Francouzská kolonizace Texasu

Francouzská kolonizace Texasuzačala v roce1685zřízením pevnosti na území dnešního jihovýchodníhoTexasupoblíž říček Arenosa a Garcitas u zátoky Matagorda. Její zakladatel, francouzský průzkumníkRené Robert Cavelier de La Salleměl v úmyslu zřídit kolonii u ústířeky Mississippi, ale nepřesné mapy a chyby v navigaci způsobily, že jeho lodě místo toho zakotvily 640 km na západ, a sice u pobřeží dnešního Texasu. Kolonie fungovala až do roku1688a nedaleko pevnosti dnes leží městoInez. Během své krátké existence čelila mnohým obtížím, včetněindiánskýchnájezdů,epidemiía nedostatku zásob. La Salle vedl z této základny několik expedic s cílem najít řeku Mississippi, což se mu sice nepodařilo, ale namísto toho alespoň prozkoumal velkou částRio Grandea částivýchodního Texasu.
Během jedné z jeho nepřítomností v roce1686nakonec ztroskotala i poslední loď kolonie a osadníci tak nebyli schopni získat zdroje z francouzských území vKaribiku. Když se podmínky v kolonii ještě více zhoršily, La Salle si uvědomil, že kolonie by mohla přežít pouze s pomocí francouzských osad v zemiIllinoisna severu okolo řek Mississippi aIllinois. Jeho poslední expedice skončila u řekyBrazospočátkem roku 1687, kdy byl během vzpoury spolu s pěti dalšími muži zavražděn. Přestože hrstka mužů nakonec do země Illinois dorazila, pomoc se k pevnosti nikdy nedostala. Většina zbývajících členů kolonie byla zabita během nájezduKarankawůna konci roku 1688. Přežily pouze čtyři děti, které byly zajaty a osvojeny indiány. Ačkoli kolonie existovala jen tři roky, položila základ nároku Francie na oblast, na níž se nyní rozprostírá stát Texas. Počátkem 19. století toto území nárokovalySpojené státy americkécoby součástsmlouvy o koupi Louisiany, avšak neuspěly.
Španělsko se o misi La Sallea dozvědělo v roce 1686. Španělská koruna financovala několik výprav s cílem nalezení a zničení francouzské osady, jelikož se obávala, že tato kolonie může ohrozit kontrolu Španělska nadmístokrálovstvím Nového Španělskaa neuspořádanou jihovýchodní oblastíSeverní Ameriky. Přestože se během těchto výprav nepodařilo kolonii nalézt, tažení pomohla Španělsku lépe porozumět geografii pobřežních oblastíMexického zálivu. Když Španělé konečně v roce 1689 objevili pozůstatky francouzského osídlení a pevnosti, opuštěné budovy vypálili a nalezená děla zahrabali. O 33 let později, v roce 1722,postavilyšpanělskéúřady na stejném místě vlastní pevnost (presidio). Po následném opuštění této pevnosti bylo místo francouzského osídlení na dlouhou dobu zapomenuto. Pevnost byla znovu objevena až v roce 1996 na základě historického bádání a stala searcheologickýmnalezištěm. V roce 1995 byla lokalizována také loďLa Bellev zátoce Matagorda. Několik částí lodního trupu zůstalo prakticky nedotčeno. Archeologové postavili kolem lodiochrannou hráz, která jim umožnila provést průzkum v suchých podmínkách. Šlo o první takovou hráz v Severní Americe použitou k vyzvednutí lodi. V roce 2000 vykopávky odhalily tři původní stavby pevnosti a hroby tří Francouzů.
