Okurka angurie

Okurka angurie(Cucumis anguria) je středo a jihoafrickýdruhroduokurka. Je tobylinas až třímetrovými plazivými nebo popínavýmilodyhami. Plodí jedlébobule, které bývají okolo 4 cm velké a jsou poseté měkkýmiostny. Je atraktivní alternativou k běžnéokurce setépro použití jakonakládané okurky, má menší problémy se škůdci a chorobami a větší výnosnost.
Původníareáltohoto druhu okurky se rozkládá vAfriceod rovníku ve státechKonžská demokratická republikaaTanzanieaž po státy na jihu Afriky:Angola,Botswana,Jihoafrická republika,Malawi,Mosambik,Namibie,Svazijsko,ZambieaZimbabwe. Nejpestřejší výskyt je v oblastech okolo pouštěKalahari.
Rostlina byla postupně rozšířena i doStředníaJižní Ameriky, na většinu ostrovů vKaribikui do některých jižních státůSpojených států amerických, pěstuje se také v severníAustráliia naNové Kaledonii. Ve středníEvropěnení pro ni vhodné klima, pouze občas se pěstuje pro ostnité ozdobné plody.
Vyskytuje se hlavně vtropechasubtropech, ojediněle může uspět i v oblastechmírného pásmas dlouhými horkými léty. Nejlépe se jí daří na místech, kde se průměrné denní teploty pohybují v rozmezí 24 až 28 °C, snese i toleranci 10 až 35 °C, nepřežije však pokles teploty blízký k 0 °C. Upřednostňuje průměrné roční srážky v rozmezí 800 až 1000 mm a snese 300 až 1700 mm. Vyžaduje výživnou půdu jenž dokáže zadržovat vlhkost ale je dobře odvodněná, potřebuje teplé a velmi slunné stanoviště. UpřednostňujepHv rozmezí 6 až 7,5, toleruje 5,5 až 8,3. Vyskytuje se po okrajích listnatých i smíšených lesů, v rozlehlých keřovitých savanách a v travnatých porostech sahajících až dopolopouští, mnohde vyrůstá i jakoplevelna obdělávaných polích a to až donadmořské výšky1500 m n. m.
Existují okurky angurie s hořkými i nehořkými plody. Původní s hořkými plody byly z Afriky zavlečené do Ameriky, kde z nich vznikly rostliny s plody nehořkými a ty byly zpětně přenesené do Afriky i do Austrálie. U divokých původních forem se hořkost plodu se stupněm zralostí výrazně zvyšuje, proto se konzumují ještě nezralé. Hlavní hořkou látkou jecucurbitacinB,tetracyklický triterpenoid, který je prosavcetoxický, varem se jeho toxicita likviduje.
Jsou uznávané dvěvariety. Divoké rostliny, převážně s hořkými plody a delšími ostny jsou popsané jakoCucumis anguriavar. 'longipes', kdežto kultivované rostliny s nehořkými plody a kratšími ostny jakoCucumis anguriavar. 'anguria'. Tyto dvě variety jsou poměrně stabilní, rostlinám s nehořkými plody chybígenzajišťující hořkost.
Jednoletá rostlinavyrůstající z do široka rozprostřených tenkýchkořenů. Má rýhovanélodyhys rozdvojenýmištětinatýmiúponkydlouhými 3 až 6 cm, kterými se přichycuje případné opory. Roztroušeněchlupatálodyha je střídavě porostlá široce vejčitýmilistysčepelemivelkými až 10 × 12,5 cm, hluboce tří až sedmilaločnými, které jsou oboustranně hrubě chlupaté a po obvodě zvlněné i jemně zubaté;řapíkmívají dlouhý 4 až 12 cm.
Nálevkovité žlutékvětyjsoujednopohlavné, na stejné rostlině vyrůstají samčí i samičí. Pětičetné květy mají drobnékališnílístky úzce trojhranné a žlutékorunnílístky, jež jsou eliptické, na bázi srostlé a dlouhé 4 až 8 mm. Samčí květy, mající v průměru asi 1,5 cm, vyrůstají jednotlivě nebo ve dvou až desetikvětých koncovýchhroznechna stopkách 1 až 3 cm dlouhých, obsahují třityčinkys výraznými žlutýmiprašníky, dva prašníky mají po dvouprašných váčcícha třetí pouze jeden. Samičí květy, velké asi 2 cm, rostou jednotlivě na stopce 2 až 10 cm dlouhé, mají eliptický, spodnísemeníka krátkou sloupkovitoučnělkus třílaločnoubliznou.
