Pulorová nákaza

Pulorová nákaza(lidově „bílá úplavice kuřat“) je hospodářsky velmi závažné onemocnění hrabavédrůbeževyvolávanébakteriíSalmonella pullorum. U mladé hrabavé drůbeže obvykle probíhá ve formě akutní systémovéinfekcedoprovázené průjmy a hynutím a u dospělé drůbeže spíše jako lokalizovaná infekce s chronickým průběhem nebo bezsymptomně. Dříve se tato nebezpečná nákaza vyskytovalaenzooticky, dnes je její výskyt ve většině drůbežářsky vyspělých států spíše ojedinělý. Současný ekonomický význam vyplývá zejména z nákladů na kontrolu jejího výskytu (zdravotní zkoušky). Ojedinělou možnost přenosu infekce načlověkanelze vyloučit, ale zdravotní význam pulorová nákaza nemá.
První výskyt nemoci byl popsán v roce 1899 jako "fatální septikémie kuřat", později jako "bílá úplavice".Od roku 1929 se začalo používat názvu pulorová nákaza. Ztráty na pulorovou nákazu v té době byly tak vysoké (mortalita kuřat až 100 %), že ohrožovaly další rozvoj drůbežnictví (umělé líhnutí a zakládání velkochovů). Přenos infekce vejcem byl postupně prokázán v letech 1900-1910, kdy se zjistilo, že infikované nosnice snášejí infikovaná vejce, ze kterých se líhnou infikovaná kuřata, která jsou nosiči salmonel po celý život. V letech 1910-1920 byla do praxe zavedena zkumavkováaglutinacek detekcibacilonosičů;aglutinační zkouška s plnou krví a barevnýmantigenembyla zavedena v roce 1931a používá se dodnes. Ukrůtbyla pulorová nákaza poprvé popsána v roce 1928;k jejímu zavlečení do chovů krůt docházelo kontaktem s infikovanými kuřaty v líhních nebo při společném odchovu kuřat a krůťat.Epizootologickýmšetřením byla prokázána možnost přenosu infekce v líhních i jejich význam při šíření nákazy.
Onemocnění je rozšířeno po celém světě; postihuje především hrabavou drůbež, jen ojediněle i jiné druhyptáků. Geografické rozšíření a intenzita výskytu pulorové nákazy je ovlivňována úrovní chovu drůbeže i organizací její kontroly. Vzhledem k významu pulorové nákazy pro chovy hrabavé drůbeže byly v mnoha zemích vytvořeny národní programy pro jejíeradikacia mezinárodněstandardizoványmetodiky pro diagnostiku a kontrolu nemoci, což významnou měrou přispělo k jejímu omezení a následnému dalšímu rozvoji drůbežnictví. V České republice je její výskyt ojedinělý, zpravidla jen v drobnochovech. Podlezákona o veterinární péči č. 166/1999 Sb. je onemocnění považováno za nebezpečnou nákazu.
Přirozeným hostitelemS. pullorumjsoukuřataakrůťata. Výraznáadaptacepůvodce na hrabavou drůbež se projevuje jejich zpravidla celoživotní infekcí a mnohem nižšípatogenitoupro jiné hostitele, u kterých infekce probíhá jen s minimálními příznaky a krátkodobě.
Meziplemenyaliniemikura domácíhoexistuje rozdílná vnímavost k pulorové nákaze. Kuřata masného typu jsou mnohem vnímavější než kuřata nosného typu (např.leghornky). Dlouhodobá sledování také prokázala vyšší vnímavost slepic oproti kohoutům, což se vysvětluje možnouafinitoubakteriekfolikulůmvaječníku.
