Jiří Haleš

Jiří Haleš(*18. srpna1936Praha) je českýchemik,projektant,herpetolog,jeskyňář (speleolog),fotograf,cestovatel, znalecSaharyaochránce přírody.
Jiří Haleš se narodil vpražských Holešovicíchdo úřednické rodiny dne 18. srpna 1936 a po maturitě na gymnáziu vystudovalVysokou školu chemicko-technologickou (VŠCHT) v Praze–Dejvicích.Po povinné vojenské službě a krátké praxi v chemickém provozu nastoupil v Praze jako inženýr chemie doTesly Holešovicea po srpnu 1968 (v době začínající normalizace) pak přešel do Projektového ústavu dopravních a inženýrských staveb (PUDIS).Ve svém volném čase hodně cestoval do zahraničí (Jugoslávie,Francie,Alžír,Sahara,oblast Tassíli), fotografoval a aktivně se zapojoval do aktivit souvisejících s ochranou přírody (speciálněplazů).NaSlovenskua vChorvatskuse zasloužil o vyhlášení několika chráněných oblastí.Oba tyto zájmy pak později zúročil v odborných statích a populárně–naučných publikacích doplněných hojnou obrazovou dokumentací.V 60. letech 20. století se stal členem Krasové sekce ochrany přírody Společnosti Národního muzea (dnesSpeleologické společnosti),kde se ve vápencových lokalitách věnoval jeskyňářským průzkumům.Běhemsrpnové okupace Československa v roce 1968pořídil cyklus reportážních fotografií, které se mu podařilo následně publikovat vJugoslávii.V roce 1974 byl členem oficiální československé expedice doEkvádoruk sopceCotopaxia z Ekvádoru neoficiálně navštívil letecky souostrovíGalapágy. Na přelomu 70. a 80. let 20. století „partyzánským způsobem“ zorganizoval v Jugoslávii výstavu o problematice ochrany plazů.Běhemsametové revoluce v roce 1989se zapojil do protikomunistických protestů a nadále působí v oblasti ochrany přírody.
Jiří Haleš se narodil18. srpna1936vpražských Holešovicíchdo úřednické rodiny.Ještě v předškolním věku se naučil číst a po absolvování povinné školní docházky nastoupil ke středoškolskému studiu na čtyřletém gymnáziu, kde jej nejvíce zajímala biologie, chemie a na pražskémPetříněbyl členem astronomické společnosti.Po složení maturity nastoupil k vysokoškolskému studiu naVysoké škole chemicko-technologické (VŠCHT) v Praze, které ukončil s diplomeminženýrachemie.
Jeho kladný vztah k plazům se projevoval již v předškolním věku, kdy zkoumal u svých prarodičů v Blatné užovky obojkové a později v gymnazijním věku si dokonce na školní brigádě vHarrachověochočilzmiji, kterou demonstrativně nosil v kapse jako krotkouužovku.Později jej jeho láska k hadům přiměla k založení (spolu s Jiřím Rotterem)Zájmového kroužku teraristůpři ZOO Praha.Za poznáváním plazů jezdil často naSlovensko, vybaven podrobnými fotokopiemi předválečných vojenských speciálních map pohraničí (v měřítku 1:25 000) a fotoaparátem s teleobjektivem. Krátce po získání titulu Ing. chemie na pražské VŠCHT jej vDevínské Nové Vsia potom i u sovětské hranice bývaléPodkarpatské Rusizatkli pohraničníci pro podezřelé chování, které se ale nakonec vysvětlilo „zájmem o hady“.Zájem o plazy a ochrana přírody jej provázejí celým životem.
Povinnou vojenskou prezenční (půlroční) službu nastoupil Ing. Jiří Haleš v roce 1960 u chemického útvaru na letišti vPardubicích. Po skončení vojenské služby jej (jako dělníka) umístěnka nasměrovala do chemických závodů Sokolov na provoz dusíkatého vápna. Haleš tehdy trpěl vazomotorickou rýmoua pobyt v agresivním prostředí chemického provozu musel nakonec po třech měsících ze zdravotních důvodů ukončit.V Praze, kam se přesunul, pracoval nejprve jeden rok v analytické laboratoři Geologického průzkumu, pak přešel do Výzkumného ústavu silnoproudé elektrotechnikyBěchovice, kde se zabýval praktickou tvorbouultravakuuapropolovodičové technologie.Potom pracoval ve výzkumu světelných zdrojů vTesle Holešovice. Ve svém volném čase se ale věnoval hlavně přírodovědným expedicím.
