Játra

Játra(latinskyiecur,řeckyhepar) jsou největším vnitřnímorgánema centrálním orgánemlátkové výměny (metabolismu). Mají klíčovou roli vmetabolismu sacharidů,tukůibílkovin. Jsou největšítrávicížlázou, která produkuježluč, i žlázou endokrinní, ve které se tvoří některéhormony. Jsou zásobním orgánem, ukládajíglykogen,železoa některévitamínyaminerály, jsou v nich tvořenybílkovinykrevní plazmya nezastupitelná je jejich úloha přidetoxikaciorganismu.
Játra dospěléhočlověkase na přední stěnu břišní promítají ve tvaru pravoúhlého trojúhelníku, který leží v horní pravé částibřicha, s přeponou směřující z dolní pravé strany na horní levou stranu. Váží okolo 1,5 kg.Jsou dobře zásobená krví, v klidu játry protékají až dva litry krve za minutu.Zvláštností jater je to, že kromějaterní tepny, která k nim přivádí čerstvou okysličenou krev, do nich přichází takéžilníkrev zvrátnicové žíly, která je nasycená vstřebanýmiaminokyselinamiasacharidyzžaludkuastřev.
Selhání jaterních funkcí je život ohrožující stav, rychle dochází ke zhroucení vnitřního prostředí organismu, objevují se otoky,ascites, krvácivé stavy aporuchy funkcemozku. Zcela kompletní umělé nahrazení jaterních funkcí není možné, jedinou léčebnou metodou terminálního jaterního selhání jetransplantacejater. Pro prodloužení doby možnosti transplantace či pro překlenutí období akutního jaterního selhání jsou však k dispozice metody jaterní dialýzy, přístroje Prometheus a MARS.
Játra mají zhruba klínovitý tvar. U dospělého člověka váží 1200–1500 g,a tvoří asi 2 % hmotnosti těla.Játra dospělého muže mohou mít hmotnost větší, 1500–1800 g.U dětí bývají játra relativně větší a tvoří 5 % jejich hmotnosti.Zdravá játra jsou tuhá, ale poddajné konzistence a červenohnědé barvy.Tkáňje však relativně křehká, takže při nadměrných otřesech nebo nárazech může dojít k natržení jater a hrozí masivní, život ohrožujícíkrvácení.
Přirovnají-li se játra k trojbokému jehlanu, jeho základna je přiložená k pravé břišní stěně a vrchol směřuje doleva. Mají dva hlavní anatomické laloky, větší pravý (lobus dexter) a menší levý (lobus sinister), rozdělené úponem srpovitého vazua průběhem levé sagitální rýhy na viscerální ploše jater. Kromě toho se na pravé straně popisují ještě dva menší laloky, ocasatý lalok (lobus caudatus) a čtyřhranný lalok (lobus quadratus).Na povrchu jsou játra potažená vazivovým pouzdrem zvaným Glissonovo pouzdro,capsula Glissoni, které přechází ve vazivo v okolí cév a lalůčků jaterní tkáně.
Na povrchu jater jsou popisovány dvě plochy: Horní brániční plocha,facies diaphragmatica, přiléhá na bránici, z druhé strany na játra naléhají orgány břišní dutiny, tato plocha se tedy nazýváfacies visceralis.
Brániční plocha jater je konvexní a hladká, rozdělená úponemsrpovitého vazu(ligamentum falciforme) na menší levý a větší pravý lalok. Dělí se napars dextra, což je část obrácená doprava protibránicia stěně hrudníku,pars anterior, přední část, která vpředu naléhá na bránici a stěnu břicha,pars superior, okrsek vložený do brániční klenby apars posterior, zadní část, která vzadu naléhá na bránici a zadní břišní stěnu.Srdcezanechává v brániční ploše jater mělký otisk zvanýimpressio cardiaca.
Viscerální plocha jater je konkávní, rozdělená rýhami ve tvaru písmene H na čtyři laloky. Příčně orientovaná rýha se nazývá jaterní brána,porta hepatis, a je to místo, kudy do jater vstupujejaterní tepnaavrátnicová žíla, a kde z nich vystupujížlučové cesty. Levá sagitální rýha je tvořena průběhem dvou vazů,oblého vazu jaterníhoaArantiova vazu. Pravá sagitální rýha je rovněž rozdělena na dvě části, vpředu je žlučníková jáma, ve které je uloženžlučník, zadní část je tvořena hlubokým zářezem, kterým probíhádolní dutá žíla.
