A Voyage Round the World

A Voyage Round the World(celým názvemA Voyage Round the World in His Britannic Majesty's Sloop, Resolution, Commanded by Capt. James Cook, During the Years 1772, 3, 4, and 5; doslovně česky „Plavba kolem světa na šalupě Jeho britského Veličenstva Resolution pod velením kapitána Jamese Cooka v letech 1772, 3, 4 a 5“) je zprávaGeorga Forsteraodruhé plavběbritského objeviteleJamese Cooka. Během příprav na Cookovu plavbu odvolal svou účast přírodovědec výpravyJoseph Banksa jeho místo ve velmi krátké době zaujal Georgův otecJohann Reinhold Forster, jemuž dělal asistenta jeho sedmnáctiletý syn. Vypluli s Cookem na lodiHMS Resolution, kterou doprovázela loďHMS Adventurepod velením mořeplavceTobiase Furneauxe. Během této výpravy obepluli svět, překročilijižní polární kruha dopluli až na 71° 10' jižně, objevili několik tichomořských ostrovů, setkali se s různými kulturami a popsali mnoho druhů rostlin a živočichů.
Když se po více než třech letech vrátili do Anglie, došlo k neshodám ohledně práv na vydání cestopisu. Poté, co padly plány dohodnuté sJohnem Montaguem, 4. hrabětem ze Sandwiche,prvním lordem admirality, na vydání společného díla s příspěvky Cooka i Reinholda Forstera, začal Georg, který nebyl vázán žádnou dohodou s admiralitou, v červenci1776psát knihuVoyage. Vydal ji 17. března1777, šest týdnů předtím, než vyšla CookovaA Voyage Towards the South Pole and Round the World(doslovně česky Cesta k jižnímu pólu a kolem světa). Zatímco Cookovu zprávu ilustrovalo 63mědirytů, které zaplatila admiralita, ForsterovuVoyage, která se prodávala za stejnou cenu, ilustrovala pouze mapa jižní polokoule s vyznačením kurzu expedičních lodí.
Forster uspořádalVoyagechronologicky, ale napsal ji zábavnou formou, přičemž se nezaměřil jen na technické aspekty plavby, ale především na vědecká pozorování a kulturní setkání s národy jižního Pacifiku. To se setkalo s příznivým ohlasem kritiků, kteří ocenili styl psaní, zejména v kontrastu s Cookovou knihou, ale prodej byl pomalý. Kontroverze pokračovaly i po vydání. AstronomWilliam Walesnapříklad podezíral Reinholda Forstera, že právě on je pravým autorem, a ve svýchRemarks on Mr Forster's Account of Captain Cook's last Voyage round the World(doslovně česky „Poznámkách k vyprávění pana Forstera o poslední plavbě kapitána Cooka kolem světa“) zveřejnil mnohá tvrzení, která podnítila vznikReply to Mr Wales's Remarks(„Odpovědi na poznámky pana Walese“), v níž Georg svého otce proti útokům bránil. plavba přinesla Georgovi Forsterovi velkou slávu, zejména v Německu. Je považována za stěžejní knihu cestopisné literatury a také za knihu, která významně ovlivnila cestovateleAlexandra von Humboldta.
LondýnskáKrálovská společnostnavrhlaprvní plavbu Jamese Cookav letech 1768–1771, k jejímž hlavním cílům patřilo pozorovánítranzitu VenušenaTahiti.Na základě návrhů geografaAlexandra Dalrymplabyl rozsah výpravy dále rozšířen na plavbu objevitelskou s cílem objasnit, zdaNový Zélandje či není součástí předpokládaného rozsáhlého jižního kontinentu –Terra Australis.Po Cookově návratu byla objednána druhá plavba s cílem obeplout zeměkouli co nejjižněji a konečně najít tento předpokládaný kontinent.Při přípravách na Cookovu druhou plavbu bylJoseph Banks, botanik z první plavby, určen jako hlavní vědecký člen posádky. Požádal o zásadní změny na expediční lodi HMS Resolution, kvůli nimž se loď stala těžkou a musela být z větší části rozebrána. Následně, nespokojen s lodí, Banks 24. května 1772 oznámil, že odmítá na výpravu odjet.
Námořní chirurg a vynálezce Charles Irving dne 26. května navštívil Johanna Reinholda Forstera, který se již neúspěšně pokoušel stát se členem Banksova vědeckého doprovodu, a Forstera informoval o Banksově rozhodnutí.Při této příležitosti se jej rovnou zeptal, zda by nejel místo něj. Forster souhlasil, ale požádal, aby ho jakožzo asistent doprovázel jeho sedmnáctiletý syn Georg.Irving o tomto zpravil prvního tajemníka admirality sira Philipa Stephena. Podporu Forsterovy účasti vyslovil i viceprezident Královské společnostiDaines Barrington, Forsterův přítel.První lord admirality lord Sandwich získal 5. června královský souhlas s Forsterovou účastí na výpravě, čímž zároveň předešel pokusům nespokojeného Bankse přinutit admiralitu, aby vyhověla jeho nesplněným požadavkům.Stále bylo třeba vyřešit finanční otázky. Barrington se pokusil zajistit pro Forstera 4000 liber, které parlament schválil pro Banksova budoucího společníka Jamese Linda. Poté, co lord Sandwich doporučil Forstera ministerskému předsedovilordu Northovijako „jednu z nejvhodnějších osob v Evropě pro takový podnik“ a zmínil se o Georgovi jako o „velmi schopném kreslíři a konstruktérovi“, získal lord North nakonec králův souhlas s platbou 1795 liber za vybavení, kterou Forster obdržel 17. června jako první splátku z oněch 4000 liber.Navíc, přestože neměl písemnou smlouvu a spoléhal pouze na Barringtonovo slovo, věřil Reinhold Forster, že mu bude posléze dovoleno vydat knižní vyprávění o cestě.
