Komunita Taizé

Komunita Taizé(francouzskyCommunauté de Taizé) jekřesťanskéekumenickéspolečenstvíklášterníhotypu nacházející se vburgundskévesniciTaizéveFrancii. Byla založena v roce1940bratrem Rogerem(Roger Schütz).Dnes komunita čítá kolem 100 bratrů,katolíků, i různýchprotestantskýchvyznání, kteří pocházejí z více než 25 různých národů.
V roce1991byl nově objevenýasteroid100033 Taizépojmenován na počest této komunity.
V době2. světové války, v roce 1940, přijel tehdy pětadvacetiletý bratr Roger na kole zeŠvýcarska, kde se narodil a kde vystudovalteologii, do Francie, rodné země své matky. Od mládí, především v době, kdy prodělávaltuberkulózu, v něm zrála touha založit komunitu bratří, která by se stala kvasem smíření v lidské rodině.
Ve Francii dorazil doCluny, které znal jako centrumstředověkéhomnišskéhoživota. Právě zde se dozvěděl, že v nedaleké vesnici Taizé je na prodej dům. Jedna místní žena ho zde pozvala k jídlu. Když se dozvěděla o jeho úmyslech, prosila bratra Rogera, aby zůstal v Taizé, protože jsou zde místní obyvatelé „tak sami“.
Bratr Roger se v Taizé, které se nacházelo blízkodemarkační linie, usadil. Brzy začal v jednoduchých podmínkách ukrývatválečné uprchlíky, předevšímŽidy. Připojila se k němu také jedna z jeho sester, Geneviève. V roce1942byli varováni, že byli odhaleni, proto se sourozenci uchýlili zpět do rodného Švýcarska, doŽenevy. Do Taizé se mohl vrátit až v roce1944, tehdy se k němu připojili také první bratři, kteří se s ním seznámili ve Švýcarsku.
Po válce se bratr Roger s ostatními bratry a opět s pomocí sestry Geneviève začal starat o několik místních sirotků. I přes kritické ohlasy místních obyvatel se po válce snažil pomáhat i zajatýmNěmcům, kteří žili v nelehkých podmínkáchzajateckých táborů.
V roce1949měla komunita už sedm bratří, kteří oVelikonocíchpřijali závazek společného života v prostotě acelibátu.
V zimě1952–1953napsal bratr Roger pro komunituřeholis názvem Pravidla Taizé a stal se prvním jejímpředstaveným.Spolu s dalšími bratry se zúčastnil2. vatikánského koncilujako pozorovatel.
V roce1962byl kvůli nedostatečné kapacitě románského kostela ve vesnici postaven Chrám smíření.
Počet členů komunity během let vzrůstal. V roce1969se bratrem stal jeden mladý lékař zBelgie, který se stal prvním katolíkem v komunitě.
Důležitou událostí v životě komunity byla návštěvapapežeJana Pavla II.v Taizé v říjnu roku1986.
Zakladatel komunity a její první představený, bratr Roger, byl16. srpna2005během večerní modlitby napaden a usmrcen psychicky nemocnou návštěvnicí. Bylo mu devadesát let, když zemřel. Pro ekumenické zaměření společenství je příznačné, že nástupcem bratra Rogera ve funkci představeného se stalbratr Alois(Alois Löser), katolík pocházející z Německa (Bavorsko), který k řádu přistoupil již roku1974.
Rytmus života komunity udávají modlitby, které se konají třikrát denně. Bratři nepřijímají žádné dary nebo dotace, dokonce i osobní dědictví využívají pro pomoc potřebným. Živí se svou prací: vydávají knihy, CD, DVD a podobně. Už od počátků komunity má v Taizé tradici výroba keramiky, která je spjata především s osoboubratra Daniela.
Od padesátých let 20. století někteří bratři žijí po delší nebo kratší dobu v malých skupinkách, tzv. fraternitách, v zemích především rozvojového světa, aby sdíleli život s nejchudšími obyvateli. V současné doběse fraternity nacházejí vBrazílii,Bangladéši,Senegalu,Kenia několik bratří žije i vJižní Koreji.
V rámci projektu Operace Naděje bratři zprostředkovávajíhumanitární pomocpotřebným lidem, v doběhladomoru v Severní Korejiv roce1998do této země zaslali 1000 tunkukuřicea v následujících letech zorganizovali sbírky zdravotnického materiálu pro místní nemocnice.
