O slavných mužích

O slavných mužích(latinskyDe viris illustribus, v českém překladu pod názvemO význačných literátech) je patrně název druhého nejznámějšího díla starořímského literátaSuetonia.Suetonius shromažďoval materiál o osobnostech kulturního života, který poté zpracoval do životopisného spisu. Dílo bylo rozděleno do pěti knih a obsahovalo stručné životopisy římských básníků (latinskyDe poetis), řečníků (latinskyDe oratoribus), historiků (latinskyDe historicis), filosofů (latinskyDe philosophis), gramatiků a rétorů (latinskyDe grammaticis et rhetoribus), a to až po dobuDomitianovu.
Zachovala se větší část z knihy o gramaticích a rétorech, životopisy několika básníků v upravené podobě (Terentius,Horatius,Lucanus) a dále už jen zlomky životopisůPlinia Staršíhoz knihy o historicích a Passiena Crispa z knihy o řečnících. Ze Suetoniových životopisů básníků čerpal Hieronymus, jenž z nich zachoval mnoho údajů tím, že je zařadil do svého překladu Eusebia.I v tomto svém díle Suetonius postupoval podle určitého schématu, jež je patrné z dochované části o gramaticích a rétorech a z rekonstruovatelného obrazu o dalších dochovaných životopisech.
V této části Suetonius vždy nejdříve stručně nastínil historii dané disciplíny, gramatiky či rétoriky, a potom uvedl krátké životopisné medailónky jednotlivých učitelů gramatiky resp. rétoriky, které kromě základních informací o jménu a původu osobnosti, učitelích a díle obsahovaly i další zajímavé detaily.
Suetonius uvedl všechny gramatiky a rétory, které považoval za slavné a o nichž mohlo být podle jeho názoru něco řečeno.
V dobách, kdy byla římská obec ještě nevzdělaná a plná válek, se vznešenými naukami a tedy ani gramatikou vůbec nezabývala. Podle Suetonia byly počátky gramatiky jako oboru nevalné, neboť nejstaršími učenci byli básníciLiviusaEnnius, kteří byli napůl Řeky a pouze seznamovali Římany s řeckými autory.
Prvním, kdo zavedl do Říma studium gramatiky, byl patrně Kratés z Mallu, řecký gramatikpergamský, který byl vrstevníkem a teoretickým odpůrcem Aristarcha ze Samothráky, jenž byl také řeckým gramatikem a ředitelemalexandrijské knihovny. Kratés byl vyslancem králeAttalau římského senátu a v době svého vyslaneckého pobytu pořádal časté veřejné výklady a diskuse. Římané ho pak začali napodobovat, rozebírali básně svých přátel i jiných autorů, a s komentáři je předčítali ostatním.
Podle názoru Suetonia gramatiku všestranně zvelebili Lucius Aelius z Lanuvia a Servius Clodius, zkušení ve vědě i správě státu. Objem práce v oboru stoupal a s tím i jeho vážnost, protože stranou nezůstávali ani nejváženější mužové. Podle Suetonia bývalo v Římě někdy i více než dvacet vyhledávaných škol a ceny otroků-gramatiků i jejich odměny byly velmi vysoké.
Učenci, zabývající se gramatikou, se původně nazývali literáti, ale pod řeckým vlivem se jim začalo říkat gramatikové.Staří gramatikové vyučovali i rétoriku, teprve později došlo k dělbě práce a rozdělení na gramatiky a rétory.
Servius Níkánór, který kromě příruček složil isatiru, byl prvním, kdo získal slávu vyučováním. PropuštěnecAurelius Opiliusvyučovalfilosofii, potomrétorikua nakonec gramatiku.Marcus Antonius GniphozGalliebyl mimořádně nadaný, uměl stejně dobřeřeckyjakolatinskya učil i rétorice. Jeho školu navštěvovali i slavní mužové. SyřanMarcus Pompilius Andronicusnapsal kEnniovýmAnálům(latinskyAnnales) kritické poznámky, které byly jeho stěžejním dílem.Lucius Orbilius PupilluszBeneventase stal slavným až ve svých padesáti letech, když zaCiceronovakonzulátu odešel do Říma.
Lucius Ateius Philologusbyl rodákem zAthén. Známý právník Capito Ateius o něm říkal, že byl řečníkem mezi gramatiky a gramatikem mezi řečníky.Publius Valerius Cato, snad propuštěnec, byl uznáván za mimořádně schopného učitele, který kromě gramatických příruček psal i básně.Cornelius Epicadusbyl propuštěncem diktátoraSully.Staberiusbyl thrácký otrok, který byl propuštěný s ohledem na své vědecké zanícení.Curtius Nikiabyl přívržencem Gnaea Pompeia.
