Buddhistická kosmologie

Buddhistická kosmologiepopisuje model a také časové utváření vesmíru podlebuddhistickýchsvatých písem. Tento model popisuje, kde všude se může člověk znovuzrodit, jinými slovy veškeré podle buddhistů možné stavy mysli.
Obecně se jedná ošestero druhů existencí. Od nejnižšího po nejvyšší to jsou: bytosti v pekle (v sanskrtuNaraka), hladoví duchové (préta), zvířata, lidé,polobohové(asura) abohové(déva).Krom toho existuje samozřejmě také 7. stav mysli a tím jenirvána, který je završením koloběhu reinkarnací a z něhož již není možné vystoupit. Je to stav věčné blaženosti a klidu duše, vědomí.
V částiČasová kosmologieje popisován vznik, existence a zánikvesmírua to ve čtyřech časových obdobích (kalpáchneboliaeonech), která jsou dále členěna na menší časová období a dohromady tvoří jednumahakalpu.
V následující části bude popsáno, jaké jsou stavyvědomí, resp. druhy bytostí, ve kterých se může člověk reinkarnovat a to od nejvyšších stupňů vědomí (bohové nebolidévové) po ty nejnižší (pekelné bytosti):
Skutečně se jedná i o bohy viditelné na obloze a také o Boha –Hospodina– podle buddhistů „Mahábrahmu“, ale také ještě o vyšší stavy bohů, resp. vědomí. Stav zvaný dévové se vnitřně dělí podle stupňů vědomí, resp. jejich kontemplace (neboli džhána) do těchto tří sestupných kategorií:
Přičemž platí, že každý, z níže popsaných božských světů odpovídá určitému nahromaděníkarmy, určitému stupni vědomí. Všechny božské světy jsou uspořádány do jednotlivých vrstev nad sebou a dále platí z hlediska časové kosmologie, že celý jejich daný svět vzniká či zaniká s první či poslední zde narozenou bytostí.
Také lze říci, že bohové v oblastech pokušení se více odlišují od bohů bez tvarů, než se odlišují od lidí. Obecně lze bohy z kámadhátu – oblastí žádostí – popsat spíše jako velice dlouho žijící vznášející se bytosti podobné lidem co do jejich projevů s určitým stupněm blaženosti, zatímco u arúpadhátu se jedná pouze je určitý blažený stav vědomí, který je víceméně zcela bez formy.
Co se týče interakcí dévů a lidí, tak např. bohy z oblasti kámadhátu je možné vídat na obloze položené na některých mracích a bůh zvaný Mahábrahma v podstatě odpovídá Pánu Hospodinu z křesťanského úhlu pohledu, neboKrišnoviz hinduistického úhlu pohledu, má tedy silný vliv na utváření náhod v životě člověka a dlí nad jehoosudem, je to jakýsi jeho vykonavatel (podle buddhistů je„vševidoucí, správce karmyapod.“). Bohové nad ním (není to zdaleka nejvyšší bůh, tedy nemá nejblaženější stav mysli a také umírá a to se zánikem celého vesmíru ohněm na konci jedné mahakalpy) již do životů lidí nezasahují. Stejně tak nižší bohové mají na jejich život pramalý vliv.
Obecně ke všem bohům: Tibetská kniha mrtvýchk tomuto stavu píše, máš-li se narodit v některém z nebí, uvidíš mnohaposchoďové paláce postavené z rozličných drahokamů, jsi-li připraven vstoupit, vstup tam. Tibetská kniha mrtvých totiž doporučuje, pokud se nepodaří bránu lůna uzavřít v bardu vznikání (18. až maximálně 49. den po smrti), pouze znovuzrození jako bůh nebo v jižní zemi Džambudvípa jako člověk (viz dále).
Protože se jedná vždy oanágaminy– bytosti, které se znovu již nezrodí, nemůže zde pobývat pochopitelně žádnýbódhisattva(budoucíbuddha). Existují čtyři typy zdejších bohů, které korespondují se stupni vědomí (džhána):
Jedná se o první nebe (směrem od nejvyššího), kde mají bytosti svoje tělo a umístění v prostoru, i když jsou složeni z velmi subtilní substance, která je neviditelná pro bytosti z oblasti Kámadhátu. Pokud se chce Mahábrahma zjevit některému bohu v Kámadhátu, musí na sebe vzít hrubější formu.
Podle buddhistických tradic je 17 až 22 takovýchto nebí, nejčastěji je uváděno (i zde) 18, členěných dále do 5 svébytných kategorií. Obyvatelé těchto nebí neprožívají extrémní slast nebo bolest a netěší se ze stejných věcí, jako bytosti Kámadhátu. Jejich těla nejsou pohlavně rozlišená a bytosti neprožívají sexuální zážitky (jako bohové v Kámadhátu). Stejně jako bytosti z Arúpadhátu, mají mysli korespondující k jednotlivým džhána (zde již ke 4 nižším, resp. nejnižším).
Bytosti v bezprostředně nižším nebi žijí většinou o polovinu méně kratší dobu, mají poloviční velikost a jejich nebe dosahuje o polovinu menší vzdálenosti. Vyšší nebe jsou také rozsáhlejší co do šířky jejich světa. Výška jejich světa je vyjádřena vjodžánách, přičemž 1 jodžána je vysoká jako 4 000 na sebe postavených mužů, údajně přibližně 7,31 km.
Bytosti v těchto nebích se od sebe navzájem liší mírou štěstí, avšak platí pravidlo, že zde nenaleznete žádného anágamina, tudíž se všechny takové bytosti budou muset ještě minimálně jednou narodit jako lidé.