Na konci 17. století si velkou část Severní Ameriky nárokovaly evropské země. Španělsko si nárokovaloFloridui současné Mexiko avelkou část jihozápadní části kontinentu. Ze severního a centrálního pobřežíAtlantikuse staloTřináct koloniíaNová Franciezahrnovala většinu dnešní východníKanadyi centrální zemiIllinois. Francouzi se obávali, že jejich kolonie jsou zranitelné vůči možnému útoku sousedních kolonií a v roce 1681 proto zahájil francouzský šlechticRobert Cavelier de La Salleexpedici po řeceMississippiz Nové Francie. Původně doufal, že objeví cestu k Tichému oceánu,ale místo toho našel cestu doMexického zálivu. PřestožeHernando de Sotoprozkoumal a zabral tuto oblast pro Španělsko už 140 let předtím,La Salle prohlásil 9. dubna 1682 údolí řeky Mississippi za území francouzského králeLudvíka XIV.a pojmenoval ho na jeho počest jakoLouisiana.
Kdyby Francie nezaložila základnu v ústí Mississippi, mělo by Španělsko příležitost ovládnout celý Mexický záliv a potenciálně představovat hrozbu pro jižní hranice Nové Francie.La Salle se domníval, že řeka Mississippi byla blízko východního okraje Nového Španělska. Po svém návratu do Francie v roce 1684 navrhl koruně zřízení kolonie u ústí řeky. Ta by mohla poskytnout zázemí pro šíření křesťanství mezi domorodými národy a také vhodné místo pro útok na španělskou provinciiNueva Vizcaya. Její dobytí by potom umožnilo získat kontrolu nad tamními lukrativními stříbrnými doly.La Salle tvrdil, že malý počet Francouzů by mohl úspěšně napadnoutNové Španělskospojením s některými z více než 15 000domorodých Američanů, kteří byli rozlícení španělským zotročením.Poté, co Španělsko v říjnu 1683vyhlásilo Francii válku, král Ludvík La Sallův plán podpořil.Měl se vrátit do Severní Ameriky a potvrdit „oddanost indiánů koruně, vést je ke skutečné víře a udržovat mezikmenový mír“.
La Salle původně plánoval, že odpluje do Nové Francie, potom se vydá po souši na jih a do země Illinois a nakonec po řece Mississippi k jejímu ústí.Ludvík XIV. chtěl ale naštvat Španěly a trval na tom, aby La Salle proplul Mexickým zálivem, který Španělsko považovalo za své výlučné území.Přestože La Salle zprvu požadoval pouze jednu loď, 24. července 1684 opustil francouzskouLa Rochellehned se čtyřmi: s válečnou lodíLe Jolys 36 děly, s 300 tunovou obchodní lodíL'Aimable, sbarkemLa Bellea skečemSt. François.Ludvík XIV. poskytlLe JolyaLa Belle, k tomu ale La Salle pronajal od francouzských obchodníků ještě loděL'AimableaSt. François, aby získal více nákladního prostoru. Ludvík také poskytl 100 vojáků a celé posádky lodí a také prostředky na najmutí kvalifikovaných pracovníků, kteří se pak připojili k expedici. Obchodní zboží určené pro očekávaný styk s domorodými Američany musel La Salle nakoupit sám.
Lodě vezly celkem téměř 300 lidí, včetně vojáků a řemeslníků, šest katolickýchmisionářů, osm obchodníků a více než tucet žen a dětí.Krátce po jejich odplutí, 15. srpna 1684, Francie a Španělskoukončily vzájemnou nevraživosta Ludvík již neměl zájem vysílat La Salleovi další pomoc.Podrobnosti o cestě byly utajeny, aby se o nich Španělsko nedozvědělo. Následně vznikl svár mezi La Salleem a jeho námořním velitelem Sieurem de Beaujeu, který za těchto podmínek s pokračováním expedice nesouhlasil. Rozepře mezi nimi zesílila, když dorazili doSaint-Dominguena ostrověHispaniolaa nebyli schopni se dohodnout, kde zakotvit. Beaujeu s lodíJolyodplul do jiné části ostrova, čímž umožnil španělskýmkorzárůmzajmout loďSt. François, která byla plně naložená zásobami pro kolonii.
