Dominikánská republika

Dominikánská republikaje stát vKaribském moři, který se rozkládá na východní části ostrovaHispaniolav souostrovíVelké Antily. Jediným sousedním státem jeHaiti, s nímž ostrov sdílí. Dominikánská republika zabírá pět osmin ostrova. Společná hranice je dlouhá 360kilometrů. Dominikánská republika je s rozlohou 48 671 kilometrů čtverečních druhým největším státem Antil co do rozlohy (poKubě). Obyvatel zde žije přibližně 10,8 milionu (odhad 2020), z nichž přibližně 3,3 miliony žijí v metropolitní oblastiSanto Dominga, jež je hlavním městem.Úředním jazykemzemě ješpanělština.
Před příchodem Evropanů ovládali územíTaínové. Po historickém přistáníKryštofa Kolumbaroku 1492 docházelo rychle kešpanělskékolonizaci. Taínové téměř zcela vyhynuli, zejména kvůli zavlečeným chorobám. V roce 1697 Španělsko uznalofrancouzskounadvládu nad západní třetinou ostrova, který se v roce 1804 stal nezávislým státem Haiti. Na Španělsku získali Dominikánci nezávislost roku 1821, brzy ale následovalo násilné připojení k Haiti. Místní se z nadvlády sousedů osvobodili roku 1844 po vítězství v dominikánské válce za nezávislost. Během následujících 72 let zažila Dominikánská republika převážně občanské války, několik neúspěšných invazí Haiťanů a krátký návrat španělského koloniálního panství, než natrvalo vyhnala Španěly během války z let 1863–1865.USAokupovaly Dominikánskou republiku v letech 1916–1924 kvůli hrozbě nesplácení zahraničních dluhů. Od roku 1930 zde vládl diktátorRafael Trujilloaž do svého zavraždění v roce 1961. Následná občanská válka byla ukončena americkou vojenskou invazí a následovala autoritářská vládaJoaquína Balaguera. V roce 1978 se Dominikánská republika posunula směrem k zastupitelskédemokracii.
Dominikánská republika je sedmou největší ekonomikou vLatinské Americea vůbec největší v karibské a středoamerické oblasti. V letech 1992-2018 měla nejrychleji rostoucí HDP nazápadní polokoulis více než pětiprocentním průměrným růstem. Dominikánská republika je nejnavštěvovanější destinací v Karibiku. Kromě slunných pláží lákají turisty i památky na koloniální historii – právě na jejím území byly postaveny první katedrála, hrad, klášter i pevnost na americkém kontinentu.
Taínovése přesunuli na Hispaniolu ze severovýchodu Jižní Ameriky okolo roku 650 a vytlačili dřívější obyvatele.Živili se zemědělstvím, rybolovem, lovem a sběrem. Odhady populace Hispanioly před příchodem Evropanů se velmi liší – od desítek tisíc až ke dvěma milionům. Taínský název pro celý ostrov byl buď Ayiti nebo Quisqueya. Druhý z těchto názvů se v Dominikánské republice používá i dnes, jako alternativní název země. Je užit i ve státní hymně.
Pro Evropany ostrov objevil6. prosince1492Kryštof Kolumbusa již roku1496bylo založeno městoSanto Domingo(v roce 1493 vznikla pevnostLa Navidad, roku 1494 osadaLa Isabela, ale obě byly osídleny jen krátce). Kolumbus nazval ostrov „rájem na zemi“.Na území dnešní Dominikánské republiky vznikla první španělská kolonie, první univerzita i nemocnice v „Novém Světě“. Řadu těchto institucí zakládaldominikánský řád. Jméno svého zakladatelesvatého Dominikapropůjčil i novému městskému centru – Santo Domingu. A odvozen je z něj i současný název státu.
Původní obyvateléTaínovébyli vesměs vyhubeni nebo vymřeli na zavlečené nemoci již v průběhu 16. století. Španělští dobyvatelé se proto rozhodli dovážet pro práci naplantážícha v dolechafrickéotroky. Právě zde začal svou práci otecBartolomé de Las Casas, misionář a bojovník za práva indiánů, který předznamenal moderní koncepcilidských práv.
