Douglas Adams

Douglas Noël Adams(11. března1952Cambridge–11. května2001Santa Barbara) bylanglickýspisovatel,dramatikhumoristickýchrozhlasovýchpořadů ahudebník, který proslul knižní sériíStopařův průvodce Galaxií.Tato pětidílná série, jíž se v tištěné podobě vydalo přes patnáct milionů výtisků, byla nejprve uvedena v rádiu, a posléze přepracována do podobytelevizního seriálu,komiksovéřady,počítačové hrya celovečerníhofilmu(ten byl dokončen až po Adamsově smrti). Knihy se dočkaly také divadelního zpracování v několika provedeních – rané inscenace čerpaly z aktuálních Adamsových poznámek. Jeho fanoušci ho znají také pod jménemBop Ad, které vzniklo chybným výkladem jeho nečitelného podpisu, nebo pod zkratkou jeho iniciál DNA.
KroměStopařova průvodcenapsal nebo se autorsky spolupodílel na třech dílechsci-fiseriáluDoctor Who(v jehož sedmnácté sezóně navíc působil jako redaktor scénářů). Mezi jeho další díla patří romány s hlavní postavou Dirka Gentlyho, dvě knihy Životic, na nichž spolupracoval s Johnem Lloydem, a dokumentární publikaceJeště je můžeme vidět – výprava za vymírajícími živočichy, která vznikla jako doprovod ke stejnojmennému rozhlasovému vysíláníBBC. Dal také podnět k vytvoření počítačové hryVesmírná loď Titanic, která byla pozdějiTerry Jonesempřevedena do románové podoby.
On sám se označoval za „radikálníhoateistu“, přátelé a fanoušci ho znali také jakoekologickéhoaktivistu a milovníka rychlých aut, fotoaparátů,počítačůMacintosha dalších „technických vymožeností". Uznávaný biologRichard Dawkinszasvětil svou knihuThe God Delusion(Boží blud) právě jemu a popisuje v ní, jak jeho výklad evoluce vyústil v Adamsovo „konvertování“ k ateismu. Byl nadšeným zastáncem techniky – například oe-mailuaUsenetupsal dávno předtím, než se staly populárními a široce rozšířenými. Ke konci života působil jako vyhledávaný lektor, přednášející o moderních technologiích a životním prostředí.
Dne25. květnaje na jeho památku pořádánRučníkový den.
Narodil se Janet Adamsové (rozené Donovanové, později Thriftové) a Christopheru Douglasi Adamsovi v anglickém městěCambridge. Jeho sestra Susan přišla na svět v březnu roku 1955. Když se Christopher a Janet o dva roky později rozvedli, Douglas a Susan se přestěhovali k Janetiným rodičům do Brentwoodu vEssexu. Jeho babička ve svém domě poskytovala útočiště poraněným zvířatům (pod záštitou Královské společnosti pro prevenci krutosti na zvířatech, britské RSPCA), ale to vedlo ke „zhoršení senné rýmy a astmatu malého Douglase“.
Christopher Adams se znovu oženil v červenci roku 1960, jeho manželkou se stala Mary Judith Stewartová (rozená Robertsová). Z tohoto svazku vzešla Adamsova nevlastní sestra Heather. Janet se podruhé provdala v roce 1964 za veterináře Rona Thrifta, a posléze přivedla na svět další dva Adamsovy nevlastní sourozence: Jane a Jamese Thriftovy.
Po mateřské škole Primrose Hill vBrentwoodubyl v šesti letech přijat na brentwoodskou školu, kde studoval až do roku1970a patřil mezi nejlepší žáky. V posledním ročníku si zvolil umělecké zaměření, ale na škole zůstal ještě o rok déle, jak je zvykem u studentů, kteří se připravují ke zkouškám naOxbridge.