A byl to právě Jiří Haleš, kdo se v 60. letech 20. století jako první spustil s 30 m lanem do propastiVeľká PeňažnicanaPlešivecké planiněveSlovenském krasu.Předseda Krasové sekce Sboru ochrany přírody Společnosti Národního muzea (dnesSpeleologická společnost) RNDr. František Skřivánekbyl fotografickým materiálem, který Haleš v propasti pořídil, příjemně překvapen a nabídl Halešovi členství v jeskyňářské organizaci.Během členství v této organizaci se Ing. Jiří Haleš účastnil dalších sestupů do málo probádaných propastí a pořizoval dokumentaci nově objevovaných jeskyní. Na Slovensku zmapoval osmnáct do té doby vcelku neznámých propastí.O metodicestereofotografiev krasovém podzemí dokonce Jiří Haleš referoval na mezinárodním speleologickém kongresu.
V roce 1964, v době lokálního uvolnění politického ovzduší v totalitním komunistickém Československu spojeného s širšími možnostmi cestování do zahraničí, se Ing. Jiří Haleš snažil o vycestování do tehdejšíJugoslávie, která se československým jeskyňářům a herpetologům jevila jako dosud neprobádané teritorium.Potřebné peníze na cestu získal Haleš prodejem svého fotoaparátu značkyPrakticajednomu středoškolskému profesoru zeZagrebua nutný oficiální „zvací dopis“ obdržel od Muzea krasu vPostojněveSlovinsku.Díky místnímu biospeleologu dr. Egonu Pretnerovipak mohl Haleš navštívit rozsáhlýkrasovýjeskynnísystémem poblíž obcePostojnaveSlovinsku(tzv.Postojenská jeskyně) a vidět i místní raritu – endemického obojživelníka zvanéhomacarát jeskynní, který se tu vyskytuje.Do slovinskéPostojnyse pak Haleš podíval vícekrát a přivážel tam místním speleologům české čtyřkomorové nafukovacíkajaky, které s oblibou používali k podzemním plavbám jeskyněmi. (Pokud se kajaku prorazila jedna komora, mohl bez potíží plout jen s pomocí těch třech zbývajících, což jej činilo svým způsobem „nepotopitelným“.)Během těchto pobytů získal Jiří i potřebnou praktickou znalostsrbochorvátštiny.
V Jugoslávii se při stopování na silnici seznámil s dvěma francouzskými studenty s nimiž si nějakou dobu dopisoval a kteří jej, poté, co Jiřího v Československu navštívili, pozvali na speleologickou exkurzi doFrancie. (Pozvánka platila pro tři osoby.) Po skončení exkurze se pak zMarseillev roce 1967 dostala skupinka lodí doAlžíru. (Zpáteční cestu měli zajištěnou letenkou s volným termínem letu z Alžíru do Prahy.)Na Sahaře prožili 33 dní, najezdili stopem asi 5 tisíc kilometrů a dostali se až doHoggaru(2 tisíce km od pobřeží).
Saharunavštívil Haleš později ještě celkem pětkrát.Druhá výprava byla šetičlenná (účastnil se jí i český přírodovědec, zoolog,Otakar „Ralf“ Leiskýse svojí chotí RNDr. Milenou Leiskou) a vedla do pohoříTassíli(místa, kde jsou prehistorické skalní kresby). Po návratu do vlasti předali badatelé alžírské straně své cestovní poznatky a upozornili na vhodnost vyhlásit v oblasti Tassíli národní park.Skutečnost, že jako cestovatelé zeSvazu pro ochranu přírody a krajiny'navázali s Alžírem oficiální kontakty, otevřela (navzdory v Československu probíhající normalizaci) Halešovi (a jeho kolegům) dveře k dalším cestám doAlžírska. Během páté expedice se skutečně setkali s ředitelem národního parku Tassíli dr. Kerzabim a šestá výprava se uskutečnila již na bázi oficiálního pozvání v rámci kulturní dohody mezi oběma zeměmi (a na útraty alžírské strany).
Během probíhajícíokupace Československa vojsky Varšavské smlouvy(těsně kolem 21. srpna 1968) se Haleš pohyboval s fotoaparátem (Praktica, širokoúhlý objektiv a teleobjektiv) po pražských ulicích a pořizoval snímky, které mu pomáhali zpracovávat jeho kolegové v Tesle Holešovice.Tyto srpnové fotografie provezl Haleš promptně do Jugoslávie, kde je prodal časopisuJednota(český časopis vycházející vDaruvaru) aZáhřebskému Věstníku. Za utržené peníze pobýval Haleš v Jugoslávii asi měsíc a nakonec se vrátil zpět do okupovaného Československa.
Po sovětské okupaci, když nastalo v Tesle Holešovice období personálních čistek a prověrek, změnil Ing. Jiří Haleš pracoviště. Z Výzkumném ústavu silnoproudé elektrotechniky přes Národní muzeumpřešel do Projektového ústavu dopravních a inženýrských staveb (PUDIS) do laboratořekorozníhoprůzkumu (později oddělení inženýrskéekologie).(Pozice byla zajištěna jen na půl roku jako záskok za původního pracovníka, který byl tou dobou naKubě.)