Během 58denní plavby dva lidé zemřeli na nemoc a jedna žena porodila dítě.Plavba do Saint-Domingue trvala déle, než se očekávalo, a zásoby byly zejména po ztrátěSt. Françoisvyčerpány. La Salle měl málo peněz na jejich doplnění a nakonec dva z obchodníků na palubě expedice prodali část svého obchodního zboží ostrovanům a půjčili mu utržené peníze. La Salle také přijal k expedici několik ostrovanů, aby nahradil několik mužů, kteří dezertovali.
Na konci listopadu 1684, kdy se La Salle úplně vzpamatoval z těžké nemoci, pokračovaly tři zbývající lodě v hledánídeltyřeky Mississippi.Než opustili Saint-Domingue, místní námořníci je varovali, že silné proudy Mexického zálivu proudí na východ a pokud neudělají patřičnou korekci, budou lodě táhnout kFloridskému průlivu.18. prosince se lodě dostaly do Mexického zálivu a vpluly do vod, které si nárokovalo Španělsko.Žádný z členů expedice nikdy v minulosti v Mexickém zálivu nebyl, a ani nevěděl, jak se v něm orientovat.Kvůli kombinaci nepřesných map, La Salleho předchozímu nesprávnému výpočtu zeměpisné šířky ústí řeky Mississippi a nadměrné korekci proudů se expedici nakonec najít Mississippi nepodařilo.Místo toho přistáli počátkem roku 1685 v zátoce Matagorda, 640 km západně od Mississippi.
20. února 1865 se kolonisté poprvé po třech měsících od opuštění Saint-Domingue dostali na pevninu. Poblíž místa dnešníhomajáku na ostrově Matagordazřídili dočasný tábor.Kronikář expediceHenri Joutelpopsal svůj první pohled na Texas: „Země se mi nezdála příliš vlídná. Byla plochá a písčitá, i tak na ní rostla tráva. Bylo tam několik solných lagun. Sotva jsme viděli nějaké divoké ptactvo kromě nějakých jeřábů a kanadských hus, které nás nečekaly.“
Proti doporučení Beaujeua nařídil La Salle lodímLa BelleaAimableproplout úzkou a mělkou úžinou, aby se tak lodní zásoby dostaly blíže k táboru.Kvůli odlehčení lodiL'Aimablebylo odstraněno osm děl a malá část nákladu. Poté, coLa Belleúspěšně proplula, La Salle poslal svého lodivoda naL'Aimable,aby pomohl s navigací, nicméně kapitánL'Aimablepomoc odmítl.KdyžAimablevyplula, přiblížila se skupina Karankawů a některé z osadníků unesla. La Salle potom vedl malou skupinu vojáků, aby je zachránil, ale nestanovil, kdo bude říditAimable.Když se vrátil, našelAimableuvízlou na písečné mělčině.Když se La Salle dozvěděl, že kapitán nařídil plout vpřed i poté, co najela na písčinu, došel k přesvědčení, že nechal loď uvíznout záměrně.
Po několik dní se muži pokoušeli zachránit vybavení a zásoby umístěné naAimable, ale silná bouře jim zabránila získat cokoliv dalšího než jídlo, děla, střelný prach a malé množství zboží. Loď se potopila 7. březnaa Francouzi se jen dívali, jak následně Karankawové vyplenili vrak. Když se potom francouzští vojáci přiblížili k indiánské vesnici, aby získali své zásoby zpět, vesničané se schovali. Při objevování opuštěné vesnice vojáci získali zpět nejen ukořistěné zboží, ale k tomu si ještě odnesli zvířecí kožešiny a dvě kánoe. Rozzlobení Karankawové reagovali útokem, při němž zabili dva Francouze a zranili několik dalších.
Beaujeu, který splnil své poslání doprovodit kolonisty přes oceán, se v polovině března 1685 vrátil zpět do Francie na paluběJoly.Mnoho kolonistů se rozhodlo vrátit do Francie spolu s ním,přičemž přibližně 180 zůstalo.Beaujeu sice doručil La Salleovu zprávu požadující další dodávky zásob, nicméně francouzské orgány na ní nezareagovaly, jelikož mezitímuzavřely mír se Španělskem.Zbývající kolonisté trpěliúplavicíapohlavními chorobamia denně někteří umírali.Ti, kteří byli zdraví, pomohli postavit na ostrově Matagorda nahrubo udělaná obydlí a dočasnou pevnost.