Na prvním stupni mu učitel Frank Halford udělil údajně jediný plný počet bodů za kreativní psaní ve své kariéře. On sám na tuto příhodu vzpomínal celý život, zvlášť když měl tvůrčí krizi. Některé z jeho raných děl vycházely ve škole, např. zpráva o školním fotografickém kroužku (v roce1962) nebo humorné články ve školním časopise Broadsheet (redaktorem byl Paul Neil Milne Johnstone). V britském magazínu The Eagle byl v roce1965otištěn také jeden z jeho dopisů a krátkápovídka. Během studií se seznámil s o rok mladším Griffem Rhysem Jonesem, dalším z jeho spolužáků byl takéstuckistickýumělec Charles Thomson. Všichni tři se objevili v Shakespearově hřeJulius Caesarv roce1968. Ve dvanácti letech měřil úctyhodných 183 cm a růst přestal až na 196 cm. Později si ze své výšky dělával legraci: „Třídní učitel nikdy neřekl ‚sejdeme se pod hodinami‘ nebo ‚sejdeme se pod válečným památníkem‘, ale ‚sejdeme se pod Adamsem‘.“
Na základě mistrovsky napsanéesejena téma náboženské poezie, kde pojednával mimo jiné oBeatlesči Williamu Blakeovi, byl v roce1971přijat nacambridgeskouSt John’s College. Brzy po nástupu se pokusil dostat do dramatického klubu Footlights (Světla ramp), spojeného s celou řadou známých představitelů britské komedie, ale jeho žádost byla zamítnuta. Spolu sWillem AdamsemaMartinem Smithemzaložili tvůrčí skupinu Adams-Smith-Adams, která se zaměřovala hlavně na psaní a divadelní ztvárnění satirických her. Při dalším pokusu o vstup do Footlights byl podporovánSimonem Jonesema začal spolupracovat s Rhysem Jonesem. V roce1974získal bakalářský titul v oboru anglická literatura.
Část jeho rané tvorby se objevila v roce1974v upravené verzi Footlight Revue z Cambridge na TV kanálu BBC2. Díky živému představení téže revue vlondýnskémWest End byl Adams „objeven“ jedním zMonty Pythonů, Grahamem Chapmanem. Tito dva krátce spolupracovali při psaní jedné z epizod seriáluMonty Pythonův Létající cirkus(epizoda 45: Stranickopolitické vysílání), Adams konkrétně napsal scénku s názvem „Lékař, jehož sestra píchá pacienty“. V ní vystupuje muž, který byl pobodán zdravotní sestrou a s těžkým krvácením břicha se obrací na svého lékaře. Ten mu však předkládá k podepsání ohromné stohy nesmyslných formulářů, které jsou třeba, aby ho mohl ošetřit. (Tento paradox později Adams použil jako předlohu vogonské posedlosti papírováním). Pomáhal rovněž s tvorbou jedné scénky vefilmuMonty Python a Svatý grál.
Mihl se také ve čtvrté sériiLétajícího cirkusu. Na začátku 42. epizody „Válka lehké zábavy“ (kde podle titulků hraje Dr. Emila Koninga) má na obličeji operační roušku a nasazuje si rukavice, zatímcoMichael Palinpředstavuje jednu postavu za druhou, aniž by se dostal k vlastnímu vyprávění. Ve 44. epizodě hraje montypythonovskou uječenou ženu, která nakládá raketu na koňský potah, z něhož Terry Jones nabízí kolemjdoucím odvoz starého železa („Železo! Jakýkoliv kousek železa...“). Tyto dva díly byly poprvé odvysílány v listopadu roku1974. Adams a Chapman se později pokusili také o několik ne-pythonovských děl, jako je například televizní hraZpoza stromů.
V rozhlase roku1977vytvořil hry pro The Burkiss Way a The News Huddlines. Rovněž znovu spolupracoval s Grahamem Chapmanem, s nímž napsal jednu epizodu pro seriálDoktor na roztrhání(pokračování televizní komediální sérieDoktor v domě).
V době, kdy měl Adams problémy s prodejem svých příběhů, se živil různými „příležitostnými pracemi“.Životopisuveřejněný v jedné z prvních edicíStopařova průvodcepopisuje jeho kariéru následovně: "Po získání univerzitního titulu strávil několik let prací pro rádiové a televizní společnosti, psal, hrál v divadle a někdy také režíroval revue v Londýně, Cambridge aEdinburgh Fringe. Kromě toho také pracoval jako pomocná síla v nemocnici, stavebník na statku, uklízeč kurníků, osobní strážce,rozhlasovýproducent ascenáristaseriálu Doctor Who (Pán času)."
