Mongolský vpád do Uher

Mongolský vpád do Uherbyl vpádmongolskýchvojsk doUherv letech 1241 a 1242 v souvislosti s rozšířenímMongolské říšesměrem na západ od jejích původních sídel.
Začátkem13. stoletíse ve východníAsii, přibližně na území dnešní severníČínyzformovalaMongolská říšepod vedenímČingischána(Temüdžina). Po obsazení okolních území začala postupovat směrem na západ. V roce1223porazili Mongolové vbitvě na řece Kalcespojenáruskáakumánskávojska. Postupně obsadili velkou část staré Rusi a v roce1240(některé jiné, zde neuvedené, prameny uvádějí1239) iKyjev. Kumáni spolu se svým vůdcem uprchli před Mongoly doUher, kde je králBéla IV.usadil na územích meziTisouaDunajem. Žádost Mongolů o vydání Kumánů uherský král zamítl a Mongolové získali vhodnou záminku pro vpád do Uher, který se odehrál na jaře následujícího roku.
V Uhrách se po nepříliš úspěšném panováníOndřeje II.(1205-1235), za nějž vzrostla moc šlechty až tak, že siZlatou bulouvynutila od panovníka potvrzení svých svobod a výsad, dostal na trůn jeho synBéla IV.(1235-1270). Béla chtěl oslabit mocvelmožů, kteří měli v rukou stále větší politickou a hospodářskou moc, zaváděním různých opatření. Revidoval podle něj neoprávněné donace majetků svého otce, což se přirozeně nelíbilo šlechtě a stavěla se mu na odpor. Na druhé straně posiloval vrstvu královských servientů ahradních jobagiónů. Povolával také hosty z ciziny.
Po obsazení Kyjeva Mongoly se Béla začal připravovat k válce. Dvůr i společnost podceňovala hrozící nebezpečí, tvrdíce, že Kumáni jsou spojenci Mongolů a že se jim nemá důvěřovat. Vypukla vzpoura a náčelník Kumánů byl zavražděn. Béla tedy nemohl počítat s pomocí Kumánů a ani s pomocí velmožů, kteří nebyli příliš ochotni bojovat a své oddíly vedené župany shromažďovali jen velmi pomalu.
Strategie Mongolů, kteří měli precizní znalosti o příbuzenských a jiných vztazích evropských králů, a jejichž průzkumní jezdci procválali většinu Evropy až poFrancii, byla rozdělena na několik fází, které dopodrobna vypracovalbahadurSübetej. Uherska se týkala první z nich:
V pozdějších fázích mělo dojít k dobytí Německa a Francie. Tyto fáze se však z dále zmíněných důvodů nikdy neuskutečnily.
Mongolové pod vedením princeBátúzačali tažení do Uher začátkem března1241. V polovině března pronikli přední voje přesKarpatské průsmyky, které bránilo vojskopalatinaDionýze. V polovině března byli na území mezi Dunajem a Tisou a17. březnavypáliliVác. Rozhodujícíbitvase odehrála11. dubnanedaleko Muhi u řekySlaná. Mnohem silnější uherské vojsko Mongolové téměř na hlavu porazili. V boji padlo velké množstvíprelátůa velmožů. Bélův bratr Koloman utrpěl zranění, na následky nichž zanedlouho vZáhřebuzemřel. Králi Bélovi a některým malým skupinkám se podařilo z obklíčení uniknout. Béla se přesGemerdostal doNitry, posílil svůj průvod a odešel doVídněna pozváníFridricha. Fridrich však nedbal na tísnivou situaci, v níž se Béla ocitl a začal od něj vymáhat dluh 2000 hřivenstříbraještě z roku 1235. Béla mu dal všechny své cennosti, které měl u sebe a do zástavy mu dal navícBratislavskou,MošonskouaŠopronskou župu. Odtud odešel po krátkém pobytu do Záhřebu, kde umíral jeho bratrKolomana nakonec přišel až dodalmatskéhopřístavuTrogir.
Druhý mongolský proud, vedenýOrduchánem, porazil9. dubnavbitvě u Lehnicev Polsku knížeJindřicha II. Pobožnéhoa pronikl přesPolskoaž na Kladsko, kde ho zastavily záseky bráněnéčeskýmvojskem. Mongolové se proto obrátili na jihovýchod a přesMoravu(obléhaliOlomouc) koncem dubna pronikli průsmyky v okolíTrenčínado Uher. Celá oblast jihozápadního Slovenska byla vystavena několikaměsíčnímu plenění mongolských hord. Bylo vypáleno množství vesnic, úroda zničena, pobito mnoho lidí (někteří se zachránili jen útěkem do lesů nebo bažin). Jedinými místy, která se Mongolům nepodařilo dobýt, byly opevněné hrady. V lednu1242překročil Orduchán s vojskem zamrzlýDunaja spojil se s vojskem prince Bátú. Jejich spojená vojska plenila Uhry až do poloviny roku 1242. Jejich odchod způsobila smrt velkého chánaÖgedeje. Bátúchán spěchal domů, aby mohl rozhodnout o nástupnictví.
Po vpádu Mongolů byly některé oblasti Uher zcela vylidněny, v jiných řádily loupežné skupiny. Dalším následkem bylhladomor, protože neměl kdo zasít úrodu. Podle soudobých zpráv padlo hladomoru za oběť přibližně stejně lidí, kolik jich zahynulo při mongolských nájezdech.
Odhaduje se, že během invaze zahynula až polovina obyvatel Uherského království. Některé částiVelké dunajské nížinypřišly o velkou část obyvatel.Italský duchovní Roger z Torre Maggiore (Rogerius), který během mongolské invaze působil jako kanovník ve městěVelký VaradínvSedmihradskua byl očitým svědkem řádení Mongolů, napsal, že v mnoha městech a vesnicích mongolští nájezdníci zabíjeli každého bez ohledu na věk a hromadně znásilňovali ženy. Rogerius popisuje, že lidé před nimi prchali do lesů a do hor, ale nedostatek jídla je nutil vracet se do svých vesnic, kde je často čekala smrt z rukou Mongolů. Podle Rogeria, který byl sám zajat Mongoly, ale podařilo se mu utéct, někdy je Mongolové nechali žít a pracovat na poli, ale vesničané jim museli sloužit a poskytovat nejhezčí ženy, včetně svých manželek a dcer.
Obnova země trvala několik let a poháněl ji strach z kolujícíchfám, které uváděly, že Mongolové se ještě brzy vrátí. Ti znovu vtrhli do Uher až v roce1285.
Pro Slovensko byly nejdůležitější tyto následky:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuMongolský vpád do Uhorskana slovenské Wikipedii.