Hořčice setá

Hořčice setá(Sinapis alba),též známá jakobělohořčice setá(Leucosinapis alba)nebobílá hořčice, jejednoletá rostlinase zlatožlutýmikvěty, patřící dočeledibrukvovitých. Kvete v červnu a v červenci. Blízce příbuzná je jíhořčice černá(Brassica nigra). Obě jsou významnýmimedonosnými rostlinamia pěstují se téměř po celém světě. Výjimečně ji můžeme nalézt růst divoce na mezích, podél cest, či naúhorech.
Nejznámější je její zpracování vpotravinářském průmysluna oblíbenou pikantní pochutinu –hořčici. Dále se využívá také vlékařství, na výrobumýdla, či mastnéhooleje, jako účinnézelené hnojivo, nebo velmi výživnékrmivo.
Z mladých listů hořčice černé i seté lze připravit jídlo – jarnísalát.
Vyznačuje se vláknitýmkořenem, ze kterého vyrůstá rozvětvenálodyha, při zemi namodralá a ochmýřená, vysoká až 1 metr.Listyvyrůstající z lodyhy jsou dvojího druhu. Ve spodní části stonku má rostlina listy dlouze řapíkaté, lyrovitě peřenodělené se zubatými okraji, v horní části pak listy čárkovité a po okraji hladké. Jednotlivé květy jsou uspořádány do hroznovitýchkvětenstvía dělí se nakalichakorunu. Kalich je tvořen čtyřmi čárkovitými lístky, které vodorovně odstávají. Koruna sestává ze čtyř zlatožlutých plátků umístěných do kříže. Uvnitř květu nalezneme šesttyčinek, čtyři jsou delší a dvě kratší. Plodem ješešulese zakončením v podobě zobáku porostlá tuhými chloupky. Uvnitř je rozdělena žebrovanýmichlopněmina několik přihrádek se žlutýmisemeny.
Hořčice černáse liší zejména v listech, jejichžčepelje pilovitá a tři koncové úkrojky jsou srostlé, a její semena jsou tmavohnědá, pokrytá vrásčitouslupkou.
Původním domovem hořčice seté i černé je jižníEvropa, oblastStředomořía západníAsie. Už běhemstarověkuse však rozšířila doNěmecka,Francie,Ruskaa do dalších zemí, kde se dnes s oblibou pěstuje, nebo roste divoce.
Hořčice není nijak náročná rostlina, stačí jí ipůdanaživinypoměrně chudá. Daří se jí spíše v teplém a suchémpodnebí, nemá moc ráda vlhko. Půda jí vyhovuje lehká hlinitopísčitá s obsahemvápna. Není nutné ji hnojit, ale výnosy zvyšují zejména dusíkaté přípravky jakochilský ledek,síran amonný, nebo takéfosforečná hnojiva. Přírodní hnojeníchlévskou mrvouprovádíme nejlépe napodzim, není vhodné provádět ho až před setím.
Semena se vysévají do dobře zpracované půdy koncem března. Jednotlivé řádky by měly být vzdáleny asi 30 cm. Záhon se pleje a okopává. Asi 10 cm vysoké rostlinky se pak rozesadí tak, aby měly mezi sebou vždy 10cm mezery. Sklízí se poté, co se tobolky zbarví do hněda a semena zežloutnou. Poněkud pozdějšísklizeňnijak nevadí, tobolky se těžko otvírají a nehrozí, že z nich semena vypadnou. Požnuté rostliny se vážou do snopců a opatrně vymlátí, aby se semena nerozdrtila. Ta se poté dosušují a skladují v suchu. Výnosy jsou poměrně vysoké, z jednoho hektaru až 1 000 – 1 200kgsemen.
Sklizeňhořčice černéje poněkud náročnější, tobolky se otevírají snadno a je proto důležité přesně odhadnout okamžik, kdy rostliny posekat. Nedozrálá semena mají mnohem menší hodnotu.
Z celé rostliny se využívají zejménahořčičná semínka. Z nich lze vylisovat mastný olej, který tvoří jejich více než jednu třetinu. Je dále zpracováván průmyslově na mýdla.
V potravinářství se z hořčičných semen připravujepokrmová hořčice. Lze využít jak hořčice bílé, tak i černé, avšak bílá si déle zachovává ostrost, z černé poměrně rychle vyprchají jejísilice.
Vlidovém lékařstvíse využívá o něco častějihořčice černépro její výraznější účinky.Drogoujsou semena a lidé s její pomocí léčili již od pradávna. Používá se zejména zevně ve forměobkladů. Zvyšuje prokrvení hlouběji ležících orgánů (plic,pohrudnice,ledvin), proto se jí užívá přizánětechpohrudnice či akutních zánětechdýchacích cest. Dále také přirevmatických onemocněních, bolestech nohou, nebo žlutých kožních skvrnách. Vnitřně je užívána přitrávicích obtížíchv podobě rozetřených semen.
Kromě mastného oleje obsahují semenaglykosidsinalbinafermenty, které reagují s vodou a uvolňuje se hořčičná silice v podobě tekutého, štiplavého a těkavého oleje (oleum Sinapsis aetherum). Působí dráždivě a místně prokrvuje.
Hořčice černá obsahuje glykosidsinigrin, jehož štěpením rovněž vzniká hořčičná silice, její účinky jsou však o dost silnější.
Hořčičné silice způsobují při delším kontaktu spokožkoupřekrvení kožníchvlásečnica vznikpuchýřů. Snesitelná délka je do lehkého zčervenání pokožky, většinou 10–15 minut.
Hořčice setá je dobrou nektarodárnou i pylodárnou rostlinou.Nektariumkvětu vyprodukuje za 24 hodin 0,2-0,8 mgnektarus cukernatostí 24-60 %.Cukerná hodnota, tedy množstvícukruvyprodukovaného v květu za 24 hodin, je 0,04-0,5 mg.Pylové rousky jsou žluté až naoranžovělé.
Druhovýmedhořčice je zlatožlutý a rychle krystalizuje. Podobá se medu řepkovému, ale má příjemnější aroma.