Bar (Černá Hora)

Bar(vsrbskécyrilciiБар,italskyAntivari,albánskyTivari) je město načernohorskémpobřežíJaderského moře. Se svými 13 503 obyvateli patří k větším městům v zemi. Je známé především díky svému přístavu.
Bar se nachází v jižní části Černé Hory, na jaderském pobřeží, přiBarském zálivu(srbskyBarsko sidrište). Vymezují jej na břehuMys RatacaMys Volujica. Město se rozvinulo v úrodné a historicky částečně podmáčené rovině při moři v moderní době; zástavba přechází i do okolní zvlněné krajiny a hor. Hlavní město Podgorica leží cca 50 km od Baru po silnici (nikoliv vzdušnou čarou).
Zhruba 8 km východně od města se nachází hora Rumija (1594 m n. m.), jež by se dala považovat za nejvyšší horu jižní části Černé Hory. Kromě toho je Bar obklopen několika dalšími pohořími, např.Sutormans vrcholemŠiroka strana(1185 m n. m.) neboLisinjs vrcholemLoška(1353 m n. m.)
Městem neprotéká žádná větší řeka, tečou přes jeho území ale říčkyŽeljeznica(severně od středu města) aRena.
Název města je pravděpodobně neslovanský a pochází zitalského, resp.latinskéhonázvuAntivari. To označuje místonaproti(anti-)italskémuměstuBari(přesJaderské moře).
V10. stoletíje poprvé připomínán tzv.Stari Bar. Dlearcheologických průzkumůvšak lze předpokládat, že lokalita tehdejšího Starého Baru byla osídlena již od dávnověku. Jeden z místních olivovníků je starý přes 2000 leta předpokládá se, že zde byl zasazen již v době, kdy zde nějaké sídlo existovalo.
DleKonstantina VII. Porfyrogennetapo výpaduAvarůdošlo k devastaci řeckých a římských osad. Ti, kteří přežili, se uchýlili do dobře bránitelných horských oblastí, mezi které patřilo i místo dnešního města Bar. Byzantinci sem často činili výpady, byť neúspěšné (např. v roce1042). V neznámé době se město stalo součástí státního útvaru s názvemDuklja. Někteří dukeljští vládci také v tehdejším Baru žili. V11. stoletíse ze Starého Baru stalo hlavní město knížectvíZeta. Od konce téhož století zde potom sídlilo iřímskokatolickéarcibiskupství. Starý Bar měl tehdy svojí pevnost apodhradí, byl obehnán hradbami. Město se nacházelo zhruba 5 km od jaderského pobřeží, kde se nacházel přístavPristan.
Běhemstředověkubyly v Baru raženyměděnémince, tzv.folary. V časech vlády dynastieBalšićůzde byly raženy istříbrnémince. V polovině13. stoletímělo město ve svém čeleknížete, (latinskycomes), který byl nositelsuverenityměsta. Ve14. stoletízde existovala Velká rada (latinskyMaius et generale consilium), proti níž byla roku1372zřízena i Malá rada. Město nejprve patřiloByzantské říši(jako částthematuDalmácie), později bylo pod správou knížectvíDuklja, poté nějaký čas opět bylo v rukách Byzantinců. Roku1183se stalo součástí říšeŠtěpána Nemanji. V letech1405,1412–1421jej spravovala dynastieBalšićů. V letech1421až1441byl součástíSrbského despotátu. V letech1441–1443připadloStefanu Vukčićovi Kosačovi. Až do roku1571jej pak spravovalaBenátská republika, poté jej získalaOsmanská říše.
Město Bar však mělo v rámi Turecka zachována četná privilegia, která mu potvrdilsultánMurat III.defnerem, který vydal roku1583. Tato privilegia vycházela z dohody, na základě které Benátská republika město Turkům vydala bez boje.
Dne10. ledna1878připadl BarČerné Hoře.Vzhledem k tomu, žeBoka Kotorskátehdy byla součástíRakousko-Uherska, byl Bar jediným sídlem v blízkosti jaderského pobřeží. Získáním takové lokality mohla černohorská vláda pomýšlet na zintenzivnění obchodních aktivit. Díky tomu se tak začalo rozvíjet současné město, tzv.Nový Bar, který se nachází přímo na mořském pobřeží. Vzhledem k tomu, že získání Baru z osmanských rukou neproběhlo bez boje, byla značná část tehdejších domů (Starého Baru) poničena, což dále urychlilo výstavbu nového města v lokalitě tehdejšího přístavu, resp. malé osady (Pristan).
