Ománská kultura

Ománská kulturavychází zislámské kultury, jejím středobodem jeibádíja, odnož islámu specifická proOmán.
Ománci mají ve zvyku být pohostinní, přivítání doprovází podání ruky a pozdravSalam alejkum.Zdejší život silně kontrastuje se životem naZápadě, mísí se tu moderna s tradicemi. V osobním životě se Ománci orientují zejména na rodinu.Mezi náboženské svátky těšící se popularitě patříEid al-AdhaneboliSvátek obětiaEid al-FitrneboliSvátek přerušení půstu. Mimo náboženství je tu Státní svátek oslavující nezávislost vyhnáním Evropanů (tj. Portugalců) a svátek na den vládnoucího sultána Kábúse.Ani kmenové tradice zcela nezmizely, jakkoliv jsou kvůli vlivu Západního světa a díky stěhování do měst na ústupu, v pozadí a ctěny spíše ve vnitrozemí.
Kadidlo, jeho pěstování a jeho sklizeň je ve zdejší kultuře hluboce zakořeněno. Al Mankaf je typickým nástrojem pro jeho přípravu na sklizení.Ve zvyku je pálení kadidla po posledním chodu.
Maskatské slavnosti jsou významnou kulturní a společenskou událostí sultanátu a konají se jednou ročně v hlavním městě Maskat počínaje rokem 1998.Náplní slavností jsou tradiční řemesla, zvyky a kuchyně, lidové písně, výstava umění i sport. Mimo cyklistický závodTour of Omanse v současnosti pořádají i další sportovní akce zahrnující sporty tradiční, bojové, vodní i taneční. Zahradní parkyal-Amerat,al-Naseema al-síbské pobřeží al-Hail náleží mezi dějiště slavností.
V zemi stojí více než 500 pevností a tvrzí včetněpevnosti v Nazváapevnosti Bahla, která je od roku 1987 na seznamuUNESCO.Řemeslné výrobky od tkalců a hrnčířů, a nejen od nich, lze koupit na tradičních trzích, kterým se říkásúky. Mezi další řemesla se řadí stříbrnictví,zlatnictví, dřevořezba nebo výroba tradičních dýk nazývanýchchandžar.Včelařstvíse uchytilo hlavně na severu, kde se jako úlů užívá vyhloubených palmových kmenů, což místní nazvalitubl. Vedle tradičních způsobů včelařství jsou přítomné i moderní metody.Včela květnáavčela medonosnájdou druhy zde žijící.
Muži se obvykle odívají do prostého roucha s dlouhými rukávy a sahajícího ke kotníkům nazývanédishdasha.Nejčastější jsou roucha bílé barvy, ale nosí se rovněž černá, hnědá, modrá nebo fialová.Ozdobný střapec,furakha, je vešívaný do výstřihu roucha a podle zvyklostí bývá navoněný parfumérií. Pod rouchem jsou Ománci navlečení do obyčejného prádla od pasu dolů. Při formálním setkání se rouchodishdashazakrývá černým, popřípadě béžovým plášťem pojmenovanýmbisht. Pracné zlaté a stříbřité výšivky lemují okraje pláštěbisht. Pruh látkyshalmůže být z podobného materiálu jako turbanymuzzara užívá se jako držící opasek pro dýkychandžar.Jiný druh opasků –sapta– se vyrábí z kůže a stříbra.
Různé pokrývky hlavy zahrnují právěmuzzar– čtvercový kus vlněné či bavlněné tkané látky, který se skládáním zabalí v turban.Ručně vyšívaný čepeckummarse někdy nosí pod turbanem. Nejvíce rozšířenou obuví jsou sandále. Formální příležitosti umožňují doplnit oděv o hůlassa.
Ženy se zpravidla odívají do různobarevného ošacení (často jde oabájučiburku), přičemž styl a barvy se mezi regiony navzájem víceméně odlišují, tím spíše od jiných států Zálivu.Ženské ošacení sestává z šatukandourapřekrývajícího část kalhotsirwala pokrývky hlavylihaf.Původně ženy nosilyqurhaf, tedy prostou obuv ze dřeva, ale dnes se obouvají do moderních bot po vzoru Západu anebo sandálů. Především zlato, případně stříbro, tvoří kovy zastoupené ve vyrobených špercích, jež doplňují vzezření Ománek. Sváteční a jinak zvláštní příležitosti jsou možností pro malování hennou na rukou a nohách.
Příliv světových kosmetických značek zcela nevymýtil onu tradiční ománskou kosmetiku. Zvýrazňování očí po staletí obstarává prášková směskohl, jejímž základem bývá kadidlo či kořeny rostlinyarvea jevanica. Zvýrazňovač očí se nazývámarwata jedná se o dřevěnou nebo stříbrnou tyčinku podobnou tužce na oční linky. Péče o pleť využívá rostliny indigo nebo směs drcených semen rostlinyprunus mahleda žlutého barviva rostlinycarthamus tincturius. Šampony se zde vyrábí z různorodých přírodních produktů – olej extrahovaný ze semínek rostlinyshooa rostlinné druhysidraipomoea nil– patří mezi ně.