Lenaeusbyl propuštěncemPompeia Velikého, který se po smrti Pompeiově začal živit jako učitel.Quintus Caecilius Epirotabyl propuštěncem římského rytířeAttika. PropuštěnecMarcus Verrius Flaccusse proslavil svou vyučovací metodou. PropuštěnecLucius CrassiciuszTarentubyl učitelem mnoha urozených mužů. PropuštěnecScribonius Afrodisiussepsal polemiku sVerriovouknihouO pravopise.
Hispánský propuštěnecGaius Julius Hyginusbyl představenýmPalatinskéknihovny a důvěrně se stýkal s básníkemOvidiem.Gaius Melissusse narodil jako svobodný občan, ale rodiči byl odložen. Jako gramatik byl dán daremMaecenatovi, který si ho oblíbil a brzy ho propustil a dokonce doporučil Augustovi.Marcus Pompeiusbyl pedantský strážce čistoty latinského jazyka.Quintus Remmius Palaemonse jako domácí otrok nejprve vyučil tkalcovství, potom získal vědecké vzdělání a byl propuštěn. Vyučoval pak v Římě a vypracoval se mezi přední gramatiky.Markus Valerius Probusse dal na vědu z omrzelosti, protože se příliš dlouho snažil získat hodnostcenturiona.
Situace se studiem a uplatňováním rétoriky byla podobná situaci s gramatikou, ne-li ještě horší. Také se s ní začalo pozdě a dokonce byla občas zakazována. Například za konsulátu Gaia Fannia Strabona a Marka Valeria Messally se senátoři usnesli, že Marcus Pomponius se má jakoprétorpostarat o to, aby v Římě nebyli filosofové a rétoři. Postupně se však situace zlepšovala, neboť se rétorika ukázala být užitečnou a leckdo se jí začal věnovat, protože jejím prostřednictvím mohl získat ochranu i slávu.
Cicerose cvičil v řečnictví řecky až do dosažení praetury a latinsky ještě i ve stáří.Gnaeus Pompeiusobnovil svůj zvyk řečnických cvičení za občanské války,Marcus AntoniusaniAugustusse těchto cvičení nevzdali ani za mutinské války a veřejně deklamoval i císařNero. S rozvojem řečnictví vzrůstal i počet profesorů a učitelů, někteří z nich pak dosáhli i stavu senátorského a vysokých hodností.
Při řečnických cvičeních se různými způsoby rozvíjely známé výroky, byli chváleni nebo haněni slavní mužové, dokazovala se užitečnost nebo naopak škodlivost státních nebo občanských institucí a pod. Řekové podobná cvičení nazývali „vyvracení důkazy“ a „potvrzení důkazy“. Podle Suetonia se ale tyto žánry postupně přežily a pole ovládla „kontroverse“, a to buď kontroverse fiktivní nebo kontroverse soudní.
Učenci, zabývající se rétorikou, se nazývali rétoři.
Lucius Plotius Gallusvyučovallatiněa v jeho škole se učili ti nejhorlivější studenti, o čemž se zmínilCicerov listu Marku Titiniovi.Lucius Voltacilius Pilutusbyl prý jako vrátný podle starého zvyku přikován k řetězu, pro své nadání a vědecké vzdělání byl však propuštěn zotroctvía stal se učitelem rétoriky. UčilGnaea Pompeia Velikéhoa v řadě knih popsal činy jeho otce i jeho samotného.Marcus Epidiussi otevřel řečnickou školu a učil kromě jiných iMarka AntoniaaAugusta.Sextus ClodiuszeSicíliebyl profesorem řečnictví řeckého i latinského a přátelil se striumviremMarkem Antoniem.Gaius Albucius Silusz Novarie odešel doŘíma, kde se proslavil v kroužku řečníka Planka a zřídil si vlastníauditorium.
Uvedené životopisy básníků se dochovaly jenom proto, že byly v upravené podobě připojeny k rukopisům, na nichž byly napsány jejich básně. U některých životopisů přitom existují pochybnosti o Suetoniově autorství. Za Suetoniovo dílo jsou bez pochyb považovány biografie Terentia, Horatia a Lucana. Životopis Vergilia většina badatelů za dílo Suetoniovo nepovažuje, životopis Juvenaliův pravděpodobně také nepochází od Suetonia. Mnozí vydavatelé nepovažují za dílo Suetoniovo ani životopis Persiův, i když podle některých badatelů by Suetoniovým dílem být mohl.
