davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Hlízola

Hlízola(Apios) je rod rostlin z čeledibobovité(Fabaceae). Jsou to vytrvalé popínavébylinys podzemnímihlízami, zpeřenýmilistya motýlovitýmikvěty. Vyskytují se v počtu 8 druhů vSeverní Americeavýchodní Asii.Hlízola nachová(Apios americana) je prastará kulturní rostlina severoamerických Indiánů a ceněnáplaně rostoucí rostlinak jídlu, poskytující sladké hlízy.
Hlízoly jsou vytrvalé popínavébyliny. Na tenkém podzemnímoddenkuse vytvářejí zásobní kořenovéhlízy.Listyjsou lichozpeřené, s 1 až 4 páry vejčitě kopinatých řapíčkatých lístků.Palistyjsou drobné.Květyjsou purpurové, hnědočervené nebo bílé, stopkaté, v úžlabních nebo výjimečně ve vrcholovýchhroznechči hrozen připomínajícíchlatách.Kalichje zvonkovitý až kuželovitý, poněkud dvoupyský, se 2 horními laloky širokými a tupými, 2 postranními laloky krátkými a špičatými a spodním lalokem nejdelším, trojúhelníkovitě kopinatým.Pavézaje krátce nehetnatá, vejčitá, obvejčitá, okrouhlá až srdčitá, nazpět ohnutá. Křídla jsou kratší než pavéza, obvejčitá až úzce podlouhlá, připojená ke člunku. Člunek je delší než pavéza i křídla, silně zakřivený až svinutý.Tyčinkyjsou dvoubratré.Semeníkje přisedlý, s mnohavajíčky.Čnělkaje tenká, na vrcholu rozšířená a zahnutá, s vrcholovoubliznou.Luskyjsou dlouhé a štíhlé, ploché, hladké, pukající 2 svinujícími se chlopněmi. Obsahují několik až mnohosemen.
RodApioszahrnuje 8 druhů. Dva druhy rostou ve východní poloviněSeverní Ameriky, zbylých 6 vevýchodní Asii. Celkem 3 druhy jsou endemityČíny, 1 druh je endemitTchaj-wanu.
Zástupci tohoto rodu rostou zejména v keřové vegetaci, mokřinách a v okolí vodních ploch.
Hlízola nachová (Apios americana) je stará indiánská užitková rostlina, poskytující jedlé hlízy. Je považována za nejstarší pěstovanou hlíznatou rostlinu vůbec. Hlízy jsou sladké a poživatelné za syrova, vařené nebo pečené. Druh je považován za nejchutnější severoamerickou divokou rostlinu. Rovněž americký druhApios priceanamá hlízy jednotlivé a daleko větší.SemenaApios carneaobsahují olej. Z hlízA. fortuneise získáváškroba místně slouží k výrobě alkoholu.
Hladomor v Severní Koreji

Hladomor v Severní Korejibylhladomor, který se odehrál vSeverní Korejiv letech1995–1999.Oficiální údaj, který by vyčísloval počet obětí na lidských životech, není znám, odhady nicméně hovoří o 220 000 – 3,5 milionu obětí.V KLDR je hladomor označován jakoNamáhavý pochod(고난의 행군).
Před rokem 1991 byla KLDR závislá na pomoci Sovětského svazu, který prodával zemědělské stroje pod cenou, aby dosáhl politických cílů. Porozpadu SSSRzačalo celé zemědělství stagnovat, protože nedostávalo dodávky a nemohlo výhodně vyvážet své zboží do SSSR. Izolace země, spolu s neefektivitou typickou pro kolektivizované zemědělství, zapříčinily totální úpadek tohoto sektoru.
První náznaky hladomoru se objevily již na přelomu let 1992 a 1993, kdy vláda začala autoritativně prosazovat nutnost jíst dvě místo tradičních tří jídel denně, s odvoláním na nezdravost třetího jídla.
Čína na krátkou dobu zaujala místo SSSR, v roce 1993 dodávala KLDR 77 % importu paliva a 68 % importu potravin. To ovšem netrvalo dlouho, v roce 1993 měla Čína neúrodu obilí a protože potřebovala tvrdou měnu, radikálně omezila hospodářskou pomoc KLDR.
Skutečným katalyzátorem hladomoru však byly záplavy v roce 1995, které spláchly úrodu, sklady obilí i infrastrukturu. Byly to největší záplavy za posledních 70 let.O dva roky později, v době, kdy se země ještě nevzpamatovala z důsledků povodní, zasáhlo oblast ničivé sucho. Právě v roce 1997 dosáhl severokorejský hladomor největší intenzity, když kombinace povodní a následného sucha prakticky zničila zemědělství.
Nezávislé analýzy odhadují většinou 800 000 – 1,5 milionu obětí, zatímco KLDR oficiálně uvádí jen 220 000 obětí. Hladomor vedl k rozsáhlým sociálním změnám. Když systém zkolaboval, lidé byli nuceni postarat se o sebe a vznikl nelegální černý trh, který systém dosud toleruje. Někteří experti to popisují jako „kapitalismus zezdola“ a „přirozenou smrt severokorejského stalinismu.“
Hladomor měl zvláště špatný dopad na děti. Měl za důsledek vznik populace sirotků – bezdomovců, zvanýchkkoččebi(꽃제비). Severokorejští předškoláci jsou také o 3–8 cm nižší než jejich jihokorejští vrstevníci.
Kim Čong-suk