Druhá plavba Jamese Cooka začala 13. července 1772vyplutím lodí Resolution a Adventure zPlymouthu.Kromě plavby kmysu Dobré nadějea zpět lze cestu rozdělit na „tři plavby po ledovém okraji“ během léta na jižní polokouli, kdy se Cook pokoušel najít Terra Australis, přerušené „tropickými plavbami“ v jižním Pacifiku a pobyty na základně na Novém Zélandu.Přestože nedosáhli pevninskéAntarktidy, uskutečnili 17. ledna 1773 první zaznamenaný přechod polárního kruhu.ObjeviliNovou Kaledonii,Jižní GeorgiiaJižní Sandwichovy ostrovy. Nakonec se Cookova loď 30. července 1775 vrátila doAnglie. Výtah z jednoho z Forsterových dopisů Barringtonovi shrnuje Banksovy úspěchy takto: „260 nových rostlin, 200 nových živočichů - 71° 10' nejvzdálenější sv. délky - žádný kontinent - mnoho ostrovů, dlouhých asi 80 mil - divoch Bola Bola je [ne]opravitelný blbec - slavná plavba - žádný člověk neztratil život kvůli nemoci“.
Po návratu Cookovy výpravy došlo ke sporu o to, kdo by měl napsat oficiální zprávu o cestě. Po Cookově první plavbě v roce 1768 sestavil zprávu spisovatel a editorJohn Hawkesworthpomocí Cookových a Banksových deníků. Lordu Sandwichovi ho doporučil jejich společný přítelCharles Burneya dostal za to odměnu 6 000 liber.Hawkesworthova zpráva byla kritikou špatně přijata.Cook byl také nespokojen s hrubými nepřesnostmi ve zprávě,kterou podle Hawkeswortha schválil.Po této zkušenosti se Cook rozhodl vydat vlastní zprávu.Reinhold Forster věřil, že mu bude umožněno napsat oficiální zprávu o plavbě a sklidit za ni očekávanou finanční odměnu. Cook i Forster si za tímto účelem vedli deníky a v zimě 1775-76 je přepracovali. V dubnu 1776 Sandwich zprostředkoval kompromis, s nímž obě strany souhlasily: Cook napíše první díl, který bude obsahovat vyprávění o cestě, námořní pozorování a jeho vlastní poznámky o domorodcích. Starší Forster měl napsat druhý svazek týkající se objevů učiněných v oblasti přírodovědy a etnologie a „svých filozofických poznámek“. Náklady a zisk si měli rozdělit rovným dílem, ale rytiny měla zaplatit Admiralita.Když však Forster dokončil ukázkovou kapitolu, Sandwich s ní nebyl spokojen a požádal Richarda Owena Cambridge, aby rukopis přepracoval.Forster, který se mylně domníval, že Barrington chce jeho práci opravit,byl tímto zásahem do svého psaní rozzuřen a odmítl své návrhy k opravám předložit. Nabídl Admiralitě prodej svých rukopisů za 200 liber,což Cook a Barrington podpořili, ale Sandwich odmítl.V červnu 1776 bylo rozhodnuto, že Cook vydá svou zprávu sám,čímž získal plný finanční prospěch z publikace.Dohody Reinholda Forstera se Sandwichem mu znemožnily vydat samostatné vyprávění.
Georg Forster nebyl vázán smlouvami svého otce s Admiralitou a v červenci 1776 začal psátA Voyage Round the World, která ho plně zaměstnala na celých devět měsíců.Hlavním zdrojem pro toto dílo byly deníky jeho otce. Fakta o běžných denních činnostech a pozorováních jsou obvykle převzata z těchto deníků, ale přepracována do Georgova vlastního stylu, s jiným řazením detailů a dalším spojovacím materiálem.Některé části byly založeny na segmentech Cookových deníků, k nimž Forsterův otec získal přístup při přípravě ukázek pro lorda Sandwiche.Georg použil své vlastní poznámky a vzpomínky, včetně vlastního memorandaObservationes historiam naturalem spectantes quas in navigationes ad terras australes institutere coepit G. F. mense Julio, anno MDCCLXXII(doslovně česky „Pozorování přírodní historie, která G. F. začal zavádět při plavbách do jižních zemí v červenci 1772, které obsahuje botanická a biologická pozorování do 1. ledna 1773“).
Na rozdíl od systematického přístupu pozdější knihy Johanna Reinholda ForsteraObservations Made during a Voyage round the World(doslovně česky Pozorování učiněná během plavby kolem světa) jeA Voyage round the Worldchronologií plavby,ale je psána jako zábavná literatura, včetně použití citátů z klasické literatury k zarámování vyprávění, namísto „suchého shromažďování“ faktů.Patří k prvním knihám, které používají tyto vědecko-literární postupy, a je považována za zásadní knihu v dějinách cestopisné literaturya je označována za „jednoznačně nejlepší z Cookových vyprávění o plavbě“.Rukopisknihy redigovaloxfordskýastronomThomas Hornsby, Georg Forster pro ni nakreslil mapu, kterou pak vyrylWilliam Whitchurch.Zobrazuje většinujižní polokoulevestereografické projekciod průsečíku polárního kruhu agreenwichského poledníku. Mapa ukazuje trasy plavby lodí zřetelněji než tomu bylo v případě mapy otištěné v Cookově zprávě, která zahrnovala i trasy plaveb jiných mořeplavců.Reinhold Forster se pokusil získat přístup k deskám s rytinami, které byly vytvořeny pro Cookovu zprávu, ale vydavatelé k tomu nesvolili. Georg nicméně viděl korektury těchto desek, které byly v Cestě často zmiňovány a komentovány.