Průběh levé sagitální rýhy je hranicí levého a pravého laloku na viscerální ploše jater. Čtyřhranný lalok se nachází mezi sagitálními rýhami před jaterní bránou a je ohraničený žlučníkem a průběhem oblého vazu, ocasatý lalok je ohraničený žlábkem dolní duté žíly a zářezem, kterým vede Arantiův vaz a nachází se za jaterní bránou. Viscerální plocha jater je mírně konkávní a dotýká sežaludku,dvanáctníku,tračníkua pravéledvinysnadledvinou, a tyto orgány v ní zanechávají své otisky.
Na viscerální ploše levého laloku se nachází otiskjícnu,impressio oesophageaa otisk žaludku,impressio gastrica, mírné vyvýšení plochy v blízkosti průběhu oblého vazu se nazývátuber omentale hepatis. Na viscerální ploše levého laloku se popisuje otisk pravé ledviny, impressio renalis, otisk pravé nadledviny,impressio suprarenalis, otiskpars superiordvanáctníku, impressio duodenalis a otisk ohbí tračníku,flexura coli dextra,impressio colica. Hluboký zářez,sulcus venae cavae, ve viscerální ploše vytvářídolní dutá žíla.Může být překryta vazivovým pruhemlig. venae cavae, nebo je i zcela vrostlá do jaterní tkáně.
Vzadu přechází brániční plocha jater na viscerální plynule, vpředu ostře a tento přechod se nazývámargo inferior hepatis.
Játra jsou uložena intraperitoneálně v horní pravé části břišní dutiny. Jsou téměř celá pokrytápobřišnicía tentoserózníobal jim dává lesklý vzhled. Pobřišnice chybí jen ve žlučníkové jámě, v místě, kde se do jater vtlačuje dolní dutá žíla, a v oblasti nazvanéarea nudana brániční ploše jater..Na svém místě v břišní dutině je orgán fixován vazy, připojením na dolní dutou žílu a tlakembřišního lisu.
Játra jsou přirostlá k bránici: pevně srůstají varea nuda, kde nejsou pokrytépobřišnicí. Toto místo se proto nazývá též pars affixa. Duplikatura pobřišnice vytváří srpovitý vaz, který spojuje játra s bránicí a přední břišní stěnou.Area nudaje ohraničena přechody nástěnné pobřišnice na serózní obal jater, což vytváří vazy:Levý a pravý věncový vaz, přičemž levý vaz přechází vlevý trojúhelníkový vaza fixuje levý lalok k bránici, pravý vaz přechází vpravý trojúhelníkový vaza v lig. hepatorenale, který spojuje pravý lalok jater a pravou ledvinu.
Z viscerální strany jater vychází hepatoduodenální vaz, který je součástímalé oponya kterým jsou játra jsou spojena s dvanáctníkem. Tímto vazem probíhají vývodné žlučové cesty, vrátnicová žíla, jaterní tepna, lymfatické cévy i nervy.
Mezi vazy jater patří též oblý vaz jaterní, pozůstatekpupeční žílyplodu. Vede odpupkuk dolnímu okraji jater a připojuje se na vrátnicovou žílu.Pozůstatek spojkyductus venosus, žíly, která u plodu umožňuje krvi obtéct játra, zůstává jakoligamentum venosum.
Játra jsou umístěna v brániční kopuli, vyplňují celou pravou polovinu brániční klenby. Levá část přesahuje pod levou klenbu až k medioklavikulární čáře, na levou stranu těla přesahují jen o pět centimetrů.Nalevo od jater se v brániční klenbě nacházížaludekaslezina.
Vrchní okraj jater se vpravo nachází asi 1 cm pod úrovní bradavek, při výdechu zasahuje horní pravý okraj jater do úrovně čtvrtého mezižeberního prostoru,horní okraj levého laloku se nachází v úrovni šestého žebra, asi 2 cm pod úrovní bradavek.Dolní okraj jater směřuje šikmo od deváté mezižeberní chrupavky vpravo k osmé mezižeberní chrupavce vlevo.Při hlubokémnádechuse játra posunují o 1–3 cm dolů.
Častou odchylkou od běžného uspořádání je přítomnosti Riedelova laloku, který má tvar jazyka vybíhajícího z pravého laloku jater.U žen je častější.Může dosahovat až k pánvi.Kromě něj se mohou u lidí objevit i přídatné laloky, které se většinou nachází na viscerální ploše jater.Vzácnou poruchou jesitus inversus, kdy játra zabírají levou horní polovinu břišní dutiny, orgány jsou zrcadlově obrácené. Tento stav je často spojen s abnormálním vývojem či chyběním žlučových cest či vrátnicové žíly.