Publius Terentius Aferse narodil vKartáguv období mezi koncem druhé a vypuknutím třetípunské války. Bylotrokemřímského senátoraTerentia Lucana a protože byl velmi nadaný a půvabný, dostalo se mu vzdělání jako svobodnému a byl také z otroctví brzy propuštěn. Terentius se přátelil s mnoha urozenými muži, nejvíce však seScipionem Africkýma s Gaiem Laeliem.
Terentius napsal šest komedií, které byly uvedeny v letech166-160 př. n. l.První bylaAndria(českyDívka z Andru, uvedena r.166 př. n. l.), dáleHeautontimorumenos(českySebetrapič-163 př. n. l.),Eunuchus(českyKleštěnec-161 př. n. l.),Phormio(161 př. n. l.),Adelphoe(českyBratři-160 př. n. l.) aHecyra(českyTchyně-160 př. n. l.). Suetonius se zmínil o tehdy dost běžném názoru, že Terentiovi pomáhali při spisování Laelius a Scipio.
Po vydání svých komedií, ještě před dosažením pětadvaceti let svého věku, Terentius odešel, snad aby se seznámil s řeckými obyčeji, a už se doŘímanevrátil. Podle Quinta Cosconia zahynul na moři při návratu zŘecka, podle jiných zemřel varkadskémměstě Stymfalu nebo na Leukadii. Terentia si cenil Afranius,CiceroiGaius Julius Caesar.
Publius Vergilius Marose narodil do chudých poměrů za prvéhokonsulátuGnaea Pompeia VelikéhoaMarka Licinia Crassao říjnovýchIdáchve vesnici Andy nedalekoMantuy. Mládí až do dosažení dospělosti v patnácti letech prožil vCremoně. Právě v ten den, kdy Vergilius oblékl mužskoutógu, zemřel básníkLucretius, podle Suetonia snad nikoliv jen náhodou.
Psaní básní se začal Vergilius věnovat už jako chlapec, složilCatalepton,Priapea, epigramy,Kletbya jako šestnáctiletý napsalCirisaKomára(latinskyCulex). Začal psátZpěvy pastýřské(latinskyBucolica), ve kterých chtěl oslavit své ochránceAsinia Polliona, Alfena Vara a Cornelia Galla, a dokončil je během tří let. Vydal je s velkým úspěchem a herci je často přednášeli na scéně. Potom začal psátZpěvy rolnické(latinskyGeorgica) k poctěMaecenatově, a ty dokončil za sedm let. Předčítal je iAugustovi, který se vracel z vítěznébitvy u Aktia. Nakonec začal Vergilius psátAeneidu(latinskyAeneis), v níž se pojednává o postavách zřeckýchiřímských dějin, ovzniku města Římaa o původu Augustova rodu.Aeneidadosáhla proslulosti už v době, kdy ji autor teprve začínal psát aSextus Propertiusdokonce prorokoval, že se rodí něco většího než je sama Iliada. Aeneidu psal Vergilius jedenáct roků.
Ve věku dvaapadesáti let se Vergilius rozhodl, že odjede na tři roky doŘeckaa doAsie, a během té doby provede konečnou úpravuAeneidy. Potom se chtěl po zbytek života věnovatfilozofii. VAthénáchse však setkal sAugustem, vracejícím se z Východu do Říma, a rozhodl se, že se s ním vrátí zpět. Po cestě ale onemocněl a po přistání v Brundisiu jedenáctého dne před říjnovýmiKalendamiza konsulátu Gnaea Sentia a Quinta Lucretia zemřel. Jeho pozůstatky byly převezeny doNeapolea tam pochovány.
Quintus Horatius Flaccusbyl podle vlastních slov synem propuštěnce z Venusie. Narodil se za konsulátu Lucia Cotty a Lucia Torquata, šestého dne před prosincovýmiIdami. Byl přítelemMaecenataa Augusta, ale když muAugustusnabídl místo svého osobního sekretáře, tak Horatius nabídku odmítl. Augustus na něho přesto nezanevřel a choval se k němu i nadále přátelsky. Horatiovy básnické sbírky se mu velmi líbily, a tak přiměl Horatia, aby po delší přestávce ke třem knihám Ód přidal ještě jednu, a to na oslavu Tiberia a Drusa, Augustových adoptivních synů.
Podle Suetonia byl Horatius malý a silný, a v milostných požitcích neznal míru. Zemřel v sedmapadesáti letech za konsulátu Gaia Marcia Censorina a Gaia Asinia Galla, šestého dne před prosincovýmiIdamia devětapadesát dnů po smrti Maecenatově.