Kim Čong-suk(korejsky김정숙,hančou金正淑,24. prosince1917Hörjong–22. září1949Pchjongjang) bylakorejskáguerillovábojovnice protijaponské okupaci, komunistickáaktivistka, první manželka prvního severokorejského vůdceKim Ir-senaa babička současného vůdceSeverní KorejeKim Čong-una.
Kim Čong-suk se narodila 24. prosince 1917 v Hörjongu. Spisovatel Suh Dae-sook uvádí, že se narodila jako starší ze dvou dcer chudého farmáře.Korejská centrální zpravodajská agenturatvrdí, že měla ještě mladšího bratra Kim Ki-songa (* 9. února 1921).Se svou matkou se vypravila doMandžudskahledat svého otce, avšak zjistili, že již zemřel. Krátce nato zemřela i její matka. Většina zdrojů se shoduje v tom, že Kim Čong-suk se v letech 1935–1936 připojila k partyzánské jednotceKim Ir-senajako pomocnice v kuchyni.
Korejská centrální zpravodajská agentura však uvádí, že se Kim Čong-suk spolu se svým mladším bratrem přidali k partyzánům až poté, co jejich matku a manželku staršího bratra zabiliJaponci.
V této době Kim Čong-suk vystřídala různé práce, přičemž roku 1937 byla zadržena Japonci při tajném pokusu zajistit zásoby a jídlo. Po propuštění se znovu připojila k partyzánům, kde vařila, šila a prala. Údajně zachránila Kim Ir-senovi život.Baik Bong, životopisec Kim Ir-sena, vypráví tuto událost takto:
Kim Čong-suk se vdala za Kim Ir-sena nejspíše roku 1941 vSovětském svazu. 16. února 1941 (některé zdroje uvádí rok 1942) porodila v sovětské vesniciVyatskoyeKim Čong-ila. V roce 1944 porodila druhého syna,Kim Man-ilaa roku 1946 dceruKim Kyong-hui.
Rok po založeníKorejské lidově demokratické republikyaž do své smrti byla Kim Čong-suk první dámou Severní Koreje. Podle některých zpráv byla Kim Čong-suk „malá, tichá žena, která nebyla nijak zvlášť vzdělaná, ale přátelská a milující život“.Generálmajor Nikolaj Georgijevič Lebeděv, výkonný sovětský důstojník během sovětské okupace Severní Koreje, připomněl Kim Čong-suk jako „temperamentní a velkorysou dámu, která vždycky navštěvovala Kimův domov, kde hladovým sovětským generálům vařila obrovské množství jídla.“
Kim Čong-suk zemřela vPchjongjanguv roce 1949. Oficiální verzí je, že zemřela na „útrapy, které během let snášela jako partyzánská bojovnice“.Neoficiální verze uvádí, že zemřela při porodu již mrtvého dítěte (tato verze je však vyřazena z oficiální biografie).
Poté, co Kim Čong-il nahradil Kim Ir-sena na pozici vůdce Severní Koreje, začal ze své matky dělat „památník revoluce“. Namísto toho, aby Kim Čong-il mluvil o své matce jako o tiché ženě, vytvořil z ní hrdinku revoluce. V jejím domovském městěHörjongje muzeum, knihovna, socha, náměstí a dům zasvěcené „korejské matce“.
Některé příběhy dokonce vyprávějí, že umyla ponožky Kim Ir-sena a vysušila je ve svém klíně, či že si ostříhala vlasy a rozložila je v Kim Ir-senových botách.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuKim Jong-sukna anglické Wikipedii.
Fårikål