Jako osobního strážce si jej v polovině sedmdesátých let najala arabská rodina, která zbohatla díky obchodování sropou. Z této práce si odnesl mnoho zajímavých historek: jednou se prý stalo, že si rodina objednala všechna jídla z jídelníčku, jedno po druhém je ochutnala a nakonec si nechala přinést hamburgery. Jindy zase byla na patro, které Adams hlídal, poslána prostitutka. Když o hodinu později odcházela, měla údajně poznamenat: „Vy si alespoň můžete při práci číst.“
V roce1979společně s Johnem Lloydem napsal scénář ke dvěma půlhodinovým epizodám seriáluDoctor Snuggles(epizody číslo sedm a dvanáct). Lloyd se také spolupodílel na dvou epizodách původní rozhlasové verzeStopaře(epizody pět a šest), stejně tak jako naSmyslu Životic(The Meaning of Liff, pokračováníThe Deeper Meaning of Liffzatím nebylo do češtiny přeloženo). Lloyd a Adams se ještě setkali při natáčení komediálníhosci-fifilmuzaloženého naGuinnessově knize rekordů, v němž měl John Cleese hrát generálního tajemníkaOSN. Lidé by byli poráženi mimozemšťany v atletických závodech a vyhrávali by jen v „nesmyslných“ disciplínách. Tento návrh se ale na plátno nikdy nedostal. V rozhovoru proSFX Magazinez roku1996Adams o Lloydovi řekl, že je „komediální producent par excellence... jeden z lidí, se kterými jsem rád proto, že jsou tak strašně vtipní.“
Jakmile se první rozhlasová verzeStopařestala známou, bylo mu nabídnuto místo producenta v rádiuBBC, kde začal pracovat naWeek Endinga pantomiměBlack Cinderella Two Goes East. Spolupráci s BBC ukončil po půl roce, aby se mohl věnovat tvorbě scénáře pro seriál Doctor Who.
Byl „radikálnímateistou“, ačkoliv toto důrazné označení používal jen proto, aby nebyl tázán, zda jeagnostik(tj. člověk skeptický vůči dogmatům, která nejsou prokazatelná smyslovými zkušenostmi). Jak uvedl v rozhovoru pro American Atheists, nejen, že mu to usnadnilo vysvětlování ohledně jeho postoje, ale hlavně to druhým ukázalo, že si za svým názorem opravdu stojí, přemýšlí o něm a myslí ho vážně. Adams nevěřil, žebůhexistuje; raději se zabýval pozemskými záležitostmi, například ochranou životního prostředí. Navzdory tomuto přesvědčení ve stejném rozhovoru také řekl, že ho „náboženství fascinuje“. „Strašně rád do něj šťourám a vrtám. Za ta léta jsem o náboženství přemýšlel tolik, že se to nutně muselo projevit v mé tvorbě.“ Zaujatost, kterou popisuje, pochází ze skutečnosti, že mnoho „jinak rozumných... a inteligentních lidí... může brát [existenci boha] smrtelně vážně“.
Jeden z příměrů, které použil pro náboženskou víru, je ten o „vnímající louži“. Pomocí něj se snaží vyvrátit tvrzení, že uspořádání tohoto světa, které tak dokonale vyhovuje našim potřebám, je jasným důkazem existence milujícího boha. Takto smýšlející lidi přirovnává k inteligentní kaluži vody. Ta si je také jistá, že díra v zemi, kterou zaplňuje, musela být vytvořena speciálně kvůli ní, protože jí sedí jak šitá na míru. Sama louže existuje jen tak dlouho, dokud se na slunci úplně nevypaří.
Šlo rovněž o environmentálního aktivistu, který se angažoval v ochraněohrožených druhů. V rámci této činnosti uvedl rozhlasový seriálJeště je můžeme vidět, během níž se s přírodovědcem Markem Carwardinem vydali pozorovatohrožené druhy(mezi jinými například papouška kakapo nebo delfínovce čínského). O něco později vyšla také stejnojmenná kniha, která v roce1992získala imultimediálnípodobu, kombinující namluvenou knihu, text a fotografie.
Část jeho a Carwardinovy série nazvaná „Setkání s gorilou“ byla použita v knizeProjekt lidoop(The Great Ape Project). Tato publikace v roce1993stála u zrodu většího projektu, snažícího se o morální zrovnoprávnění všech velkýchopic(lidské i zvířecí větve).
V roce1994se zúčastnil výstupu naKilimandžáro, při němž byl převlečený za nosorožce. Tento projekt nazvanýZachraňte nosorožce(Save the Rhino) se konal pod záštitou britské charitativní organizace. Zúčastnilo se ho mnoho různých lidí a každý z nich si na chvíli kostým nosorožce oblékl. On sám ho měl na sobě v první části cesty, ještě před samotným výstupem. Díky této akci se podařilo vybrat zhruba 100 000 liber, které byly použity na podporu škol vKenia financovánítanzanskéhoprogramu na ochranunosorožce dvourohého.