24. března 1685 vzal La Salle 52 mužů do pěti kánoí a jal se najít méně exponované místo pro osídlení. Našli malou řeku Garcitas, která měla sladkou vodu a ryby a na jejích březích byla dobrá půda. Pojmenovali jiRivière aux Boeufs(Buvolí řeka) kvůli nedalekým stádůmbizonů. Pevnost byla postavena na strmém návrší s výhledem na říčku, 1,5ligy(cca 5 km) od jejího ústí. Dva muži zemřeli, když se pokoušeli rybařit – jeden na kousnutí chřestýše a další utonul.Některé noci Karankawové obklíčili tábor a vyli, ale vojáci je zastrašili několika výstřely.Pevnost byla někdy označována jako „Pevnost svatého Ludvíka“ (francouzsky„Fort St. Louis“), ale tento název nebyl během fungování osady používán a zdá se, že jde o pozdější smyšlenku.
Na začátku června povolal La Salle zbytek kolonistů z dočasného tábořiště do nového sídla. Sedmdesát lidí započalo tuto 80 km dlouhou pozemní cestu 12. června. ZBellemusely být vytaženy všechny zásoby, což byl fyzicky vyčerpávající úkol, který byl nakonec dokončen až v polovině července. Poslední náklad byl vytažen 30 muži, kteří na místě zůstali, aby hlídali loď.Ačkoli poblíž základny rostly stromy, pro stavbu vhodné nebyly a dřevo tak muselo být přepravováno na staveniště z několika kilometrů vzdálených míst ve vnitrozemí. Trocha stavebního dřeva byla získána také zAimable.Do konce července zemřela více než polovina osadníků, většinou kombinací nedostatečných přídělů a přepracování.
Zbývající osadníci postavili ve středu osady velkou dvoupodlažní budovu. Přízemí bylo rozděleno na tři místnosti: jednu pro La Salleho, jednu pro kněze a jednu pro důstojníky expedice.Horní patro sestávalo z jediné místnosti sloužící k uskladnění zásob. Kolem pevnosti bylo postaveno několik menších staveb, které poskytovaly útočiště ostatním členům expedice. Osm děl zachráněných zL'Aimable, z nichž každé vážilo od 320 do 540 kg, bylo rozmístěno kolem kolonie za účelem její obrany.
Několik měsíců po vybudování stálého tábora podnikali kolonisté krátké výpravy za poznáním svého okolí. Na konci října 1685 se La Salle rozhodl podniknout delší expedici a znovu naložilBellemnoha zbývajícími zásobami. Vzal s sebou 50 mužů a 27 členů posádky a na místě nechal 34 mužů, žen a dětí. Většina mužů cestovala s La Salleem v kánoích aBelleje následovala dále od pobřeží. Po třech dnech cestování se dozvěděli, že v této oblasti jsou nepřátelští domorodci. Dvacet Francouzů proto zaútočilo na indiánskou vesnici, kde našli španělské artefakty.Několik mužů při této výpravě zemřelo na otravu jídlem a Karankawové zabili několik dalších, kteří se utábořili na břehu, včetně kapitánaBelle.
Od ledna do března 1686 hledal La Salle s většinou svých mužů řeku Mississippi a putovali po souši směrem kRio Grande, možná až na západ současného texaského městaLangtry.Muži vyslýchali místní indiánské kmeny, žádali informace o přítomnosti Španělů a jejich dolů, nabízeli dary a vyprávěli příběhy, které vykreslovaly Španěly jako kruté a Francouze naopak jako dobročinné.Když se ale skupina vrátila, nebyli její členové schopni najít loďBellea byli tak nuceni jít zpět k pevnosti pěšky.
