Sýrie

Sýrieje stát vjihozápadní Asii, řazený k zemímBlízkého východu– v jeho rámci spadá jak do územíMezopotámie, tak doLevanty. Hlavním městem je historicky významnýDamašek. Zemí protékají řekaEufrata částečně i hraničníTigris. Sýrie na severu a severozápadě hraničí sTureckem(822 km), na východě sIrákem(605 km), na jihu sJordánskem(375 km). SIzraelem(76 km) sousedí na jihozápadě a sLibanonem(375 km) na západě. Menší část západní hranice omýváStředozemní moře.
Dle odhadu z roku 2010 žilo v Sýrii 22,5 milionu obyvatel. V důsledkuobčanské válkya s ní spojeného masovéhoexodupoklesl počet obyvatel země do roku 2020 na 17,5 milionu. V roce 2024 je počet obyvatel již cca 24 milionu.Velkou část obyvatelstva představujísunnité. Významnou náboženskou menšinu tvoříší'ité, předevšímalavité, jejichž příslušníci mají ve státních orgánech a v neposlední řadě v armádě a policii dominantní postavení. Občanskou válkou byly značně postiženykřesťanskécírkve, které měly před ní poměrně velký počet věřících, a také maléžidovskékomunity. Etnickým složením je velká část Syřanůarabskéhopůvodu. Největší etnickou menšinou jsouKurdové.
Moderní syrský stát byl ustanoven jakofrancouzské mandátní území, které roku 1946 dosáhlo nezávislosti jakoparlamentní republika. Po vyhlášení nezávislosti následovalo několikvojenských převratů. V letech 1962 až 2011 platil v Sýriivýjimečný stav, který pozastavoval platnost občanských práv Syřanů.V letech 1971 až 2000 bylprezidentemSýrieHáfiz al-Asad, po jeho smrti jej nahradil jeho synBašár al-Asad. Oba byli představitelé stranyBaas, která si od vojenského převratu v roce 1963 udržovala dominantní politické postavení v zemi. Od března 2011 je Sýrie zmítána občanskou válkou mezi vládou Bašára Asada, rebely,kurdskýmimilicemi aIslámským státem. Do této války se zapojily také další země, předevšímTurecko,Rusko,Írán,Spojené státya leteckými útoky takéIzrael.
V prosinci 2024 vláda Bašára Asada padla, poté co byla opozičními milicemi dobyta většina Sýrie včetněDamašku. Sám Bašár Asad uprchl do Ruska a moc převzalapřechodná vláda. Izrael následně rozmístil ozbrojené síly vnárazníkové zóně, ve které od roku 1974 působíOrganizace spojených národů, a bombardoval vojenské vybavení syrské armády včetně letadel, lodí, vrtulníků a skladů munice.
Sýrie leží na dávné cestě meziMezopotámiíaStředozemním mořem. Kolem roku 2400 př. n. l. se zde nacházelo městoEbla, pravděpodobně kontrolující obchodní spoje ve velké části východního Středomoří.Poté bylo syrské území velice často okupováno cizími mocnostmi. Od roku 2000 př. n. l. zde vládlaAkkadská říše. Poté se zde vystřídaliEgypťané,Asyřané,BabylóňanéaChetité. Nakonec oblast ovládliPeršané. Perská vojska byla vyhnána ze SýrieAlexandrem Velikým. Ten donesl zemi řeckou kulturu. Po smrti Alexandra se území chopil Alexandrův velitelSeleukos I. Níkátor, jenž se v roce312 př. n. l.prohlásil za pána Babylónu a dal tak vznikSeleukovské říši. V roce63 př. n. l.po četných porážkách hlavně s Římany zaniká Seleukovská říše a Sýrie se tak stává součástíŘímského impériajakoprovincie.
Po rozdělení Římské říše v roce395připadlo územíVýchodořímské říši, která měla sídlo vKonstantinopoli. Byzanc vládla Sýrii do roku634, kdy ji dobylimuslimštíArabové. Obyvatelstvo přijaloisláma zDamaškuse stalo hlavní centrum politického, kulturního a obchodního dění v celém islámském světě, a to až do roku 750, kdy byla v Damašku sídlící dynastieUmajjovcůnahrazena rodemAbbásovců. Ti své sídlo poté přesunuli doBagdádu. V 11. století vpadli do SýrieTurcia dobyli ji. Ve 12. století se stala Sýrie místem bojekřižáckých výpravs muslimy. Křižáci zabrali část Sýrie a vytvořili zde křižácké státy, nikdy se jim ovšem nepodařilo dobýt jedno z nejdůležitějších měst oblasti, Damašek. Kurdský vojevůdce Saláhuddín (Saladin) porazil křižáky a vyhnal je ze země. Jeho potomci, vládnoucí vEgyptě, byli svrženiMamlúky, kteří pak vládli zemi až do roku1516, kdy ji zabralaOsmanská říše. Ta si udržela moc nad Sýrií až do konceprvní světové války.
Po jejím skončení se Sýrie stalafrancouzským mandátním územím. Popádu Franciev roce1940zůstala Sýrie podřízenárežimu ve Vichyaž do obsazení území britskými vojáky a vojákySvobodné Franciev červenci1941(Operace Exporter).