Povrch jater je tvořen vazivovým obalem, které se nazývá Glissonovo pouzdro,capsula Glissoni, téžtunica fibrosa.Uvnitř je makroskopicky nečleněný jaterní parenchym, kterým probíhají větvící secévyažlučové cesty.
Krevní oběhjater je dvojí: funkční a výživný. Výživný oběh představujejaterní tepnaa její větve, přivádí krev bohatou na kyslík. Funkční oběh vychází zvrátnicové žíly, která přivádí až 90% krve,která obsahuje vstřebanéživinyztrávicího traktu, včetně případnýchtoxinůbakteriístřev, a zplodiny metabolismu buněk. Játry protéká značné množství krve, až 1/4minutového srdečního výdeje, což u člověka představuje asi 1,5 litru krve za minutu.Jaterní tepna a vrátnicová žíla obě vstupují do jater v jaterní bráně a společně se větví, jaterním parenchymem jejich větve probíhají spolu, doprovázané žlučovody v prostorech obalených vazivem, které navazuje až na Glissonovo pouzdro na povrchu jater.
Větvejaterních žiltvoří samostatný cévní strom, jehož větve jsou vmezeřené mezi větve jaterní tepny, vrátnice a žlučovodů, podobně jako propletené prsty dvou rukou. Větve jaterní žíly probíhají proto spíše v hranicích oblastí, které jsou zásobené jednotlivými větvemi vrátnicové žily.
Vrátnicová žíla(vena portae), nesoucí vstřebané živiny ze střev, vstupuje do jater v jaterní bráně a postupně se větví se až na žíly protékajícíportobiliárním prostorem. Ty se větví do sinusoid protékajících mezi trámcihepatocytůa stékají se v centrální žíle. Centrální žíly se opět spojují, krev konečně vtéká do jaterních žil (venae hepaticae), které se vlévají dodolní duté žíly.
Schéma:
Jaterní tepna vstupuje do jater v jaterní bráně a větví se podobně jako vrátnicová žíla. V sinusoidách dochází ke smíšení obou oběhů.
Schéma:
Uvnitř jater probíhá také část žlučových cest, zvaná intrahepatální žlučové cesty. Je to soustava kanálků,žlučovodů, kudy sežlučtvořená jaterními buňkami dostává do dvanáctníku.
Žluč je hepatocyty vylučována dožlučových kapilár(intercelulární žlučové kapiláryductuli biliferi), ty ústí doHeringových kanálků, které se spojují v malé,interlobulární žlučovody. Ty se spojují ve žlučovody stále většího průměru a následují větvení jaterní tepny a vrátnicové žíly. Z pravého anatomického laloku jater vychází pravý jaterní vývod, z levého žlučovod levý –ductus hepaticus dexter et sinister. Dále žlučové cesty probíhají mimo parenchym jater jako extrahepatální žlučové cesty: V jaterní bráně se spojují vespolečný jaterní vývodductus hepaticus communisa vzápětí se spojují svývodem žlučníku(ductus cysticus) vductus choledochus, který ústí do dvanáctníku, obvykle společně s vývodemslinivky břišní.
Žlučníkje asi 9 cm dlouhý orgán hruškovitého tvaru, umístěný ve žlučníkové jámě nad příčným tračníkem. Má kapacitu asi 50 ml.Ve žlučníku se žluč zahušťuje, obsah vody klesá až o 90%, a klesá také pH žluči.
Uvnitř jater se větví jaterní tepna, vrátnicová žíla a žlučové cesty a tvoří tak vnitřní uspořádání jaterního parenchymu. Toto uspořádání však neodpovídá vnější anatomii jater s pravým a levým lalokem odděleným úponem srpovitého vazu.
Uvnitř jater probíhají větve jaterní tepny, vrátnicové žíly a žlučovody společně v pleteních obalených vazivem. Větve jaterní žíly tvoří samostatný žilní strom a její větve se vmezeřují mezi větve triády jako propletené prsty dvou rukou. Větvení cév proto tvoří podklad tzv. funkční anatomie jater.
