Tóra

Tóra(hebrejskyתורה‎ znamenázákon, učení), takéChamiša chumšej Tora(hebrejsky „Pět pětin Tóry“) označuje první ze tří částíTanachu, neboli prvních pět knihhebrejské bible. V širším smyslu pak slovotóraoznačuje celý Tanach a takéÚstní tóru, tradiční interpretaci textu Tóry.
Pro prvních pět knih se zejména v křesťanském prostředí užívá názevPentateuch(zřeckéhoπεντάτευχος, „pět knih“) neboPět knih Mojžíšových, což je tradiční název pocházející z prostředí raného křesťanství.
Tóra se skládá z pěti knih:
Tóra ve smyslu Pentateuchu je základním dokumentemjudaismu. Slovo samotné má kořen v hebrejském ירה „jara“, učit či ukazovat.V Tóře je obsaženostvoření světa, příběhyAdama,Noeho, příběhy židovskýchpraotcůAvrahama (Abrahám), Jicchaka (Izák) a Ja'akova (Jákob, též Jakub, dalším jménem Jisra'el), prorokaMojžíše, dále také613 micvot(židovských přikázání) a další materiál, který lze považovat za právotvorný. Tóra tak dala základ celému pozdějšímu židovskému náboženskému právu, hebrejskyהלכה‎halacha.
Podle židovské tradice byly knihy Tóry věnovány Bohem Mojžíšovi okolo roku1220 př. n. l., krátce poexodu z Egypta. Jak k tomuto věnování došlo, bylo předmětem debat v období raného rabínského anebotanaitskéhojudaismu (1. století n. l.– počátek3. století n. l.)Jedna z verzí považovala věnování Tóry za jedinečnou událost, při které Mojžíš na hořeSinajobdržel celou Tóru. V tomto jediném okamžiku byla zjevena celá historie lidstva od prvopočátku Stvoření.Podle jiných verzí Mojžíš na Sinaji obdržel pouze Deset přikázánía ostatní zákony byly zjevovány postupně během čtyřiceti let putování pouští. V každém případě to ale podle těchto verzí byl hlas Boží, který Mojžíšovi diktoval obsah Tóry.
Během obdobíDruhého chrámu(3. století př. n. l.–1. století n. l.) se pak prosazovala verze, podle které Mojžíš obdržel nejen celou psanou Tóru, ale takéÚstní zákon.
Podle hypotéz, které se od doby osvícenství začaly ujímat na evropských univerzitách, byl text Tóry sestaven z několika předcházejících zdrojů. Jde o tzv. hypotézu pramenů či dokumentární hypotézu (nazývanou někdy podle předpokládaných pramenů "Jahvisty", "Elohisty", kněžského spisu, německy Priesterschrift, a tzv. Deuteronomisty zkratkou „JEPD“). V klasické podobě ji formulovalJulius Wellhausen,hypotéza ale prošla mnoha modifikacemi. Ke společně sdíleným východiskům moderního biblického bádání dnes patří předpoklad, že je text Tóry kompromisem kněžských a laických, navzájem rozdílných materiálů. Ke spojení těchto tradic do díla, které známe jako Tóru či Pentateuch, došlo pravděpodobně za vlády Peršanů od konce 6. stol. př. n. l.
Tóra je souvislým vyprávěním, které začíná stvořením světa a končí smrtí Mojžíše před tím, než Židé vstoupí do Kanaánu.
Zatímco řecké názvy knih (Genesis, Exodus, Leviticus, Numeri a Deuteronomium) popisují zhruba obsah každé knihy, v židovské tradici bývaly knihy označovány podle počátečních slov, jak je tomu i v tomto případě.
Tóra je v židovské tradici otevřena interpretaci. Během dvou tisíciletí rabínského judaismu byl text Tóry podroben agadické, halachické, gramatické, filozofické a mystické interpretaci. Tato nikdy nekončící interpretace Tóry zajišťuje názorové bohatství judaismu. Doslovnému výkladu se obvykle nedává přednost před ostatními výklady.
Kabalaachasidismusněkdy zdůrazňují, že proces předávání Tóry nikdy nekončí a může být zopakován pro každého jednotlivce zvlášť.