Následující měsíc cestovali na východ v naději, že lokalizují Mississippi a vrátí se do Kanady.Během svých cest se skupina setkala sCaddy, kteří dali Francouzům mapu zobrazující jejich území a také území jejich sousedů a polohu řeky Mississippi.Caddové často uzavírali smlouvy o přátelství se sousedními národy a svou politiku mírového vyjednávání tehdy rozšířili i na Francouze.Při návštěvě Caddů se Francouzi setkali s obchodníky z kmeneJumano, kteří je zpravili o aktivitách Španělů v Novém Mexiku. Nicméně později informovali zase španělské úředníky, že viděli Francouze.
Když výprava dorazila křece Neches, čtyři z mužů dezertovali. La Salle a jeden z jeho synovců těžce onemocněli, což skupinu přinutilo zastavit se na celé dva měsíce. Když se muži vzpamatovali, skupině už docházelo jídlo a střelný prach.V srpnu se osm přeživších členů expedice,kteří během této výpravy neopustili východní Texas, vrátilo do Pevnosti svatého Ludvíka.
Zatímco La Salle byl pryč, šest z těch, kteří během výpravy zůstávali naBelle,nakonec dorazilo do Pevnosti svatého Ludvíka a vypověděli, že nový kapitánBellebyl neustále opilý. Mnoho námořníků nevědělo, jak se plavit, a najeli na břeh poloostrova Matagorda. Přeživší vzali do pevnosti kánoe a loď nechali uvízlou na pobřeží.Zničení jejich poslední lodi tak osadníky uvěznilo na pobřeží Texasu bez jakékoliv naděje na získání pomoci francouzských kolonií vKaribském moři.
Na začátku ledna 1687 zůstalo v kolonii méně než 45 z původních 180 lidí, a ti byli sužováni neustálými spory.La Salle věřil, že jejich jedinou nadějí na přežití je doputovat po souši doNové Franciea požádat tam o pomoc.Vedl tak závěrečnou expedici s cílem pokusit se dostat do země Illinois.Méně než 20 lidí zůstalo v Pevnosti svatého Ludvíka, zejména ženy, děti a ti, kteří byli považováni za nezpůsobilé, stejně jako sedm vojáků a tři misionáři, se kterými La Salle nebyl spokojen.Expedice, jež vyrazila 12. ledna, se účastnilo 17 lidí včetně La Sallea, jeho bratra a dvou jeho synovců. Vzali s sebou i několik koní, které získali na jedné z předchozích výprav, ale jejich nepraktické využití cestu spíše komplikovalo. Putování bylo velmi namáhavé a skupinu držel při životě především La Salleůvšónískýsluha a lovec Nika, který obstarával zvěřinu. Ve výpravě rostlo napětí. Když se 18. března muži utábořili poblíž dnešníNavasoty, několik se jich pohádalo o rozdělení bizoního masa. Té noci dva členové expedice zabili ve spánku jednoho z La Salleových synovců a další dva muže. Následujícího dne byl zabit i La Salle. Ten s dalšími muži tábořil opodál, přišel vyšetřit zmizení svého synovce a Pierre Duhaut mu prostřelil hlavu.Boje vedly během krátké doby ke smrti dvou dalších členů expedice.Dva z přeživších členů, včetněJeana L'Archevequea, se připojili ke Caddům. Zbývajících šest mužů (včetně La Salleova bratra) se pod vedením Henriho Joutela nakonec dostalo do země Illinois a dále do Kanady. Během cesty žádným francouzským kolonistům nesdělovali, že La Salle zemřel. Do Francie se dostali v létě 1688 a informovali krále Ludvíka o smrti La Salleho i o hrozných podmínkách v kolonii. Ludvík přesto žádnou pomoc neposlal.