Zde je hranice pravého a levého laloku vRex – Cantlieho linii, která probíhá od vstupupravé jaterní žílydo dolní duté žíly k fundužlučníku. Toto rozdělení totiž odpovídá krevnímu zásobení jednotlivých laloků – pravý lalok jaterní je zásoben tepennou krví z pravé větve jaterních tepen a žilní krev přitéká pravou větvívrátnicové žíly, žluč je odváděna pravýmžlučovodem. U levého laloku je situace analogická.
Nejpoužívanější je dělenídle Couinauda, podle kterého se jaterní parenchym dělí na osm jaterních segmentů.Hranice jednotlivých segmentů nejsou přesně vymezené, nejedná se o žádnou určitou anatomickou strukturu s vlastním vazivovým ohraničením. Játra jsou rozdělena třemi horizontálními liniemi, které odpovídají třem jaterním žilám, a jednou linií, která je hranicí zásobení pravou a levou větví vrátnicové žíly. Segmenty se číslují od tkáně ocasatého laloku, který má specifické krevní zásobení, přijímá krev z pravé i levé větve vrátnicové žíly, a krev z ní odtéká přímo do dolní duté žíly, ne přes žílu jaterní.Ten má číslo I. Dále se pokračuje po směru hodinových ručiček levým lalokem, kde je II. a III. a IV. segment a konec číslování je v horní části pravého laloku: Pravá strana jater je rozdělena do čtyř segmentů: V., VI., VII. a VIII. segment.
Segmentální anatomie slouží k popisu ložiskových nálezů na játrech. Při resekci jater by měl mít přívod krve a odtok žluče zajištěný nezávisle na ostatních segmentech, v praxi je však variabilita větvení vrátnicové žíly v játrech značná.
Dle Bismuthajsou játra členěna do čtyř sektorů.
Játra jsou složitý orgán, tvořený jednak jaterním parenchymem, tak sítí cév, žlučových cest, lymfatických cév a podpůrného vaziva. Základní morfologickou jednotkou jater jelalůček centrální žíly(lat.lobulus venae centralis), který je asi 0,7x2 mm velkýa má podobu šestibokéhohranolutvořeného hvězdicovitými trámci jaterních buněk uspořádaných kolem centrální žíly protékající středem lalůčku. V prostorech mezi trámci probíhají jaternísinusoidy– zvláštní typkrevních kapilár, které mají fenestrovanou stěnu, takže i velké molekuly z krevní plazmy mohou volně přecházet ven, do tzv.Disseho prostoru, který se nachází mezi sinusoidou a samotnými hepatocyty. Uprostřed trámců se nacházejížlučové kapiláry– prostory mezi hepatocyty, kam je produkovánažluč. V místě styku tří nebo čtyř sousedících lalůčků jeportobiliární prostor(lat.area periportalis) vyplněný řídkýmkolagennímvazivem, kudy probíhá interlobulární artérie (lat.arteria interlobularis), interlobulární véna (lat.vena interlobularis) ainterlobulární žlučovod. Jejich soubor se nazývá triáda (lat.trias hepatis).
Zvláště patrné jsou lalůčky u prasete, velblouda, mývala a polárního medvěda, tato zvířata mají lalůčky ohraničené výraznými vazivovými přepážkami. Interlobulární septa u člověka jsou jen málo výrazná.
Funkční jednotka jater jelalůček portální(lat.lobulus venae interlobularis), který má tvartrojúhelníku, jehož vrcholy tvoří centrální žíly sousedících lalůčků. Střed portálního lalůčku je nejlépe zásoben živinami.
Dalším, zejména vpatologiipoužívaným termínem jeprimární jaterní acinus. Je to nejmenší funkční jednotka jaterníhoparenchymu. Jedná se o jednu šestinu lalůčku centrální vény a ještě další jednu šestinu ze sousedního lalůčku centrální vény. Tyto dvě části mají společné krevní zásobení (vénu a artérii) z jedné (cirkumlobulární) větve vedoucí z portorbitálního prostoru. Podle vzdálenosti od vény se v acinu rozlišují tři distribuční zóny:
Jaterní buňky, hepatocyty, tvoří asi 60 % buněčné populace jaterní tkáněa jejich bohatáenzymovávýbava je podstatou nadřazené úlohy jater v tělesném metabolismu. Jsou to polyedrické, asi 30 µm velkébuňkyse světlým, kulatýmjádrema jedním nebo dvěma výraznýmijadérky.Většinou mají pouze jedno jádro,ale dvoujaderné hepatocyty jsou časté.Každý hepatocyt se boky dotýká druhých hepatocytů, jednou svojí stranou je přivrácený směrem do žlučové kapiláry (žlučový pól) a na opačné straně se nachází krevní pól, kde hepatocyt svými mikroklky zasahuje do Disseho prostoru.