Kniha vyšla 17. března 1777,vytištěna ve dvou svazcích o celkovém rozsahu 1200 stran nakladatelem Benjaminem Whitem. Cookova oficiální zpráva o plavbě,A Voyage Towards the South Pole and Round the World(doslovně česky „Cesta k jižnímu pólu a kolem světa“), vyšla o šest týdnů později. Cookova kniha obsahovala 63 mědirytů,z nichž některé vycházely z kreseb Georga Forstera, zatímcoA Voyage round the Worldnebyla kromě mapy ilustrována. Přesto se obě knihy prodávaly za stejnou cenu 2 guinejí.Forsterova kniha se prodávala pomalu; v roce1778se ještě neprodalo 570 z přibližně 1000 výtiskůa Forsterovi museli prodat většinu své sbírky tichomořských artefaktů a Georgových kreseb, aby alespoň zmírnili své dluhy. Některé z kreseb byly zveřejněny až v roce2007, kdy se objevily v ilustrovaném německém vydáníVoyage.
Kniha je strukturována jakocestopis, který chronologicky popisuje události a postřehy z této cesty. Na rozdíl od Cookovy zprávy se nezaměřuje na námořní aspekty cesty, ale na vědecká a etnologická pozorování. Forster popisuje setkání s národy a kulturami jižních moří a zhoubný vliv kontaktu s evropskými mořeplavci. Mezi popisované národy patříTahiťané,Maorovéz Nového Zélandu aFuegiovézOhňové země, jejichž technologie a společenství Forster analyzoval a porovnával.
Následuje shrnutí obsahu jednotlivých kapitol po cestě lodi Resolution pod Cookovým vedením, kterou po část cesty doprovázela loď Adventure pod velením Tobiase Furneauxe.
Forster vysvětluje historii tohoto díla, včetně dohod mezi jeho otcem, Cookem a Sandwichem. Pokračuje omluvou za to, že vytvořil samostatné dílo, které se liší od díla Cookova, a podává zprávu o životětahitskéhorodákaOmaiev Anglii, který do Evropy dorazil na Dobrodružství v roce 1774.
Forsterovi cestují z Londýna do Plymouthu. Po dokončení posledních prací na lodi Resolution je zahájena plavba po moři. Plaví se podél pobřeží Španělska, pak tráví několik dní na Madeiře. Forster popisuje ostrov na několika stránkách.
Plavba vede kolemKanárských ostrovů, poté překračujeobratník Raka. NavštívíKapverdy. Forster komentuje jeho obyvatele a jejich bídu, kterou dává za vinu „despotickým guvernérům, bigotním kněžím a indolenci lisabonského dvora“.Cestou na jih se setkávají s delfíny, létajícími rybami a světélkujícími mořskými tvory.
Cestovatelé stráví tři týdny vKapském Městě. Forster popisuje kolonii, kterou považuje za mnohem lepší než portugalskou kolonii na Kapverdách. Setkávají se s Andersem Sparrmanem, švédským přírodovědcem, který souhlasí, že je bude doprovázet.
Plavba na jih, do neznámých vod. Počasí se ochlazuje, a tak Cook námořníky vybavuje teplým oblečením. Na 51° 5' jižní šířky narazí na ledové hory. William Wales a Forsterův otec se v malém člunu ztratí v mlze, ale nakonec se jim podaří vrátit na loď. Námořníci jsou na Vánoce opilí. Na palubu přivezou led, který je třeba rozpustit. Dne 17. ledna 1773 překročí antarktický kruh:
Plavba pokračuje směrem na východ s občasnými pokusy o plavbu dále na jih. Ztrácejí kontakt s lodí Adventure. Několik námořníků trpí příznaky kurdějí. Na Nový Zéland připlouvají koncem února, „po čtyřech měsících a dvou dnech, mimo dohled pevniny“.
Resolution připlouvá doDusky Bay, kde se setkává s několika domorodci a podniká několik výprav. Je zde spousta ryb a mnoho kachen k lovení. Několik husí zde ale nechávají na hnízdění a doplňují zásoby vody a dřeva. Několik dní zůstávají na Long Islandu. Po šesti týdnech pobytu v této oblasti Forster uzavírá:
Cestovatelé se setkávají svodní smrští. VQueen Charlotte Soundse k nim připojuje Adventure a Forster podává zprávu o cestě na Nový Zéland přesTasmánii. Opět podnikají několik výprav, včetně jedné na další Long Island, kde Cook nechává zasít několik semen. Forster komentuje geologii a dochází k závěru, že na Novém Zélandu existují sopky. Obchodují s domorodci a zvou je na palubu lodi a domorodé ženy, které nejsou vdané, jsou nuceny k prostituci:
Forster komentuje morální rozklad, který Evropané způsobili domorodcům. Cestovatelé stráví v těchto oblastech ještě několik dní, hovoří s domorodci a Cook jednomu z nich ukáže zahradu se semeny na Long Islandu.
Lodě proplouvajíCookovým průlivema stáčí se na severovýchod. Forster informuje o konzumaci psího masa a o relativně lepším zdravotním stavu posádky na palubě Resolution ve srovnání s Adventure.