Fårikål„ovce v zelí“ jenorský pokrmsestávající zjehněčíhosezelím, který je považován za norskénárodní jídlo. Pokrm je připravován vařením postupně vrstveného jehněčího ramínka se zelím kořeněnéhosolíačerným pepřem, a jako příloha se podávají vařenébrambory.
Fårikål získal pozici norského národního pokrmu v soutěži která proběhla v roce1972v pořadu Nitimen veřejnoprávního rozhlasuNRK. V roce 2014 ministryně zemědělstvíSylvi Listhaugvyhlásila novou soutěž při příležitosti dvousetletého výročí norské ústavy. Při té znovu vyhrál fårikål, následovánkarbanátkykjøttkaker,bramborovým knedlíkemraspeballa vánočním pokrmempinnekjøtt.
Špicberská kuchyně

Špicberskou kuchyninelze přesně určit. Většina obyvatelŠpicberkpochází zNorska, a proto je zdejší kuchyně velmi podobná ténorské. Dělají se zde například pokrmy zlososanebopalačinky. Většinadomůnemá ani vlastní kuchyni, lidé se stravují vkantýněneborestauracích.Na Špicberkách se vrestauracidá sehnatthajské jídlo,pizzanebohamburger.Na Špicberkách je ipivovar.Specialitou jsou pokrmy zvelryb, které zde byly v minulosti hojně loveny.
Scandinavian Airlines

Scandinavian Airlines(neboliSAS, dříve nazývanýScandinavian Airlines System) je národníletecký dopravceDánska,NorskaaŠvédskaa druhá největší aerolinieSkandináviepodle přepravených pasažérů (poNorwegian). Jsou součástí SAS Group, má základny na letištích vKodani,OsluaStockholmu–Arlanda. Sídlí ve městěSolnablízkoStockholmuveŠvédsku. V květnu 2017 létala tato společnost do 119 destinací.
Společnost byla založena v roce1946sloučením národních dopravcůDánska,NorskaaŠvédska. Po založení byla společnost rozdělena na SAS Danmark (28,6 %), SAS Norge (28,6 %) a SAS Sverige (42,8 %).
V roce 1954 se staly prvními aeroliniemi operující transpolární trasu. Jednalo se o let přesGrónskoaWinnipegv Kanadě doLos Angeles. Díky tarifní struktuře, která nabízela přípoje zdarma do Evropských destinací se SAS stal oblíbenou aerolinií amerických turistů v 50. letech. V pozdějších letech začal SAS také operovat transpolární trasu doJaponskapřes Grónsko aAljašku.
Od roku 1959 provozuje na svých linkách proudová letadla a od roku 1971 měl SAS ve své flotile dokonce iBoeing 747.
SAS postupně navyšoval svou kontrolu nad domácími trhy ve všech třech zemích získáváním podílů v místních aeroliniích. V roce 1989 získal SAS 15,4 % ve společnosti Texas Air Corporation – mateřské společnostiContinental Airlines. Tento podíl byl později prodán. V roce 2004 SAS koupil 94% podíl ve společnosti Spanair. V roce 2007 oznámil záměr prodat tento podíl, v roce 2012 Spanair zanikl. SAS vlastnily podíl také vairBalticčiBMI Regional, ty ale prodaly v rámci úsporných opatření.
V roce 2013 byly SAS poprvé od roku 2007 výdělečné.
V březnu 2020 získaly aerolinky s akciemi obchodovatelnými na burze půjčku odnorské vládyaŠvédska, který je částečný vlastník společně sDánskem, jež také poskytlo půjčku.
V září 2020 dopravce SAS provozoval následující letouny průměrného stáří 9 let.
Zemětřesení v Kašmíru 2005