Od roku1697bylaHispaniolarozdělena meziFranciiaŠpanělskopodepsánímsmlouvy z Rijswijku.V roce 1790 žilo ve španělské kolonii Santo Domingo 40 000 bělochů, 25 000 svobodných černochů a mulatů a 60 000 otroků.V letech1791–1803proběhlo na sousedním Haiti úspěšné povstání otroků.
Španělská kolonieSanto Domingovyhlásila nezávislost na Španělsku v roce 1821, ale krátce nato byla obsazena vojsky sousedního státuHaiti, pod jehož vládou byl celý ostrov sjednocen.Odpor proti haitské okupaci rostl a po úspěšném ozbrojeném povstání Dominikánská republika získala nezávislost v roce1844.Prvním prezidentem se stalPedro Santana, který zůstal ve funkci až do roku 1861, kdy se na jeho žádost republika na čtyři roky opět stala španělskou kolonií na obranu proti britským pokusům zmocnit se Dominikánské republiky.V roce 1865 získala nezávislost na Španělsku podruhé.
Roku 1882 se dostal k moci diktátorský vůdceUlises Heureaux, který vládl až do roku 1899, kdy byl zavražděn.Stejně jako Haiti byla i Dominikánská republika v letech 1916–1924 obsazenaSpojenými státy americkými, které si kontrolu nad cly podržely až do roku 1940.
V roce 1930 se dostal k moci generálRafael Trujillo, který vládl většinou jako velmi krutý diktátor. Byl zavražděn 30. května 1961 v Santo Domingu.Už v roce 1957 jmenoval Trujillo spisovatele, právníka a úspěšného diplomataJoaquína Balaguera(1906–2002) svým zástupcem a roku 1960 prezidentem. Roku 1963 byl zvolen prezidentem levicový kandidátJuan Boscha po půl roce byl svržen vojenským převratem, ale už roku 1965 vypukla proti vojenskému režimu revoluce. Na to reagoval americký prezidentLyndon B. Johnsonvojenským obsazením Dominikánské republiky, na němž se podílel i oddíl vojákůOrganizace amerických států.Armáda připravila nové volby, v nichž zvítězil Balaguer, a po roce ostrov opustila. Balaguer vládl 12 let jako bezohledný diktátor a připravil o život asi 11 tisíc lidí, přesto byla jeho vláda mírnější než Trujillova a dosáhla i jistých úspěchů, zejména v budování veřejných staveb a infrastruktury.
Období 80. a 90. let bylo pro Dominikánskou republiku kritické, mj. kvůli velké zadluženosti.Mezinárodní měnový fondpřipravoval řešení problému, které ovšem vyvolalo jen větší nepokoje. V období 1978–1986 vládli v zemi demokratičtější prezidenti a politická situace se zklidnila. Nicméně ve volbách roku 1986 zvítězil opět Balaguer, ve věku 80 let a téměř úplněnevidomý, a udržel se u vlády až do roku 1996, kdy jej porazilLeonel Fernández. Za jeho vlády dosáhl hospodářský růst 7,7 % při nízké inflaci i nezaměstnanosti. Volby roku 2000 přesto vyhrál levicový kandidátHipólito Mejía. Roku 2002 byla uzavřena kritická etapa Dominikánské politiky Balaguerovou smrtí, a roku 2006 opět zvítězil středový kandidát Fernandez, kterého od roku 2012 nahradilDanilo Medinaz téže strany. Šestnáctiletá vláda jeho strany skončila roku 2020, kdy ve volbách zvítězilLuis Abinader.Ten především zlepšil vztahy se Spojenými státy.
Hospodářský růst přes 7 % a nízká inflace přivedly Dominikánskou republiku mezi nejúspěšnější latinskoamerické země, i když patrně trpí zvětšováním sociálních rozdílů, divokou imigrací ze sousedníhoHaitia všudypřítomnou korupcí.
Vlajka Dominikánské republiky je tvořena listem o poměru stran 5:8 s vystředěným bílým křížem, který rozděluje list na čtyři pole. Horní žerďovýkantona dolní vlající kanton jsou modré, horní vlající a dolní žerďový jsou červené.
Státní a válečná vlajka a služební námořní vlajka mají uprostřed kříže umístěn státní znak.