Forster popisuje příjezd naTahiti:
Domorodci jsou přátelští a přicházejí k lodi neozbrojeni a v hojném počtu. Forster zjistí, že jazyk se velmi snadno vyslovuje, a všimne si, že písmeno "O", kterým zřejmě začíná mnoho slov, je jenčlen.
Pokračují v obchodování a po Cookově zabavení kánoe se vyřeší incident krádeže. Forsterovi se vydají na břeh sbírat rostliny a domorodci jim pomáhají, ale neprodávají jim vepře s tím, že ty patří králi. Nadále se těší pohostinnosti domorodců a setkávají se s velmi tlustým mužem, který se zdá být vůdcem. O několik dní později je Cookovi a jeho posádce udělena audience u místního náčelníka, které se účastní 500 domorodců. Forster podává zprávu o nedávné politické historii. Pokračují do zátoky Matavai, kde Cook pobýval při své předchozí návštěvě Tahiti.
Cestovatelé se setkávají s místním králem O-Too. Následuje výměna darů, včetně několika živých zvířat. Při výletech se Forsterovi setkávají s další pohostinností, včetně druhu osvěžující masáže. Po dvou týdnech opouštějí Tahiti a Forster si všímá tahitské společnosti, kterou vnímá jako rovnější než anglickou, a přitom v ní stále existují třídní rozdíly.
Forster uvádí, že někteří námořníci se na Tahiti nakazilipohlavními chorobamiz pohlavních styků. Dorazí na Huahine a tam se koná uvítací ceremoniál pro Cooka. Na výletě si Forster a Sparrman všimnou ženy, která kojí štěně; po dotazu zjistí, že přišla o dítě. Jsou popsány kontakty s místním náčelníkem Oree. Brzy poté naBora-Borazastřelí několik ledňáčků, z čehož jsou ženy nešťastné, a místní náčelník je žádá, aby ledňáčky ani volavky nezabíjeli, zatímco jiné druhy jim dovolí střílet. S domorodci diskutují o okolních ostrovech. Forster popisuje taneční představení. Navštíví O-Tahu a Forster popisuje hostinu, místní alkoholické nápoje a další taneční vystoupení.
Plně zásobeni a s posádkou, která je až na pohlavní choroby zdravá, pokračují cestovatelé na východ. Cook objevujeHerveyho ostrov. Na ostrově Middelburg se setkávají s domorodci. Forster kritizuje související obrázky Hodgese a Sherwina. Domorodci jim zpívají píseň, jejíž přepis je uveden v knize. Forster komentuje domy obyvatel a jejich stravu a popisuje jejich tetování a piercingy v uších. Protože je zde málo příležitostí k obchodu, pokračují naTongatapu. I zde jsou domorodci přátelští a Forster se setkává s jedním z jejich kněží. Během dne se na palubě lodi prostituuje mnoho žen, všechny jsou svobodné. Forster popisuje lodě domorodců a jejich zvyk barvit si vlasy pudrem. Kněz je viděn, jak pije omamný nápoj na bázi kavy a o část se dělí s cestujícími. Forster srovnává Tahiťany a Tongany.
Lodě plují zpět naNový Zéland, kde jim někteří domorodci vHawke's Baypředvedou válečný tanec. V průjezdu Cookovým průlivem na západ jim brání bouře a prožijí strašlivou noc, během níž je většina lůžek pod vodou a Forsterovi slyší nadávky námořníků, „a ani jediné zamyšlení neudrželo uzdu jejich rouhavým jazykům“.Ztratí Dobrodružství z dohledu, ale nakonec se jim podaří proplout Cookovým průlivem a vrátit se do Queen Charlotte's Sound naJižním ostrově. Forster popisuje různé obchody a výlety a komentuje zacházení se ženami:
Člen lodi koupí hlavu oběti nedávné rvačky a vezme ji na palubu, kde ji ostatní domorodci snědí, což dokazuje, že na Novém Zélandu existujekanibalismus. Forster popisuje smíšené reakce členů posádky na palubě; nejvíc šokovaný je Mahine, rodák z Bora-Bora, který je doprovází. Vezmou si zásoby na další cestu s „nadějí, že během příštího nehostinného léta dokončí cestu kolemjižního póluve vysoké zeměpisné šířce a do osmi měsíců se vrátí do Anglie“.
Resolution pluje na jih. Forster popisuje Mahinovu reakci na to, že poprvé vidí sníh, a na život na palubě. Prožívají Vánoce na polárním kruhu, přičemž jejich postup na jih často brzdí ledovcové hory. Vydávají se znovu na východ a na sever a nakonec „dokázali, že v Jižním moři v mírném pásmu neexistuje žádná velká pevnina nebo kontinent, a pokud vůbec existuje, pak jsme ho alespoň omezili na antarktický kruh“.Forster komentuje náročnost cesty. Když se opět stočí na jih, zastaví je na 71° 10' jižní šířky „pevné ledové pole nesmírné rozlohy“.Znovu se obracejí na sever k tropům; mnoho členů posádky trpí kurdějemi a kapitán dalšími nemocemi. Plují k Velikonočnímu ostrovu.
Když cestovatelé připlují naVelikonoční ostrov, domorodci je zásobují čerstvými banány, které posádka s nedostatkem čerstvých zásob velmi uvítá. Obchod s domorodci není příliš úspěšný, protože toho nemají mnoho a někdy se pokoušejí podvádět. Námořníci si poměrně levně kupují sexuální služby. Forster cituje z deníku svého otce, který popisuje, že vidělmoai(sochy) a setkal se s králem. Forster končí postřehem jejich společníka Mahina: „Lidé byli dobří, ale ostrov velmi špatný“.