Španělský pirát aguarda costaJuan Corsozaslechl pověsti o kolonii již na jaře roku 1685. Vydal se ji zničit, ale jeho loď byla zcela rozbita v rozbouřeném moři a celá posádka zemřela.Poté zůstala La Salleho mise téměř utajená až do roku 1686, kdy byl zapirátstvízatčen bývalý člen expedice Denis Thomas, který dezertoval vSanto Domingu. Ve snaze snížit si svůj trest Thomas informoval své španělské věznitele o La Salleho plánu založit kolonii a nakonec dobýt španělské stříbrné doly. Navzdory tomuto doznání byl Thomas oběšen.
Španělská vláda cítila, že francouzská kolonie by mohla být hrozbou pro španělské doly i přepravní trasy, a Válečná radaKarla II.si usmyslela, že „Španělsko potřebuje rychlou akci, aby odstranilo tento trn, který byl zapíchnut do srdce Ameriky. Čím větší zpoždění, tím hůře dosahovati úspěchu se bude.“Španělé netušili, kde La Salleho hledat, a tak v roce 1686 vyslali hned tři expedice s cílem jeho kolonii najít – jednu námořní a dvě pozemní. Ačkoli ho expedice ho objevit nedokázaly, alespoň zúžily pátrání na oblast mezi Rio Grande a Mississippi.Ani čtyři další španělské výpravy v následujícím roce neuspěly, ale pomohly Španělsku alespoň lépe porozumět geografii pobřežních oblastí Mexického zálivu.
V roce 1688 vyslali Španělé další tři expedice, dvě po moři a jednu po zemi. Pozemní expedice vedenáAlonsem De LeónemobjevilaJeana Geryho, který opustil francouzskou kolonii a žil v jižním Texasu sCoahuiltecany.S pomocí Geryho jako překladatele a průvodce De León nakonec francouzskou pevnost koncem dubna 1689 našel.Pevnost i pět nahrubo postavených domů, které ji obklopovaly, už byly v troskách.Několik měsíců předtím zaútočili na osadu Karankawové, kteří zničili budovy a zanechali zde těla tří lidí, včetně ženy, která byla střelena do zad.Španělský kněz doprovázející De Leóna vykonal u těchto tří obětí pohřeb.Kronikář španělské expedice Juan Bautista Chapa napsal, že devastace byla Božím trestem za odpor protipapeži, protože papežAlexandr VI.udělil Nový svět výhradně Španělům.Zbytky pevnosti následně Španělé zničili a francouzská děla, která tu zůstala, zakopali do země.Španělé později v roce 1722 postavili na stejném místě vlastní pevnost.
Na počátku roku 1689 obdržely španělské úřady prosbu napsanou ve francouzštině. Průzkumníci z kmene Jumano obdrželi tyto dokumenty od Caddů s žádostí, aby je předali Španělům. Zahrnovaly nákres lodi na pergamenu a písemnou zprávu odJeana L'Archevêquea. Zpráva zněla:
De León následně zachránil L'Archevequea, a také jeho společníka Jacquesa Grolleta. Při výslechu muži tvrdili, že více než 100 francouzských osadníků zemřelo napravé neštovicea ostatní byli zabiti domorodými Američany.Jediní lidé, o nichž je známo, že poslední útok přežili, byly děti, které si adoptovali Karankawové.Podle dětí byla osada napadena kolemVánocroku 1688 a všichni zbývající osadníci byli zabiti.
Kolonii přežilo pouze 15 nebo 16 lidí. Šest se vrátilo do Francie, zatímco devět dalších zajali Španělé, včetně čtyř děti, které Karankawové ušetřili.Děti byly původně přivedeny k místokráli Nového Španělska, Condemu de Galve, který z nich udělal služebnictvo. Dva z chlapců, Pierre a Jean-Baptiste, se později vrátili do Francie.Ze zbývajících španělských zajatců se tři stali španělskými občany a usadili se v Novém Mexiku.Přestože francouzská kolonie byla zcela zničena, Španělsko se obávalo, že další francouzský pokus je nevyhnutelný. Kvůli tomu španělská koruna prvně povolila malé základny ve východním Texasu a vPensacole.V roce 1722 postavili Španělé na místě bývalé Pevnosti svatého Ludvíka pevnost Presidio La Bahia a misii Nuestra Señora del Espíritu Santo de Zúñiga.