Během války musely síly Svobodné Francie čelit diplomatickému tlakuUSA,Sovětského svazuaVelké Britániena vyhlášení syrské nezávislosti. Osud francouzské dominance v Sýrii zpečetila rezoluceOSNz února 1946, na základě níž se do 15. dubna téhož roku všechny francouzské jednotky ze syrského území stáhly.K moci se v novém státě dostali většinou příslušníci městských vyšších vrstev, kteří zároveň vlastnili rozsáhlý pozemkový majetek na venkově. Jejich cílem se stalo vytvořit jednotný syrský stát, jak se ale mělo později ukázat, tento úkol nebyla nová vládnoucí vrstva schopná úspěšně dokončit.Tehdejší syrská společnost byla rozdělena v mnoha ohledech – vedle sunnitské většiny, k níž tehdejší vedoucí syrští politici patřili, zde existovaly skupiny šíitů a křesťanů, po etnické stránce představovala pro snahy o vybudování unitárního státu velký problém především kurdská menšina. V neposlední řadě však přetrvávaly rozsáhlé sociální rozdíly – vedle obyvatel měst žilo v Sýrii i velké množství rolníků a nomádů s odlišnými zájmy a představami o uspořádání společnosti. Zároveň za nestabilní politické situace a daných společenských podmínek neměla syrská elita možnost svoje cíle naplnit.Ránu prestiži syrské vládnoucí elity představoval zejména debakl běhemizraelské války za nezávislostroku1948– arabské jednotky byly Izraelci poraženy, což dalo vzniknoutnovodobému židovskému státunaBlízkém východěa ve svém důsledku podrylo i reputaci syrské vlády.
V poválečné Sýrii se konstituovaly celkem tři významné politické subjekty – Národní strana zastupující zájmydamašskýchhodnostářů a podporujícíSaúdskou Arábii, Lidová strana napojená naaleppskéhodnostáře s kontakty spíše naIráka stranaBaas, rekrutující příznivce z řad studentů a vojáků, především pak příslušníků šíitské náboženské sekty alavitů. Strana Baas měla program spočívající především vpanarabismuasocialismu.V březnu roku 1949 došlo k vojenskému převratu, který odstartoval dlouhá léta střídaní různých vlád, pučů a protipučů. V pozadí si nad politickým vývojem udržovaly silný vliv syrské ozbrojené síly.Namísto původních tři stran se nyní v rozhodujícím politickém subjektu té doby, armádě, prosazovaly dvě politické síly – autoritářská Syrská sociálně nacionální strana a nadále přetrvávající strana Baas. Od roku 1958 byla Sýrie spojena s Egyptem veSjednocenou arabskou republikupod vedením egyptského prezidentaGamála Násira, ovšem tato unie se rozpadla o tři roky později, poté, co se stále výrazněji ukazovalo, že Egypťané berou Sýrii jako méněcenného partnera.Roku 1961 proběhl puč, který nastolil takzvaný „secesionistický“ režim, jenž vedl ke zrušení spojeného státního útvaru a zároveň zrušil některé předchozí násirovské reformy, například přerozdělení půdy a znárodnění průmyslových podniků.O dva roky došlo opět k puči, tentokrát pod vedením strany Baas, která se udržela u moci až do dnešních dob.
Nový režim pod kontrolou alavitských důstojníků zavedl v Sýrii policejní stát, opírající se vedle armády i o příslušníky středních a nižších vrstev, žijících většinou v menších městech mimo Aleppo a Damašek. Nová vládnoucí vrstva využívala nevraživosti, kterou si tito lidé během předchozích vlád ke starým elitám vytvořili, a upevňovala tak svoji moc. Na druhou stranu vznikaly problémy v samotné straně Baas, kde různé frakce soupeřily v boji o moc. Roku 1966 byl proveden další puč, a to pod vedením generálaSaláha al-Džadída.Tento muž představoval radikální civilní křídlo strany Baas, proti němuž naopak stála vojenská strana, v mnoha ohledech umírněnější.Vůdcem vojenského křídla bylHáfiz al-Asad. Po nezdařených zahraničních akcích Džadídova režimu (prohranášestidenní válkas Izraelem v roce 1967, debakl v Libanonu v září 1970) využil Háfiz al-Asad neúspěchů svého rivala a v nekrvavém puči jej v listopadu 1970 svrhl.Režim strany Baas si v následujících letech udržoval určité sympatie obyvatelstva, a to zejména díky její politice podpory hospodářského rozvoje, pozemkové reformě, podpoře vzdělání, posilování armády a vehementní opozici vůči Izraeli. Jakákoliv opozice byla však likvidována brutálními metodami.
Proti vládnoucí alavitské menšině rostl postupný odpor, jehož příznivci se rekrutovali především z řad početně dominujících sunnitů. Vrchol protivládních akcí představovalo povstání takzvanéhoMuslimského bratrstvave městěHamáz roku 1982, jež bylo ovšem brutálně potlačeno syrskou armádou. Při bojích ve městech podle odhadů zemřelo 5 000 až 10 000 lidí.Vedle vzpour obyvatelstva se začaly množit od osmdesátých let 20. stoletídalší problémy – zejména přebujelý a neefektivní veřejný sektor stále více zatěžoval syrskou ekonomiku. Přes tento neúspěch si režim více méně udržoval stabilní pozici, zejména díky nepřetržitému výjimečnému stavu, který syrská vláda vyhlásila roku 1962s ohledem na neukončenýkonflikt s Izraelem,se kterým svedla řadu tvrdých bojů běhemjomkipurské válkya poté v roce 1982, což bylo způsobeno zapojením Syřanů dolibanonského konfliktu. V případě Libanonu si Sýrie dokázala udržet silný vliv na vnitropolitické dění tohoto svého souseda, zejména skrze přítomnost svých vojenských jednotek na libanonské půdě.