Dominikánská republika leží na východě ostrova Hispaniola. Většinu území Dominikánské republiky vyplňují horská pásma. Nejvyšší hora, pojmenovanáPico Duarte, je vysoká 3087 m n. m., nejníže položeným bodem je jezeroEnriquillo, které leží pod hladinou moře. Nížiny se táhnou podél pobřeží. Podnebí je vlhké tropické. Průměrné teploty se pohybují od 16 do 30 °C. Roční úhrn srážek se pohybuje v rozmezí od 1000 do 2000 mm. Dominikánská republika leží v oblasti, kde často řádíhurikány. Povrch Dominikánské republiky je ze 40 % pokryt lesními porosty.
Míšenci tvoří 73 % populace země, běloši 16 % a černoši 11 %.Střední délka života mužů je 66 let, u žen 69,4 let.
V zemi žije několik set tisíc imigrantů zHaiti, kteří vykonávají méně kvalifikované práce a čelí diskriminaci ze strany Dominikánců. Dominikánský nejvyšší soud v roce 2013 rozhodl, že děti haitských imigrantů narozené v Dominikánské republice nemají nárok na dominikánské občanství, což se týká až 200 000 lidí.
V 11. století byl obyvatelům území dnešní Dominikánské republiky vnucen jazyk kmeneTaínů. V roce 1492 objevil toto územíKryštof Kolumbusa začala se zde šířit španělština, často i násilím. V současnosti je španělština mateřským jazykem 98 % obyvatel, největší jazykovou menšinu tvoří Haiťané, kteří mluvíhaitskou kreolštinou.
Více než 20 % obyvatel země pracuje vzemědělství. Základní plodinou jecukrová třtina, dále se pěstujíbanány,bavlna,kakao,káva,kukuřice,maniok,podzemnice olejná,rýžeatabák. Chová se skot, prasata a kozy. Nejvýznamnějším hospodářským odvětvím je těžba nerostných surovin:azbestu,bauxitu,chromu,mědi,niklu,platiny,ropy,stříbra,uhlí,uranu,zlata, železné rudy. Významným odvětvím je dále zpracovatelský průmysl, zastupují jej cukrovary, palírny rumu a závody na zpracování tabáku. Své místo má i výroba stavebních materiálů, zpracování rud, textilní a oděvní průmysl a petrochemie.
Dominikánská republika je součástízóny volného obchodumezi USA a několika státyStřední Ameriky–DR-CAFTA. Podle údajůSvětové bankydosáhlhrubý domácí produktpřepočtený na 1 obyvatele a jehoparitu kupní sílyv roce 2018 hodnoty 8 050mezinárodních dolarů.
Dominikánské peso (zkratka $ nebo RD$; v kóduISO 4217"DOP") je národní měnou Dominikánské republiky, aleamerický dolar,Euro,kanadský dolarašvýcarský frankjsou také akceptovány ve většině turistických destinací. Historicky peso od liberalizace v roce 1985 vůči dolaru sláblo: od srpna 1986, kdysměnný kurzbyl 2,70 peso za dolar, se dolar směňoval postupně za 14,00 peso v roce 1993, 16,00 peso v roce 2000 až na více než 56 peso za 1 dolar v červenci 2021.
Dominikánské pesoje oficiální měnou od roku 2011; před rokem 2011 se peso oficiálně jmenovalopeso oro.
Tvoří významnou složky příjmů do státního rozpočtu. Příjmy z turismu v roce2009představovaly téměř 9,2 % celkového státního HDP.
Dominikánská republika je nejnavštěvovanější destinací vKaribiku. Je to země geograficky rozmanitá – nachází se zde jak nejvyšší hora karibské oblasti,Pico Duarte, tak i největší jezero a nejnižší bod, jezeroEnriquillo. Průměrná teplota ostrova je 26 °C (78,8 °F). V Dominikánské republice se také nachází řada historických staveb – nejen první a tedy nejstarší katedrála na americkém kontinentu, ale také první hrad, klášter a pevnost. Koloniální zóna hlavního městaSanto Dominga, ve které se tyto stavby nacházejí, je na seznamusvětového dědictvíUNESCO.
Turistika je jedním hlavních růstových odvětví Dominikánské republiky. Pláže, historické památky a golfová hřiště Dominikánské republiky patří k nejpopulárnějším destinacím v karibské oblasti. Nová výstavba a nové projekty, jakoCap Cana, přístav San Souci v Santo Domingu, letoviskoCasa de Campoa Hard Rock Hotel & Casino vPunta Cana, pak mají zajistit Dominikánské republice rozmach turistického ruchu i do dalších let. Rostoucí důležitost má takéekoturistika, kterou nabízejí města jakoJarabacoači sousedníConstanza, místa jakoPico Duarte,Bahia de las Aguilasa další.
