republicea naKubětak vzniklo Vodu Dominicano a Vodu Cubano tvořící synkrezi vúdú,santeríaaspiritismu. Rozšířilo se také doamerickýchměst, kde také vznikla specifická variantaLouisaina Voodoo. V ČR se praktikování autentického haitského vúdú věnují spíše malé skupiny osob nebo jednotlivci.
Historie vúdú začala rokem1697, kdyŠpanělépostoupili západníHispanioluFranciia ti do své novékoloniezačali dovážet černéotrokyz Afriky. Kruté zacházení s otroky vedlo k častým vzpourám a útěkům, uprchlíci nacházeli útočiště v horách a vytvářeli komunituMaroonů. V ní se zachovávaly původní africké tradice i víra. Začala být společně uctívána božstva různých afrických kmenů, například kmenůFonaEwezDahomeje(dnešníhoBeninu) neboJorubůz dnešníNigérie. V této víře se objevily i prvky náboženství přeživších Indiánů, měly vliv například na obrazcevévéa představu oplzlých duchů mrtvýchGhede.Svůj vliv měl samozřejmě i římský katolicismus, protože podleCode Noirměli otrokáři povinnost křtít své otroky. Přestože otroci byli v křesťanské víře vyučováni minimálně, velký dojem v nich vyvolala katolickáikonografie, a tak vyznavači vúdú převzalisvatéjako symboly svýchlwa, třebasv. Patriks hadem se stal symbolemDamballahaaMater DolorosasymbolemEzili Fredy.Někteří svatí byli sami považováni za mocné přímluvce a stali se prakticky pro vúdúisty lwa. Posledním vlivem bylo svobodné zednářství, jehož iniciační obřady nahradily tradicitajných společnostív původní africké společnosti.
Kolonisté se snažili toto náboženství potlačovat, zakazovali svým otrokům účastnit se tanců ahounganiamamby(kněží a kněžky) byli krutě popravováni. HounganFrançois Mackandalvedl v letech1751až1758rozsáhlou vzpouru a14. srpna1791ho následoval hounganDutty Boukman. Na tyto vzpoury navázal historicky nejvýznamnější obřad vúdú na Haiti, kterým byl Bwa Kayiman v srpnu 1791. Při rituálu bylEzili Dantorobětován vepř, poté lwa posedla kněžku a všichni přítomní přísahali, že budou bojovat za svobodu. Tak začalahaitská válka o nezávislostkterou dovedl do konceJean-Jacques Dessalines(podle většiny pramenů také houngan).Po nástupu k moci však vydal dekrety vúdú zakazující.
V době americkéintervencena Haiti (od roku1915) se objevily první stereotypy okolo vúdú, jakokanibalismus,chodící mrtvolyaorgieza zvuků bubnů.Proti tomuto náboženství se silně postavila jakkatolická církev, takprotestantštímisionáři. V té době se však také o vúdú začali zajímat vědci, napříkladantropologMelville J. Herskovitsve svém díleThe Myth of the Negro Past(Mýtus o černošské minulosti, 1941) které dokazovalo, že haitské náboženství si zachovává původní africké vlivy, neboTell My Horse: Voodoo and Life in Haiti and Jamaica(Řekni mému koni: Voodoo a život na Haiti a Jamajce, 1937)folkloristkyZory Hurston. Zapadly ovšem mezi senzachtivými publikacemi ahorrory. Pod vlivem americkýchokupantů, kteří nerozlišovali mezimulatyačernochy, se k haitským kořenům, včetně vúdú, začala obracet i místní mulatskáelita. Na toto obrození měl vliv předevšímFrançois Duvalier, budoucí prezident Haiti, a jeho kolektiv umělců a intelektuálů Les Griots. I po svém nástupu k moci se Duvalier otevřeně hlásil k vúdú a jeho soukromámilicepoužívala symboly tohoto náboženství.
V90. letechs nástupem prezidentaAristida, který při svéinauguracipřivítal přední houngany a mamby, začala oficiální moc nahlížet na vúdú pozitivně. Vzhledem k tomu že náboženská tradice Haiti láká do země mnohoturistů, je pravděpodobné, že tomu tak zůstane i nadále.
Vúdú uznává jediného boha, kterého nazývá Bondye (z francouzskéhoBon Dieu„Dobrý Bůh“).Lwa,andělya svaté považuje za jeho služebníky. Bondye stvořil svět, ale pak své dílo předal do rukou svých sluhů a je nyní vzdálený a nedosažitelný. Ačkoliv tento koncept bývá někdy označován za křesťanský, tak odpovídá mnohým africkým náboženstvím, z kterých vúdú vzešlo. Proto afričtí otroci snadno chápali úlohu svatých jako přímluvců u Boha v římském katolicismu. Většina vyznavačů vúdú se proto pokládá za katolíky.