Zemětřesenízasáhlopákistánskouoblast známou jakoAzad Kashmirv blízkosti městaMuzaffarabáddne8. říjnaroku2005v 03:52 UTC. Otřesy napáchaly největší škody v pákistánských provinciích Gilgit-Baltistan a Khyber-Pakhtunkhwa. Síla zemětřesení byla 7,6 stupněRichterovy stupnice, což je srovnatelné se zemětřesením vSan Franciscuv roce1906či zemětřesením naSumatřez roku2009. Podle čísel zveřejněných pákistánskou vládou zahynulo v Pákistánů 73,338 Pákistánců. Zemětřesení zasáhlo také okolní regiony. Otřesy byli cítit vTádžikistánu, v západníČíně. Katastrofa si vyžádala 1,360 životů v Indických obyvatelKašmírua čtyři oběti v Afghánistánu.
Země obdržela 5,4 miliardydolarůjako humanitární pomoc z celého světa. Americká armáda vyčlenila vybavení ze sousedníhoAfghánistánua vyslala jej téměř okamžitě do postižených oblastí. Bylo otevřeno též 5 hraničních přechodů mezi Indií a Pákistánem v takzvané Line of Control (LOC), aby mohla humanitární pomoct se co nejrychleji dostat do postižených oblastí.
Tento pákistánský region leží v oblasti střetuEuroasijskéa Indické tektonické desky. Geologická aktivita z tohoto střetu, která měla za následek také vznik Himálajského pohoří, je příčinou seismické nestability v tomto regionu.
Pákistánská meteorologické oddělení odhadlo velikost zemětřesení na 5,2 stupně Richterovy stupnice. Americká agentura pro geologický průzkum (USGS) odhadla sílu zemětřesení na 7,6. Epicentrum bylo u 34 ° 29'35 "N 73 ° 37'44" E, asi 19 kilometrů severovýchodně odMuzaffarabádua 100 kilometrů na sever-severovýchod od hlavního městaIslámábádu.
Několik dní po katastrofě byly v oblasti velmi časté sekundární otřesy, především severozápadně od původního epicentra. Hned první den po zemětřesení bylo zaznamenáno 147 sekundárních otřesů, kdy jeden z nich měl velikost 6,2 stupně Richterovy škály. 28 sekundárních otřesů mělo větší velikost než původní zemětřesení. Dne19. říjnaproběhla oblastí série silných otřesů. Epicentrum bylo asi 65 kilometrů severo-severozápadně od Muzaffarabádu, kdy jeden z otřesů měl velikost 5,8 stupně Richterovy škály. Od27. října2005v oblasti bylo více než 978 sekundárních otřesů o síle 4,0 a více stupně Richterovy škály, ke kterým dochází až dodnes. Podle měření satelitů, horské části přímo v okolí epicentra vzrostly o několik metrů.
Ježek bělokrký

Ježek bělokrký(Hemiechinus collaris) je malý druhježkovitéhohmyzožravce, který žije v severníIndiiaPákistánu.
Ježek bělokrký patří mezi poměrně malé zástupce čeledi, na délku měří 14 až 17 cm. Ocas dosahuje délky asi 2,3 cm. Uši měří 3 až 4 cm, jsou velmi pohyblivé. Bodliny, které jsou zasazeny do vrstvy svaloviny, mají obvykle tmavohnědé zbarvení, s bílým kroužkováním. Spodní partie těla jsou bělavé.
Ježek bělokrký jeendemitemIndieaPákistánu. Žije v pákistánských provinciíchPaňdžábaSindh, jakož i v severozápadníchFederálně spravovaných kmenových územích. V Indii se vyskytuje ve státechGudžarát,RádžasthánaUttarpradéš. Tento široce rozšířený druh žije až do nadmořské výšky 2000 metrů. Jeho biotopem jsou pouště a polopouště v blízkosti vodních ploch, jakož i obdělávané oblasti.
Ježek bělokrký je noční samotářské zvíře, které obývá nory. Při hledání potravy dokáže urazit vzdálenost až 5 km, ale je-li jídla a vody nedostatek, vydrží i delší období hladovění. V některých regionech – s výjimkou příliš horkých oblastí – mohou zvířata hibernovat, a to až po dobu tří měsíců.
Rozmnožování probíhá jednou ročně, samice rodí 1 až 4 mláďata, přičemž obdobíbřezostitrvá 5 až 6 týdnů. Mláďata jsou zpočátku slepá a po narození mají měkké bodliny, které plně ztvrdnou asi po 2 týdnech. Matka mláďataodstavujeasi po jednom měsíci,pohlavní dospělostije dosaženo asi v 6 týdnech.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuIndischer Langohrigelna německé Wikipedii.
Sulajmán