Byla zde zřízenakapetaniev rámci Přímořské nachie. Po obyvatelstvumuslimskéhovyznání, které odešlo, přišli kolonisté z jiných částí Černé Hory. To, co získali, bylo označováno jako tzv.Mudžahedinska imanjaa jednalo se především o pozemky v oblasti dnešního města, kde byl odstraněn původní močál. Na podzim roku1878zde byla otevřena základní škola a o rok později i prvnípošta. Založena byla také čítárna. Vybudována byla silnice směrem kVirpazaru(Skadarskému jezeru), která byla do roku1906prodloužena až doUlcinje. Teprve až roku1908schválila černohorská Rada ministrů název města v současné podobě.
Na začátku20. stoletíbyly realizovány některé investiceitalskýchfirem. Byla podepsána smlouva o výstavbě železnice do Virpazaru (1906). O dva roky později vyjely z Baru první vlaky. Roku1912byl zbudován v Baru moderní přístav, roku1909zde byla otevřena prvníbankaahotel. Nacházela se zde druhá elektrárna na území Černé Hory a vznikl tu také první sportovní klub. V roce1904zde průkopník technologierádia,Guglielmo Marconi, uskutečnil první radiové spojení do italskéhoBari.
Po vypuknutíprvní světové válkybyl v přístavu v Baru obsazenrakousko-uherskýlehký křižníkSMS Zentafrancouzskými jednotkami. Následně byl v námořní bitvě potopen. Město se nachází 180 km odOtrantského průlivu, a proto mělo strategický význam pro přístupRakousko-UherskakStředozemnímu moři.
Během meziválečného období se rozvíjel turistický potenciál města. Vznikly zde další dva hotely –DeklevaaJugoslavija. V roce1937byla do Baru postavena moderní silnice zKotorua v roce1940byla slavnostně zahájena první letecká linka zBělehradu.
13. července1941vypuklo v Barupovstáníkomunistických partyzánůprotiitalskýmfašistům, kteří okupovali černohorské pobřeží. Přesto se však partyzánům hned napoprvé získat Bar nepodařilo.
Během války se v Baru nacházel tábor pro válečné zajatce.
Po bojích byl Bar značným způsobem poničen.
Město bylo následně obnoveno během existencesocialistické Jugoslávie. Byla zde vybudována modernítrať do Bělehradu(která zahájila provoz v 50. letech, a roku1976byla napojena na celojugoslávskou síť), v centru města bylo vybudováno sídliště s vysokými obytnými domy. V jeho středu vzniklo náměstí abrutalistníobchodní dům. Namísto úzkých ulic byly zřízeny čtyřproudé třídy svírající k sobě pravé úhly. V blízkosti města byly postaveny závody na výrobu limonád, zpracování ovoce, těžbu kamene apod.
Roku1976byla původní osada, která pamatovala období předání města do černohorských rukou (osada Pristan) zbořena v souvislosti s rozšiřováním místního přístavu. Ten byl jedním z klíčových v rámci tehdejší Jugoslávie a jeho existence i význam přilákavaly do města další obyvatele. Díky tomu počet obyvatel Baru dosáhl v období závěru existence jugoslávského státu téměř deset tisíc lidí.
Roku1979poničilo městozemětřesení.
V druhé dekádě21. stoletíse v souvislosti s vysokými dluhy na infrastrukturních projektech (např.dálnic) diskutovalo o možnosti, že by přístav v Baru získaly do správyčínskéspolečnosti.
Ve městě Bar žilo dle sčítání lidu z roku201117 727 obyvatel. Průměrný věk zde činí 36 let, celkem na území města existuje 4449 domácností. Po roce 2000 se projevuje postupný pokles počtu obyvatel města. V letech1981bylo vjugoslávskýchsčítáních lidu napočítáno 6 742 osob, o deset let později již 10 848 obyvatel.
Národnostní struktura sídla je následující: 46,5 % obyvatel se hlásí kčernohorskénárodnosti, 25,34 % potom ksrbské,albánskánárodnost je zastoupena 5,98 %. Značné je zastoupení také slovanských muslimů, resp. Bosňáků.