Když pomalu plují na severozápad kMarkézám, mnoho členů posádky včetně kapitána opět onemocní. Forsterův otec nechá zabít svého psa, aby Cookovi poskytl lepší potravu. Když dorazí k Markézám, vymění si s domorodci jídlo. Domorodce, který se pokusil krást, zastřelí jeden z důstojníků. Forster popisuje obyvatele a shledává je celkově velmi podobnými obyvatelůmSpolečenských ostrovů. Odplouvají naOstrovy krále Jiřího, objevujíPalliserovy ostrovya vracejí se na Tahiti.
Forster popisuje válečnou flotilu kánoí a některé zajímavosti z válečného zápolení. Červené peří je mezi domorodci vysoce ceněno, což vede k nabídkám prostituce od výše postavených žen než dosud. Mahine se ožení s tahitskou dívkou a svědkem obřadu je poddůstojník, který nemůže vyprávět žádné podrobnosti; Forster lituje ztracené příležitosti pozorovat místní zvyky. Forster popisuje nedávnou politickou a vojenskou historii ostrova. Na závěr srovnává život v Anglii a na Tahiti.
Na cestě z Tahiti na Huahine mají na palubě černého pasažéra. Po příjezdu na ostrov opět obchodují a dochází k různým incidentům spojeným s krádežemi. Setkávají se s arioi, uctívaným náboženským řádem lidí, kteří zůstávají bezdětní tím, že zabíjejí své novorozence. Ukáže se, že Mahine je členem tohoto řádu, ale nechá se přesvědčit, aby nezabíjel vlastní děti. Forster popisuje další setkání a další náboženství a kalendář domorodců.
Při odjezdu ze Společenských ostrovů trpí asi polovina posádky pohlavními chorobami. Forster hovoří o jejich výskytu a uvádí, že nyní existuje důkaz, že existovaly i před kontaktem s Evropany. Objevují Palmerstonův ostrov, ale nevystupují na břeh. Pokračují naNiue, kde jsou napadeni a ustupují. Pokračují na Nomuku a další z Přátelských ostrovů, kde žijí lidé podobní těm na Tongatapu, a Forster popisuje jejich domy a obchod. Druhé výročí plavby námořníci oslavují pitím.
Cestovatelé se plaví v okolí ostrovůAurora,Lepers Islanda Whitsun Island. Poté, co spatří sopku naAmbrymu, se obracejí k ostrovuMalakula, kde se střetávají s domorodci. Forster uvádí, že jejich jazyk se liší od všech jihomořských dialektů, s nimiž se setkali, zejména v používání souhlásek. Domorodci jsou popisováni jako inteligentní a vnímaví a je podán výklad o jejich tělesných úpravách a oděvu, o jejich jídle a bubnech. Když se cestovatelé plaví na jih, někteří z důstojníků trpí otravou po požití červené ryby. ObjevíShepherdovy ostrovya potéEfatea pokračují na jih kErromangu. Tam se pokusí přistát, aby získali čerstvou vodu, ale jsou napadeni domorodci. V noci spatří světlo sopky a pak zakotví v její blízkosti na ostrověTanna.
Na Tanně se setkávají s domorodci. Jako demonstraci síly nechá Cook vystřelit z děla. Když se jeden muž pokusí ukrást bójku, vypálí další rány, aniž by domorodce zranil. Podaří se jim přistát a poté, co domorodcům dají nějaké dárky a dostanou za to kokosové ořechy, požádají o možnost vzít si trochu čerstvé vody a dřeva, což jim je umožněno. Druhý den se domorodci nalodí, aby obchodovali s námořníky. Když se jeden z nich pokusí bez zaplacení vzít to, co vyměňoval, přistoupí Cook k opětovnému užití střelných zbraní, aby krádež potrestal. Na břehu se poté shromáždí mnoho domorodců ve dvou skupinách, ale Cook je zažene:
Vytyčí si oblast, kam domorodci nemají vstupovat, a nemají s nimi žádné další potíže. Forster popisuje jejich účes, tetování a jizvy, stejně jako jejich zbraně. Forster s otcem podniknou několik výletů na ostrov a od domorodců se dozvídají jména několika okolních ostrovů. Kdykoli se přiblíží k určité oblasti, jsou zastaveni domorodci, kteří jim vyhrožují, že je sežerou. Nepodaří se jim přiblížit k sopce, ale změří teplotufumarol(mělkých kráterů) a horkých pramenů. Navzdory Cookovu rozkazu je jeden z domorodců zastřelen námořníkem. Po 16 dnech odplouvají. Forster obšírně komentuje geografii ostrova, rostliny, zvířata a lidi. plují poblíž ostrovů zvaných Irronan a Anattom. Cook pojmenovává skupinu ostrovůNové Hebridy. Plují na sever kEspiritu Santoa objevují další malé ostrovy u jeho východního pobřeží. Na Espiritu Santo se opět mluví jiným jazykem než na předchozích ostrovech.
