Husa domácí

Husa domácí(Anser anser domesticus)je domestikovaná formahusy velké(Anser anser), některá plemena však vznikla domestikacíhusy labutí(Anser cygnoides), případně křížením obou druhů.Husy domácí poskytují mnohostranný užitek, předevšímmaso,sádloapeří, případně trus, používaný jakohnojivo. Méně se využívají husívejce. Husy slouží také k údržbě krajinyvypásáním, některá plemena se chovají jako okrasná nebo pro výstavy. Husy mohou sloužit také k hlídání. Některáplemena husbyla speciálně vyšlechtěna pro potlačováníplevelů(americká bavlníková husa) nebo pro husí zápasy (např.bojovná husa). Na rozdíl od divokých hus, vážících nejvíce 5 kg, může domácí husa vážit až 13 kg.Rozdíl je i ve způsobu rozmnožování, neboť divoké husy žijí vestabilních párech, ale husy domácí vpolygamii.
Husy byly domestikovány ve více centrech, nezávisle na sobě. Nejdříve, kolem roku 5000 př. n. l. se tak zřejmě stalo vMezopotámii, o 2-3 tisíciletí později také vEgyptě, Číně,Řeckua zřejmě istřední Evropě. Domestikaci hus usnadňuje fakt, že si housata těsně po vylíhnutí snadno vtisknou do paměti (imprintují) člověka jako "náhradního rodiče" a všude ho pak následují.
V Číně byla výchozím druhem husa labutí, na ostatních místech husa velká. Kromě toho byly ve starověku ochočovány i jiné druhy hus, např. ve starověkém Egyptě to bylyhusa běločelá(Anser albifrons),berneška rudokrká(Branta ruficollis) ahusice nilská(Alopochen aegyptiacus). Egypťané husy chovali pro maso, jako hlídače i okrasné ptáky. Zejména husice nilská byla chována vchrámechjako posvátný pták a nebyla konzumována. Egypťané ji zasvětili bohyniÉset. Také vestarověkém ŘeckuaŘíměbyla husa posvátným ptákem, zasvěceným bohynímAfrodítě(Venuši),Junoněa třemCharitkách(Gráciím), byla však chována i pro maso a peří. Římané jedli rádi jen husí prsa ajátra, zadní část byla pokládána za vhodnou jen prootroky.Petroniuspokládal husu (kromě jater) zaplebejskéjídlo, nevhodné proaristokraty. Římané husy kvůli játrům vykrmovali šiškami z mouky amedunebo sušenýmifíky. Ochočené husy Římané někdy chovali jakodomácí mazlíčky, kteří svého pána doprovázeli na trh nebo dolázní. Dokládá to např.Ovidiovalegenda oFilemonovi a Baukus. Římané husy využívali i jako hlídače, čemuž nasvědčuje pověst oKapitolskýchhusách, které ve4. stol. př. n. l.zachránilyŘím, když svým kejháním prozradily noční útokGalů. Domácí husy chovali takéKeltovéaGermáni, a to jak pro maso, tak i pro peří.
Ve středověku měly husy velký hospodářský význam, jako zdroj levného masa. Husa setradičně peklana densv. Martina, ale také na Vánoce, její peří se používalo napísařské brkyi opeření kšípům,prachovým peřímse plnilypodušky. Zvlášť proslulé bylo české peří. Peří se škubalo zabitým husám, ale také živým husám a před použitím se muselodrát.
V Číně došlo ke zdomácnění husy labutí zřejmě zadynastie Šangve2. tis. př. n. l., odtud se rozšířila doJihovýchodní Asiea později sarabskýmiobchodníky naPřední východa do východníAfriky. V 19. století proběhly v Kanadě pokusy s domestikacíbernešky velkéa kolem roku 1920 v Rusku shusou běločelou, nebyly však ani v jednom případě příliš úspěšné, přestože bernešky v Kanadě představují důležitý zdroj masa.