Musandam na severu Ománu je místem, kde ženy nosí na ramenou a hrudi průsvitné rouchoadliyyapřes svoukandouru. Roucho zkrášlují zlaté a stříbrné vzory. Zatímco dnešní adliyya barevně odpovídá oblékané kandouře a šije se ze šifonu, dříve tomu tak nebylo. Musandamské Ománky běžně nosíburku(burqa). Pokrývka hlavy typická pro tuto část sultanátu se jmenujeshayla.Al-Batína je regionem, kde Ománky oblékajíthawb, tedy šaty sahající zhruba ke kotníkům. Obdobné šaty s výraznými ornamenty jsou nazýványmussader. Pro místní ženy jsou typické kalhotyal-khayaliaal-yadila. Střapcovité čepce pokrývající hlavu se tu nazývajíwaqaya, ale pokrývkyshayla(shawl) jsou zde rozšířeny též. Bavlněná roucha s květinovými a jinými vzory odívaná ženami v Maskatu a přilehlém okolí nesou názevdishdasha,thawbčibiraan. Stužky dekorující rouchathawbna hrudní, krční části a koncích rukávů se vyrábí ze zlata a stříbra. Používají se také maskatské stužkytilli. Látce přišité k dolnímu lemu roucha a od roucha barvou se odlišující se říkásinjaaf. Úzké kalhotysirwaalatiididekorují vyšívané vzory hlavně v podkolenní části. Stužky dekorující rouchabiraanna hrudní, krční části a koncích rukávů nabírají černé a bílé barvy, ale některé se také vyrábí ze zlata a stříbra. Spodní okraj roucha lemují střapce. Různobarevné látky pokrývající hlavu jsou pojmenoványwaqaya,shawlanebobutu.
Ženy regionu ad-Zahíra odívajíkandourudozdobenou výšivkou ve tvaru, směrem dolů se rozbíhajícího, obdélníku. Oděv ve vnitrozemní ad-Dáchílijy se v ženské módě podobá nedalekým oblastem al-Batína a Maskat. Rouchothawbkratšího střihu doplňuje barevně odlišnýsinjaf. Roucho ve výstřihushaqqzdobí spojené spirálovité kroužkysiim, jiné ozdoby tvoří korále zapletené s ornamenty ze stříbrných vláken –al-wat. Dáchílijské hlavové pokrývky jsouwaqaya, při zvláštních příležitostech pak různobarevné a bavlněnéal-laisuaal-ghadfa. Hedvábná ženská rouchathawbregionu aš-Šarkíja se stříbrem zdobenými rukávy sahají délkou přibližně na úroveň kolena. Přes roucho se volně obléká plášťgab'a, obvykle vyrobený z černé bavlny. Zdobné vyšívání obdélníkového tvaru na přední straně pláště se nazývákhidma, naopak vyšívání na zadní straně nese názevmansouba. Ve spodní části zúžené a zpravidla černé kalhotyal-bastaozvláštňují stříbrné svislé proužky a taktéž stříbrné spodní lemy. Delší látka z rudého hedvábí se stříbrnými nášivkamishader al-tarhse nosí jako plášť i přes hlavu. Bižuterie všeho druhu je zde obzvláště oblíbená.
Dafárský sametovýthawb, do nějž se oblékají místní ženy, nese též názevabu dhayl. Rozmanité náprsní vyšívání směřující k výstřihu se nazýváfijiyya. Přední část tohoto roucha,al-gadma, sahá přibližně k lýtkům, zatímco část zadní,al-dhayl, ji přesahuje o desítky centimetrů. Spodek kalhot zdobí opět našívané stříbrné vzory. Černá látková pokrývka hlavy doplněná korálky se nazýváshabaka. Zvláštními doplňky oděvu mohou být šperky anebo karneolové kameny. Na rozdíl od jiných dafárských Ománek nosí ženy z horských oblastí a ženy původem z pouště Nadžd obvykle búrku indigové či zlatavé barvy.
Napříč Ománem se připravují různá jídla, některá typická pro jižní Salálu, jiná, rozdílná na severu. Společným znakem ománských regionálních kuchyní a symbolem ománské kuchyně jako celku jsoudatle.Na rozdíl od mnohých asijských kuchyní není ta ománská obvykle pálivá.