Plavba na jih, objevujíNovou Kaledonii, přicházejí do styku s domorodci a vystupují na břeh. Forster popisuje oblečení, náušnice a tetování domorodců. S jejich pomocí najdou místo, kde se mohou napít. William Wales a Cook pozorují zatmění Slunce. Forster pozoruje domorodé ženy při vaření, ale ty ho odeženou pryč. Cookův úředník koupí rybu, kterou Forsterovi identifikují jakotetraodonaa varují před možností, že by mohla být jedovatá, ale protože Cook tvrdí, že stejnou rybu už jedl, připraví si jídlo z jejích jater. Játra jsou tak mastná, že Cook a Forsterovi z nich snědí jen velmi málo, ale přesto trpí příznaky otravy. Když domorodci přijdou na palubu a uvidí rybu, dávají znamení, že je špatná, a navrhují ji hodit do moře. Otrava ztěžuje výpravy a Forster se omlouvá za nedostatek zajímavého obsahu a žádá čtenáře, aby „uvážil naši nešťastnou situaci v té době, kdy všechny naše tělesné a intelektuální schopnosti byly oslabeny tímto zákeřným jedem“.Setkávají se s domorodcem albínem. Když domorodci pozorují, jak cestovatelé jedí velkou hovězí kost, jsou překvapeni a domnívají se, že jde o projev kanibalismu, protože nikdy neviděli velké čtyřnožce. Odcházejí a Forster srovnává obyvatele Nové Kaledonie s jinými, s nimiž se setkali. Pokračují na východ podél pobřeží Nové Kaledonie, míří na Nový Zéland, objevují další malé ostrovy a chytají delfína. Při plavbě na jih objevíostrov Norfolk. Rychle plují dál a dorazí do Queen Charlotte Sound na Novém Zélandu.
Resolution zůstává v Queen Charlotte's Sound kvůli opravám a doplnění zásob. Dozvídají se, že došlo k bitvě mezi domorodci a některými Evropany, při níž zahynulo mnoho lidí, a mají obavy o Adventure. Forster podává zprávu o tom, co zjistili později: loď s deseti lidmi se vydala na břeh sbírat celer a šruchu, když domorodci ukradli jednu z jejich plachet. Evropané na ně stříleli, dokud nespotřebovali munici, a pak je domorodci zabili. Forster uvádí případy zabití mezi Novozélanďany a Evropany z jiných cest. Podnikají další výpravy, komunikují a obchodují s domorodci. Forster komentuje jejich hudbu a uvádí některé úryvky v notovém zápisu. Po doplnění zásob ryb a protikorupčních prostředků odjíždějí.
Plují na východ směrem k Ohňové zemi. Kotví v malé zátoce 41 dní po vyplutí z Nového Zélandu. Podnikají výlety a setkávají se s domorodci, kteří Forsterovi připadají mimořádně ubozí. Plují dál kolemHornova mysu, míjejí východní stranu Ohňové země a plují na východ k malým ostrůvkům poblížOstrova Stavů, které Cook nazývá „Novoroční ostrovy“.
Forster popisujevelké tulenězvané mořští lvouni. Posádka loví lachtany a tučňáky. Plují na východ, objevují Willisovy ostrovy a nárokujíJižní Georgiipro Velkou Británii. Obeplouvají Jižní Georgii a dokazují tak, že je to ostrov. Pokračují na jih, ale zastaví je ledová pole, „což velmi potěšilo celou posádku, která byla v tuto chvíli zcela unavena tímto strašným podnebím“.Plují na východ a objevujíJižní Thulea různé další ostrovy, které Cook pojmenovává Sandwichova země. Poté, co vyčerpají zásoby kysaného zelí, plují k mysu Dobré naděje.
Na mysu Dobré naděje se jim vrací plné zdraví a dozvídají se zprávy z Evropy. Během opravy lodi se vydávají na několik výprav. Na palubě je nalezen německý černý pasažér, který je nejprve potrestán, pak mu je dovoleno zůstat. Odplouvají keSvaté Heleně, kde se Cook dozvídá o jejím nesprávném popisu od Hawkeswortha. Jsou pozváni guvernérem a na ples. Další zastávkou jeAscension, který Forster považuje za ponurý. Setkávají se s lodí zNew Yorkua chytají želvy na jídlo.
Z Ascensionu vyplují na západ, přiblíží se kFernandu de Noronhaa vymění si pozdravné salvy s tamními pevnostmi. Po dvou letech a devíti měsících pobytu na jižní polokouli překročírovník. Jejich další zastávkou jsouAzory, kde zakotví veFaialua navštíví město Horta, kde se ubytují v domě zástupce konzula. Forster pokračuje v popisu Azorských ostrovů. Brzy pokračují do Anglie.
Ačkoli se kniha neprodávala dobře, v Británii bylaVoyagedobře přijata kritikou a dočkala se mnoha příznivých recenzí,z nichž některé obsahovaly citace z Forsterovy i Cookovy zprávy, které dokazovaly lepší styl první ze jmenovaných.NapříkladCritical Reviewshledal v Cookově knize mnoho chyb v rytinách a v zařazení Cookových námořních detailů a po uvedení dlouhých úseků, v nichž je Forsterovo podání lepší, uzavřel: „Nyní ponecháváme na čtenáři, aby sám posoudil přednosti každého z těchto představení“.V měsíčníkuMonthly Reviewrecenzoval autor, kterého Robert L. Kahn, editor vydáníVoyagez roku 1968, označil jako Williama Bewleyho,v dubnovém a červnovém čísle, přičemž v dubnu většinou shrnul předmluvu a v červnu zbytek plavby.V závěru recenzent „kvituje potěšení, které jsme měli z četby tohoto zábavného a dobře napsaného deníku; který je všude zajímavý díky příjemnému způsobu, jakým autor vypráví o různých příhodách z cesty obecně; stejně jako o těch, které se mu přihodily zejména během jeho několika botanických exkurzí do země“.V časopiseThe Lady's Magazinenásledují dva anonymní „Dopisy redaktorovi“ a úryvky, nejprve z Forsterovy epizody na Tahiti,poté z Cookova a Forsterova popisu příjezdu na ostrov Middelburg. Pisatel dopisu chválí Forsterův styl psaní a rytiny v Cookově díle a uzavírá: „Podle našeho názoru stojí za to, aby si každý gentleman koupil obě knihy, aby mohl porovnat grafiky jedné z nich s popisy druhé; ale tam, kde je třeba se jedné z nich vzdát, padne volba čtenáře na vyprávění pana Forstera, zatímco ti, kdo si libují v pěkných obrázcích, dají přednost Cookově knize“.