Z velmocí udržovala Sýrie úzké vztahy především se Sovětským svazem, ačkoliv běhemirácko-íránské válkypodporovalaÍrán, nepřítele nejenIráku, ale i SSSR. Tento postup byl dán především soupeřením s iráckou stranou Baas, od níž se její syrská strana po roce 1963 odpoutala, protože skrze společnou stranickou strukturu mohli zahraniční státníci zasahovat do syrských záležitostí. Rovněž se Sýrie zúčastnila na straně USA protiiráckých operací běhemválky v Zálivu. Od června 1991 se Sýrie účastnila mírových jednání s Izraelem, ta však nedospěla ke zdárnému konci.
Roku 2000 Hafíz al-Asad zemřel a vedoucí místo ve státě přejal jeho synBašár. Po jeho nástupu následovalo krátké období uvolnění a tolerance, zvanéDamašské jaro. Brzy se však situace vrátila do starých kolejí a případní odpůrci režimu opět čelili perzekuci.Zatímco si syrská vláda dokázala udržet pod kontrolou vnitropolitickou situaci, roku 2005 byla na základě silného mezinárodního tlaku donucena vyklidit své jednotky z Libanonu.
V březnu2011vypukly v Sýrii demonstrace inspirovanéobdobnými projevy odporuvůči vládnoucím režimům v dalších arabských státech. Vláda tyto protesty označila za zahraniční spiknutí, na druhou stranu však přislíbila postupné zavedení některých reforem.V dubnu 2011 rovněž syrská vláda zrušila po 48 letech výjimečný stav.Protesty však neustávaly, syrské ozbrojené síly proto sáhly k drastičtějším opatřením a začaly ve velké míře užívat násilí.Přes snahu mezinárodní komunity ukončit tuto krizi, ať už zavedením embarga ze stranyEvropské unieči vysláním monitorovací miseLigou arabských států, vypukla válka, mnoho Syřanů uprchlo za hranice, z armády začali dezertovat vojáci a přidávat se do protivládního tábora.Do války se později na straně režimu Bašára Asada zapojila i libanonská militantní organizaceHizballáhpodporovaná Íránem a na straně rebelů množství zahraničních islamistických bojovníků, včetně odnože teroristické organizaceAl-Káida,podporovaných dodávkami zbraní a finančními injekcemi zeSaúdské ArábieaTurecka.Asadův režim byl též podporován Ruskem.K březnu 2015 si ozbrojené povstání v Sýrii vyžádalo již více než 220 000 mrtvých, z nichž téměř třetinu činili civilisté.Humanitární pomoc na místě poskytuje několik organizací, mezi nimi i česká organizaceČlověk v tísni, která působí na severu Sýrie.Počet syrských uprchlíků vzrostl do roku 2015 na 4 miliony v sousedních státech a dalších 7,6 milionů uvnitř Sýrie.Rozsáhlá území Sýrie ovládla organizaceIslámský stát.
Někteří komentátoři a politici viní z podpory Islámského státu Saúdskou Arábii,Katara Turecko.Saúdský králSalmánnaopak obvinil ze spolupráce s Islámským státem režim prezidenta Asada. Podle dezertérů Islámského státu začal Asad spolupracovat se zástupci IS proti své opozici před vypuknutímobčanské války.Poté, co Islámský stát získal na síle, obrátil se proti režimu Asada.Část bojovníků Islámského státu pochází z řad bývalých členů Irácké armádySaddáma Husajna, která byla rozpuštěna poamerické invazido Iráku.Mnoho bojovníků do IS také přeběhlo ze Svobodné syrské armády, podporované USA.Britská stanice Sky News podle informací od dezertérů Islámského státu informovala o údajné spolupráci mezi syrskou vládou a islamisty. Týká se obchodu – například výměny ropy za hnojiva a údajné dohody o stáhnutí vládních vojáků z městaPalmýra. Televize ale zároveň uvádí, že pravost kopií ručně psaných příkazů od vedení IS není možné spolehlivě doložit.Z obchodních styků s IS bylo obviněno také Turecko.
4. dubna 2017 se odehrálchemický útok v Chán Šajchúnu, během kterého bylo zabito přes 100 civilistů. Chán Šajchún v době útoku ovládali povstalci z koaliceTahrír aš-Šám(bývalá frontaan-Nusra). Spojené státy a další západní státy viní z použití chemické látkysarinuachloruvládu Bašára Asada, podle syrské vlády a Ruska pocházely chemikálie ze skladu povstalců, jenž po vládním náletu vybuchl. V odvetě za tento čin provedly 6. dubna 2017 americkétorpédoborceútok proti syrské letecké základně Šajrát, základna byla zničena a bylo zabito 9 civilistů a 7 syrských vojáků.