Většina cizinců z vyspělých zemí, včetně všech občanů zemíEU, nepotřebuje pro turistickou návštěvu Dominikánské republiky vízum.
Dominikánská republika má dobře vyvinutou telekomunikační infrastrukturu, a to jak síť pevných linek, tak i infrastrukturu pro mobilní telefonii. Dominikánská republika byla druhou zemí vLatinské Americe, která nabídla služby 4G LTE. Internetové připojení je k dispozici na většině území prostřednictvím nejrůznějších rychle se vyvíjejících technologií, včetně kabelového internetu,DSL,WiMAXa dalších mobilních technologií. V Santo Domingu existuje rozšířená sítWi-Fihot spotů. Od roku 2015 je v zemi budována síťoptických kabelů.
Největší telekomunikační společností v zemi je Claro (dříve Codetel), součást skupinyAmérica MóvilCarlose Slima, která poskytuje celé spektrum telekomunikačních služeb. Telekomunikačním regulátorem je INDOTEL (Instituto Dominicano de Telecomunicaciones).
Dodávky elektrické energie jsou nespolehlivé už od éry prezidenta Trujilla a více než 75 % zařízení pochází z té doby. Zastaralépřenosovéarozvodné sítězpůsobují značnépřenosové ztráty. Vláda Leonela Fernandéze proto zahájila privatizaci odvětví.V první dekádě 21. století postavená 345 kV „elektrická dálnice Santo Domingo – Santiago“, s nižšími přenosovými ztrátami, byla propagována jako první značná investice do národní sítě od poloviny 60. let 20. století.
Elektřina byla zavedena do mnoha měst teprve během Trujillova režimu. Téměř 95 % spotřeby však nebylo účtováno. Zhruba polovina ze 2,1 milionu domů v Dominikánské republice nemá elektroměr a mnohé z nich za spotřebu elektřiny buď neplatí vůbec, nebo platí jen fixní měsíční sazbu.
Elektrický proud je domácnostem a pro běžné použití dodáván jako střídavý 60 Hz s napětím 110 V. Elektrické spotřebiče, dovážené ze Spojených států, tedy fungují bez jakýchkoli modifikací. Většina domácností má již k elektřině přístup, nicméně vyšší spolehlivost dodávek mají zajištěnu hlavně turistické oblasti, podniky, doprava, zdravotnictví a klíčová infrastruktura.Bylo oznámeno, že bude vyvinuto úsilí o zvýšení spolehlivosti dodávek v oblastech, ve kterých bude výběr plateb dosahovat alespoň 70 %.Odvětví elektrické energie je značně politizováno. Někteří výrobci jsou podkapitalizováni a často nejsou schopni si zajistit dostatečné dodávky paliva.
V zemi jsou tři státní páteřní dálnice, které propojují každé větší město. Jsou to DR-1, DR-2, a DR-3, které začínají v Santo Domingu a směřují jednotlivě buď na sever do regionu Cibao (DR-1), na jihozápad (Sur) do města Comendador (DR-2), nebo do východní části země (El Este) do Punta Cana (DR-3). Tyto dálnice jsou průběžně dobře udržovány. Dvě další státní dálnice jsou odbočka z DR-1 na severovýchod doPuerto Plataa dále do provincie Samaná (DR-5) a alternativní cesta na východ doHigüeya do San Rafael del Yuma (DR-4). Kromě státních dálnic se vláda pustila do výstavby sekundárních tras, zejména s cílem připojit menší města na již zmíněné dálnice.
Autobusová doprava je celkem spolehlivá a většina autobusů je komfortní. Jízdné je obvykle nízké a autobusové terminály a zastávky jsou ve všech větších městech.
Dopravu zajišťují dvě hlavní společnosti: státní, řízená prostřednictvím úřadů Oficina Técnica de Transito Terrestre (OTTT) a Oficina Metropolitana de Servicios de Autobuses (OMSA), a soukromá, vlastněná společnostmi Federación Nacional de Transporte La Nueva Opción (FENATRANO) a Confederacion Nacional de Transporte (CONATRA). Kromě nich provozuje autobusovou dopravu mnoho menších soukromých společností, například Metro Servicios Turísticos and Caribe Tours, které mají své každodenní trasy.
