Special Air Service

Special Air Service(SAS) jsouspeciální jednotkybritské armády. Byly založeny v roce 1941 jakopluka později v roce 1950 reorganizovány na jednotky.Jednotka provádí celou řadu úkolů včetně skrytého průzkumu, boje proti terorismu, přímé akce, záchranu rukojmích a shromažďování informací.Spousta informací o SAS podléháutajenía údaje neposkytuje anibritská vládaani ministerstvo obrany kvůli utajení a citlivosti operací.
Sbor se v současné době skládá z 22. pluku SAS, pravidelné složky, stejně jako 21. pluku SAS (Artists Rifles) a 23. pluku SAS (záloha), což jsou záložní jednotky, všechny pod operačním velením speciálních sil Spojeného království (UKSF). Sesterskou jednotkou jeSpecial Boat Service, která se specializuje na námořní boj proti terorismu. Obě jednotky jsou pod operačním velením ředitele speciálních sil.
Stopy Special Air Service sahají do roku 1941 adruhé světové války. V roce 1947 byly reformovány jako součást teritoriální armády pod názvem21st Special Air Service Regiment (Artists Rifles). 22. pluk, který je součástí pravidelné armády, si získal slávu a uznání po celém světě během televizí vysílané akce na záchranu rukojmích běhemobléhání íránské ambasádyv roce 1980.
SAS vznikla jako skupina dobrovolníků, vesměs bývalých příslušníků britskýchcommandos, sestavená poručíkem skotské gardyDavidem Stirlingem. Tato jednotka měla působit vseverní Africe, kde měla provádět výsadky za linií fronty a přepadat nacistická letiště. Název SAS vznikl poněkud kuriózním způsobem: britská tajná služba se snažila přesvědčit Němce, že se v Africe nachází velká výsadková jednotka, a proto byla Stirlingova skupina nazvána velkolepým „Oddíl L 11. brigády zvláštní letecké služby“ ('L' Detachment, SAS Brigade). Odtud se vžil název SAS. Po prvním neúspěchu změnila jednotka taktiku, začala používat místo vzdušných výsadků silně ozbrojené džípy a stala se pravou pohromou pro německá a italská letiště (do ledna 1943 přesáhl počet zničených letadel 250, a to se zanedbatelnými ztrátami na straně SAS). V roce 1944 se jednotka SAS (pod kterou byly v průběhu války začleňovány další skupiny dobrovolníků) zúčastnila invaze do Francie, později se až do konce války podílela na řadě dalších operací. Během druhé světové války sloužilo v SAS postupně kolem 2500 mužů.
Navzdory všemu však SAS do jara 1945 splnila svou roli a válka vEvropěbyla prakticky u konce. Do konce května 1945 byly již všechny jednotky SAS zpět v Británii. Brigáda SAS byla oficiálně rozpuštěna v říjnu 1945, ačkoliv v roce 1947 byl založen Pluk SAS územní armády. Ve skutečnosti se však pravidelná Zvláštní letecká služba (SAS) stala jednou z těch válečných jednotek, které již měly patřit historii.
Malajský „výjimečný stav“, který začal v červnu roku 1948, měl za následek založení jednotky, která by mohla konkurovat komunistickým teroristům na jejich vlastním území. Byl povolán „Mad Mike“ Calvert a dostal nelehký úkol: sestavit jednotku pro boj vdžungli. Tato jednotka byla známá jako Malajští skauti. Měla neomezené možnosti ve výběru vojáků ze všech armádních sborů naDálném východě. Hledali jednotlivce se zkušenostmi z boje v džungli, dokonce se podařilo naverbovat několik málo veteránů z již neexistující SAS. Po nespočtu úspěšných tažení Malajských skautů bylo pod vedením podplukovníka Sloana odděleno zrno od plev a začalo období nového výcviku a reorganizace. V roce1952bylo upuštěno od názvu Malajští skauti a jednotka byla přejmenována na 22. pluk SAS. Následujících osm let pluk zdokonaloval svoje válečné umění v džungli a co víc, začal používat taktiku „získávání srdcí a mozků“. Díky tomu se SAS stali odborníky na protipovstalecký boj.
Po malajskéválce (1950–1960) se příslušníci SAS přesunuli z vlhkých malajských džunglí do hornaté oblasti severníhoOmánuaby pomohly potlačitDafárské povstání. Příslušníci SAS zde působili jako poradci v rámci takzvaných British Army Training Teams. Prováděli ale také operace spojené s psychologickým bojem a podobně jako v Malajsii pomáhaly též civilistům. Dne 19. července 1972 dosáhli příslušníci SAS vedeni Kapitánem Michaelem Kealym skvělého vítězství v bitvě oMirbát. Kealyho skupina čítala pouhých 10 příslušníků, kteří společně s 30 ománskými četníky odrazili útok 250 dafárských rebelů. Další bohaté bojové zkušenosti získala SAS naBorneu1963–1966, v Adenu 1964–1967, vSeverním Irsku, veválce o Falklandya v neposlední řadě veválce v Zálivu1991.