Onemocnění doprovázené vysokou mortalitou se vyskytuje nejčastěji u mláďat v 2.-3. týdnu věku. Určité procento přežívajících kuřat i krůťat zůstává celoživotně infikováno a to s patologickými změnami nebo i bez nich. Přibližně od 5.-10. dne věku se začíná tvořitrezistencek onemocnění v souvislosti s dozrávánímimunitníhoa termoregulačního systému.Jsou ale známy akutní fatální (smrtelné) infekce u dospívajících i dospělých slepic (zejména hnědovaječného typu) a krůt, zpravidla jako důsledek oslabení celkové odolnostistresovýmifaktory.
Přímým nebo nepřímým kontaktem s infikovanými kuřaty či krůťaty může dojít k přirozené infekci i jiných ptáků, což bylo např. pozorováno ukachen,perliček,bažantů,křepelek,vrabců,kanárů,amazoňana vějířovéhoahýla obecného. Mnoho dalších druhů ptáků může být infikováno experimentálně. Usavcůbyla přirozená nebo experimentální infekceS. pullorumpopsána ukrálíka,morčete,činčil,prasete,kočky,lišky,psa,teleteapotkanů. Přes tento potenciálně široký okruh hostitelů má hrabavá drůbež největší význam v epizootologii pulorové nákazy.
Infekcepštrosůnepohyblivými salmonelami (S. pullorum,S. gallinarum) nebyly zatím v terénních případech ani po experimentálních infekcích prokázány. Pouze uemubyla zjištěnasérokonverzepo umělé infekciS. pullorum.
Ojedinělé případy infekceS. pullorumu lidí popsali Mitchell et al. v roce 1946.K nakažení pravděpodobně může dojít až po pozření velkého množství bakterií v kontaminované potravě, což bylo experimentálně potvrzeno.Onemocnění se projevovalo náhlým vznikem příznaků akutníenteritidy, vysokouhorečkou, vyčerpáním a rychlým uzdravením bez léčby.
Klinické příznaky se zpravidla vyskytují jen u kuřat a krůťat a jsou shodné. Onemocnění někdy může probíhat subklinicky a to dokonce i po vertikální infekci.Inkubační dobau kuřat a krůťat se uvádí v rozmezí 2-5 dní, u slepic 3-20 dní.
Vertikální infekce se projevuje zvýšeným úhynem embryí běheminkubace, zhoršenými výsledky líhnutí i klubání, nemocnými nebo hynoucími kuřaty (krůťaty) již v líhních nebo v krátké době po vylíhnutí. Postižená mláďata jsousomnolentní, slabá, nejeví zájem o krmivo a rychle hynou.
V jiných případech se onemocnění objevuje za 7-14 dní po vylíhnutí, s vrcholem mortality v 2.-3. týdnu věku. Pozoruje se malátnost, zimomřivost, shlukování,nechutenství, pokleslá křídla, naříkání při kálení, průjem s křídově bílými (někdy šedavě hnědými) výkaly, potřísněné peří kolem kloaky, někdyobstipace. Při postižení plic se objevují dýchací potíže. Četnost změn v plicích u uhynulých kuřat není ovlivňována způsobem infekce (orální vs. aerogenní).Některá přežívající mláďata zaostávají v růstu, jsou špatně opeřená a pro další chov jsou neperspektivní. Naopak jiná se mohou dále vyvíjet naprosto normálně, i když zůstávají takébacilonosiči.
Ojediněle se mohou pozorovat změny na očích, způsobující až slepotu,nervové příznaky (častěji po infekciS. arizonae) nebo zduření kloubů a kulhání při infekci kloubů a synoviálních pochev.
Nemocnost i hynutí při pulorové nákaze jsou proměnlivé a závisejí kromě věku kuřat (krůťat) také na výživě, úrovni chovu, vnímavosti linií, přepravnímu stresu, teplotě prostředí při odchovu apod. Morbidita bývá obvykle vyšší než mortalita, někdy dojde ke spontánnímu uzdravení. V závažných případech může ale mortalita dosahovat až 100 %.