Dopravní služba na principu sdílených taxi je provozována soukromými auty, která denně projíždějí stanovené trasy a pasažéři mohou za svůj poplatek vystoupit kdekoli. Jde o jednu z hlavních možností veřejné dopravy jak v Santo Domingu, tak i v ostatních velkých městech. Jde však o službu neregulovanou, tedy s nejistou spolehlivostí. Jednak tato taxi nemají žádný jízdní řád a zácpami se prodírají každý den jinou rychlostí, jednak se každý řidič snaží do svého auta dostat co nejvíce pasažérů (klidně i 6 do čtyřsedadlového sedanu), což činí přepravu o něco méně pohodlnou.
Metro v Santo Dominguje svou délkou a počtem stanic nejrozsáhlejším podzemním dopravním systémem v ostrovní části Střední Ameriky. Délka tras je 27,35 km a po otevření druhé trasy v roce 2014 dosáhla roční přeprava výše 61 miliónu přepravených pasažérů.
Železniční síť má několik linek pro nákladní i osobní dopravu, s různými rozchody. Po zrušení některých tratí v průběhu 20. století byla síť zredukována na několik roztroušených větví, soustředěných kolem městSan Pedro de MacorísandLa Romana.
Železniční doprava je provozována jednou státní společností a několika soukromými (převážně pro cukrovary).
Dominikánská republika se administrativně skládá z 31provinciía jednohoDistrito Nacional– hlavního městaSanto Domingo.
Dominikánská republika je zapojená do několika projektů a organizací na polilatinskoamerické integrace. Je členským státem např. organizacíSpolečenství latinskoamerických a karibských států,Latinskoamerický hospodářský systém,Středoamerický integrační systém,Sdružení karibských států,Petrocaribe.
Dominikánská literatura má dlouhou tradici, byť se mezinárodně dosud neproslavila tolik jako některé jihoamerické literatury. Největšího mezinárodního věhlasu dosáhlJunot Díaz, který ovšem odešel do Spojených států. Tam prorazil románemKrátký, leč divuplný život Oscara Wajda, za nějž získal v roce 2008Pulitzerovu cenu.Je rovněž znám svým bojem protisexuálnímu obtěžování, z nějž byl ale sám řadou svých studentek obviněn.
SpisovatelJuan Boschbyl znám jako ústřední postava proti-trujillovského exilu a na krátko byl po pádu diktatury zvolen i dominikánským prezidentem.Pedro Mirbyl roku 1982 prohlášen za národního básníka přímo parlamentem.
Dominikánská republika se pyšní řadouarchitektonickýchpamátek. Historická čtvrť Santo Dominga Ciudad Colonial, založená roku 1498 a zvaná obvykle La Zona, místo prvního evropského osídlení na americkém kontinentu, kde byla postaveny nejstarší katedrála, hrad, klášter i pevnost, byla roku 1990 zapsána se seznamsvětového kulturního dědictvíUNESCO.
Jde zatím o jediný dominikánský zápis na seznam, nicméně Dominikánci usilují o další, například historických center městMonte Cristi,Azúa de CompostelaaPuerto Plata, která se podobně jako Santo Domingo vyznačují starou koloniální architekturou, nebo jiných památek rané evropské kolonizace, jako jsou například nejstarší industriální památky (cukrovary a mlýny) postavené Evropany v Americe. Z indiánských památek usiluje o zápis celá série skalních rytin a kreseb roztroušených po celém území republiky. K jejich nejvzácnějším nalezištím patří jeskyně José María a jeskyně Ramoncito v provincii La Altagracia.
V Dominikánské republice se narodil i slavný módní návrhářOscar de la Renta.Ačkoli získal roku 1971 americké občanství, ve své rodné zemi se až do smrti věnoval charitativním projektům, což mu zajistilo velkou popularitu a respekt.