30. dubna 1980 vniklo šest ozbrojených teroristů Demokratické revoluční fronty pro osvobození Arabistánu do budovy Íránského velvyslanectví vLondýně. Všichni pracovníci byli zajati jako rukojmí. O 6 dnů později vysvobodila SAS díkyskvělé akciskoro všechny rukojmí. Odpoledne 5. května byli teroristé na pokraji svých sil. Jeden z rukojmích byl oddělen od ostatních a o několik minut později zazněly tři výstřely, po kterých následoval telefonní hovor, jenž oznamoval, že muž byl zastřelen. V tu chvíli se začali připravovat SAS na akci. Do této doby nemohli zasahovat, neboť toto přepadení náleželopolicii. Museli čekat na potvrzení, jestli teroristé neblafovali. Vražda byla potvrzena kolem 19. hodiny, kdy byly slyšet další tři výstřely a ze dveří teroristé vyhodili mrtvé tělo. Když bylo tělo odnášeno, telefonoval metropolitní policejní komisař sir David McNee, že předává řízení SAS. Velící důstojník SAS, podplukovník Michael Rose převzal formálně kontrolu v 19:07. Formálně předala SAS odpovědnost za akci zpět do rukou policii v 19:53 hodin a ukončila tak svou práci za pouhých 46 minut. Výsledek akce je obdivuhodně skvělý, pouze dva mrtví rukojmí, dva zranění a jeden z SAS utrpěl popáleniny. Pět ze šesti teroristů bylo zabito.
Jedna z mnoha akcí pluku, které nebudou nikdy zapomenuty, byly silniční pozorovací hlídky.V perském zálivuv roce 1991 odpálil Irák 7 raket typuScudna Izrael, vzhledem k malému počtu odpalovacích ramp země-vzduch 132 RaytheonMIM-104 „Patriot“, všechny rakety proletěly.
Dvě zasáhlyHaifu, třiTel Aviva zbytek dopadl do neobydlené oblasti. Rakety však měly pouze explozivní hlavice.Izraelse obával, že další mohou nést biologické nebo chemické zbraně. Kdyby však Izrael zahájil útok naIrák, hrozilo by rozpadnutí koalice spojenců. Američané museli vynaložit maximální úsilí, aby odradili Izrael od útoku na Irák. Ale 19. ledna a 25. ledna Irák poslal na Izrael další rakety. Scudy odpalovaly mobilní odpalovací rampy rozmístěné a zamaskované v poušti. Úkolem SAS bylo najít tyto mobilní nosiče a udat jejich polohu pro letecký útok.
Jedna z hlídek SAS, která dostala za úkol najít Scudy, byla hlídka s krycím jménem Bravo Two Zero (severní pozorovací hlídka). Velitel hlídky byl v té době seržantAndy McNab(napsal řadu knih, jeho nejznámější kniha je „Konečná stanice Bagdád“).
Andyho hlídka byla vysazena vrtulníkem 300 km od spřáteleného území v noci. Druhého dne se objevil Irácký konvoj a zastavil poblíž. Vojáci SAS byli prozrazeni mladým pastevcem koz, kterého mohli jednoduše zabít (velitel hlídky Andy McNab později prohlásil: „Jsme SAS, ne SS.“)
Hlídka udělala jediné, co mohla, začala utíkat směrem k syrským hranicím. Nejhorší byla zátěž, kterou nesla (váha nákladu pro jednoho vojáka se pohybovala okolo sta kilogramů) a klimatické podmínky, kdy přes den bylo velké horko, zatímco v noci jim hrozily omrzliny.
Jeden z vojáků se oddělil od skupiny a zahynul vyčerpáním a podchlazením ve sněhové bouři. Další muži byli buď zajati nebo zastřeleni – až na vojína Chrise Ryana, který unikl a šel doSýrie. Při cestě, která trvala 8 dní, ušel 300 km pouští. Měl s sebou málo jídla a pití, to spotřeboval již třetí den. Šestého dne dorazil k potoku a vydatně se z něj napil. Netušil však, že potok byl znečištěn továrnou na zpracováníuranu. To mu poškodilojátraakrevní tvorbu. Trvalo dva týdny, než mohl opět pořádně chodit, a dalších šest týdnů, než se mu do prstů na rukou a na nohou vrátil cit.