U dospívajících a dospělých slepic a krůt se jen zřídka pozoruje akutní onemocnění, projevující se netečností,anorexií, průjmem adehydratací. Případná infekce hejna probíhá většinou bez změny zdravotního stavu nosnic, ale s poklesem snášky, oplozenosti i líhnivosti násadových vajec.
U mláďat náhle uhynulých krátce po vylíhnutí jsou makroskopické změny minimální. Přiseptikemickéformě se zjišťuje aktivníhyperémiev mnoha orgánech, žloutkový váček je beze změn.
V protrahovaných případech dochází k perzistenci žloutkového váčku a změně jeho obsahu, který je krémový nebo sýrovitý. V myokardu, játrech, plicích, střevu i slepých střevech a svalovině žaludku se nacházejí nekrotické fokusy nebonoduly. Typický je nález na srdci, které má hrbolatý tvar; později vznikají v srdeční svalovině tuhá ložiska, tzv.srdeční mozoly(podobnégranulomyse nacházejí i v plicích). U chronických dospělých bacilonosičů se nejčastěji pozorují změny barvy a tvaru vaječníku,peritonitidaaperikarditida. Degenerovanéfolikulyovariamohou být překrvené, nažloutlé nebo šedé barvy, mají zesílenou stěnu a jejich obsah je až kaseózní (sýrovitý). Úzce přiléhají k vaječníku nebo visí na různě dlouhé stopce (stopkatá degenerace vaječníku), od které se mohou odtrhnout.Dysfunkceovaria i vejcovodu mohou být příčinou abdominálníovulace, ucpání vejcovodu a peritonitidy. U krůt je častýascites.
Oimunitědrůbeže proti pulorové nákaze existuje málo informací, přičemž větší význam v chráněnosti před infekcíS. pullorumse přikládábuněčnénežhumorální imunitě. Snoeyenbos (1991) doporučuje testovat hrabavou drůbež až po dozráníimunitního systému, po 16. týdnu věku.
Na rozdíl od mláďat produkuje dospělá drůbež zpravidla za 3-10 dní po infekciaglutinačníprotilátky, které perzistují na různé úrovní po celou dobu trvání infekce. Jejich vliv na průběh infekce není přesně znám, pravděpodobně napomáhají k lokalizaci infekce. Infikované nosnice snášejí vejce s protilátkami, ale jednodenní kuřata mívají minimálnítitrprotilátek (Horsfall et al., 1970).
Pro konečnou diagnózu pulorové nákazy je nezbytná izolace a identifikace původce.Anamnestickéúdaje i klinické příznaky mají jen omezenou hodnotu, vzhledem k možnému výskytu jiných chorob s podobným průběhem. Pitevní nález umožňuje předběžnou diagnózu, ale jen u těžce postižených kuřat (mozolnaté srdce, granulomy v plicích).
Sérologická diagnostika pulorové nákazy se opírá o průkazaglutinačníchprotilátek vkrevním sérunebo v krvi. Pozitivní reakce mají vysokou hodnotu při prokazování infekce v hejnech dospělé drůbeže (eradikační programy), ale nemohou být samostatně považovány za důvod k vyslovení definitivní diagnózy. Sérovéaglutininyjsou detekovatelné za několik dní po infekci. Kuřata vystavená vlivuantigenuS. pullorumv průběhu embryonálního vývoje na další infekci po vylíhnutí reagují nedostatečně. Rutinní diagnostiku mohou komplikovat atypické reakce vyvolané jinými bakteriálními antigeny (stafylokoky,mikrokoky,E. coliaj.) nebo některými komponenty krmiv (rybí moučky). V případědubiózníreakce při rychlé kapkovéaglutinacise doporučuje využít k vyšetření pomalé zkumavkové aglutinace.
