Konrád z Montferratu

Konrád z Montferratu, či takéKonrád I. Jeruzalémský(piemontskyConrà ëd Monfrà,italskyCorrado del Monferrato;1145–28. dubna1192) byl italský šlechtic, přední účastníktřetí křížové výpravya sňatkem od 24. listopadu 1190de iurejeruzalémský král. Faktickým králem byl pouze několik dní před svou smrtí.
Konrád byl druhým synem markýzeViléma V. z Montferratua jeho ženyJudity Babenberské. Byl bratrancemřímskéhocísařeFridricha I. Barbarossy, francouzského králeLudvíka VII.a rakouského vévodyLeopolda V.
Konrád se narodil vMontferratu, v oblastiPiemontuv severozápadní Itálii, avšak přesné místo i rok zůstávají neznámé. První zmínka o Konrádovi z Montferratu je ve smlouvě z roku1160, kdy sloužil na dvoře svého strýce z matčiny strany,Konráda Babenberského,biskupa pasovskéhoa pozdějšíhoarcibiskupa salcburského, a kdy mu bylo zhruba kolem patnácti let:
Od svých dvaceti let byl aktivním diplomatem a stal se vyhlášeným vojenským velitelem. Bojoval po boku dalších členů rodu Montferrat v bojích s Lombardskou ligou. Své první manželství uzavřel s neznámou ženou, která však zemřela, aniž měla s Konrádem potomky.
Roku 1179 rodina Montferrat uzavřela přátelské vztahy sbyzantskýmcísařemManuelem I.a Konrád spojenectví ctil a s vojskem vytáhl proti armádě římského císařeFridricha I. Barbarossy, kterému velel císařský kancléř, arcibiskupKristián Mohučský. V září téhož roku Konrád Kristiána uCamerinaporazil a arcibiskupa vzal jako rukojmí. Zajatce poté předal svému bratruBonifácovia odjel doKonstantinopole, kde byl císařem za své úspěchy odměněn.Po smrti byzantského císaře Manuela I. v roce 1180 se Konrád vrátil doItálie.
V zimě na přelomu let1186/1187nový byzantský císařIzák II. Angelosnabídl svou sestru Theodoru za nevěstu mladšímu Konrádovu bratroviBonifácovi, čímž by obnovil spojenectví mezi císařstvím a rodem Montferrat, které utrpělo díky císařově protizápadní a protilatinské politice. Bonifác však již ženatý byl, ale Konrád v nedávné době ovdověl a „chopil se kříže“ (vydal se nakřížovou výpravu), čímž se připojil ke svému otciVilémovi, který již vkřižáckémJeruzalémském královstvípůsobil a s jeruzalémskou královskou rodinou byl příbuzensky spjat. Izák II. tedy svou sestru nabídl Konrádovi a ten se rozhodl přijmout a na jaře roku 1187 přijel do Konstantinopole, kde si Theodoru skutečně vzal. Díky tomuto sňatku mu byl císařem udělen titulcaesar. Nicméně téměř okamžitě se Konrád musel po boku císaře zapojit proti vzpouře generálaAlexia Brana. PodleNiketa ChoniataKonrád přiměl slabého císaře, aby převzal iniciativu. Konrád bojoval v rozhodující bitvě s Alexiem a v bitvě byl lehce zraněný na rameni, a Alexios, který přišel i o koně byl zajat a popraven stětím hlavy svými strážci.
Nicméně Konrád odměnu, kterou dostával od Byzantinců za svou službu, nepovažoval za uspokojivou a navíc se mu nelíbila byzantská protizápadní politika. V červenci roku 1187 proto najanovskéobchodní lodi odplul z Konstantinopole naBlízký východ, doJeruzalémského království.
Konrád se nejdříve po příjezdu doPalestinychtěl připojit ke svému otci, který drželhrad St. Eliasa nejdříve zamířil doAkkonu, který následně padl doSaladinovýchrukou. Konrád poté odplul do Tyru, kde se shromáždily zbytky evropské armády, které Saladinovu ofenzivu přežily. Pobitvě u Hattínu, kde Saladin porazil jeruzalémského králeGuye z LusignanuSaladin postupoval do Palestiny od severu a postupně dobylAkkon,SidonaBejrút.Hrabě z TripolisuRaimond III.a jeho nevlastní synové,Reginald ze Sidonua několik dalších vysokých jeruzalémských šlechticů, kteří se od Hattínu zachránili, se shromáždili v Tyru, ale většina z nich měla obavy vracet se na svá území ve vnitrozemí a pokoušet se je bránit. Raimond III. nedlouho po bitvě vážně onemocněl a krátce na to zemřel.