Jsou známy i dva názory z řad čtenářů.James Boswell se o knize vyjadřoval příznivě, zatímco Samuel Johnson byl méně nadšen:
William Wales, který byl astronomem na palubě lodi Resolution, se urazil kvůli slovu „byl“ v prohlášení, že „[Arnoldovy hodinky] byly bohužel zastaveny ihned po našem odjezdu z Nového Zélandu v červnu 1773“,a vyložil si to jako tvrzení, že on jako správce hodinek je úmyslně sabotoval. Následovala výměna dopisů, v nichž Wales žádal o odvolání.Wales, který se s Reinholdem během plavby pohádal, později vydal něco, co editor Cookových deníků John Beaglehole nazval „osmistránkovým pamfletem o 110 rozhořčených stranách“,v němž Forsterovy napadl. V této knize nazvanéRemarks on Mr Forster's Account of Captain Cook's Last Voyage Round the World(„Poznámky k vyprávění pana Forstera o poslední plavbě kapitána Cooka kolem světa“) považoval Wales Johanna Reinholda Forstera za pravého autoraa obvinil ho ze lží a zkreslení.Georg Forster reagoval odpovědí na poznámky pana Walese,která obsahovala některé faktické opravy a bránila jeho otce proti útokům. Tvrdil, že Wales byl motivován žárlivostí nebo jednal jménem lorda Sandwiche.V červnu 1778 následovalDopis ctihodnému hraběti ze Sandwiche, v němž byl Reinhold vylíčen jako oběť Sandwichovy zlovůle a tvrdil, že to způsobila jeho milenka Martha Rayová. V dopise byla také připsána vina Barringtonovi a otevřeně zpochybňováno jeho mylné přesvědčení, že mořská voda nemůže zmrznout.Po tomto zveřejnění již neexistovala možnost usmíření s Admiralitou a Forsterovi pracovali na plánech přestěhovat se do Německa.
Míra Georgova autorstvíVoyagebyla i po Walesových útocích předmětem diskusí. Beaglehole ve svém Cookově životopise označuje Georgova tvrzení o originalitě za „ne zcela pravdivá“.Kahn knihu označuje za „rodinný podnik“ a společné dílo založené na Reinholdových denících a uvádí, že „pravděpodobně šedesát procent z ní nakonec napsal George“.Podle Leslieho Bodiho styl i filozofie ukazují na Georga. Thomas P. Saine ve svém životopise Georga Forstera podobně uvádí, že kvalita anglicky psaného textu je příliš dobrá na to, aby šlo o Reinholdovo dílo, a komentáře a postřehy „prozrazují spíše mladické nadšení a postoj, který lze očekávat od Georga, než vědeckyji založený temperament, který lze očekávat od Reinholda“.Ruth Dawsonová ve své disertační práci z roku1973, která byla označena za nejspolehlivější popis historie psaní a vydáníVoyage,popisuje styl díla jako „přesvědčivý důkaz“ Georgova autorství a poznamenává, že jeho otec byl během šesti měsíců psaní „zaneprázdněn jinými záležitostmi“.O pramenech uvádí: „Důkazem toho je, že se jedná o knihu: „Forstera, který se osobně podílel na psaníA Voyage Round the WorldaReise um die Welt, je sice omezený, ale jeho záznamy jsou hlavním zdrojem téměř všech popisovaných skutečností a událostí“.Její celkový závěr zní: „Zdá se však jisté, že to byl právě Georg Forster, kdo toto vyprávění napsal“.Philip Edwards sice poukazuje na mnoho postřehů, které jsou jednoznačně Georgovy, ale označuje Cestu za „společné, konsensuální dílo; ze dvou myslí, které se podílely na kompozici, vznikl jediný autor“.Nicholas Thomas a Oliver Berghof, editoři vydání z roku 2000, považují Kahnovy závěry za nepřesvědčivé a uvádějí, že text je „ve skutečnosti nezávislým vyprávěním, dalším pramenem k událostem Cookovy druhé plavby, a nikoli pouze přepracovanou verzí jiného primárního pramene“, čímž se Voyage odlišuje od dřívějších publikací, kde byl Georg asistentem svého otce.
Georg Forster aRudolf Erich Raspepřeložili knihu do němčiny jakoReise um die Welt.Překlad obsahoval některé další materiály převzaté z Cookovy zprávy.Po zveřejnění německého vydání, jehož úryvky byly publikovány ve Wielandově vlivném časopiseDer Teutsche Merkur, se oba Forsterové proslavili, zejména Georg, který byl po svém příjezdu do Německa oslavován.DíkyReise um die Weltse Georg Forster stal jedním z nejčtenějších spisovatelů v Německu.Oba Forsterové nakonec získali v Německu profesuru: Georg v roce 1778 na Collegium Carolinum vKasselua jeho otec v roce 1780 vHalle.První německé vydání, které vyšlo v nakladatelství Haude und Spener vBerlíněve dvou svazcích v letech 1778 a 1780,bylo vyprodáno v roce 1782 a následovalo druhé vydání v roce 1784; stalo se klasikou cestopisné literatury a dočkalo se mnoha dotisků. Cesta byla přeložena i do dalších evropských jazyků. Před rokem 1800 vyšly překlady do dánštiny, francouzštiny, ruštiny a švédštiny; navíc španělský překlad obsahoval části Cookovy oficiální zprávy.
