Žáby

Žáby(Anura, syn. Salientia) jsou jedním zřádůbezocasýchobojživelníků.Ocas, který se připroměně(metamorfóze) vstřebává do těla, mají pouzepulci. Často mají dlouhé, dobře vyvinutézadní končetiny, přizpůsobené k plavání nebo ke skákání, pro žáby charakteristickému způsobu pohybu. Živí se nejčastějihmyzem. Jejichrozmnožováníje stejně jako u ostatních obojživelníků vázáno na vodní prostředí. Ve vodě se vyvíjejí jakvajíčka, tak z nich vylíhlí pulci, kteřídýchajíve vodě pomocížaber. Z pulců se postupně vyvinou dospělé žáby, které dýchajívzducha tím jsou na vodu vázány podstatně méně, některé druhy téměř vůbec. Přesto však nejsou ani dospělé žáby dokonale přizpůsobené životu na souši, neboť mají pouze slabě vyvinutéplícea dýchání probíhá částečně prostřednictvímkůže, která kvůli tomu musí být tenká a vlhká, což klade vyšší nároky na vlhkost prostředí, v němž žáby žijí.
Obojživelníci podobní žábám se objevili již v mladšíchprvohorách, zhruba před 300 miliony let.Evoluční předchůdci žab se objevili již v nejspodnějším triasu, jak dokazuje například druhTriadobatrachusmassinotizMadagaskaru.První pravé žáby však vznikly až vdruhohorách(na přelomu triasu a jury), zhruba před 210 až 190 miliony let.Možná až před 180 miliony let.Dále se pak rozvíjely v průběhu křídy (před 145 až 66 miliony let).Největší evoluční radiace žab nastala až po hromadnémvymírání na konci křídypřed 66 miliony roků, kdy se v krátké době objevují předkové asi 88 % současných žabích druhů.Největší známou žábou všech dob je druhohorní rodBeelzebufozMadagaskaru. První známou tropickou žábou je exemplář, objevený v jantaru z Barmy, o stáří asi 99 milionů let (počátek pozdní křídy).Nejstarší známé fosilní otisky stop pravých žab byly objeveny na území Jižní Koreje a pocházejí z období pozdní spodní křídy (asi před 115 miliony let).
V období třetihorníhoeocénu, kdy panovalo mnohem teplejší podnebí než dnes (doba asi před 50 miliony let), žily žáby i na území současnéAntarktidy.
Zatím bylo popsáno 6021 druhů žab (k 31. květnu 2011), které jsou rozděleny do 38 čeledí, z nichž jsou nejpočetnější co do druhů čeledě rosničkovití (Hylidae) s 901 druhy a skokanovití (ranidae) s 1400 druhy. Asi 88 % obojživelníků jsou žáby (dále ocasatí 9 % a červoři 3 %). Druhů žab ale stále přibývá, protože vědci stále objevují nové druhy, a to zejména v tropech. Například v roce 2010 bylo objeveno 205 nových druhů.
Žáby jsou kvalifikovány do tří podřádů: Archeobatrachia – 4 čeledě primitivních žab, Mesobatrachia – 6 čeledí vývojově pokročilejších žab a Neobatrachia – 28 čeledí „moderních“ žab, zdaleka největší skupina. Neobatrachia se dále dělí na Hyloidea a Ranoidea.
Žáby se živí živou potravou, a to převážně hmyzem a jinými bezobratlými živočichy, některé větší druhy ale i malými obratlovci. Většina žab potravu loví dlouhým lepkavým jazykem, který vymrští po oběti. Výjimkou je čeleď vodních žabpipovitých, které potravu přijímají normálně ústy. Během přijímání potravy žáby mrkají, jelikož dochází běhempolykáník zatahování očních bulev, což napomáhá posunování potravy do žaludku. Pulci se živí řasami a minerály z vody a z bahna.. Žáby také nemají žádné zuby na spodníčelisti, a tak přijímají potravu celou.