V říjnu 2017 byla kurdsko-arabskými jednotkami osvobozenaRakka, hlavní město samozvaného Islámského státu. Při bojích o město a přináletechAmeričany vedené koalice bylo podle OSN zničeno přes 80 % budov.
Po letech relativního klidu na konci listopadu 2024 začalarychlá ofenzivaprotiasadovských milic, vedených islamistickou skupinouTahrír al-Šám. V několika málo dnech milice získaly téměř bez bojů města jakoAlepponeboHamáaž nakonec získaly i hlavní městoDamašeka Bašár al-Asad uprchl, čímž vlastně padl jeho režim. V několika městech následovaly oslavy pádu režimu, kterému v jeho posledních dnech nijak výrazně nepomohly v bojích ani Rusko a ani Írán jakožto spojenciAsada.Skupinu Tahrír al-Šám spoluzaložila teroristická organizaceFronta an-Nusrá, která byla do roku 2016 syrskou pobočkoual-Káidy. Vůdce skupinyAbú Muhammad al-Džawláníbyl v roce 2003 členem teroristické sítě al-Káida v Iráku. USA na jeho dopadení vypsaly odměnu 10 milionů $.
Syrská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se třemi vodorovnými pruhy: červeným, bílým a černým. V bílém pruhu jsou dvě zelené pěticípé hvězdy.
Odsvržení režimu Bašára Asadav prosinci 2024 jepřechodnou vládoujako neoficiální vlajka používána tzv. vlajka syrské revoluce.
Syrský státní znak je tvořen zlatým sokolem, hledícímheraldickyvlevo, jenž má na hrudi štít v národních barvách (červeno, bíle (stříbrně), černé svislé pruhy) se dvěma zelenými, pěticípými hvězdami pod sebou. Pod štítem jsou dvě zlaté větévky. V pařátech sokol drží stříbrnou (na obrázku zlatou), zlatě lemovanou stuhu se zlatým (na obrázku černým), arabským opisem názvu státual-Džumhúríja al-arabíja as-súríja(českySyrská arabská republika).
Od svržení režimu Bašára Asada v prosinci 2024 je přechodnou vládou používána upravená verze znaku, zahrnující vlajku syrské revoluce.
Syrská hymna je píseňĦumāt ad-Diyār(českyOchránci vlasti). Text napsal Khalil Mardam Beyna a hudbu složil Mohammed Flayfel.
Sýrie se rozkládá na ploše 185 180 km. Celková délka hranice činí 2253 km; z toho na mořské pobřeží připadá 193 km. Nejvyšší a nejnižší bod země –Hermon/Džabal aš-Šajch (2 814 m n. m.) aGalilejské jezero(212 m pod úrovnímoře) – leží blízko sebe, na jihozápadě státu u hranic sLibanonemaIzraelem. Naprostou většinu území vyplňuje vyprahlá pouštní plošina, půlená řekouEufrat. Nejúrodnější částí Sýrie je středozemní pobřeží na západě země a pak na jihozápadě, v podhůří Hermonu (Golanské výšiny). Podnebí je suché. Pobřeží Sýrie má průměrný úhrn srážek skoro 1000 mm, ale toto číslo se postupem do vnitrozemí velice rychle snižuje.
Děsivé zážitky osob vystavených týrání a jinému zneužívání v syrských věznicích popisuje zprávaAmnesty Internationalz roku 2016. Dle odhadů zemřelo v Sýrii ve vazbě od března 2011, tedy od začátku konfliktu, 17 723 osob, průměrně jde tedy o 300 mrtvých měsíčně. Přitom se jedná o velice střízlivý odhad.HRDAGi Amnesty International se obávají, že za okolností, kdy desítky tisíc lidí násilně zmizely v detenčních zařízeních po celé Sýrii, bude skutečný počet obětí vyšší.Zpráva dokumentuje zločiny proti lidskosti, rekonstruuje zážitky tisíců vězňů skrze případy 65 mučených, kteří přežili. Ti popisují děsivé porušování lidských práv a nelidské podmínky v zařízeních bezpečnostních složek provozovaných syrskými zpravodajskými agenturami a ve vojenském vězeníSajdnájána předměstíDamašku.
Týrání podle Amnesty International začínalo bezprostředně po zatčení a během přepravy, po příjezdu do věznice byli vězni vystaveni „uvítací party“, která obnášela bití silikonovými či kovovými tyčemi nebo elektrickými kabely. Byla viděna „krev, celá řeka krve“. Následovala „bezpečnostní prohlídka“, během které byly ženy znásilňovány, během výslechů bylo získáváno „doznání“ nekonečným mučením vězňů. Mezi běžné metody patřil tzv.dulab(násilné vplétání těla oběti do gumové pneumatiky) afalaqa(bičování přes chodidla). Zadržovaní rovněž museli snášet elektrické šoky, sexuální zneužívání, vytrhávání nehtů, polévání vroucí vodou, mnohahodinové zavěšení za zápěstí či pálení cigaretami.
Kombinace žalostných podmínek v zařízeních, jako jsou přeplněnost, nedostatek jídla, nedostatek zdravotní péče nebo nevhodné hygienické podmínky s krutostí a ponižujícím zacházením jsou mezinárodním právem zakázány.