Diferenciální diagnostika.Změny na játrech,sleziněi ve střevech mohou být také vyvolány konkurentní infekcíS. gallinarumnebo ostatními salmonelami.Plísně, zejménaAspergillusspp., vyvolávají v plicích změny podobné pulorové nákaze; jsou ale menší a snadno vyloupnutelné z tkáně plic.S. pullorummůže být někdy lokalizována v kloubech a šlachových pochvách a změny jí vyvolávané mohou připomínat infekciMycoplasma synoviae,Staphylococcus aureus,Pasteurella multocidaneboErysipelothrix rhusiopathiae. Podobně postiženíperikardua ovarií u dospělých slepic připomíná infekceE. coli,stafylokokynebo jinými sérovary salmonel. Navíc infekceS. pullorummůže postihovat ptáky bez rozdílu věku subklinicky, bez pitevního nálezu.
První úspěšnéprofylaktickéa terapeutické účinky proti pulorové nákaze kuřat byly zjištěny usulfonamidů, na které později navázalynitrofuranya některáantibiotikum(chloramfenikol,chlortetracyklin,kolistin,apromycinaj.). Žádná z těchto látek ani jejich kombinace však není schopna eliminovatS. pullorum'' z infikovaného hejna, pouze snižují přímé ztráty úhynem. Po vysazení léčby zpravidla dochází k opětovnému výskytu nemoci. Aplikace sulfonamidů se navíc projevuje nepříznivýmivedlejšími účinky, jako jsousupreserůstu, pokles snášky, snížený příjem krmiva a vody. Terapie pulorové nákazy má proto pouze dočasný ekonomický efekt, k eradikaciS. pullorumz chovu je nedostačující.
Optimální způsob, jak zabránit výskytu pulorové nemoci v terénu, je rodičovské hejno prostéS. pulloruma ochrana jeho potomstva před přímým i nepřímým kontaktem s infikovanými nosiči. Toho lze dosáhnout striktním dodržováním veterinárně hygienických opatření a pravidelným sérologickým vyšetřováním hejn s eliminací nosičů.
V hejnech sérologicky pozitivních se doporučuje několik takových reagentů vyšetřit bakteriologicky k potvrzení nálezu. Stejně tak nespecifické nebo dubiózní reakce vyžadují laboratorní sérologické i bakteriologické vyšetření dříve než se přistoupí ke konečnému posouzení a rozhodnutí. Zvířata mohou být infikována bakteriemi obsahujícími stejné nebo podobné antigeny jakoS. pulloruma reagovat v aglutinačním testu. Nespecifické reakce mohou vzniknout po infekcikoliformními bakteriemi,mikrokoky,enterokokynebo jinými salmonelami. Častou příčinou křížových reakcí jsou variace antigenu O12. Bergqvist et al. (1973) prokázali jako příčinu nespecifických reakcíStaphylococcus epidermidis,Micrococcusspp.,Aerobacter aerogenes,Proteusspp.,E. coli,Arizonaspp. aCitrobacterspp.Také infekceS. gallinarumvyvolává tvorbu protilátek neodlišitelných odS. pullorum; rovněž pohyblivé salmonely ze skupiny D mohou křížově reagovat.
Frekvence výskytu nespecifických reakcí v hejnu se může pohybovat od několika jedinců až po 30-40 %. I vakcinace atenuovanými kmenyS. pullorummůže krátkodobě vyvolávat pozitivní sérologické reakce o nízkém titru.
Nejzávažnějším způsobem šíření S. pullorum je transovariální přenos. Proto by se mělo používat pouze násadových vajec dezinfikovanýchformaldehydema pocházejících z chovů prostých infekce. Samozřejmostí by měl být oddělený chov různých druhů i věkových kategorií drůbeže a pravidelnáasanaceprostředí.
Vzhledem k závažnosti pulorové nákazy jsou ve většině zemí s rozvinutým drůbežnictvím prováděna legislativní opatření zaměřená k její eradikaci anebo k zabránění jejího vzniku či zavlečení z jiných států. Názory na použití vakcinace se různí.
Enterobakteriální infekce ptákůSalmonelózy drůbežeSalmonella pullorum