Šarlota Meklenbursko-Střelická

Šarlota Meklenbursko-Střelická(německySophie Charlotte von Mecklenburg-Strelitz) (19. května1744, Mirow –17. listopadu1818,Kew) byla rozená princezna meklenbursko-střelická a jako manželkabritského králeJiřího III.britská královna.
Jejími rodiči byli vévoda meklenbursko-střelickýKarel Ludvík Fridricha jeho manželkaAlžběta,saskáprincezna. Šarlota se narodila jako osmá z jejich deseti dětí.11. prosinceroku1752zemřel starší bratr jejího otce, čímž se zcela změnilo postavení její rodiny – otec se stal panovníkem Meklenburska a změnila se i Šarlotina pozice jako nevěsty.
Její bratři a matka vdova pro ni hledali výhodný svazek. V 17 letech byla vybrána jako nevěsta pro mladého britského krále Jiřího III., třebaže její ruka nebyla první, o niž se ucházel – uvažoval o několikero mladých princeznách, jež však jeho matkaAugusta Sasko-Gothajskái její rádci nepovažovali za vhodné partie.
Šarlota přijela do Velké Británie v roce1761a8. zářítéhož roku se provdala za králeJiřího III.v Královské kapliSt James's Palace. O dva týdny později byli obakorunovániveWestminsterském opatství.
Tchyně,waleská princeznaAugusta Sasko-Gothajská, Šarlotu nepřivítala s otevřenou náručí a jistý čas panovalo mezi oběma ženami velké napětí. Přes tento nedostatek sympatií ze strany tchyně i přesto, že Jiří měl před manželstvím mnoho avantýr, bylo jejich manželství šťastné; po svatbě již byl Jiří Šarlotě vždy věrný. V průběhu času získala Šarlota velký vliv na Jiřího a přístup do vlády, nezneužívala jej však.
Královna Šarlota se zajímala o umění, podporovalaJohanna Christiana Bacha, který byl jejím učitelem hudby, iWolfganag Amadea Mozarta, jenž jí ve věku 8 let věnoval jedno ze svých děl. Královna byla i velmi zdatným amatérskýmbotanikema významně přispěla k vybudováníKrálovských botanických zahrad(Kew Gardens). Zakládala domy a nemocnice pro nastávající matky.
Velkou váhu přikládala vzdělání jako takovému, především však vzdělání a výchově dívek a žen; ona sama dohlížela na to, aby její dcery získaly lepší vzdělání než bylo běžné u mladých žen té doby.
Po vypuknutí Jiřího choroby, tehdy označované jakošílenství, se Šarlota ujala péče o něj, nemohla však s ním být tak často, jak by chtěla pro jeho nepříčetné chování a časté nepředvídatelné nebezpečné reakce. Přesto však Šarlota byla jeho oporou v nemoci (dnes se předpokládá, že šlo o projevyporfyrie, těžkémetabolické poruchy), jež se časem zhoršovala. Třebaže jejich syn Jiří převzal panovnické povinnosti, Šarlota byla po právní stránce královou zástupkyní, a to od roku1811až do své smrti.
Zemřela vDutch HousevSurreyu paláce Kew17. listopaduroku1818v 74 letech věku. Zhasla sedíc v křesle při malování portrétu rodiny; v okamžiku její smrti byl po jejím boku její nejstarší syn,waleský princJiří, budoucí králJiří IV., který podpíral její ruku.
Pochována byla v kapli sv. Jiří nahradě Windsor.
Šarlota a Jiří měli spolu patnáct potomků, devět synů a šest dcer, mezi nimi dva budoucí krále Velké Británie. Dva poslední synové zemřeli v útlém věku naneštovice.
Šarlota udržovala úzké vztahy sfrancouzskou královnouMarií Antoinettou. Spojovala je láska k hudbě a umění, jimž se i samy věnovaly; nikdy se však osobně nesetkaly. Po vypuknutífrancouzské revolucebritská královna již chystala apartmány pro Marii Antoinettu a její rodinu, předpokládajíc, že jejich údělem bude exil, vývoj událostí však spěl jinam – francouzskému královskému páru se nepodařilo prchnout ze země a byl popraven. Šarlota byla jejich tragickým osudem zdrcena.