Georg Forster a jeho díla, zejménaVoyage, měly velký vliv na Alexandra von Humboldta a jehoVoyage aux régions equinoxiales du Nouveau Continent(doslovně „Osobní vyprávění o cestách do rovníkových oblastí Nového kontinentu“).Richard Garnett v článku o Georgu Forsterovi v 9. vydáníEncyclopædia Britannicapíše oVoyage: „Jeho popis Cookovy cesty je téměř prvním příkladem zářivého a přitom věrného popisu přírodních jevů, díky němuž se od té doby jejich znalost stala běžným majetkem vzdělaného světa, předstupněm Humboldta, stejně jako Humboldt Darwina a Wallace“.Sám Humboldt o Forsterovi napsal, že „jeho prostřednictvím byla zahájena nová éra vědeckého cestování, jehož cílem je srovnávací poznání národů a přírody v různých částech zemského povrchu“.
Kniha byla studována jako jeden ze zdrojů pro díloSamuela ColeridgePíseň o starém námořníkovi, které bylo podle australského akademika Bernarda Smithe ovlivněno zprávami o Cookově druhé cestě včetně Forsterovy, možná proto, že William Wales byl jedním z Coleridgeových učitelů v Christ's Hospital. Literární vědec Arnd Bohm jde dokonce tak daleko, že tvrdí, že existují „detaily obrazů a formulací, které naznačují Forsterův nejsilnější vliv“.
Od padesátých let20. stoletívzniklo velké množství literatury zabývající seVoyage,včetně doktorské práce Ruth Dawsonové,která obsahuje nejrozsáhlejší popis geneze textu.Nejvíce studovanou částí díla je obsah týkající se Tahiti. Přestože tvoří méně než pět procent textu, téměř polovina literatury oVoyagese zaměřuje výhradně na tuto část, přičemž často studuje Forsterovo srovnání evropské a tahitské kultury a civilizace a přírody.Jiní autoři líčili jeho morální opovržení tahitskou sexuální rozkoší jako evropskou sebekázeň,v kontrastu s prvními zprávami o Tahiti francouzského badateleLouise Antoina de Bougainville, které odstartovaly evropské vnímání jižního Pacifiku jako místa sexuální svobody.
Ve vydání z roku1968, prvním anglickém vydání od18. století, které bylo součástí edice Forsterových sebraných spisů Východoněmecké akademie věd, našel Kahn pro svůj předmět vysoké uznání, když uvedl: „PovažujiVoyageza nejlepší dílo, co se týče stylu a podání, které vzešlo ze tří Cookových výprav, a za jeden z nejlepších cestopisů napsaných v jakémkoli jazyce nebo věku“.
Vydání z roku2000se setkalo s příznivým ohlasem kritiky. Antropolog John Barker ve své recenzi chválí jak Forsterovo „úžasné vyprávění“", tak editory a končí slovy: „... moderní vědci, obyvatelé tichomořských ostrovů i náhodní čtenáři jsou jim velmi zavázáni za to, že tento úžasný text vytáhli z archivů a zpřístupnili jej v tomto krásně zpracovaném vydání“.Historička Kay Saundersová si všímá „etnografické propracovanosti, která byla v mnoha ohledech pozoruhodně oproštěna od současného eurocentrismu“, a chválí editory s tím, že „komentář v tak širokém rozsahu oborů, které se vymykají moderní vědecké praxi, vyžaduje mimořádnou míru kompetence“.Vstřícná recenze historika Alana Frosta obšírně pojednává o významu Cookovy druhé cesty. Forsterův spis je popsán jako „nejlyričtější ze všech velkých vyprávění o evropském průzkumu Pacifiku“, ale také jako „strnulý a jeho literární analogie jsou příliš časté a nucené“.Historik Paul Turnbull poznamenává, že kniha byla „po 200 let zastíněna Cookovým bohatě ilustrovaným vyprávěním“, a chválí editory, přičemž jejich přístup staví do kontrastu s přijatou eurocentrickou Cookovou vědou.Antropolog Roger Neich, který edici označuje za „velkolepou“, poznamenává, že „vyprávění zahájilo etapu ve vývoji cestopisu jako literárního žánru a představuje pronikavý empirismus a empatii, které ukazují, že »ušlechtilý divoch« nebyl úplným popisem“.Kulturní historik Rod Edmond sice označuje Cookovu zprávu za „často nudnou“ a Postřehy Reinholda Forstera za „meditaci o plavbě, ale ne o věci samé“, ale konstatuje, že kniha „spojuje bezprostřednost zážitku s rozvinutou reflexí o něm a je mnohem lépe napsaná než cokoli od Cooka nebo jeho vlastního otce“.V recenzi Jamese C. Hamiltona, historika a Cookova znalce, se uvádí: „Cookova cesta byla velmi zajímavá: »Příjemné vyprávění« George Forstera slouží jako cenný záznam o druhé plavbě a užitečná příručka pro zájemce o kapitána Cooka“.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuA Voyage Round the Worldna anglické Wikipedii.