Jak napsáno výše, tyto bytosti žijí poblíž hory Méru a to konkrétně nad mytickým oceánem, který horu obklopuje a kam byli vyhnáni z nebe 4 Velkých králů, kde spali opilí. Snaží se dostat do svého světa zpět, a proto neustále bojují s bohy z uvedeného nebe, v důsledku čehož se v příštím životě znovuzrodí v pekle, pročež se nedoporučuje v Tibetské knize mrtvých se v tomto stavu narodit. Podle této knihy, máš-li se narodit jako polobůh, uvidíš rozkošný háj, nebo roztočené ohňové kolo, přičemž si toto místo má člověk protivit, aby se mu vyhnul.
Lidé žijí stejně jako zvířata a hladoví duchové na zemi. Do pojmu „lidé“ však podle buddhistické tradice patří kromě běžných lidí, kteří údajně obývají světadíl Džambudvípa, který leží v oceánu na jihu od hory Méru, také bytosti podobné lidem, které obývají jeden z ostatních tří světadílů (severní, západní a východní). Přitom mezi těmito světadíly není možný pohyb, neboť jsou od sebe velice daleko a pohyb mezi nimi byl možný pouze v době, kdy délka lidského života byla 80 000 let pomocí pokladnice, kterou vlastnil král jižního světadílu a pomocí níž bylo možné přeletět na ostatní světadíly. V těch je velikost lidí i délka jejich života větší a delší, dosahuje od 250 let do 1 000 let, resp. 3,7 m až 15 m.
Jednotlivé světadíly kolem mytologické hory Méru jsou:
V tomto stavu člověk prožívá obrovskou nevědomost, tupost a strach o život, protože lidé chtějí sníst jeho maso, použít jeho kůži, nebo ho pronásledují různí dravci apod. Přičemž i člověk se může narodit jako např. pes, prase, kůň a zřejmě je možné narodit se i jako hmyz, protože Tibetská kniha mrtvých k tomuto stavu píše: máš-li se narodit jako zvíře, uvidíš jako skrze mlhu skalní jeskyně, slaměné salaše, mravenčí díry, samozřejmě nevstupuj.
Tyto bytosti mají neustále hlad a žízeň, mají dlouhé úzké krky a velká břicha, a když už najdou jídlo v místě jejich bydliště, které vypadá jako poušť, promění se jim v hrdle v roztavený kus železa. Nebo se vidí jídlo na stromech, a když po nich natáhnou ruce, jídlo se jim neustále vzdaluje. Rovněž voda se při přiblížení k ní mění v oheň. Tyto bytosti však paralelně obývají lidský svět, kde hledají jídlo, a proto Buddha říkal svým mnichům, aby krmili hladové duchy zbytky jídla, které sní, protože tím je nasytí.
Tibetská kniha mrtvých k tomuto stavu píše: máš-li se narodit jako hladoví duch, uvidíš holé kmeny, nebo cosi černého trčícího vzhůru, nebo zavalené jeskyně ve stržích, nebo cosi černého pohupujícího se. Sem za žádnou cenu nevstupuj a mysli na to, jak se tomu místu vyhnout.
Jedná se o nejnižší a nejhorší možný stupeň vědomí. Je charakterizován obrovských nekonečným utrpením a velkým strachem. Na rozdíl od křesťanského pekla není buddhistické peklo věčné (i když může trvat až mnoho miliard let a vyplývá, jako ostatně všechny stavy vědomí, z nahromadění určité karmy člověka a je proto odlišné pojetí pekla od některých predestinačních křesťanských teorií o předurčení člověka.
Peklo se nachází v několika vrstvách nad sebou pod jižním světadílem Džambudvípa.
Nejvíce uznávaná teorie o peklech je z Abhidarmakóši, která hovoří o 8 peklech studených a 8 žhavých. V Tajemství Tibetu 1 od Květoslava Minaříka se však dočteme, že je 8 pekel a každé má 16 předpeklí, kterými musí hříšník projít, než odpyká svoje hříchy, to je celkem 8 + 128 = 136 pekel. Navíc existují i pekla samostatná, popsaná jinde, např. ti, kdo byli nevěrní svým manželům/manželkám, nebo žili příliš sexuálně aktivně, se narodí v pekle, kde lezou po stromech nahoru na korunu, kde stojí nahá žena. Oni, hnáni chtíčem, lezou za ní, avšak listy stromu se promění v břitvy, navíc do nich házejí strážci kopí. Když vylezou nahoru, žena se objeví zase dole…
8 studených pekel tedy podle Abhidarmakóši je:
O studených peklech platí to, že každé spodnější peklo je dvacetkrát delší, než to předchozí.
8 žhavých pekel je:
Je tedy zřejmé, že každé nižší žhavé peklo je přibližně 8krát delší než to předcházející.
Časová kosmologie podle buddhistů popisuje, jak vzniká, existuje a zaniká vesmír. Toto období se nazývá mahakalpa a o její délce bude napsáno níže. Je to nezměrný časový úsek o délce v řádů 10let, ačkoli podle jiných zdrojů trvá 4 320 miliard let. Každá mahakalpa se člení do 4 menších úseků – kalp, neboli aeonů a tyto na dvacet antarakalp – tedy každá kalpa má navíc dvacet menších úseků (nejlépe je to vidět na vivartasthájikalpě, která zahrnuje období existence vesmíru, tedy druhou ze čtyř částí, viz dále). Tyto části jsou:
Relativně přesnou délku mahakalpy lez spočítat podle toho, že nejhorší peklo Avici trvá přibližně jednu antarakalpu, kterých je v jedné kalpě 4 × 20 = 80. Peklo Avici trvá zhruba 3,5 × 10let krát 80 = délka mahakalpy, tedy 2,8 × 10let.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůBuddhist cosmologyna anglické Wikipedii aNaraka (Buddhism)na anglické Wikipedii.