Přímo v Dominikánská republice vznikl světově známý hudební a taneční žánrmerengue.Poprvé je doložen z poloviny 19. století jako druh lidové hudby. Širokou popularitu a přístup do vyšší společnosti ve své domovině získal v době vlády diktátora Rafaela Trujilla od 30. let 20. století, protože Trujillo tuto hudbu úspěšně prosazoval jako národní symbol. Z Dominikánské republiky se pak merengue šířilo do dalších zemí, populárním se stalo zejména ve Venezuele a u latinskoamerických obyvatel USA. Nejdůležitější přehlídkou tohoto žánru je Festival merengue, který se koná v Santo Domingu každý červen. Mezinárodní věhlas zajistil tento styl zpěvákoviJuanu Luisovi Guerraovi, vítězi mnoha cenGrammy.
Původně se merengue hrálo na jednoduché lidové nástroje (tambora, guira), ve 20. století přibylakordeon, později s rozšířením merengue do širokých společenských vrstev i další nástroje tanečního orchestru a v současné době i hudební nástroje elektronické. Tanec je párový, každý takt hudby tanečníci doprovázejí krokem vpřed, vzad nebo do strany. Taneční krok je provázen výrazným zhoupnutím pánve, což tanci dodává smyslný charakter.
V první polovině 20. století se v Dominikánské republice rozvinul styl zvanýbachata, který kombinuje španělskou hudební tradici s indiánskou.V roce 2019 byl zapsán na seznam nehmotného světového kulturního dědictví UNESCO.Moderní podobu tohoto stylu reprezentuje například skupinaAventura.
Na popularizaci stylusalsave Spojených státech se podílel DominikánecJohnny Pacheco.
Dominikánská republika se zúčastňujeolympijských herod roku1964, a to výhradněletních. Zatímco ještě namoskevskou olympiáduv roce 1980 jelo jen šest sportovců, vroce 2021 v Tokiujiž čítala dominikánská výprava 63 členů. Historicky první medaili získal nahrách v Los Angelesroku 1984 boxer v bantamové vázePedro Nolasco, a to bronzovou. Čekání na zlato skončilo vAthénách roku 2004, kdeFélix Sánchezovládl běžecký závod na 400 metrů překážek.Již na dalšíchhrách v Pekinguza čtyři roky přidal další zlato boxerManuel Felix Diaz.VLondýně 2012Dominikánská republika získala prozatím poslední olympijskou zlatou medaili, když se Félix Sánchez po osmi letech vrátil na překážkářský trůn, přestože již předtím ukončil kariéru.Od té doby jeatletikapravidelně zdrojem velkých nadějí dominikánské výpravy, neboť již v Londýně získal stříbro také běžec na 400 metrůLuguelín Santosa v Tokiu běžci přivezli již cenné kovy dva, běžkyně na 400 metrůMarileidy Paulinovázískala stříbro a podílela se i na dalším stříbře, které získala běžecká smíšená štafeta na 4x400 metrů při historické premiéře této disciplíny na olympijských hrách. Jediným kolektivním sportem, ve kterém zatím Dominikánci na OH uspěli, jebaseball. Jejich tým si z Tokia 2020 přivezl bronz, čímž navýšil olympijský účet na dvanáct medailí pro Dominikánskou republiku.
Baseball má v zemi velkou tradici a základnu, je zdaleka nejpopulárnějším tamním sportem. Již v roce 1948 dokázal národní tým vyhrát mistrovství světa, v roce2013pakWorld Baseball Classic, v současnosti patrně nejprestižnější mezinárodní soutěž, neboť umožňuje větší účast nejlepších profesionálů včetně hráčůMajor League Baseball.V ní se ostatně Dominikánci tradičně velmi prosazují a mají v ní největší zastoupení po rodilých Američanech. První dominikánský baseballista vstoupil do MLB již roku 1956. Legendami se stali předevšímJuan Marichal,Pedro MartínezaVladimir Guerrero, tři Dominikánci uvedení do americké National Baseball Hall of Fame.
Takébasketbalje populární,mužská basketbalová reprezentacese třikrát zúčastnila mistrovství světa a v roce 2011 získala bronz na Mistrovství Ameriky. Dominikánští basketbalisté úspěšně vstupují i do severoamerickéNBA, k takovým patří napříkladAl Horford, jenž byl pětkrát zvolen do all-stars týmu této soutěže. Úspěšná je iženská házenkářská reprezentace, která již dvakrát obsadila třetí místo na kontinentálním šampionátu (2007, 2013), aženská volejbalová reprezentace, jejímž nejlepším výsledkem na olympiádě i mistrovství světa je páté místo.