Katedrála v Tartu

Katedrála v Tartu(estonsky:Tartu toomkirik) je bývalýkatolickýkostelvestonskémměstěTartu. Jeho jádro bylo postaveno ve13. století.Budova je dnes impozantnígotickouruinou. V její malé části, která byla zrekonstruována, se nachází muzeumTartuské univerzity. Prostor univerzita využívá také pro velké recepce a oslavy.
Kopec, na kterém později stála katedrála (Toomemägi) byl jednou z největších pevnostípohanskýchEstonců. Pevnost byla zničena v roce 1224 křesťanskými nájezdníkyLivonského řádu.Ihned po dobytí zahájili křesťané na tomto místě stavbu biskupské pevnosti Castrum Tarbatae. Stavba gotické katedrály na severní straně návrší byla zahájena pravděpodobně ve 2. polovině 13. století. Byla obklopena hřbitovem a domy pro členy katedrálníkapituly. Katedrála byla zasvěcena svatýmPetruaPavlovi, kteří byli zároveň patrony města. Bylo to sídlo biskupství. Šlo o jednu z největších církevních stavebvýchodní Evropy. Hřbitov a hlavní loď se používaly již v roce 1299. Kolem roku 1470 byla dokončena vysoká věž s pilíři a oblouky ve stylucihlové gotiky. Katedrála byla dokončena na konci 15. století postavením dvou mohutných pevnostních věží, původně vysokých 66 metrů, po obou stranách západního průčelí. Areál katedrály a biskupské opevněné sídlo oddělovala od dolního města hradba.
Okolo roku 1520 zasáhla Tartureformačnívlna. Dne 10. ledna 1525 byla katedrála těžce poškozenaprotestantskýmiobrazoborci. Od té doby chátrala. Po deportaci posledního římskokatolického biskupaHermanna Wesela(biskup v letech 1554 až 1558; zemřel 1563) doRuskabyl katedrální kostel opuštěn. Když v roce 1582 město připadlo Polákům, noví římskokatoličtí vládci plánovali katedrálu přestavět, ale plány byly opuštěny kvůli následujícípolsko-švédské válce (1600–1611). Požár v roce 1624 ještě umocnil škody. V roce 1629 se Tartu stalo švédským a noví vládci uvažovali o tom, že se chrám stal luterským, ale nikdy se tak nestalo.Sloužila pak dokonce jakostodolaa dále chátrala, byť pohřby měšťanů na hřbitově pokračovaly až do 18. století. V 60. letech 18. století byly dvě věže sníženy z 66 metrů na 22 metrů, což byla úroveň střechy lodi, a byly z nich vytvořeny plošiny pro děla. Hlavní portál byl v této době zazděn.
Po znovuzaložení německojazyčné univerzity ruským caremAlexandrem I.v roce 1802 bylbaltsko-německýarchitektJohann Wilhelm Krausepověřen, aby budovu katedrály přestavěl pro potřeby univerzity. Přestavba proběhla v letech 1804 až 1807.Krause do ruin katedrály umístil univerzitní knihovnu, plánoval také hvězdárnu v jedné ze starých věží, ale tento záměr se nakonec nerealizoval. Okolí katedrály bylo upraveno jako park, v němž jsou rozmístěny pomníky osobností univerzity. Na konci 19. století byla severní věž přestavěna navěž vodárenskou. V 60. letech 20. století byla univerzitní knihovna rozšířena a vybavena ústředním topením. Když byla v roce 1981 nahrazena novou budovou univerzitní knihovny, stala se stará knihovna domovem muzea univerzity (estonsky:Tartu Ülikooli ajaloomuuseum). V roce 1985 byl z velké části restaurován interiér z 19. století. Zbytek ruiny a vnější zdi byly stavebně zajištěny a zpevněny.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuTartu Cathedralna anglické Wikipedii.