Zločinů proti lidskosti se dopouští také syrští rebelové aIslámský stát. Například v květnu 2015 Islámský stát povraždil 400 lidí po obsazení syrského města Palmýra,a v lednu 2016 bylo zavražděno až 300 lidí při útoku na syrské městoDajr az-Zaur.
V červnu 2023 podaly Kanada a Nizozemsko na Sýrii žalobu kMezinárodnímu soudnímu dvoru. Syrskou vládu obvinily z nedodržování mezinárodního práva.
Politická situace v Sýrii je destabilizovánaobčanskou válkou, která v zemi probíhá od roku 2011. Válka vypukla poté, co byly v březnu 2011 násilně potlačenyprotestyproti vládě stranyBaas, která držela moc v zemi od převratu v roce 1963. V reakci na zásah proti demonstracím byla na podzim 2011 vytvořenaNárodní koalice sil revoluce a syrské opozicejako společný orgán opozice vůči režimu, který ze zahraničí koordinoval vedení bojů povstaleckých milic. Válka si mezi roky 2011 a 2024 vyžádala více než 600 000 mrtvých vojáků a civilistůa vedla k rozštěpení země. Popádu baasistického režimua útěku prezidentaBašára al-AsadadoRuska, je syrské území ovládané různýmikvazistátnímiútvary:
Před vypuknutí občanské války byl klíčovým bodem pro zahraniční vztahy zeměarabsko-izraelský konflikt. Sýrie požaduje stáhnutí izraelských vojsk ze všech okupovaných území a navrácení suverenity nadGolanskými výšinami.Po vypuknutí občanské války došlo k ze strany mnoha států ke zmrazení diplomatických vztahů s Asadovou vládou. Například Spojené státy americké v říjnu 2011 odvolaly svého velvyslance z Damašku.Liga arabských států v roce 2011 Sýrii pozastavila členství; to bylo obnoveni až roku 2023.Ze států v regionu si Baasistická Sýrie udržovala v posledních několika letech své existence dobré vztahy sÍránem, s nímž udržuje i vojenskou spolupráci. Korektní vztahy v minulosti nastolila rovněž siráckouvládou aTureckem.Po vypuknutí války všakTureckozakázalo dovážet pro Sýrii přesBosporaDardanelyvojenský materiál.Turecká vláda zároveň drží ochrannou ruku nad syrskými důstojníky, kteří zběhli na turecké území, a poskytuje takéazylněkolika tisícůmuprchlíků, kteří prchají před násilím za hranice své země.Pod ochranou turecké vlády rovněž od roku 2013 operovala syrská opozice. Po protisyrských demonstracích vLibanonupod tlakem mezinárodního společenství Sýrie z této země stáhla v roce 2005 své vojákya před událostmiArabského jarase situace mezi oběma zeměmi stabilizovala.Ve válečné situaci si Sýrie udržovala dobré vztahy sRuskem, které ji nadále zásobovalo vojenským vybavením. Ruská federace měla rovněž v Sýrii svou jedinou námořní základnu ve Středomoří, umístěnou v přístavuTartús,který byl opuštěn v prosinci 2024.Rusko spolu sČínoutaké v říjnu 2011 vetovaly vRadě bezpečnosti OSNnávrh rezoluce oficiálně odsuzující Sýrii,stejný scénář se opakoval i v lednu 2012.Po svém útěku získal svržený prezident Asadazylprávě v Rusku.
Po svržení režimu došlo k navázání kontaktů vlád a mezinárodních organizací s novou vládou. Napříkladministr zahraničí USAAnthony Blinkenprohlásil, že Spojené státy uznají a plně podpoří budoucí syrskou vládu, pokud splní závazky plně respektovat práva menšin; usnadnit tok humanitární pomoci všem, kdo to potřebují; zabránit tomu, aby byla Sýrie využívána jako základna pro terorismus nebo představovat hrozbu pro své sousedy; a zajistit že veškeré zásoby chemických nebo biologických zbraní budou zajištěny a bezpečně zničeny.Ministryně zahraničí EUKaja Kallasovávyslala 16. prosince doDamaškuunijního zmocněnce s úkolem navázat kontakt s novou vládou.Ministr obrany TureckaYaşar Gülerprohlásil, že nová syrská vláda vyslala konstruktivní signály a měla by dostat šanci vládnout. Uvedl rovněž, že Turecko je nové syrské vládě povstalců připraveno poskytnout vojenský výcvik, pokud o to požádá.Velvyslanectví Sýrie pokračují ve své činnosti v koordinaci s přechodnou vládou.
Sýrie před válkou disponovala jednou z nejsilnějších vojenských sil v regionu.Syrské ozbrojené sílysestávaly zpozemní armády,námořnictva,letectvaa protiletecké obrany. K roku 2004 mělo pozemní vojsko celkem 200 000 mužů v aktivní službě a 280 000 v záloze. Námořnictvo disponovalo 7 600 muži ve službě a 4 000 v záloze, letectvo zaměstnávalo celkem 35 000 mužů a s dalšími 70 000 v záloze a protiletecká obrana měla k dispozici 54 200 aktivního personálu.V baasistické Sýrii fungovalabranná povinnost, k odvodu byli povoláváni všichni muži starší 18 let.Studenti vysokých škol měli právo na odklad.Ve stejném období armáda vlastnila 4 200tanků, 800 průzkumných vozidel, 2 100bojových vozidel pěchoty, 1 600 dopravních vozidel, 1 630 kusůpolního dělostřelectva, 430 kusůmobilního dělostřelectvaa stovky dalšího armádního vybavení.Námořnictvo operovalo s 2fregatami, 12raketovými člunya dalšími 20 loděmi rozdílné specializace, doplněných ozbrojenýmihelikoptérami. Letectvo mělo k dispozici 520 bojových letadel a 71 helikoptér.Ozbrojené složky orientované na protivzdušnou obranu měly pod kontrolou 160 baterií prorakety země–vzducha 4 000 kusů protiletadlového dělostřelectva.