Plemena hus se tradičně dělí podle velikosti na malá (např.česká husa,shetlandská husa,faerská husa,čínská husa), střední (např.diepholtzká husa,štajnbašská bojová husa,suchovská husa,pomořanská husa) a těžká (tulúská husa,emdenská husa). Podle užitkovosti se dělí na plemena masná (většina plemen), nosná (italská nosná husa), sportovní (štajnbašská bojová husa) a okrasná (kadeřavá husa). Zbarvení domácích hus je nejčastěji divoké nebo bílé, vzácně strakaté, u některých plemen existuje více barevných variant, výjimkou jepohlavní dimorfismusve zbarvení, např. u shetlandské husy.
Husy se v minulosti chovaly extenzívním způsobem, od jara do podzimu se pásly ve velkých hejnech na lukách, pásly je většinou děti. Později se rozvinul i intenzívní chov.Velkochovyhus existují např. ve Francii, v Maďarsku nebo v Číně, vČeské republicenemá v současné době chov hus příliš velký význam a je provozován spíše drobnými chovateli, ještě kolem roku 1990 však bylo husí peří naším významným vývozním artiklem.
Husy se většinou chovají ve výbězích s chlévky, méně často v halách nebo narybnících, podobně jako kachny. Za účelemvýkrmuse husy zavírají do omezeného prostoru (posady) a někdy jsouvykrmovány násilím(nacpávány šiškami), vzhledem k požadavkům naochranu zvířatproti týrání je však tento způsob výkrmu v posledních dvaceti letech omezován. Vykrmené husy mají následkemtukovédegeneracemnohosádlaa silně zbytnělá, téměř nefunkční, ale jako jídlo některými oblíbenájátra, zvanáfoie gras. Hmotnost vykrmených hus může dosáhnout až 15 kg.
Většina plemen hus si udržela hnízdní pud a jsou schopny odchovat housata, u některých plemen však hnízdní pud vymizel a housata je nutné odchovávat uměle nebo pomocí pěstounky.
Husy jsou odolné proti většině chorob, housata však někdy trpísalmonelózou,kokcidiózou,aspergilózou(zaplísněním dýchacích cest) nebo různými parazity, jako jsouvrtejšičihlísticesrostlice trvalá.
Typickým onemocněním, které se vyskytuje u housat a mladýchpižmovekje virováDerzsyho choroba, napadající játra a zažívací orgány. Pokud ji housata přežijí, stávají se proti níimunní. Je možné proti ní housata takénaočkovat.
Husí maso je chutné a poměrně tučné, má tmavší barvu než maso ostatní drůbeže. Játra a sádlo patří mezi vyhlášené pochoutky. VeFranciise z nich připravují zejména lahůdkovépaštiky. Husí vejce se v Evropě požívají málokdy, nanejvýš do těsta, vyrábějí se z nich všakkraslice. Husí peří je pružné a má vynikající izolační vlastnosti, kromě peříkajky mořsképatří vůbec k nejkvalitnějším druhům péřových materiálů. Používá se jako náplň peřin a polštářů, v současné době se však z ekonomických důvodů často nahrazuje méně kvalitním kachním či slepičím peřím.
Husy byly používány také k zápasům houserů, zvláště v Rusku a Německu. Pro tento účel byla vyšlechtěna např. ruská husa nebo německá štajnbašská husa. Zápasy byly méně krvavé nežzápasy kohoutů, přesto jsou dnes ve většině evropských zemí (včetně Česka) zakázány. Houseři spolu zápasí zobáky i křídly.
Husy se hodí také k odstraňováníplevelů, zejména při pěstování rostlin, které jsou pro husy nechutné, což je např.bavlníkčitabák. Na vypletí 10hektarůpole je třeba cca 25 hus.
Husy se používají jako hlídači.Staří Egypťanépokládalihusici nilskouza lepšího hlídače než psa. Všeobecně známa je rovněž pověst o kapitolských husách, které ve 3. stol. př. n. l. prozradily noční útok Galů na Řím. Dosud se tak děje např. ve Francii.Britská armádazadruhé světové válkypoužívala husy jako hlídače za bojů protiJaponcůmvJihovýchodní Asii. Do roku 2012 se husy používaly k hlídání také vpalírněwhiskyznačkyBallantine'sveskotskémDumbartonu.