Aktivně také podporoval Mezinárodní fond Dian Fosseyové na záchranu goril.
Byl nadšeným obdivovatelem technologií. Ačkoliv si první textový editor pořídil až v roce 1982, o jeho koupi uvažoval už od roku1979. Podle svých slov měl do roku1982„potíže proniknout za brány žargonu. Slova si poletovala, jak se jim zamanulo, a nějaká pravidla je vůbec nezajímala.“ Nejprve si koupil „Nexus“. O rok později, v roce1983, kdy se s Jane Belsonovou vypravil doLos Angeles, si pořídil DEC Rainbow, a při jejich zpáteční cestě do Anglie se vybavil ještě značkou Apricot, následovanou BBC Micro a Tandy 1000. V seriáluJeště je můžete vidětzmiňuje takéCambridge Z88, který si přivezl doZairupři výpravě za severními bílými nosorožci.
V knizeLosos pochybnosti, vydané posmrtně, se objevilo několik jeho článků o technologiích, včetně těch, které byly původně zveřejněny v časopisech MacUser a The Independent on Sunday. Říká v nich, že první počítač, který kdy viděl, bylCommodore PET. Tím, že ho roku1983poprvé spatřil v hlavním sídle Infocomu vMassachusetts, začala jeho celoživotní láska ke značceApple Macintosh.
Na počátku osmdesátých let se sblížil se spisovatelkou Sally Emersonovou, která v té době žila odloučeně od manžela. Později jí věnoval svou knihuŽivot, vesmír a vůbec. V roce1981se však Sally Emersonová vrátila k manželovi, Peteru Stothardovi, s nímž Adams navštěvoval brentwoodskou školu. O něco později ho přátelé seznámili s Jane Belsonovou. Žil s ní vLos Angelesroku1983, kdy psal scénář k filmové adaptaciStopaře. Když však celá práce skončila fiaskem, oba se společně přestěhovali doLondýna, kde byli po několika rozchodech a jednom zrušeném zasnoubení 25. listopadu 1991 oddáni. Dcera Polly Jane Rocket Adamsová se jim narodila 22. června 1994. Roku1999se přestěhovali zLondýnado Santa Barbary vKalifornii, kde žili až do jehosmrti. Po jeho pohřbu se Jane Belsonová a Polly Adamsová vrátily doLondýna. Jane Belsonová zemřela na rakovinu dne 7. září 2011.
Zemřel11. května2001po cvičení v soukromé tělocvičně v Montecitu v Kalifornii nainfarkt. Bylo mu 49 let. Trpěl neodhaleným zužováním koronárních tepen, které v konečném důsledku vedlo kinfarktumyokardu a srdeční arytmii. Adamsova pohřbu, který se konal16. května2001vSanta Barbaře, se zúčastnilo několik jeho přátel a spolupracovníků. Schránka s jeho ostatky byla pohřbena na hřbitově Highgate v severním Londýně.
Vzpomínková slavnost se konala17. září2001v kostele sv. Martina (St. Martin-in-the-Fields) naTrafalgar Squarev Londýně. Stala se vůbec první bohoslužbou, která bylapřenášena živěpřes internet televizí BBC.
V květnu2002vyšla knihaLosos pochybnosti, která obsahuje velké množství povídek, esejí, dopisů a pochvalných článků z pera Richarda Dawkinse, Stephena Frye (pouze v britském vydání), Christophera Cerfa (v americkém vydání) a Terryho Jonese (v americkém brožovaném vydání). Nachází se v ní také jedenáct kapitol z dlouho očekávaného, ale nedokončeného románuLosos pochybnosti, který by se pravděpodobně stal posledním a závěrečným dílem Stopařova průvodce Galaxií, jak naznačoval před svou smrtí, ačkoli knize chybělo ještě mnoho měsíců, ne-li let k jejímu dokončení.
Jako poctu Douglasovi Adamsovi, a zejména jeho Stopařově průvodci po Galaxii, jeho fanoušci uspořádali 25. května 2001 recesní vzpomínkovou akci, zvanouRučníkový den, spočívající v celodenním viditelném nošení ručníku. Tato akce se následně stala každoroční tradicí.