Ozbrojené síly státu se podílely na obraně země, veřejných pracích, budování silnic a veřejné zdravotní službě.Po rozpaduSovětského svazuztratila Sýrie hlavního vojenského partnera, který poskytoval jejím ozbrojených silám školení, techniku i finanční pomoc. Díky tomu, že se připojila k protiiráckým silám veválce v Zálivu, dostala od arabských států značnou finanční podporu, kterou poté z velké části směřovala do dalších vojenských výdajů.Armáda měla silný vliv na chod státu.
Po vypuknutí občanské války vzniklo na syrském území mnoho militantních povstaleckých organizací, které zahájily boj proti silám baasistického režimu, rovněž proti silámIslámského státu. V roce 2023 došlo k sjednocení opozičních milic pod jednotné velení v čele s Tahrír al-Šám, které pak po ročních přípravách zahájily ofenzívu, která vrhla režim prezidenta Asada a vedla k ustavení přechodné vlády.Ta jako jedno ze svých prvních opatření nařídila rozpuštění ozbrojených složek starého režimu a vyhlásila amnestii pro brance, kteří byli odvedení do armády proti své vůli.Rovněž deklarovala svůj záměr reformovat povstalecké milice na regulérní armádu.Sloučení všech povstaleckých sil bylo ohlášeno 30. ledna 2025
Země je rozdělena na 14 administrativních celků zvanýchguvernoráty(muhafazat), které se dále dělí na okresy. Hlavním městem jeDamašeks asi 2 500 000 obyvateli, který je zároveň jednou z provincií. Mezi největší města patříAleppo(zhruba 3 000 000), Damašek,Homs(1 300 000) aHamá(850 000).
Syrská ekonomika je charakteristická rozsáhlýmstátním sektorem, který trpí přezaměstnaností a neefektivitou. Určitý prostor je v rámci Sýrie vyhrazen i soukromému podnikání. Do některých projektů v civilním sektoru, například zdravotnictví a veřejných prací se významně zapojuje armáda.
Ekonomika Sýrie je na rozdíl od ekonomiky mnoha sousedních států diverzifikovaná a ne zcela závislá naropě. Z velké části je v moci státu, který ovládá ropný průmysl,energetikua obchod s klíčovými zemědělskými produkty (bavlnouaobilím). Soukromý sektor dominuje v zemědělství, stavebnictví, dopravě a ve zpracovatelském průmyslu. Státní sektor je neefektivní a vyznačuje se nadměrnou zaměstnaností. Prezident Asad se snaží o postupnou liberalizaci ekonomiky.Problémem v Sýrii zůstává korupce. Země je v porovnání s ostatními státy světa průměrně bohatá,hrubý domácí produkt(HDP) vparitě kupní sílyza rok 2010 činil 107,4 miliarddolarůa mezi lety 2007–2010 pravidelně stoupal v průměru zhruba 4,5 % ročně.Zhruba 17 % zaměstnaných pracuje v zemědělství, 16 % v průmyslu a 67 % ve službách. Nezaměstnanost se pohybuje okolo 8,3 % a k roku 2006 žilo téměř 12 % obyvatel pod hranicíchudoby. Syrská měna se nazývásyrská libra(SYP) a její kurz v roce 2010 byl 46,5 syrských liber za americký dolar.
Země není členemSvětové obchodní organizace(WTO), ačkoliv o vstup do této organizace požádala již v letech 2003 a 2007. Smlouvu o volném obchodu má sTureckem,Jordánskem,Indií,BěloruskemaSlovenskem.Nejvíce zboží vyváží doIráku(30 %),Libanonu(11,7 %),Německa(8,8 %),Itálie(8,8 %) aSaúdské Arábie(5 %). Nejběžnějšími vývozními produkty jsou ropa,ropné produkty, ovoce a zelenina, bavlna,textilie, oblečení, maso, živá zvířata apšenice. Naopak nejvíce do Sýrie dováží Saúdská Arábie (11,2 %),Čínská lidová republika(10,1 %), Turecko (7,6 %),Spojené arabské emiráty(5,5 %), Itálie (5,5 %),Rusko(4,6 %), Libanon (4,4 %),Egypt(4,3 %),Írán(4 %) aJižní Korea(4 %). Mezi dovozním zbožím jsou nejčastější strojní výbava, elektrické stroje, jídlo a dobytek, kovy a kovové výrobky, chemikálie a chemické výrobky, plasty a papír.