Příslušník jiné hlídky SAS nabízel hlídce B.2.0. terénní auto, a celé dobrodružství hlídky označil za zbytečné, protože jiné hlídky využívaly terénní automobily a v Iráku za frontou uskutečnily dokonce velitelské setkání seržantů.
Podobných hlídek ve válce v Zálivu bylo ještě mnohem víc, jiné skončily lépe, některé smrtí celého týmu. Za dobu působení silničních a bojových hlídek SAS za nepřátelskými hranicemi byly zničeny díky jejich odvaze desítky raket.
Díky rostoucímu riziku ze strany teroristických organizací se SAS velice úzce specializuje na boj protiterorismu. Vojáci SAS byli nasazováni na všechna horká místa v rámci operacíEnduring FreedomvAfghánistánu.
Jednotky SAS jsou nasazovány po celém světě, v každém podnebí, a řeší široké spektrum vzniklých situací, není tedy divu, že jednotka disponuje širokým arzenálem zbraní. Nejpoužívanější zbraní se v současnosti stala 5,56mm karabinaC8 SFW(Special Forces Weapon), mírně prodloužená a modernizovaná modifikace americkéM4doplněná oRIS lišty, vhodné k rychlému nasazení taktických svítilen,kolimátorů,puškohledů, laserových zaměřovačů,přístrojů pro noční viděnía v neposlední řadě 40mm granátometu Heckler & Koch HK AG-C. V seznamu zbraní najdeme dále zkrácenou verzi karabiny C8 CQB, samopalyMP5, lehké kulometyMinimi, odstřelovací pušky řadyL96A1v různých rážích atd. V minulosti (do konce 90. let) používal regiment americké útočné puškyM16. Standardní pistolí SAS je 9 mmSIG Sauer P226, která nahradila letitéBrowning High Power.
Kromě vlastních zbraní jednotka často používá i zbraně nepřátel, např. při tzv. false-flag operacích, ve kterých je nežádoucí prozrazení zapojení britské vlády. Vojáci se proto učí střílet doslova ze všech možných zbraní.
Pravidelné útvary speciálních sil Spojeného království nikdy nenabírají zájemce z široké veřejnosti. Všichni nynější členovéBritských ozbrojených silmohou žádat o vstup do výběrového řízení speciálních jednotek, ale historicky většina kandidátů pochází od výsadkových jednotek (dříve také odCommandos). Výběry se konají dvakrát za rok, v létě a zimě, v Sennybridge vBrecon Beacons. Výběr trvá po dobu pěti týdnů a obvykle začíná s asi 200 potenciálními kandidáty. Po příjezdu kandidáti nejprve absolvují test osobní zdatnosti (PFT) a každoroční kondiční test (AFT). Poté pochodují krajinou jak nejrychleji to je možné, vzdálenost se zvyšuje s každým dnem, vrcholí tím, co je známo jako Endurance (Vytrvalost): pochod 64 km s veškerým vybavením přes vrcholekPen y Fan, a to vše za 20 hodin. Na konci etapy musí být kandidáti schopni uběhnout 6,4 km za 30 minut a uplavat 3,2 km za 90 minut.
Následuje etapa v džungli, která se koná vBelize,Bruneji, nebo vMalajsii. Kandidáti se učí navigačnímu umění, patrolování, pohybu v džungli a umění přežití v džungli. Poté se vracejí doHerefordu, aby dokončili přípravu v bojové taktice, naučili se používat různé zbraně a účastnili se mnoha cvičení v boji o přežití, poslední sestává z týdenního útěku. Kandidáti jsou zformování do patrol, nenesou nic víc než krabičku s vybavením pro přežití. Jsou oblečeni do starých uniforem zdruhé světové války. Poslední etapa je pravděpodobně nejvíce vyčerpávající, jedná se o odolnost vůči výslechu (RTI) trvajícímu 36 hodin.
Etapou, která končí výše zmíněným pochodem přes Pen y Fan projde obvykle jen 15–20 % kandidátů. Ze zhruba 200 uchazečů vypadne většina v rámci prvních několika dní a do konce jich zůstane okolo třiceti. Ti, kteří dokončili všechny fáze výběrového řízení, jsou poté odměněni přesunem do operační eskadry.
Vbritské armádějsou válečná vyznamenání udělována regimentům (plukům), které aktivně vykonávaly službu ve významné kampani, obecně s následným vítězstvím. Special Air Service byla oceněna za vynikající výkonnost na následujících bojištích:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSpecial Air Servicena anglické Wikipedii.