Sulajmán(?674 –22. září717), celým jménemSulajmán ibn Abdulmalik, byl arabskýchalífaz roduUmajjovcůvládnoucí v letech 715–717. Byl mladším bratrem chalífy al-Valída. Za jeho vlády vyvrcholila arabská expanze velkým útokem na centrumByzantské říšeKonstantinopol.
Sulajmán byl v soukromí údajně rozmařilý, milovník dobrého jídla a žen. Navenek však projevoval zbožnost a vystupoval proti nevázanému způsobu života. Jako člen vládnoucí dynastie byl původně správcem v Palestině. Na základě nástupnického řádu vytvořeného jeho otcem Abdulmalikem se stal nástupcem svého bratra al-Valída na jaře 715.
Arabové za Sulajmánovy vlády pokračovali v útocích přes hranice chalífátu. Na západě došlo ke konsolidaci umajjovské moci na Pyrenejském poloostrově a místní správci zahájili útoky do Akvitánie a Septimánie ve Francii.Na východě pokračovaly útoky ve středoasijském prostoru, vojevůdce Jazíd ibn Muhallab vpadl do Tabaristánu,který byl po roce 716 dobyt.
Jedním z největších a historicky nejvýznamnějších podniků vlády Sulajmána bylo druhé obležení Konstantinopole v letech 717–718. Jednalo se o kombinovaný námořní i pozemní útok, který vedl chalífův bratr Maslama, jeden z nejschopnějších vojevůdců.
Byzantská říše byla zasažena vleklou vnitropolitickou krizí, při které se na trůně vystřídalo několik císařů (Justinián II.,Anastasius II.,Theodosius III.).Roku 716 podnikli muslimové útok do Malé Asie a pronikli do Pergama. Maslama pak následujícího roku na počátku jara překročil Helespont, vstoupil s vojskem na evropskou půdu a oblehl Konstantinopol po souši. Zároveň připlulo arabské loďstvo, které město zablokovalo na moři.
V Konstantinopoli se však převratem zmocnil trůnuLev III. Syrský. Ten energicky řídil obranu a útoky se podařilo odrazit, navíc se byzantský císař spojil s bulharským chánem Tervelem. Obležení trvající třináct měsíců nakonec skončilo neúspěšně díky kruté zimě, protiútokům Byzantinců využívajících tzv. řecký oheň a útoku Bulharů, kteří zvítězili nad Araby v bitvě u Adrianopole.Arabové se tak za velkých ztrát museli stáhnout, přičemž ztratili téměř všechny lodě.
Chalífa Sulajmán, který nikdy neměl rádDamašek, pobýval raději v palestinskéRamleči v severosyrskémDábiku, ten byl výchozím bodem jeho výpravy ke Konstantinopoli a pravidelných každoročních nájezdů do Malé Asie. Při jednom z těchto tažení chalífa náhle zemřel.
Jeho nástupcem se měl původně stát jeho vlastní syn, který ale roku 716 zemřel. Sulajmán pak porušil nástupnický řád stanovený Abdulmalikem a za následujícího chalífu určil svého bratrance Umara.
Peckovice

Peckoviceje druh dužnatého (podobně jakomalviceabobule) resp. apokarpního nepukavéhoplodu(podobně jakobobule, jednoplodolistovánažka).
Peckovice má zpravidla
Rozdíl mezi bobulí a několikasemennou peckovicí je v tom, že semena jsou u peckovice obalena vedleosemeníještě jedním obalem (endokarpem). Ten vzniká ze stěn pouzdersemeníku.Mezokarpmůže být například také vláknitý obsahujícívzduch(palma kokosová).
Nueva Germania