Reginald ze Sidonubyl poté zmocněn k vyjednávání se Saladinem během jeho obléhání Tyru. Když dorazil do města Konrád, shodil Saladinovy standarty na znak vzdoru do příkopů, čímž si mezi obyvateli města získal respekt. Vzestup jeho moci se vyvíjel na pozadí dramatické reality. Reginald zatím odjel z Tyru, aby znovuvybudoval opevnění svého hraduBeaufortna řeceLítánívLibanonu. S pomocí italských obyvatel města Konrád znovuvybudoval obranu Tyru a zřídil městskou komunu, podobnou té, která byla běžná v italských městských státech a proti kterým Konrád častokrát bojoval.
Když Saladinova vojska přitáhla k Tyru, zjistila, že město je dobře zásobené a připravené na válku. Arabský kronikářAli ibn al-Athírpsal o muži, kterého se muslimové naučili bát a respektovat ho pod jménemal-Markis:
Tyros, mimo jiné i za pomoci loďstvasicilského králeViléma II., obléhání úspěšně vzdorovalo. Saladin později obléhání ukončil a přesunul se dále na jih, kde zaútočil naCaesareu,JaffuaArsuf. Konrád zatím poslaltyrskéhoarcibiskupaJosciado Evropy, aby sehnal podporu od evropských vládců.
Vlistopaduroku1187se Saladin k Tyru vrátil a podruhé jej oblehl. Konrád z Montferratu obráncům stále velel a město bylo nyní těžce opevněné, ale také plnékřesťanskýchosadníků, kteří před Saladinem prchli z celéhoJeruzalémského království. Tehdy Saladin zvolil kombinovaný pozemní a námořní útok a nechal svou flotilou zablokovat tyrský přístav. Saladin se také pokoušel Konráda vydírat, když nechal jeho starého otce Viléma, kterého zajal u Hattínu, chodit kolem hradeb s výhrůžkou, že bude usmrcen, pokud se Konrád nevzdá. Konrád však odpověděl, že jeho otec již žil dost dlouho a je načase, aby zemřel.Saladinpoznamenal na Konrádovu adresu:
Saladin však svůj nápad o zabití Konrádova otce nemyslel zcela vážně a starého markýze vTortosev roce 1188 propustil, aby se mohl vrátit ke svému synovi.
30. prosince 1187 Konrádovy jednotky zaútočily na bojem unavené egyptské námořníky a zajaly mnoho egyptských lodí. Zbytek Saladinovy flotily se pokusil uprchnout doBejrútu, aletyroskélodě je pronásledovaly a muslimové byli donuceni přistát na pustém pobřeží a utéci před Konrádovými vojáky pěšky do vnitrozemí. Když seSaladindozvěděl o útoku na své námořnictvo, rozhodl se zaútočit po souši na město doufaje, že většina obránců se účastní bitvy na moři. Konrád však byl přítomen ve městě a vyrazil se zbylým vojskem ven z hradeb a Saladinův útok odrazil. V této bitvě se vyznamenal jeden z Konrádových velitelů Hugo z Tiberiady. Saladin po této porážce raději podruhé ukončil obléhání, spálilobléhací strojea raději i zbývající lodě z obavy, aby nepadly do rukou Konráda a ustoupil.
V létě roku1188Saladin propustil ze zajetí jeruzalémského králeGuye z Lusignanupod podmínkou, že odejde z Palestiny. Guy však ihned požádalcírkev, aby ho slibu daného muslimovi zprostila a ta mu bez váhání vyhověla. Následujícího roku se Guy setkal i se svým bratremAmauryma rozhodl se odejít s vojskem, které se mu podařilo dát dohromady do Tyru, kde na Konrádovi požadoval uznání svého královského postavení a předání města. Tohle Konrád odmítl a Guye, jeho ženu královnuSibylua vojáky nevpustil do města. Ti tak byli nuceni tábořit mimo městské hradby.
Guy se poté rozhodl, že nebude jen tak nečinně přihlížet a zaútočil naAkkon. Obránci města, kteří Guyovi oddíly početně převyšovali, první nápor sice odrazili, ale to však krále neodradilo a rozbil tábor, aby město obléhal. Je s podivem, že obránci okamžitě nevytáhli z města, aby se s útočníky vypořádali, neboť posádka ve městě na to vojensky měla. Guyova armáda byla tak malá, že ani neobklíčila celé město. Avšak postupně se k němu připojovalo stále více oddílů křižáckých baronů a později také první oddíly z Evropy a i zbytky křížové výpravyřímsko-německého císařeFridricha I. Barbarossy,která včetně českých houfců dorazila zAnatolie. Nakonec se i Konrád nechal svým bratrancem Ludvíkem III. přesvědčit, aby se k obléhání přidal.