Koncem padesátých let 20. století začalo Taizé navštěvovat množství především mladých lidí. Bratři komunity byli jejich zájmem zpočátku zaskočeni a několik let hledali způsob, jak se s jejich přítomností vyrovnat. Jejich počet v průběhu let stoupal a zároveň začali přijíždět mladí z různých zemí, kteří často nerozumělifrancouzštině, dorozumívacímu jazyku komunity.
Neexistuje žádná komunita sester z Taizé. Na pozvání bratra Rogera ale přijely s přijetím poutníků pomáhat nejprvesestry sv. Ondřeje, ženského katolického řádu původně z Belgie, které od roku1972žijí ve sousední vesnici jménemAmeugny.Později přijely pomáhat také sestrykongregace sester voršilek Srdce Ježíše Umírajícího(tzv. šedé voršilky) a sestrykongregace Milosrdných sester sv. Vincence de Paul.
Bratři hledali způsob, kterým by se mohli všichni mladí lidé zapojit do pravidelných modliteb komunity; původně byly totiž náplní modliteb především dlouhá kantika (chvalozpěvy, hymny) a zpívanéžalmyve francouzštině. Oslovili francouzského hudebního skladateleJacquesa Berthiera, zda by spolu s nimi hledal způsob, jak zpěvy zjednodušit. Postupně se v Taizé začaly používat krátké, stále se opakující zpěvymeditativníhocharakteru zpívané v různých jazycích, které je snadné se naučit. Na tvorbě zpěvů s komunitou spolupracoval iJoseph Gelineau. Od devadesátých let 20. století komponují nové písně sami bratři komunity.
je nejznámější duchovní píseň z Taizé.Zpívá se v řadě jazyků (podobně jako jiné písně, napříkladEl Senyor és la meva força/In the Lord I’ll Be Ever Thankful/ Každý den Pán mi sílu dává).
Modlitby komunity sestávají kromě písní z Taizé z dalších jednoduchých prvků: krátkého čtení zBible, žalmu apřímluv. Důležité místo má v modlitbě ticho, které trvá kolem osmi minut. Ekumenické modlitby se zpěvy z Taizé, které zachovávají podobný program, se konají po celém světě, včetně různých místČeska.
Během celého roku se v Taizé konají setkání mladých ve věku 17–30 let. Zároveň komunitu navštěvují i dospělí a v určitých obdobích roku mohou přijet i rodiny s dětmi.V současnosti může být v Taizé zároveň až 7 tisíc lidí, kteří přijíždějí ze všech státůEvropyi z dalších světadílů. Setkání mají týdenní charakter, od neděle do následující neděle. Mladí lidé mohou přijet i na delší dobu jako dobrovolníci, aby zde pomáhali s přijetím poutníků, hledali, co chtějí v životě dělat, a zažili život ve společenství a modlitbě. Během pobytu jsou doprovázeni vždy buď jedním bratrem (muži) nebo sestrou (ženy), kteří jim naslouchají a pomáhají jim rozlišovat, co je pro ně důležité.
Program typického dne v Taizé
Komunita se nesnaží kolem sebe vytvářet nějaké hnutí, ale povzbuzuje poutníky, aby se, až se vrátí domů, zapojili plněji do své vlastní místnícírkve. Aby je v tomto úsilí podpořil, zahájil bratr Roger spolu s komunitou v sedmdesátých letech 20. století tzv. pouť důvěry na zemi. Jednotlivými etapami této pouti jsou setkání mladých pořádaná v Evropě i na dalších světadílech, k nimž se každoročně shromažďují desetitisíce mladých lidí.
Na konci každého roku, většinou od 28. prosince do 1. ledna, se vždy v některém velkém evropském městě koná evropské setkání mladých, které organizují spolu s dalšími dobrovolníky bratři z Taizé. Účastníci setkání jsou ubytováni u obyvatel tohoto města a jeho okolí. Dopoledne se program koná v místníchfarnostechasborech, od poledne se všichni účastníci shromažďují typicky ve výstavních halách města ke společným modlitbám a workshopům.
Bratr Roger zahájil tradici, ve které pokračuje i bratr Alois, kdy představený komunity při příležitosti evropského setkání napíše mladým lidem tzv. Dopis z Taizé s podněty k rozjímání. Tento Dopis se pak používá k osobnímu rozjímání i jako výchozí text k diskusím ve skupinkách v Taizé během celého následujícího roku.
Dopis z Taizé začal vycházet jednou za dva měsíce. Od roku 1990 začal vycházet také v češtině a slovenštině. Jednotlivá čísla přinášejí kromě meditace představeného komunity také zprávy z křesťanského světa, biblické meditace, texty z Bible na každý den.