Norská křížová výprava

Norská křížová výprava, vedená norským králemSigurdem I., bylakřižáckým taženímčipoutí,která proběhla mezi lety1107až1110jako dozvukprvní křížové výpravy. Norská křížová výprava je také první kruciátou, které se osobně účastnil korunovaný panovník.
Sigurda jeho muži se zNorskavydali na plavbu na podzim 1107, výprava čítala šedesát lodí a asi kolem 5 000 mužů. Ještě na podzim flota přistála vAnglii, kde byl v té době králemJindřich I.Sigurd zde se svými muži zůstal přes celou zimu až do jara 1108, kdy se výprava po moři opět vydala dále na západ.
Po někalika měsících norská flota zakotvila vGalicijipoblíž města a významného poutního místaSantiago de Compostela. V této zemi, kterou Norové označovali jako „Jakobsland“, jim bylo místním pánem dovoleno přečkat zimu. Když však zima přišla, přišel s ní i nedostatek jídla, což místního pána donutilo přerušit prodej potravin norským válečníkům. Sigurd proto shromáždil své vojsko a dobyl hrad tohoto lokálního vládce, kde získal potřebné zásoby jakož i jinou kořist.
Na jaře výprava pokračovala po moři dál podél pobřežíPortugalska, přičemž zajala osm saracénských galér a dobyla hrad vSintře(asi se ve skutečnosti jednalo oColares, které je blíž moři). Poté Norové pokračovali směrem kLisabonu, městu na pomezí křesťanského a muslimského světa, kde zvítězili v další bitvě. Na své cestě dále vyplenili město Alkasse (asi se jedná oAl Quasr) a při vstupu doStředozemního mořeporazili v blízkostigibraltarské úžinyeskadru muslimských lodí.
Po vplutí doStředozemního mořese seveřané plavili podél pobřeží zeměSaracénů(Serkland) až kBaleárským ostrovům. Ty byly v té době křesťany vnímány jako nic víc než doupě pirátů a otrokářské středisko. Nájezdy Norů jsou také prvními zaznamenanými útoky křesťanů proti těmto muslimským ostrovům (třebaže se Baleáry staly jistě už i dříve cílem drobnějších útoků).
Norové přistáli nejprve naFormenteře, kde se střetli se značným množstvím „černých mužu“ (Blåmenn) a Saracénů (Serkir), kteří si ve zdejších jeskyních zřídili pirátskou základnu. Průběh tohoto boje je tím nejdetailněji zpracovaným na stránkách písemných pramenů k této výpravě a možná se jedná také o nejvýznamnější událost v dějinách tohoto malého ostrova.Po této bitvě se měli prý Norové zmocnit největšího pokladu, který kdy získali. Norská flota poté zaútočila úspěšně i naIbizuaMenorku. Zdá se však, že se Norové neodvážili zaútočit na největší z Baleárských ostrovůMalorku, asi z toho důvodu, že se jednalo o v té době nejvíce prosperující a nejlépe opevněné centrum nezávislé malorskétaify. Zvěsti o úspěších Norů se mohly rozkřiknout a stát se tak inspirací pro společný katalánsko-pisánský útok na Baleárské ostrovy v roce 1113–1115.
Na jaře 1109 dorazila norská výprava naSicílii, kde byli její účastníci vřele uvítáni hrabětemRogerem II., který měl toho času jen dvanáct nebo třináct let. Na Sicílii strávili Norové delší dobu, možná až rok.
V létě 1110 Norové konečně přistáli vAkkonua vydali se doJeruzaléma, kde byl Sigurd uvítán jeruzalémským králemBalduinem I.se všemi poctami. Po vřelém přivítání, hodném korunovaného panovníka, doprovodil BalduinSigurdak řeceJordána poté zpátky do Jeruzaléma.
Norové byli obdarováni mnohými cennostmi arelikviemi, a to včetně třísky zeSvatého kříže, na kterém měl být údajně ukřižovánJežíš Kristus. Tato vzácná relikvie jim byla věnována pod podmínkou, že budou i nadále podporovat a prosazovatkřesťanstvía že relikvii přinesou k hrobusv. Olafa.
Norové strávili veSvaté zemipodzim a zimu roku 1110.Sigurda jeho muži se na popud králeBalduinazúčastnili obléháníSidonu, které započalo na podzim 1110. Norské lodě blokující město z moře byly téměř rozprášeny silnoufátimovskouflotou vyslanou zTyru, zachránil je až příjezd eskadrybenátskýchlodí vedených dóžetemOrdelafem Falierim. Sidon však nakonec, i přes odhodlání obránců a neúspěšný pokus o atentát na krále Balduina, 4. prosince 1110 padl do rukou křižáků. Vzniklo takSidonské panství.
Po odplutí ze Svaté země navštívil Sigurd se svým vojskemKonstantinopoli, kterou Norové znali pod jménemMiklagard. Zde Sigurd zanechal všechny své lodě i s jejich vzácnýmigalionovými figuramia také množství svých mužů, kteří rozšířili elitní oddílyvarjažské gardybyzantského císaře. Sigurd se svými zbývajícími válečníky se poté vydal na zpáteční cestu do Norska po souši, přičemž se do Norska vrátil asi roku 1111.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuNorwegian Crusadena anglické Wikipedii.