Hepatocyty tvoří 78 % objemu každého jaterního lalůčku.
Zajímavé je, že periportální a perivenózní hepatocyty jaterních acinů se od sebe liší množstvím a uspořádánímbuněčných organeli metabolickou kapacitou. Zonace je ovlivněna jak množstvím dostupného kyslíku, tak Wnt/ β-catenin signalizací.
Cholangiocyty jsou buňky tvořící výstelku žlučových cest. Provádějí úpravu vzniklé žluči, a to jednak reabsorpcí některých látek, jednak sekrecí bikarbonátu.
Jaterní makrofágy, Kupfferovy buňky, tvoří 15–25 % buněk jatera tvoří 2,1 % objemu jaterních lalůčku.Jsou to tzv. fixnímakrofágy, které jsou přichycené na endoteliální výstelku sinusoid.Fagocytujíbakterie,viry,parazity, nádorové buňky, cizorodébílkovinyči přestárléčervené krvinky.
Endotelové buňky tvoří vnitřní výstelku cév a také stěnu sinusoid. Endotel jaterních sinusoid se v mnohých věcech liší od endotelu jiných cév, nejvíce tím, že nemá souvislou bazální membránu. Sinusoidální endotelové buňky tvoří 10–20 % všech jaterních buněk a 2,8 % objemu jaterního lalůčku.Tyto endotelové buňky fungují jako síto, kterým procházejí makromolekuly z krve do blízkosti hepatocytů. Samotné buňky jsou schopné endocytózy a aktivně z cirkulace vychytávají transferin, ceruloplazmin či lipoproteiny.Jejich cytoskelet je dynamický a buňky dokáží aktivně udržovat a řídit velikost fenestrací ve stěně sinusoid, a tím regulovat její prostupnost.
Dalšími buňkami jsou jaterní hvězdicovité, neboliItóovy buňky. V játrech jsou přítomné v Disseho prostoru a tvoří méně než 5 % buněčné populace jater.Skladují až 80 % tělesné zásobyvitamínu A, a řídí růst a regeneraci jaterní tkáně, v případě velkého poškození jater ale výrazně mění svůj fenotyp, produkujíkolagena podílejí se napatogenezifibrózyacirhózy.Itóovy buňky mají také roli v imunitní odpovědi jater, fungují jakoantigen prezentující buňkya při infekci přivolávají a aktivují buňky imunitního systému.
Pit buňky jsou jaterní formouNK buňky, které se vyskytují uvnitř jaterních sinusoid. Úzce spolupracují s Kupfferovými buňkami.
Usavcůleží játra rovněž pod bránicí, v brániční kopuli, kterou vyplňují buď v celém rozsahu (šelmy) nebo častěji více či méně jen na pravé straně. Jejich relativní velikost záleží na způsobu života daného živočicha: umasožravcůzaujímají 3–8 % tělesné váhy, uvšežravců2–3 % a ubýložravců1–1,5 % hmotnosti.
Játra zvířat se výrazně neliší od jater člověka. Jediné větší rozdíly jsou ve členění laloků, například upřežvýkavcůjsou játra členěná málo a laloky jsou nevýrazné, ušelemapraseteje naopak pravý i levý lalok ještě rozdělen na dva (lobus dexter lateralis, medialis, lobus sinister lateralis, medialis). Většina savců má žlučník, který však chybí např. ukoně, některýchhlodavců,kytovcůachobotnatců.
1 – Levý lalok (lobus sinister)2 – Pravý lalok (lobus dexter)3 – Ocasatý lalok (lobus caudatus)4 – Čtyřhranný lalok (lobus quadratus)5 – Jaterní brána (porta hepatis) – tady vstupuje do jater jaterní tepna a vrátnicová žíla6 – Jaterní mízní uzliny (lnn. hepatici)7 – Žlučový měchýř vrostlý ve žlučníkové jámě
Játraptákůjsou relativně velká a mají tvar protáhlého disku, částečně rozděleného na dva laloky, pravý a levý. Tvar a relativní velikost je druhově specifická, největší játra mají hmyzožraví a rybožraví ptáci.Játra ptáků jsou křehká až drobivá, jejich velikost a barva záleží na výživném stavu, mohou být červenohnědá nebo světle hnědá, u čerstvě vylíhlých mláďat jsou játra vlivem vstřebanéhožloutkužlutá. Jsou uložena v přední části tělní dutiny, podprsní kostí, kde se dotýkajísrdcea svalnatého a žlaznatéhožaludku. Žlučník je přítomen u většiny ptáků, výjimku tvořípštros,nandu,holubiapapoušci.