Žáby jsou schopny vydržet bez potravy extrémně dlouhou dobu, v některých případech se jedná až o 16 měsíců.
Žába se pohybuje po souši pomocí přískoků a skoků (výjimkou jsou například ropuchy, které častěji chodí a skáčou jen při útěku před predátorem), které provádí pomocí silných zadních nohou. Nejdelší zaznamenaný skok žáby na souši byl 5 metrů.Ve vodním prostředí žába využívá plavací techniku zadních končetin, kdy je postupně dává k sobě a odtahuje podobně jako plavci typu prsa. Žáby při skákání vždy zavírají oči.
Pro žáby je typické zavalité tělo bez ocasu (od toho název bezocasí obojživelníci) s čtyřmi končetinami.
Mezi druhy žab je velký velikostní rozdíl. Nejmenší žábou je 1 cm dlouháBrachycephalus didactylusz Brazílie a naopak největším druhem je 40 cm dlouhýveleskokan goliáší(Conraua goliath) z Kamerunu. Ještě větší byla pravěká žába roduBeelzebufo, žijící v době před 70 miliony let naMadagaskaru.
Kostra žab je převážně zkostnatělá. Strop ústní dutiny tvoří spodina mozkovny (primární patro). K jedinému krčnímu obratli je lebka připojena dvěma kloubními hrboly. Modularita lebky je obecně podobná situaci u ocasatých obojživelníků a v rámci morfologických změn procházela dlouhým evolučním vývojem.Počet obratlů je u žab velmi redukován (v bederní oblasti srůstají v tzv. urostyl). Žebra nejsou u žab plně vyvinuta. U žab se poprvé setkáváme s dobře vyvinutou hrudní kostí. Stavba kostry končetin již odpovídá základnímu schématu stavby u ostatních suchozemských obratlovců. Lopatka je u žab spojena s hrudní kostí, pánev se napojuje na páteř.
V průběhu své evoluce ztratila tato skupina obojživelníků asi 20krát zuby. Jedná se o nejvyšší počet zdokumentovaných případů evoluční ztráty dentice u tetrapodů.
Žáby mají na předních nohách 4 prsty a na zadních nohách 5 prstů. Nohy a prsty mají žáby vyvinuty podle prostředí, ve kterém žijí (jsou-li vodní, stromové, či zemní). Plně vodní (např. africké žáby drápatky) či částečně vodní žáby mají mezi prsty plovací blány. Žáby žijící na stromech, zejména rosničky, mají na prstech přísavky, díky nimž se dokážou přichytit i na kluzkých svislých površích. Většina stromových a zemních žab mají nohy dobře vyvinuté pro skákání.
Žáby mají většinou hladkou kůži, výjimkou jsou ropuchy, jež mají kůži hrbolatou, která méně vysychá. Kůže žab je propustná na vodu (nemusí vůbec pít), kyslík a oxid uhličitý ve vodě, proto jsou žáby velmi citlivé na složení a znečištění vody. Kůže je plná slizových žláz, které mohou být přeměněny i na žlázy jedové, je také dobře prokrvená – u žab je výrazný podíl kožního dýchání. Ve spodní vrstvě škáry jsou chromatofory s pigmentem.
Žáby mají dobře vyvinuté oči, bylo experimentálně prokázáno barevné vidění. Sítnice je, na rozdíl od vyšších obratlovců, schopná regenerace. Zaostřování se děje posunem čočky, jako u ryb, čočka sama při akomodaci nemění tvar. Dospělé žáby mají tři dobře vyvinutá oční víčka. Kromě toho mají žáby i temenní (parietální) oko, které je schopné vnímat vlnovou délku i intenzitu světla.
Dospělé žáby mají dvě sluchové kůstky, které přenášejí vibrace do vnitřního ucha. Na povrchu hlavy mají bubínkové blány.
Učervorůje střední ucho redukované.
U pulců je zachován proudový orgán, kterým živočich vnímá pohyby vody. Žáby jsou jediní čtyřnožci, u kterých je vyvinutý. Na rozdíl od proudového orgánu ryb netvoří postranní čáru.