Plodje eliptická až podlouhlá, mnohosemenná, šťavnatábobuledlouhá 3 až 4,5 cm a tlustá 2 až 3,5 cm připojená k rozšiřující se stopce 5 až 12 cm dlouhé. Bobule je z počátku zelená nebo slabě zeleně pruhovaná a ve zralosti bledě žlutá. Na povrchu má měkké, 3 až 11 mm dlouhé, tenkéostnys průhlednými špičkami. Obsahuje hladká, eliptickásemena, 5 až 6 mm velká a z boku stlačená.Dužinaplodu je světle šedá až nazelenalá.
Ve svém přirozeném prostředí semenovzklíčína světle za několik dní během letních dešťů, kdy jsou noční teploty nad 12 °C a půda je dostatečně vlhká. Vysévají se do hnízd po třech až čtyřech s roztečí 30 cm do řádků od sebe vzdálených 100 až 150 cm. Při brzkém nástupu sucha je nutná zálivky.
Počátečnístonekvyroste za několik dnů do výšky 20 cm a teprve z něj vyrůstají popínavé lodyhy, které se od základny větví a dosahují délky 2 až 3 metrů. Na nich nejdříve vyrůstají samčí a teprve později samičí květy, které jsousamosprašnéa bývajíopyloványhmyzem. Delší dny a vyšší teplota podporuje vývoj samičích květů, kratší dny a nižší teplota květů samčích. Prvé plody se získají za 60 až 75 dnů od výsadby, tvorba dalších květů a plodů pokračuje po několik měsíců, jedna rostlina jich může poskytnout až 50. Plody zůstávají připojené k uschlým lodyhám ještě dlouho poté, co tyto na konci vegetačního období uschly. V Africe je zvykem ochutnat první ovoce rostliny a pokud je hořké, vyřadí se celá rostlina.
Rostliny s hořkými plody se pěstují pro listy, které se vaří a používají pro zahušťování polévek a omáček, v oblastech s častým déletrvajícím suchem a nedostatkem potravin se v době hojnosti suší a skladují na „horší časy“. Plody nehořkých forem jsou místy běžná stolová zelenina, jedí se syrové nebo se používají do dušených pokrmů a polévek. V Africe jsou plody většinou sbírány s divoce rostoucích rostlin, teprve v poslední době se místy začínají účelově vysévat. Ve střední a jižní Americe se obvyklé pěstují na polích a nezralé, zelené plody se kromě běžné konzumace nakládají obdobně jako plody okurky seté v Evropě.
Čerstvý plod okurky angurie je ve 100 g jedlé části tvořen: voda 93 g, energie 71 kJ (17 kcal), bílkoviny 1,4 g, tuky 0,5 g, sacharidy 2,9 g, vápník 27 mg, fosfor 34 mg, železo 0,6 mg, vitamin A 325 UI, vitamín B1 0,15 mg, vitamín B2 0,4 mg, niacin 0,5 mg, kyselina askorbová 548 mg. Olej vylisovaný ze semen se skládá zkyselinlinolové, olejové, palmitové a stearové.
Okurka angurie se za příhodných podmínek rychle rozmnožuje, v tropické Americe se velmi rychle rozšířila na v současnosti opuštěné zemědělské půdě nebo ve vykácených lesích a je místy hodnocená jako nepříjemnýinvazníplevel. Její plody požírají různápřežvýkaváinepřežvýkavázvířata,opicea další, která semena rostlin se svýmtrusemšíří po blízkém i vzdálenějším okolí.
Bylina je poměrně odolná vůči škůdcům a chorobám, má přirozenou odolnost vůči mozaikovému viru, skvrnitosti, hlísticím, padlí a molicím. Na plodech jen zřídka parazitují larvy ovocných mušek, které napadají většinu ostatních druhů tykvovitých rostlin.