Uplazůaobojživelníkůjsou játra největším orgánem tělní dutiny a leží mezi srdcem a žaludkem, podobně jako u ptáků. Žlučník je vyvinutý.
Játrapříčnoústých(hlavněžralociarejnoci) jsou objemná, dvoulaločná, v levém laloku je žlučník.Obsahují velké množstvíolejovitéhotuku a slouží také jakohydrostatický orgán, nahrazujícíplynový měchýřkostnatých ryb. Játražraloka krokodýlího(Pseudocarcharias kamoharai) mohou tvořit až 20 % hmotnosti živočichaUpaprskoploutvýchleží játra mezi střevními kličkami, obvykle jsou velká a nechybí ani žlučník.
Mihuleasliznatkyjsou pravděpodobně nejstarší obratlovci, u nichž se pravá játra vyvinula. Funkcí, umístěním v tělní dutině i embryonálním vývojem však již plně odpovídají játrům odvozenějších obratlovců. U mihulí dochází běhemmetamorfózyk degeneraci žlučových vývodů (společně se zakrňováním trávicí soustavy), samotná jaterní tkáň je zachována po celý život.
Funkčně podobné orgány se vyskytují uměkkýšů–hepatopankreas, podobně takéčlenovcimají trávicížlázy, které kombinují funkci jater aslinivky. Uhmyzuje tento orgán znám jakotukové těleso. Skutečněanalogickým orgánemje jaterní vakbezlebečných, jako je napříkladkopinatec. Jedná se o prostornéslepé střevovycházející z ventrální části trávicí trubice, jehož zvláštností jekrevní oběhpodobný tomu, jaký mají játra obratlovců.
Játra vznikají především zentodermu: Zakládají se jako jaterní výchlipka či jaterní pupen z ventrální stěny zadní části předního střevaembrya. Zajímavé je, že všechny entodermální buňky předního střeva mají schopnost diferencovat se v jaterní buňky.Schopnost této diferenciace je aktivně potlačována faktory, které produkují tkáněektodermu,mesodermuahřbetní struny. Mesoderm základusrdceaseptum transversumnaproti tomu produkujírůstové faktorypůsobící proti této inhibici.
Působením těchto faktorů je tedy vymezena oblast vývoje jater a ve třetím týdnu nitroděložního vývoje se daná část předního střeva začne vyklenovat do tzv.septum transversum, což je ploténka tvořená mezodermem, která odděluje dutinuperikardua stopku žloutkového váčku. Záhy po začátku růstu se jaterní výchlipka rozděluje na horní, větší část,pars hepatica,a menšípars cystica.
Buňkypars hepaticaprorůstají doseptum transversumv místě průběhu vitelinních žil,vv. vitellinae, které odvádějí krev zežloutkového váčku. Rostoucí jaterní pupen přerušuje jejich průběh a uvnitř jater se vytváří bohatá cévní pleteň, jaterní sinusoidy. Z distální části vzniká vrátnicová žíla, z proximální části jaterní žíly a hepatokardiální částdolní duté žíly.
Ve spojitosti s játry se vyvíjejí taképupeční žíly, které přivádějí krev zplacenty. Za začátku probíhá pár žil okolo jater a napojuje se na jaterní sinusoidy, pak mizí celá pravá pupeční žíla a proximální část levé mizí, takže veškerá krev z placenty je přiváděna přes játra levou pupeční žilou. Druhotně se vytváří nová přímá spojka mezi levou pupeční žílou a budoucí dolní dutou žílou,ductus venosus. Krev tak může obtékat játra. Poporoduseductus venosusuzavírá a zůstává z nějligamentum venosumna spodní straně jater, ze zakrnělé levé pupečné žíly vznikáoblý jaterní vaz,lig. teres hepatis.
Rostoucí trámce buněk jaterní výchlipky nakonec zcela vyplníseptum transversuma jediné, co z něj zůstane, jesrpovitý vaz,malá oponaaperitoneumna povrchu jater. Výjimkou je oblast septa tvořená kompaktním mezenchymem, která se stane částí zvanoucentrum tendineumbránice. Zde se játra přikládají na bránici bez peritoneálního obalu ("area nuda").
