Pečárka polní

Pečárka polní(Agaricus campestris) jestopkovýtrusná houbaz čeledipečárkovité(Agaricaceae). Má řadu synonym jakoAgaricus campester,Pratella campestris,P. campester,P. flocculosačižampion polní(Agaricus campestris). Poslední jmenovaný druh je ale prý mylně s tímto druhem spojován, neboť se dnes jedná o synonymum k pěstované pečárcepečárka dvouvýtrusá(A. bisporus). Tak mohlo docházet i k přesvědčení, že pečárka polní je pěstovanou houbou.Bližší studie však nebyly provedeny, a tak je i toto tvrzení nejisté.
Jako většinu ostatních hub i pečárku polní odlišujeme od ostatních podleplodnic. Ta se skládá zetřeněaklobouku, který má zespodulupeny. Pečárky mají ještě navíc blanitýprstenec, který v mládí kryje vyvíjející se lupeny. Plodnice je tedy v mládí bílá s kulovým kloboukem zakrytým zespoda taktéž bílým závojem. S růstem houby se závoj trhá a zůstává již pak v podobě pomačkaného prstence bílé či jemně nažloutlé barvy, který snadno odpadá. Klobouk se postupně zvětšuje k obvodu, roste tedy jeho průměr a klesá výška. V průměru mívá 4–12 cm.Z počátku hedvábně vláknitý, později šupinkatě rozpraskaný s promáčklinami nažloutlými a nahnědlými. Lupeny jsou z počátku narůžovělé, postupně se stářím mění barvu do masové červené, koncem života pak do tmavo- až černohněda.Třeňbývá 5–10 cm dlouhý, tlustě válcovitý a 2–4 cm široký. Buď je čistě bílý, nebo narůžovělý, později ve stáří u báze rezavý či nahnědlý a u klobouku mírně zúžený.
Dužninaje po zranění bílá, nebo mění svoji barvu dorůžova. Má příjemnou vůni a chuť.
Výtrusyjsou kapkového tvaru 7–8 × 4–5 μm veliké, hnědé.
Vyskytuje se na hnojených travnatýchekosystémechmírného pásu, to jest na loukách a v příkopech; roste i na polích (jako jsoustrniště) či na kompostech.Příležitostně též v zahradách.PilátInStaněk ale uvádí, žePsalliota campestris(někdy synonymum proA. campestris) je houba žijící v soužití trávami, tudíž pečárky rostoucí například na kompostech musí být jiným druhem.
Roste jak jednotlivě, tak v útvarech označovaných jakočarodějné kruhy.
Sbírá se od května do listopadu po velkých deštích, kdy se objevují jeho plodnice.
Základním rozlišovacím znakem pečárek od ostatních hub je, že se spory, respektivevýtrusytvoří na povrchubazidií, které se nalézají nalupenechči vrourkáchze spodní strany klobouku. Tyto houby se proto zařazují v systému do třídystopkovýtrusých(protože sebazidiosporatvoří na stopce), vědecky Basidiomycetes. Na rozdíl od tohovřeckovýtruséhouby (Ascomycetes) vytvářejí výtrusy (askopsory) uvnitřvřecek, od kterých se po splynutíjaderoddělují.
Od tříd dolů jsou sfylogenetickýmzařazením hub problémy a často se houby přeřazují z jednoho rodu do druhého a z jednéfylogenetické větvedo jiné.Dříve se houby do taxonů řadily hlavně podle popisu plodnic, později i spor a mycélia. V poslední době se používají laboratorní metody porovnávajícíDNA. I přesto nejsou všechny houby z toho úhlu pohledu ještě popsány a porovnány s ostatními. Navíc je říše hub dosti proměnlivá a stále jsou objevovány druhy další.V případěpečárkotvarých(Agaricales) byly stejným znakem po století lupeny. S postupem rozvojemykologievšak vznikly i jiné řády s lupenitými houbami.
Co se týká čeledipečárkovité(Agaricaceae), tak zde z několika studií vyplývá, že jsou to houby úzce příbuzné čeledímlanýžovité(Hydnangiaceae),Cystodermateae,hnízdovkovité(Nidulariaceae),křehutkovité(Psathyrellaceae),slzečníkovité(Bolbitiaceae) apavučincovité(Cortinariaceae). Do stejné fylogenetické větve agarikoidních hub patří i čelediInocybaceae,Crepidotaceae,Tubarie,Panaeoleae,límcovkovité(Strophariaceae),hlízovité(Hymenogasteraceae) aGymnopileae, které se však rozdělují do několika pokročilejších vývojových větví.
Do rodupečárka(Agaricus) se pak obecně řadily druhy podobné kloboukem s nevýrazným zbarvením. V poslední době ale přibývá studií, které současné taxonomické zařazení mění. Přesto však je rodPečárkyvelmi málo probádaným rodem.
Přesné rozlišovací znaky této houby nejsou známy. Snad jen to, že roste v travnatých ekosystémech a je úzce příbuzná k pěstovanépečárce zahradní.Neuvádí se však jak. Dále je známo několik velmi podobných druhů, které mohou být identické.Problém tedy při sběru pečárek polních není, ale konkrétní určení druhu může být problematické až nepřesné. Synonyma pro pečárku polní (A. campestris) tak jsouAgaricus campester,Pratella campestris,P. campester,P. flocculosači žampion polní.Již dříve zmíněný druhPsalliota campestris, někdy česky nazývaný pečárka polní, byl často zaměňován právě za pěstovaný druhpečárka dvouvýtrusá(A. campestris). Později to bylo ale popřeno s tím, že tento druh žije pouze v symbióze s trávami a jedná se o pečárku polní.
Dalším problémem při popisu pečárek je taxonomie, kdy na rozdíl od vědeckého názvosloví české vyžaduje i pro druhy dvouslovný název – jeden označující rod a druhý druh, ale nenístandardizován. Proto se mezi odbornou veřejností používá vědecké klasifikace a označení.
Pečárka polní (A. campestris) je sbírána pouze k vlastní spotřebě. Například v České republice není její výkup a následný prodej povolen.V průmyslové výrobě je nahrazen hlavně bílou formou pečárky dvouvýtrusé (A. bisporus), někdy označované jakopečárka zahradní(A. hortensis).
Stejně jako tržnípečárka dvouvýtrusá(A. bisporus) je i pečárka polní jedlá chutná houba využívaná široce v gastronomii.