Marcus Annaeus LucanuszCordobyna sebe poprvé upozornil básní Chvály Neronovy, již přednesl při soutěži pořádané jednou za pět let, a brzy poté už předčítal svou Válku občanskou (o válcePompeiasCaesarem). Patřil mezi přáteleNerona, který mu dokonce přidělil úřadkvestora, ale Neronovu přízeň si neudržel. Když jednou Nero při jeho přednášce náhle odešel (prý kvůli občerstvení) z řádné schůze senátu, začal ho Lucanus kritizovat a hanět slovy i činy. Lucanus přijal účast vPisonově spiknutía stal se málem jeho vůdcem. Po odhalení spiknutí byl přinucen vzít si život.
Aules Persius Flaccusse narodil vEtruriiza konzulátu Fabia Persika a Lucia Vitellia v den před prosincovýmiNonami. Byl spřízněný s muži senátorského stavu. Do svých dvanácti let studoval v rodnýchVolaterrách, další vzdělání získal vŘíměu gramatika Remmia Palaemona a u rétora Verginia Flava. Navázal trvalé přátelství s Anneanem Cornutem, mezi jeho přátele patřil i básník Caesius Bassus a byl též velkým oblíbencem Thrasey Paeta, jehož manželkou byla Flakkova příbuzná Arria. Flakkovu tvorbu obdivoval iLucanus, jenž ji považoval za skutečné básnictví. Podle Suetonia byl Flaccus vlídný, cudný, sličný, řádný a počestný. Flaccus zemřel ve svých třiceti letech na chorobu žaludku, za konsulátu Publia Maria a Afinia Galla, osmého dne před prosincovýmiKalendami.
Junius Juvenalisz rodiny zámožného propuštěnce se téměř polovinu svého života věnovalřečnickému umění, potom se začal zajímat osatirua tento literární druh s velkou pílí zdokonaloval. Jeho vystoupení měla velký úspěch, ale vzbudil podezření, že se za jeho tvorbou skrývá kritika současných poměrů, a byl ve svých osmdesáti letech pod záminkou vojenského povýšení poslán zŘímado nejzazších končinEgypta. Podle Suetonia tam Juvenalis ve velmi krátké době zemřel steskem a omrzelostí.
Plinius Secundusz Nového Coma sloužil u jízdního vojska a několikrát za sebou zastával úřad císařskéhoprokurátora. Po skončení veřejné činnosti se usilovně věnoval vědě. Napsal dvacet knih o všech válkách, vedených sGermány, a vydal třicet sedm knihPřírodní historie(latinskyHistoria naturalis). Zahynul při výbuchuVesuvuvCampanii, když se tento jev snažil prozkoumat z větší blízkosti a nepříznivý vítr mu zabránil v návratu.
Passienus Crispusz města Visellium upoutal na sebe pozornost svou první řečí v senátě, kterou zahájil oslovením: „Otcové senátoři a ty, Caesare!“. Podle Suetonia byl za tento neupřímný projevTiberiemmimořádně vychválen. V Juliověbasilicebyla postavena Passienova socha, protože před centumvirálním soudem vedl o vlastní újmě řadu sporů.
Passienus byl dvakrát ženatý, jeho první manželkou byla teta císařeNeronaDomitia, a jeho druhou manželkou matka císaře Nerona Agrippina. Passienus Crispus se ucházel o přízeň všech císařů, ale zejména o přízeňCaliguly. Podle Suetonia zahynul intrikami Agrippiny, která byla jeho dědičkou, a byl mu uspořádán státní pohřeb.
Latinský text
Q. HORATIUS FLACCUS, Venusinus, patre ut ipse tradit libertino et exactionum coactore (ut vero creditum est salsamentario, cum illi quidam in altercatione exprobrasset: "Quotiens ego vidi patrem tuum brachio se emungentem!") bello Philippensi excitus a Marco Bruto imperatore, tribunus militum meruit; victisque partibus venia impetrata scriptum quaestorium comparavit. Ac primo Maecenati, mox Augusto insinuatus non mediocrem in amborum amicitia locum tenuit.
Český překlad
Quintus Horatius Flaccus z Venusie byl, jak sám uvádí, synem propuštěnce, výběrčího peněz pro banku (všeobecně se má za to, že jeho otec byl prodavačem slanečků; tak Horatiovi kdosi při jedné slovní potyčce vyčetl: „Kolikrát jsem viděl tvého otce smrkat do rukávu!“). Povolán k filippskému tažení vojevůdcem Markem Brutem sloužil jako tribun vojska. Po porážce Brutovy strany byl omilostněn a opatřil si místo kvestorského písaře. Ale potom byl představen napřed Maecenatovi a nato Augustovi a zaujal významné místo mezi jejich přáteli.