Ačkoliv je Bar především moderním městem, dochovala se zde celá řada historických památek a staveb. Turisty je hojně navštěvován tzv.Starý Bar, který leží několik kilometrů východně od středu současného města.
Na území dnešního města stojí také mimo jiné ivila Topolica, původně rezidence černohorského krále Nikoly.
Kostel sv. Jovana Vladimíra, který je velmi nápadný a stojí v samotném středu města, je novodobou stavbou. V okolí města se nicméně nachází řada dalších, staršíchpravoslavnýchkostelů. Novodobá je rovněž i Konkatedrála sv. Petra apoštola (katolickýchrám.
Ve středu města stojí takédům kultury(srbskyDom kulture), který nese název popartyzánskémbojovníkoviVladimiru Popovićovi. Kromě toho se zde nachází také budova knihovny (Národní knihovna Iva Vučkoviće) a Regionální muzeum (srbskyZavičajni muzej Bar). V Baru stojí také jednagalerie, která je pojmenována po Valeriji A. Lekovićovi.
Nejvýznamnější kulturní akcí ve městě jeBarski ljetopis, který se pravidelně pořádá včervenciasrpen. Jeho součástí jsou různá představení, koncerty, výstavy nebo představení nových knih. V říjnu se potom konáMezinárodní televizní festival(srbskyInternacionalni TV festival), během něhož jsou představeny televizní pořady z celého světa.Setkání pod starýmolivovníkem(srbskySusreti pod starom maslinom) představují listopadovou prezentaci dětských prací.
Město je jedním z hlavních přístavůČerné Horynajaderskémpobřeží. Slouží jak pro osobní, tak ale převážně i pro nákladní dopravu. Samotný přístav zabírá celkem 3,1 km mořského pobřeží, má rozlohu 800 ha a lodě kotví na ploše o rozloze 200 ha. Ročně jsou zde přeloženo 4 milionů tun zboží.
Jedním z hlavních zaměstnavatelů v Baru a okolí je potravinářský podnikPrimorka, který vyrábíolivový oleja ovocné džusy. V okolí města se nachází rozsáhlé plantážeolivovníkůa citrusů. Od roku1937sídlí v Baru také centrum pro subtropickou kultivaci plodin. Na území města se nachází celkem čtyři průmyslové zóny (Bar, Polje, Zaljevo, Bartula).
V okolí města Baru se nachází 22 pláží s celkovou délkou 9 km. Šest z nich je chráněných jako přírodní památky.Bar je (stejně jako valná většina černohorského pobřeží) vhodný proturistiku. Známá je pláž severně od měsa (v lokalitě Šušanj) a dáleměstská pláž. Turistická sezóna zde trvá od poloviny května do konce října, kdy se teplota mořské vody stále drží na 26 °C. V roce2010město Bar navštívilo 142 000 turistů, což z něj činí jednu z hlavních destinací v Černé Hoře.
Do Baru vede železničnítrať z Bělehradua denně sem přijede mnoho dálkových vlaků z Podgorici a Bělehradu. Trať směřuje do Baru ze severu, obchází centrum města a jeho rovinu a poté končí v barském přístavu. Na území města Baru s výjimkou koncové stanice existuje jen jediná železniční zastávka (Šušanj).
Město nachází také v jižní části bývaléJadranské magistrály. Prochází ním silniční tah, který vede z městaUlcinju hranice sAlbániídále na sever kPetrovacia pohoříSozina. Výhledově má do Baru směřovat rovněž i dálnice, která sleduje trasu zmíněné železniční tratě.
Z přístavu v Baru vyplouvají trajekty směrem do Itálie, a to do přístavůBariaAncona. Nejbližší letiště se nachází ve 40 km vzdálenéPodgorici.
Ve městě je aktivních okolo padesáti sportovních klubů a organizací. V centru města se nachází Sportovně-rekreační centrum; pro zájemce poté slouží i řada dalších sportovišť, které se nacházejí v několika hotelích nebo školách.Sportovní hala Topolicamá kapacitu 2625 míst.
Bar je také znám díky svémušachovémuklubu.
V Baru se nachází nemocnice s kapacitou 169 lůžek.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBar (Crna Gora)na srbské Wikipedii.