Hlavní dobou pro jídlo je poledne, zatímco večerní strava bývá lehčí. Významnou roli v ománské kuchyni zastává rýže s vařeným masem a rozmanité druhykoření. Své místo mají i cibule, česnek a různé bylinky. Díky rybolovu jsou často konzumovány ryby. Maso dále zastupuje drůbeží a skopové. Tenký chlébruchal(rukhal) se může objevit u jakéhokoli chodu, ať u snídaně s medem nebo u večeře s kořeněnou směsí.
Každodenní strava Ománců mnohdy zahrnuje rovněž polévky – zeleninovou polévku, jehněčí, drůbeží nebo luštěninovou – a saláty. Obvykle se jedná o zeleninové saláty, baklažánové, řeřichové, tuňákové nebo o saláty ze sušených ryb. Mezi hlavní jídelní chody patří napříkladmarak, což je zeleninová směs, nebokebab.
Některé druhy jídel se připravují jen za svátečních okolností jako například v doběRamadánu. Při zvláštních příležitostech se vaříšuva(shuwa). Existuje vícero způsobů vaření a často se na vaření podílí celá ves. Pečení krávy nebo kozy trvá i dva dny. Svéráznou chuť jídlušuvadodávají právě bylinky a koření.
Oblíbeným nápojem jelaban,podmáslíse slanou chutí. K oblíbeným patří i jogurtové nápoje doprovázenékardamomemapistáciovýmiořechy.
Místníkávase nazývákahva(kahwa) nebokhava(khawa). Je připravována z čerstvě upražených kávových zrn a kardamomské moučky. Ke kávě se běžně pro dochucení a vyvážení hořkosti podávají datle, koření kardamom a sladká želatinahalva(halwa), která se tvoří z hnědého cukru, koření, medu a vajec. Někde se lze setkat i s oříšky, čokoládou nebo s oleji z růže. Při kávě se podávají takélochemat(lokhemat) – smažené koule z mouky a droždí kořeněné kardamomem. K nim se připravují limety a sirupy.
Ománská tradiční hudba svými základy náleží k hudbě Arabského světa. Národní hymna,Nashid as-Salaam as-Sultani, byla složena Jamesem Frederickem Millsem roku 1932 s textem od Rašída bin Uzajjiza al-Chusajdího. Hymnou Ománského sultanátu se stala v roce 1970.
Tradiční melodické smyčcové nástroje jsoutanbura,rababaaud.Tanbura, šestistrunný nástroj sumerského původu, se v arabském světě včetně Ománského sultanátu používá po tisíce let. Používá se mimo jiné také v Africe. Tanburové struny se nazývají chijut (khiyut). Fann at-Tanbura, případně nuban, je hudební žánr odvozený od tohoto instrumentu. V ománské kultuře patří tanbura mezi nejznámější smyčcové nástroje na rozdíl od méně obvyklé rababy.Rababadisponuje jednou, dvěma anebo čtyřmi strunami, ovšem pro Omán typická rababa – rababit ash-shair – disponuje pouze strunou jednou. V minulosti sehrála rababa světově důležitou roli v oblasti smyčcové hudby. Zatímco housle spočívají na hudebníkově rameni, rababa se opírá o stehno hudebníka. Obvykle doprovází poezii. Arabským hudebním nástrojům vůbec vévodíud, byť ománské tradiční hudbě přímo nepanuje. Zde bývá spjatý s vokální hudbou.
Operní dům je k nalezení vhlavním městě, otevřen byl roku 2011, byť jeho stavební náklady nebyly zveřejněny. Od té doby v něm zazpívala řada hvězd včetněAndrea Bocelliho,Plácida Dominganebo violoncellistyYo-Yo Ma.
Ojedinělým ománským počinem je filmal-Boomz roku 2006. Natočil jej Chaled Abdul Rahím al-Zadjali (Khaled Abdul Raheem al-Zadjali) – režisér a scenárista tohoto dramatu natočeného v ománském městě Haramyl.
Strategická přímořská poloha Ománu v zemi rozvinula lodnictví a námořní tradici jako celek. Obchodní námořní trasy Omán pojily s Indií, východní Afrikou a Rudým mořem.
Dhau je tradiční ománská arabská plachetnice. Napříč dějinami Ománu se budovaly rozmanité typy těchto lodí, přičemž některé nepřetrvaly do přítomnosti. Ománský dhau při své životnosti zpravidla vydrží téměř jedno století v užívání. Nákladní loď typubaghlahbyla největším plavidlem z ománských loděnic a sloužila k zaoceánským plavbám. Dosahovala délky 41 metrů (135 stop) a její nákladní kapacita odpovídala 150 až 400 tunám. Mezi charakteristické znaky patřila detailní zdobná rytina, zvýšená zadní paluba a balkónovitá lodní záď s okny. Podobně mohutnými plavidly byly loděghanjail. Arabské loděsambuuqnáleží mezi velmi rozšířené a jsou typické spodním výběžkem ve tvaru šavle na přídi a zvýšeným čtvercovým patrem na zádi.