Buňkypars hepaticase diferencují do hepatocytů a buněk výstelky intrahepatálních žlučových cest, zatímco zpars cysticavznikají extrahepatální žlučové cesty. Jaterní stroma, krvetvorné a Kuppferovy buňky pocházejí ze mezodermu septum transversum.
Maximální rozvoj jater nastává ve 2.–3. měsíci nitroděložního vývoje, kdy játra tvoří 10 % objemu těla embrya.Embryonální a fetální játra mají též hematopoetickou funkci, probíhá v nichkrvetvorba.Během posledních dvou měsíců těhotenství krvetvorba v játrech ustává a při narození už přetrvává jen v malých ostrůvcích, které brzy mizí. Játranovorozencetvoří asi 5 % jeho tělesné hmotnosti.
Funkce jater je mnohostranná a mnohočetná, většina procesů v nich probíhajících sice souvisí s metabolismem a detoxikací, kromě toho jsou však játra téžexokrinníiendokrinní žlázaa zasahují i do dalších dějů.
V hepatocytech probíhají vzájemné přeměny živin, jejich syntézy, degradace a resorbce z krve.
Hepatocyty vylučujívodu,ionty, cholesterol, žlučové kyseliny, fosfolipidy a konjugovaný bilirubin do žlučových kapilár – vzniká tak jaternížluč. Je to izotonická, hustá, žlutá až tmavě zelená tekutina hořké chuti, která se ve střevě významně účastní trávení tuků.
Játra mají velkou funkční rezervu, základní funkce je schopna plnit i pouhá jedna pětina jejich tkáněa mají také velkou schopnostregenerace. Dovedou se do jisté míry adaptovat na zvýšenou zátěž – hepatocyty se zvětší (megalocytóza), zvětší se i jejichjádra(megakaryóza), mohou se vyskytnout i buňky s větším počtemchromozomálníchsad, nežli dvě (polyploidie).
Při překročení určité hranice však dochází k poškozování hepatocytů – jejich energetický metabolismus začíná selhávat a v buňce se hromadí voda a později i lipidy – dochází kdystrofii, nebolihepatóze. Tyto změny jsou vratné, při dalším působení poškozujícího podnětu však dochází kapoptózenebonekrózebuněk, tzn. k jejichsmrti.
Díky vysoké regenerační schopnosti jater se může poškození po akutně působícím podnětu zhojit bez následků; při aberantním pokusu o regeneraci však může dojít k hyperplazii žlučovodů. Důsledkem chronického, dlouhotrvajícího poškozování jater je zmnožení vaziva,fibróza, nebo celková přestavba jater vedoucí kcirhóze, při kterém je architektura jater nevratně nahrazena tuhou vazivovou tkání.
Chorobami jater se zabýváhepatologie.
Jaterní selhání je stav, při kterém játra nejsou schopna plnit své funkce, se všemi negativními důsledky tohoto stavu pro organismus. Může vzniknout akutně, v důsledku těžkéhepatitidy, otravy hepatotoxickými látkami,steatózyčinádorovýmpostižením. Chronické selhání je nejčastěji důsledkem cirhózy.
Látky, které poškozují jaterní tkáň, se označují jakohepatotoxiny. U lidí je jedním z nejvýznamnějších chemických látek, které játra poškozují,etanol– při chronickém abúzu vede ke vzniku cirhózy jater a také zvyšuje negativní působení ostatních faktorů. Mezi hepatotoxické látky patří chlorované uhlovodíkytetrachloretan,tetrachlormetanatrichlormethan,ftaláty,dioxiny, některé léky, jako napříkladparacetamol, mykotoxiny (aflatoxiny,sterigmatocystinaT-2 toxinvčetně toxinů vyšších hub (falotoxinmuchomůrky zelené), toxinysinic(microcystiny), vyšší dávkykumarinů,pyrrolizidinové alkaloidy, nadměrné množstvívitamínu Aa další látky. Některé z nich jsou navíc hepatokarcinogenní (např. aflatoxiny), tzn. způsobují maligní transformaci jaterních buněk.
Zánět jater, hepatitida, lat.hepatis, je stav, kdy je poškození jater doprovázenozánětlivoureakcí. Mohou být způsobenypatogeny(nejč.viry) nebo autoimunitní reakcí.