Je u žab dobře vytvořen, čichový epitel je v nosních dutinách, poprvé se objevuje Jacobsonův orgán.
Některé druhy žab dokážou vylučovat z kůže mírné jedy. Například všechny druhy ropuch mají za očima jedové žlázy. Také žáby z čeledipralesničkovitýchmají v kůži jedy a domorodí obyvatelé Jižní Ameriky jimi namáčejí svoje šípy pro lov zvěře. Žáby upozorňují na jedovatost pestrým zbarvením.
Jiné žáby se při napadení nafukují, aby působily jako větší a predátora tak zastrašily anebo aby se mu nevešly do pusy. To je typické zejména pro ropuchy.
Poslední způsob obrany je maskování. Žáby jsou většinou zbarvené tak, aby co nejlépe splývaly s prostředím, ve kterém žijí. Maskování ale spočívá i v tvaru těla – výrostcích na hlavě, které mohou připomínat list.
Žáby se dorozumívají pomocírezonančních měchýřků, které mají jen samci. Jsou umístěny párově po stranách hlavy (skokani), nebo mají jen jeden velký v hrdle (rosničky a ropuchy zelené). Samci stahováním a roztahováním měchýřků vyluzují zvuky, kterými lákají samičky k páření.
Žáby kladou vajíčka a samečci je rovnou oplozují spermiemi, jedná se tedy o vnější oplození. Z vajíček se potom líhnou larvy – pulci. Při páření samec objímá nohama samičku pod sebou, tato specifická poloha se nazýváamplexus. Žáby se po spáření o svá mláďata nestarají..
Žáby jsou rozšířeny po celém světě vyjma Antarktidy, Arktidy a některých izolovaných ostrovů.Dále nežijí v některých příliš suchých či studených oblastech, největšídiverzitydosahují vtropech.
Žáby se nejčastěji vyskytují ve vlhkých oblastech poblíž vody. Některé žáby ale dokážou přežívat i v suchých či chladných podmínkách.
Každá žába žijící v mírných oblastech se v průběhu života vyskytuje na dvou odlišných lokalitách, první jezimovištěa druhé rozmnožovací centrum. Zimoviště je pro každý druh žáby typické. Např.skokan hnědýse vyskytuje vpolích,rosnička zelenávlesích.
Rozmnožovacím centrem rozumímetůňnebo podobné vodnístanoviště, které je zaplněnéstojatou vodou. Nejčastější způsob dopravy vody do tůně je:srážkami, podzemními vodami čizáplavami. Žáby se vyskytují i v jiných vodních centrech (rybníky,jezera,potoky,řeky a říčky,kalužeatd.)
Žáby jsou důležitou složkouekosystému. Nejenže likvidujíhmyz, ale žáby samotné jsou složkou potravy pro vodníptactvo, jako je např.čáp bílý(Ciconia ciconia),volavka popelavá(Ardea cinerea)a podobně. Přímá úměra provodní ptactvona rozšíření zastupuje samozřejmě ihnízdnípodmínky, ale taky hojnost potravy, a to především žab aryb.
V minulosti byly žáby a ropuchy často znevažovány a běžnými lidmi považovány za symbol neřesti (neboť bylo pozorováno jejich hlasité páření) a nečestnosti. Často jim byly přisuzovány nekalé úmysly a bývaly také považovány za průvodce čarodějnic a dalších domnělých „zlých“ bytostí.Dnes je situace s vnímáním žab ze strany veřejnosti mnohem lepší, ale jejich výskyt je stále značně omezován expanzí a znečišťováním prostředí ze strany civilizace. Mnoho druhů je také přímo ohroženo vyhubením.
Známe asi 5 000 druhů,v ČR jich žije 13.Kroměskokana hnědéhojsou všechny zákonem chráněny.Všechny chráněné druhy nesmíme jakkoliv ohrožovat.