Ústředním bodem vúdú jsou pak duchové zvaní lwa. Nejsou pokládáni za bohy, ale služebníky Boha, vyznavači vúdú jim slouží a na oplátku očekávají že oni budou sloužit jim. Lwa se dělí na několik rodin, kterých je pravděpodobně 21, mezi které patří především mírní lwaRada, lwaNaga, prudcí lwaPetwoa duchové mrtvých zvaní lwaGhede.
Každý vyznavač vúdú má své duchy, z nichž jeden je každému jedinci nejbližší (tzv.met tet). Každý však může vyznávat i mnoho ostatních duchů a animet tetnemusí být jeho hlavním duchem. Lwa však nelze vzývat libovolně, ale na základě povahy či osudu, jaké duchy vzývat lze zjistit při obřadu nebo ve snu. Jsou vzýváni také duchové pokrevních předků, někteří lwa jsou ostatně zbožštění lidé (napříkladAgassou, někdejší král Dahomeje).
Většina vyznavačů není zasvěcena; zasvěcení není k službě lwa nezbytné. Zasvěcenci neboli kněží jsou zodpovědní za zachovávání rituálů a písní a udržování dobrých vztahů mezi duchy a lidskou společností. Je jim svěřena hlavní role při službě všem duchům v dané rodině. Kněžím se říkáhoungan, kněžkámmambo. Níže postavení jsou „hounsi“, zasvěcenci, kteří pomáhají kněžím při obřadech. Důležitou součástí kultu jsou také obrazcevévéa rituální chřestidlaassona cha-cha. Rituály se konají také ve svatyních zvanýchperistyl.
Haitská rodinnábohoslužbazačíná až několikadenní složitou přípravou, kdy se stavíoltář, rituálně připravuje a vaří drůbež a jiná jídla. Obřad se zahajuje několik katolickýchmodliteba písní ve francouzštině; pokračujelitaniívkreolštiněa některém africkém jazyce, jež se obrací ke všem evropským a africkým svatým a lwa, které domácnost uctívá; a poté následuje veršovaná modlitba ke všem hlavním duchům domu, zvanápriyé gineneboli africká modlitba. Po dalších úvodních písních přicházejí písně pro všechny jednotlivé duchy (první z nich je pozdravem duchovi bubnu zvanému hounto); začíná se rodinou Legba, pokračuje přes rodinu Rada a po přestávce začíná část bohoslužby věnovaná rodině Petwo, která končí písněmi pro rodinu Ghede. Při zpěvu písní přicházejí jednotliví lwa a navštěvují
shromáždění tak, že posedají jednotlivé přítomné a mluví a jednají jejich prostřednictvím. Každý lwa vyslechne pozdrav od přítomných zasvěcenců a předává výklady, rady a duchovní útěchu těm, kdo jej požádají o pomoc. Obřad trvá mnoho hodin až do rána dalšího dne.
V každém domě vyznavačů je vyhrazen jeden nebo více stolů předkům a lwa, na němž jsou obrázky a sošky, voňavky, jídlo a další věci, které mají ti kteří lwa rádi. Minimální vybavení představuje bílá svíce a sklenice vody, případně květiny. V den příslušného svatého či lwa se zapálí svíce, odříká modlitbaOtčenášaZdrávas Mariaa pozdravPapa Legbovi. Ten otevře bránu ke konkrétnímu duchovi, se kterým se poté hovoří. S vlastními předky nemusí vyznavač hovořit prostřednictvím Papa Legby, protože jsou takzvaně „jeho krve“.
Vúdú bývá často mylně považováno na základě různýchpověrza temný kult a formu „černé magie“. V lidovém povědomí je s ním spojená především představazombiea propichování panenek. Zombie pochází už z původních afrických náboženství a na Haiti se jedná o nevýznamnou součást magických představ, která ostatně souvisí s činností bokora, černokněžníka, ne kněze vúdú. Používání panenek se objevuje vmagiicelého světa a to především pro léčení na základě určování tlakových bodů jako vakupresuře. V haitském vúdú se nepoužívají, ačkoliv Louisiana Voodoo je užívá. Do obecného povědomí se spojení těchto praktik s náboženstvím vúdú dostalo nejspíše prostřednictvím horrorových filmů.