Nejvýznamnějšími infekčními nemocemi, které postihují lidská játra, patří virové hepatitidy –hepatitida typu A, tzv.nemoc špinavých rukou,hepatitida typu B, která je velmi snadno přenosná nechráněným pohlavním stykem a krví a která může vyústit v cirhózu či karcinom jater. Typu B je podobná další virová nemoc,hepatitida typu C.
Dále existuje takéhepatitida typu D, která je vázaná na typ B, ahepatitida typu E, podobná typu A, která se v Česku však nevyskytuje. Virushepatitidy typu Gani tzv.TT-viruszřejmě nejsou pro člověka příliš patogenní.
Jaterní tkáň je postižena také přihorečce Rift Valleynapadá ji virusEbolaaMarburg,cytomegaloviryčivirus Epstein-Barrové(infekční mononukleóza). Záněty jater způsobují také bakterie,Bartonella henselaeje původcem tzv.jaterní peliózy, dále játra postihujízoonotickáonemocněníleptospiróza(původcem jsouleptospiry) aQ-horečka(původce:Coxiella burnetii). Játra mohou být napadenakvasinkami(hepatolienální kandidóza), v hepatocytech se též množíprvociroduPlasmodium– původcemalárie,Toxoplasma gondiičiLeishmaniasp.. Život ohrožujícíabscesyna játrech může způsobit infekceměňavkou úplavičnou(Entamoeba histolytica). Velmi významnými činiteli postihující játra jsou parazitičtíčerviroduSchistosomasp., dále pakmotolice jaternípři jaterní fasciolóze,motolice žlučová,motolice thajskáčimotolice kočičí, nebezpečné jsou boubeletasemnicměchožila zhoubnéhoaměchožila bublinatého. Do jater mohou migrovat i některé larvyhlístic(např.Toxocara canis,T. cati,Anisakis simplex,Calodium hepaticum), které mohou vyvolat zánětlivé reakce s tvorbou granulomů.
U zvířat jsou významnými nemocemi, které postihují játra,virová hepatitida psů,paratuberkulóza,listerióza,Tyzzerova nemoc,kampylobakterová hepatitida drůbežea mnoho dalších. Z parazitárních onemocnění poškozují játra zvířat motolice (motolice jaterní,motolice kopinatá,motolice obrovskáaj.), larvy nematodů při migraci přes parenchym jater (Ascaris,Toxocara) nebokokcidie(Eimeria stiedaiu králíků). Hnisavou hepatitidu u drůbeže způsobujeHistomonas meleagridis.
Primární benignínádoryjater jsouadenom jaterahemangioma vzácně i jiné. 90 % všechtumorův játrech jsou potommetastázyz jiných orgánů(slinivky břišní,tlustého střeva,žaludku). Primárním tumorem jehepatocelulární karcinomacholangiogenní karcinom, který vychází z buněk žlučovodů. Léčba je chirurgická. Infekční příčinou cholangiokarcinomů v JihovýchodníAsiijsoumotolice žlučováamotolice thajská. Uvádí se, že v oblastech sendemickýmvýskytem těchto motolic u lidí je vysoká prevalence nádorovitých onemocnění jater. Například vThajsku, kde je odhadem 6 miliónů lidí infikováno motolicí thajskou je cholangiokarcinom nejčastějším zhoubným nádorem.
V řecké báji nechal vládce bohůZeuspřikovatProméteaza trest na skálu naKavkaze. Každý den pak k hrdinovi přilétal velikýorel(nebosup) jménemEthon, který mu vykloval játra, která přes noc opět dorostla.
Ve starověkém Římě existovali kněží,haruspikové, kteří věštili z jater obětovaných zvířat, praktikovali tzv. hepatoskopii nebo hepatomancii.
Játra savců, ptáků i ryb jsou běžně konzumována. Na mnoho způsobů se upravují hovězí i vepřová játra, z jater ptáků se pojídají játra kuřecí, specialitou jefoie gras– ztučnělá játra překrmovaných hus (jedná se vlastně o tukovou dystrofii). Z jater ryb jsou to předevšímtresčí játra, dále se získává olej z jater žraloků (hlubokomořských z chladných vod).
Játra obsahují vysoké množství vitamínu A. Vysoké dávky tohoto vitamínu však mohou být zdraví škodlivé – v minulosti se polárníci takto otrávili játryledního medvěda, průzkumníciDouglas MawsonaXavier Mertzse otrávili pojídáním jater tažných psůhusky.