V roce 1974 se Haleš účastnil desetičlenné expedice (vyslané československým ministerstvem kultury) doEkvádoru. Cílem expediceCotopaxi'byl prvosestup do kráteru nejvyšší činné sopkyCotopaxi. Expedice svůj úkol splnila a Haleš spolu s dalšími třemi členy expedice podnikl ještě z Ekvádoru neoficiální leteckou návštěvu souostrovíGalapág. Pro tamní správu národního parku (a Darwinovu stanici) vytvořili cestovatelé ekovýchovnou ochranářskou tiskovinu primárně určenou k distribuci osídlencům ostrovů.
Dobrovolná organizaceTis – Svaz pro ochranu přírody a krajiny– (vzniklá v roce 1969) byla zrušena v roce 1979. (Pod záštitou této organizace bylo možno cestovat za hranice Československa.) Jiří Haleš se svojí skupinou z Tisu přešel nejprve podČeský svaz chovatelů(byl součástí Národní fronty) a po třech letech pak do cílovéhoČeského svazu ochránců přírody. Jako jeho člen mohl cestovat do ciziny častěji než jednou za tři roky.Dva roky po sobě se mu během normalizace podařilo navštívitZáhřeb, ale do Alžírska se mu to (po zrušení Tisu i přes Alžírskem požadované pokračování československé spolupráce při ochraně saharské přírody) už nepodařilo.
Výstava o problémech ochrany plazů, kterou Haleš organizoval, byla určena proNárodní technické muzeuma později měla být přemístěna doZáhřebu. Výstava se ale (po zrušení Tisu plného „politicky problémových“ osob) v tuzemsku nekonala. A byl to Ing. Jiří Haleš, kdo do svého nově zakoupeného osobního vozu značkyTrabantcombi celou výstavu uložil a přejel s ní do Jugoslávie. Pro jistotu byl ale vybaven nepříliš věrohodnou listinou se souhlasem náměstka ministra kultury (namísto požadované propustky od Státní kulturní propagace).Výstava pašovaná v Trabantu byla úspěšná a putovala ze Záhřebu přes celou tehdejší Jugoslávii.
Ing. Jiří Haleš se účastnil v roce 1989 všech v Praze konaných protestních akcí s výjimkou té 17. listopadu 1989 na Národní třídě. Posametové revolucise dál angažuje v ochraně přírody jako člen Českého svazu ochránců přírody.Od roku 1997 provozuje v Praze 8 ekocentrum „Poznáním k ochraně“.Ing. Jiří Haleš je nositelem medaile za zásluhyČeské speleologické společnosti.
Po roce 2000 zřídil videostudio "Poznej a chraň" z jehož produktů byly na YouTube postupně přeneseny tyto videoprogramy :
Poznej a chraň naše plazy, ...Plazi střední Evropy a Balkánu ...Aeskulapův had...Záchrana želvy kaspické v Dalmácii...Teraristika....Krasové jevy....Sopečná činnost ...Přírodní zajímavosti Chorvatska...Národní parky Černé Hory...Extrémní biomy (tropický prales, korálový útes, poušť)
...Ohrožená příroda Indonésie....PF z Ekocentra....Videoskop.
Společně se skupinou Anny Cehelské na Slovensku a organizací "Mladi čuvari prirode" v Chorvatsku se uskutečnily 4 ročníky společné akce "Cantata pro Natura" v Praze a chorvatském Zagrebu.
Již v roce 1978 vydalo nakladatelství Pressfoto Halešovu knihuStopy v pískupojednávající o Sahařea její floře a fauně. Obrazová publikace pojednává kromě toho i o příčinách rozšiřování pouště a popisuje snahy o ochranu saharské přírody a kulturních památek nacházejících se na jejím území.
Článek oužovce Aeskulapověuveřejněný včasopise Vesmírpřečetl šéfredaktornakladatelství AlbatrosLudvík Součeka inicioval tak vznik Halešovy knížky o hadech (Moji přátelé hadi, vydáno v roce 1980).Publikace byla vybavena mnoha fotografiemi hadů, obsahovala vyprávění o pověrách a mýtech, které mají s plazy spojitost. Kromě toho v ní autor popisuje způsob života hadů a jejich význam pro zachování rovnováhy v přírodě.
V roce 1982 v edici Kamarád v nakladatelstvíMladá frontapublikoval Haleš knihuSahara není jen písek.Zde zúročil svoje zážitky i fotografie z šesti expedic do Alžírska a Sahary, kterých se účastnil jako člen Svazu pro ochranu přírody a krajiny.