Zemědělství tvoří výraznou složku ekonomiky Sýrie, zaměstnává zhruba 17 % obyvatel a stejný je jeho podíl na tvorbě HDP.Nejčastěji pěstovanými plodinami jsoupšenice,cukrová řepa,ječmen,kukuřiceačočka. Nejvýznamnější exportní plodinou jebavlna. V okolí přístavuLatákiena západě se pěstuje kvalitnítabák. Z ovoce a zeleniny jsou běžnérajče,meloun,cibuleaoliva.Důležitou zemědělskou aktivitou je chov dobytka, převážněovcíaturů domácích, a dálevelbloudůadrůbeže.
Průmysl se podílí na tvorbě HDP asi z 27 % a nejvýznamnější jeho částí je ropný sektor.Od 60. let 20. století Sýrie na severovýchodě a východě země těží ropu. Od roku 1995 produkce dlouhodobě klesá,v roce 2010 dosahovala zhruba 400 000barelůdenně (34. místo v žebříčku států světa).Asi 70 % nalezišť, jejichž zásoby jsou celkově asi 2,5 miliardy barelů, vlastní státní ropná společnost, zbytek mají v rukou zahraniční společnosti. V Sýrii je také rozvinutá produkcezemního plynu, který je ale všechen spotřebován a do zahraničí se nevyváží.Elektřina je čerpána hlavně z ropy a zemního plynu, ale vyrábí se i vevodních elektrárnáchna řece Eufrat.
Dalším významným průmyslovým produktem jsoufosfáty, kterých v roce 2009 Sýrie vyprodukovala 2,46 milionů tun. Mezi méně významné těžební položky patří např.kamenná sůl,mramor,chrom,hořčíkabauxit. Průmyslová výroba všeobecně je ze 40 % v rukou státu, který ovládá např. ocelárny, cementárny a výrobny hnojiv. Silnější je soukromý sektor, který se soustředí na textil, potraviny, kůži, chemikálie a léčiva.
Ve službách je zaměstnaných 67 % pracujících obyvatel. Jejich významnou složkou jecestovní ruch, jehož potenciál zatím ale není dostatečně využíván. Nejvíce turistů přichází z ostatních arabských zemí a jejich cílem jsou často náboženské památky, kdežto turisté ze západních zemí do Sýrie jezdí převážně kvůli historickým památkám. Problémem v zemi je špatná kvalita ubytovacích zařízení pro zahraniční návštěvníky.Syrský bankovní sektor byl od roku 1963 zcela pod kontrolou a ve vlastnictví státu a jeho neefektivita zapříčinila, že soukromníci své zdroje ukládali v zahraničí. Na počátku roku 2004 byl v rámci ekonomických reforem povolen vznik soukromých bank.
Pokud jde o přírodní zdroje, Sýrie je 27. zemí na světě s produkcí ropy rychlostí 400,000 barelů denně, spotřebovanou na domácím trhu, a z nichž část je vyvážena do zahraničí, aby znovu dovezla své deriváty.Kromě vrtů v Hasakah a Deir Ezzor bylo na moři u syrských břehů objeveno velké množství ropy a plynu.Druhý repertoár, zemní plyn, používaný pro domácí spotřebu, má produkci 28 miliard kubických litrůročně, a třetí je fosfát v Homsu, s produkcí 2,6 milionu tun vyvážených převážně z něj, a je považován za devátý ve své produkci na světě.Pokud jde o výrobu energie, od roku 2002 Sýrie dosáhla soběstačnosti ve svých potřebách elektřiny o 21,6 miliard kWh, ale krize vedla k poklesu schopnosti vyrábět energii ve velkém množství a v průměru jsou syrská města odříznuta od elektřiny 6 až 9 hodin denně, a to i ve městech, která nejsou svědky bitev, jako je Damašek a Latákia.
Sýrie má poměrně dobrou silniční síťo celkové délce (k roku 2009) přes 68 000 km, z nichž přes 61 500 km je asfaltovaných.Také železniční doprava je na dobré úrovni, k roku 2010 dosahovala délky přes 2000 km a vláda investuje do jejího rozvoje.V zemi je v provozu přes sto letišť, z toho zhruba 30 jich má asfaltované přistávací dráhy.Tři mezinárodní letiště se nacházejí v Damašku, Aleppu a Latákii.Největší leteckou společností působící v Sýrii je státní společnostSyrian Arab Airlines. Největšími a nejvýznamnějšími syrskými přístavy jsou Latákie aTartús,obchodní flotila země čítala k roku 2010 41 lodí.
Syrskételekomunikacejsou převážně v rukou státních firem a jsou regulovány vládou.V zemi je funkčních zhruba 4 miliony pevných linek a 12 milionů mobilních telefonů. Okolo 4,5 milionů obyvatel využíváinternet.