Během obléhání Akkonu zemřela jeruzalémská královna Sibyla i její a Guyovy dcery Alix a Marie, čímž v očích mnohým šlechticůLusignanztratil nárok na trůn. Titul tedy automaticky přešel na Sibylinu mladší sestruIsabelu, která byla vdaná zaHomfroie IV. z Toronu. Konrád se chopil příležitosti a za podpory Isabeliny matkyMarie Komnenovny, jejího manžela aobránce JeruzalémaBaliana z IbelinuaReginalda ze Sidonuzinscenoval soudní proces, kdy se mu podařilo Isabelino manželství s Homfroiem zrušit. Následně Isabelu pojal za manželku sám, navzdory tomu, že byl stále ženatý s Theodorou Angelovnou. A navíc byla Isabela díky předchozím manželstvím rodinyMontferratůs členy jeruzalémské královské rodiny Konrádovou mladší nevlastní sestrou. Vzhledem k nestabilní vojenské apolitickésituaci v Palestině zástupci církve v čele spapežským legátemUbaldem Lanfranchim Konrádovibigamiii zjevnékrvesmilstvomlčky tolerovali. Svatba se konala 24. listopadu 1190 a Konráda s Isabelou oddal biskup zBeuvaisFilip z Dreux– Konrádův synovec z druhého kolene. Tímto aktem se Konrád stal titulárnímJeruzalémským králem. Guy z Lusignanu se však svého postavení vzdát nemínil.
Když doSvaté zemědorazili evropští králové, aby se účastnili boje protinevěřícím, začali se rovněž angažovat v nástupnickém sporu. Anglický králRichard I. Lví srdcese postavil na stranu svého bývalého vazala z EvropyGuye z Lusignanu, kdežto Konráda podpořil francouzský králFilip II. Augusta rakouský vévodaLeopold V.Protože ani jedna strana nechtěla ze svých požadavků ustoupit, spor se proto vyřešil kompromisem: Guy zůstane králem po zbytek života a Konrád s Isabelou (a jejich potomci) se stanou jeho nástupci. Toto uspořádání na čas vztahy urovnalo a boj o Akkon mohl pokračovat.
12. července1191se Akkon křižákům vzdal. Dva týdny na to se francouzský král Filip rozhodl vrátit domů. Richard I. ještě celý rok zůstal a hned se vydal na další tažení na jih. Konrád se k němu nepřipojil a raději zůstal s Isabelou v Tyru. Během zimy začal Konrád vyjednávat se Saladinem na vlastní pěst a bez Richardova vědomí. Obával se přitom, že Richard by ho mohl vyhnat z Tyru a dosadit na jeho místo Guye z Lusignanu. Konrádovým hlavním cílem bylo být uznán jako král v severníchkřižáckých státech, tedy vTripolském hrabstvíaAntiochijském knížectví, zatímco Saladin sledoval záměr, aby se Konrád do Richardových vojenských akcí příliš nezapojoval.
Čas velkých a rozhodujících bitevtřetí křížové výpravyustal a mezi křižáky se opět začaly množit spory, mimo jiné i znovu spor o nástupnictví mezi Guyem a Konrádem. Mnoho místních šlechticů nebylo spokojeno s Guyem, coby jeruzalémským králem, který nebyl populární už předbitvou u Hattínu. Richard Lví srdce, který i nadále stranil Guyovi se problémy snažil odsouvat a znepřátelené strany konejšit, ale to nešlo napořád. Nakonec však Richard poznal, že šlechticů, kteří podporují Konráda z Montferratu je daleko více, než těch, kteří stojí na straně vládnoucího krále Guye. Richard proto rozhodl, aby si místní baroni krále zvolili sami: Konrád byl za krále zvolen drtivou většinou a Guy byl nucen uznat svou porážku.
Konrád však nebyl nikdy korunován. 28. dubna se těhotná Isabela opozdila v tureckých lázních.
Není zcela jasné, zda Konrád po útoku ještě nějakou dobu žil, či okamžitě zemřel, v každém případě útok byl pro něho smrtelný. Příkaz k jeho vraždě dalšejkRašíd ad-Dín Sinan, křižáky zvaný Stařec z hor.
Konrádův mladší bratrBonifácse stal vůdcemčtvrté křížové výpravya později založil v ŘeckuSoluňské království. Nejmladší bratrRenierbyl nevlastním synem byzantského císařeManuel I.a nejstarší bratrVilémbyl prvním manželem jeruzalémské princezny Sibyly a otcem králeBalduina V.
Po smrti Konrádova otce Viléma V. v roce 1191 se Konrád stal také markýzem z Montferratu a hlavou rodu. Po jeho smrti Konrádovo místo zaujal mladší Bonifác. Konrádova vlastní dědičkaMarie z Montferratu, která se po Isabelině smrti roku1205stala jeruzalémskou královnou, se narodila jakopohrobek. Konrádova bývalá žena Theodora, která v polovině devadesátých let12. stoletíbyla ještě naživu, získala klášter, ze kterého si udělala vlastní rezidenci.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuConrad of Montferratna anglické Wikipedii.