Francie nepřestala uplatňovat své nároky na Texas až do 3. listopadu 1762, kdy vesmlouvě z Fontainebleaupostoupila celé své území západně od řeky Mississippi Španělsku po své porážce od Velké Británie vsedmileté válce. Nová Francie připadlaBritánii.V roce 1803, tři roky poté, co Španělskovrátilo LouisianuFrancii,Napoleonprodal územíSpojeným státům. Původní dohoda mezi Španělskem a Francií výslovně neurčovala hranice Louisiany a popisy v dokumentech byly nejednoznačné a rozporuplné.USA trvaly na tom, že nákup zahrnuje celé území, které si Francie nárokovala, včetně celého Texasu.Spor se táhl až dosmlouvy Adams-Onísz roku 1819, ve které Španělsko postoupiloFloriduSpojeným státům výměnou za to, že se USA vzdají svého nároku na Texas.
Oficiální hranice Texasu byla stanovena na řece Sabine (současná hranice mezi Texasem a Louisianou) a pokračovala po řekáchRedaArkansask 42. rovnoběžce (současná severní hraniceKalifornie).
V roce 1908 označil historikHerbert Eugene Boltonza lokaci Pevnosti svatého Ludvíka oblast podél Garcitas Creek poblíž zátoky Matagorda. Další historici, kteří se tématu věnovali před i po Boltonovi, tvrdili, že pevnost se nacházela nařece Lavacavokrese Jackson.O pět desetiletí později financovalaTexaská univerzita v Austinučástečné vykopávky místa určeného Boltonem, které je součástí ranče Keeran.Ačkoli se podařilo získat několik tisíc předmětů, archeologové nedokázali přesně rozlišit mezi francouzskými a španělskými artefakty 17. století a o nálezech nebyla nikdy vydána žádná zpráva. V 70. letech artefakty znovu přezkoumala Kathleen Gilmoreová, archeoložka zeSouthern Methodist University. Zjistila, že zatímco většina byla španělských, některé artefakty průkazně odpovídaly francouzským a francouzsko-kanadským z vykopávek ze stejného časového období.
Na konci roku 1996 pracovníci keeranského ranče pomocí detektorů kovů lokalizovali osm litinových děl zakopaných poblíž Garcitas Creek. Po vykopání děl potvrdila Texaská historická komise (THC), že jsou z Pevnosti svatého Ludvíka.V roce 2000 byly při vykopávkách THC objeveny pozůstatky tří budov francouzské koloniea tři hroby vykopané Španěly.
Po celá desetiletí THC hledalo také troskyLa Belle. Vrak byl objeven v zátoce Matagorda v roce 1995. Vědci ve vodách vykopali 359 kg vážící lité bronzové dělo, mušketové kulky, bronzové spony a korálky určené k obchodu.Velké části dřevěného trupu byly neporušené, chráněné před škodlivými účinky teplé slané vody vrstvami bahnitého sedimentu, který „v podstatě vytvořil kapsli bez kyslíku“.La Bellebyl do té doby nejstarším francouzským vrakem lodi objeveným na západní polokouli. Aby archeologové mohli získat co nejvíce artefaktů, byla kolem lodi postavenaochranná hráz, která zadržela vodu a umožnila archeologům provádět vykopávky jako na souši. Jednalo se o první takovou hráz v Severní Americe využitou pro vykopávky ztroskotané lodi za sucha. Dříve podobné akce proběhly jen v Evropě, ale nikdy ne na tak velkých lodích, jako bylaBelle.
Národní agentura pro podvodní a námořní činnost(NUMA) hledala mezi lety 1997 a 1999 také loďL'Aimable. Přestože bylo nalezeno slibné místo, nález byl pohřben pod více než 7,6 m písku a nebylo tak možné se k němu dostat a prozkoumat ho.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuFrench colonization of Texasna anglické Wikipedii.