Komediální sci-fi rozhlasová sérieStopařův průvodce Galaxiíbyla vytvořena pro BBC Radio 4 Douglasem Adamsem a producentemSimonem Brettemv roce 1977. Adams navrhl pilotní díl, stejně tak jako několik dalších částí (ty byly přetištěny v knize Neila GaimanaNepropadejte panice: Douglas Adams a Stopařův průvodce Galaxií), které mohly být teoreticky v sérii použity.
Jak Adams uvedl, napsatStopařova průvodce po Galaxiiho napadlo, když ležel opilý na poli v rakouskémInnsbruckua pozoroval hvězdy (ačkoliv Adams rád vtipkoval o tom, že BBCRakouskoby určitě tvrdilo, že se to stalo veŠpanělsku, protože „to má snadnější pravopis“). Při svých toulkách, kdy měl u sebe i knihuStopařův průvodce Evropou, se dostal do města, kde byli všichni buď „hluší“, nebo „hloupí“ a nebo mluvili jazyky, kterým nerozuměl. Adams se nakonec přiopilý vydal přespat doprostřed nedalekého pole a právě jeho neschopnost domluvit se s místními obyvateli mu vnukla myšlenku napsatStopaře. Sám později uvedl, že ustavičným převypravováním této historky vlastně úplně zapomněl na samotný moment inspirace a pamatoval si už jen jeho převypravování. V dodatku k Adamsově životopisu, který napsal M. J. Simpson, však stojí, že Adamsova historka je holý výmysl, protože autor začal o napsáníStopařeuvažovat až po cestě do Evropy.
O Adamsovi se říká, že své příběhy vymýšlel za pochodu. U posledních dvou epizod první série se však obrátil s žádostí o pomoc na Johna Lloyda. Ten mu následně přispěl několika texty ze své do té doby nevydané knihyGiGax. V knižní a televizní adaptaciStopařeale z Lloydových materiálů zbylo jen velmi málo. Jako podklad pro televizní adaptaci sice bylo použito prvních šest rozhlasových epizod, ale Lloydovy příspěvky byly z velké části přepsány.
První sérii byla vBritániivysílána každý týden v březnu a dubnu 1978 rádiem BBC 4. Po jejím velkém úspěchu byla nahrána a odvysílána druhá epizoda, která získala přízvisko Vánoční. Druhá série, složená z pěti epizod, byla vysílána každý den v týdnu od 21. do 25. ledna 1980.
Při práci na této rozhlasové sérii (a několika dalších projektech, jako byla napříkladPirátská planeta) Adams zabředl do problémů se stíháním uzávěrek, které se jen prohloubily, když vydával své romány. Adams nikdy nebyl příliš aktivní spisovatel, trpělprokrastinací, do psaní ho často museli nutit. Včetně případu, kdy byl tři týdny zavřený v jednom hotelovém pokoji se svým vydavatelem, aby stihl knihuSbohem, a díky za rybydopsat včas. Jednou prý řekl: „Miluju uzávěrky. Hlavně ten zvláštní zvuk, který vydávají, když prosviští kolem.“ Navzdory těmto problémům nakonec Adams v této sérii napsal pět románů, které vyšly v letech 1979, 1980, 1982, 1984 a 1992.
Knihy se staly podkladem pro další adaptace – každá z prvních tří knih byla převedena do komiksové podoby, vznikla také počítačová hra na bázi textové adventury a knižní verze doplněná fotografiemi, která se na trhu objevila v roce 1994. Poslední se zmíněných publikací obsahovala puzzle „42“, navržené Adamsem, které bylo později zachyceno na obálce prvních čtyř „stopařských“ románů.
V roce 1980 se Adams začal pokoušet o převedeníStopařena filmová plátna. Součástí tohoto snažení bylo několik návštěv Los Angeles v Kalifornii a spolupráce s četnými hollywoodskými studii a možnými producenty. O rok později se rozhlasová verze stala podkladem pro televizní minisérii BBCStopařův průvodce Galaxiívysílané v šesti dílech. Předtím, než roku 2001 vKaliforniizemřel, se Adams pokoušel rozběhnout filmovou spolupráci se studiemDisney, které vysílací práva koupilo v roce 1998. Scénář byl nakonec přepsánKareym Kirkpatrickem, natáčení bylo schváleno v září 2003 a finální verze filmu se v kinech objevila roku 2005.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuDouglas Adamsna anglické Wikipedii.