Podle odhadů z roku 2010 žilo v Sýrii zhruba 22,5 milionuobyvatel.Roční přírůstek obyvatelstva dosáhl v roce 2011 celkem 0,9 %,úhrnná plodnostčinila za stejný rok 2,94 dítěte na jednu matku.Převážná část populace žije buď na pobřeží nebo v údolí řekyEufratu.Většinu syrského obyvatelstva tvoříArabové(90 %),následovaní významnou menšinouKurdů(9 %).Mezi zbylými etnickými skupinami v Sýrii žijíPeršané,Arméni,Čerkesové,Turkmeni,RomovéaŽidé.Úředním jazykem jearabština, vzdělaní Syřané mluví častoanglicky, částečně takéfrancouzsky,celkově je ale znalost cizích jazyků malá, a to i například mezi vládnoucí elitou.Jednotlivé etnické skupiny užívají i své vlastní jazyky. Zhruba 56 % syrské populace žije ve městech. Průměrná délka života je 74,6 roku.Gramotnostv zemi dosahuje podle sčítání lidu z roku 2004 zhruba 79 % (muži 86 %, ženy 73,6 %).Základní vzdělání je povinné a bezplatné, trvá od šestého do dvanáctého roku.Jsou k dispozici střední i vysoké školy, oba stupně trvají tři roky. Syrská vláda prioritně podporuje výuku řemesel,strojírenstvíamedicíny, ostatní obory, napříkladumění,humanitní oboryči částečně iekonomie, jsou v pozadí pro doposud nedořešenou produkční a mezinárodně obchodní bázi ekonomiky.V zemi přetrvávala etnická diskriminace Kurdů, kterým byly odpírány možnosti rozvíjet svojí kulturu a jazyk. Desetitisíce Kurdů jsou bez státní příslušnosti, což jim zabraňuje využívat svých společenských a ekonomických práv.Podle některých zdrojů se syrská vláda snaží minoritní etnické skupiny (Armény, Asyřany-Ajsory, Kurdy a d.)arabizovat.V zemi je doposud rozšířená diskriminace žen, zejména mimo území obývané vzdělanějším obyvatelstvem, avšak je mnohem méně výrazná než v islamizovaných zemích v regionu.
Ústava stanoví, že vzdělání je právem každého občana, povinným na základní úrovni vzdělání a bezplatným na všech úrovních. Kromě škol provozovaných státem prostřednictvím ministerstva školství investuje do vzdělávání i soukromý sektor, přičemž bere na vědomí materiály k povinným učebním osnovám vydávané ministerstvem. Předuniverzitní vzdělávání v Sýrii je rozděleno do dvou fází: základní vzdělání od 6 do 15 let a skládá se ze dvou cyklů a střední vzdělání od 15 do 18 let a zahrnuje tři obory, a to vědecké, literární aŠaría, a sedm profesních odvětví, jmenovitě průmyslové, zemědělské, obchodní, cestovní ruch, informatiku a technické, a končí tím, že student získá osvědčení o střední škole, které ho kvalifikuje podle jeho průměru a na základě kompromisu vydanéhoministerstvem vysokoškolského vzdělávánípro jeho závěrečnou specializaci na univerzitách. Většina Syřanů bude studovat na státních univerzitách, z nichž nejstarší je Damašská univerzita. V roce 1972 stát navrhl zákon o gramotnosti, ale nepodařilo se mu jej zcela implementovat a procento negramotných lidí kleslo z 19% v roce 2000 na 14,2% v roce 2008, takže Sýrie se řadí na deváté místo v arabském světě a 119. místo na světě v gramotnosti. V zemi se každoročně pořádá velké množství kulturních festivalů a knižních veletrhů, zejména Knižní veletrh v Damašku, a vláda spravuje řadu knihoven a čítáren, z nichž snad nejvýznamnější veřejnou knihovnou jeAsadova národní knihovna. Města také obsahují provinční centra a okresní centra s kulturními domy a divadly provozovanými ministerstvem kultury, malými veřejnými knihovnami a organizují festivaly a další kulturní dny.
Značná část obyvatelstva (všechny odhady do jara 2011 – začátku občanské války) vyznávásunnitský islám(cca 70–73 % obyvatel), zšíitskýchskupin jsou významní předevšímalavité(12–13 % – vládnoucí skupina), k dalším šíitským náboženským skupinám patří takéismá'ílitéa další směry, včetně tzv. ší´y 12 imámů / hlavní proud – většina obyvatelstva v Íránu a v Iráku/, (2–3 %). Významnou skupinou jsou téždrúzové(asi 3 %), synkretická náboženská skupina, blízká šíitůmZbytek (asi 10 %) tvořily nejrůznějšíkřesťanskécírkve –maronité,řečtí katolíci–melchité(tj. malekité),arménští katolíci,syrští katolíci,chaldejští katolíci,pravoslavníAntiochijského patriarchátu,protestanti(luteránia další),římští katolíci, křesťané zArménské apoštolské církve(miafyzitní),asyrští křesťané– faktickynestoriáni,anglikáni(episkopální církev) a další.Existují zde i malé komunityžidů.Sýrie je sekulární stát a náboženským menšinám je v porovnání s dalšími zeměmi v oblasti zaručena velká míra svobody vyznání, v některých případech i omezené autonomie. Na druhou stranu jsou v rámci politického procesu zvýhodňováni lidé spojení s některými sektami, především s alavity.
Většina alavitů, k nimž náleží prezident Bašár Asad a vládnoucí vrstva země, šíitů, ismá'ílitů,syrských křesťanůa drúzů podporuje syrskou vládu, protože se obávají represivní politiky proti menšinám v případě vítězství sunnitských islamistických/džihádistických rebelů.Odhaduje se, že až třetina z 250 000 alavitských mužů bojujících na straně vlády zahynula v občanské válce.V květnu 2013 podle jednoho odhadu z 94 000 obětí války bylo 41 000 alavitů.