Nueva Germaniaje městečko vParaguayi, jež bylo založeno jakoantisemitskáárijská utopieBernhardemaElisabeth Förster-Nietzscheovou. Nachází se přibližně 90 kilometrů jihovýchodně od městaConcepciónv departmentuSan Pedro. V blízkosti je splavná řekaAguaray-Guazúa městečko spojuje s hlavním městemAsunciónasfaltová silniceElizardo Aquino.V roce 2023 zde žilo kolem 6000 obyvatel.
V roce 1895, dva roky po odjezduElisabeth Förster-Nietzscheové, opustilo koloniiNueva Germania100 osadníků a zůstalo tu stěží 70 osob.V roce 2013 zde žilo 4300 obyvatel a zachovala se některá německá příjmení i jazyk, kde jeněmčinasmíšena s vysokými nosovkami jazykaguaranía trochoušpanělštiny.
V minulosti v této oblasti sídlilaJezuitská redukce, jež prosperovala díky oblibě čajeyerba matévyráběným zCesmíny paraguayské. Jezuité věděli, jak rostlinu pěstovat, ale němečtí kolonisté to neznali a živili se jen ručním sbíráním listů v okolních lesích. Pěstováníyerbyse jim nedařilo, protože semena neklíčila. Po neúnavném experimentování objevil Fritz Neumann způsob, jak přimět semena vyklíčit, a následně si založil vlastní plantáž. V roce 1903 bylo v kolonii vypěstováno osm tunyerbya v následujícím roce už 30 tun.Yerbabyla odesílána do Asunciónu lodí a její cena byla mnohem vyšší než cena listů z divoké rostliny. Neumann zbohatl, ale přestože se odstěhoval do nedaleké Tacaruty, počet obyvatel Nové Germánie se po tomto úspěchu zdvojnásobil.Pěstování čaje zde skončilo v 80. letech 20. století.
Obyvatelé se živí výrobou cihel, chovem dobytka a pěstováním zemědělských plodin. Městečko se stává atraktivní pro turisty, nachází se zde pět penzionů, malé muzeum historie, jezdí sem rekreační rybáři a 400 metrů od náměstí je přírodní rezervace s aligátory. Zájemci o historii pátrají po osudechJosefa Mengeleho, který se v roce 1959 ucházel pod svým jménem o paraguayskéobčanství. Jeho pobyt vNové Germániibývá zmiňován, ale nebyl doložen věrohodnými zdroji. Z kdysi luxusního domu Försterhof zbyly jen trosky.
Pepř růžový

Pepř růžovýjsou sušené červené plodypepřovce obecnéhoneboli pirulu (Schinus molleL., také pepřovec peruánský). Používají se jako koření a v tradiční medicíně.
Pepřovec obecný je jedním z druhůpepřovce, stromu z čelediledvinovníkovité. Může být vysoký až 15 m. Pochází zPeruánských And, odkud se rozšířil do suchých subtropů po celém světě.
Plody, které mají palčivou chuť, se používají stejně jako pepř ke kořenění pokrmů. Aromatické části rostliny, zejména listy, jsou užívány v tradiční medicíně jako antibakteriální a antiseptický prostředek. V současné době se prokázaly i účinky antidepresivní, v lidovém léčitelství se používají například jako prostředek při bolesti zubů. V dřívějších dobách se používaly i jako dochucovadlo do tradičního alkoholického nápojechicha.
Při přípravě jídel se též setkáváme s barevným pepřem, což je směspepře černého,bílého,zelenéhoa růžového.Bobulepepře růžového nebo i jiné části rostliny mohou být jedovaté pro některé živočichy, napříkladdrůbežnebo prasata; existují i případy zvracení a průjmů u dětí, které jej požily.
Robinsonův ostrov (1. řada)

První sériereality showRobinsonův ostrovměla premiéru 16. ledna 2017 naTV Nova. Série se natáčela naFilipínách, v oblasti souostrovíCaramoan. Moderátorem bylOndřej Novotný. Natáčela se v roce2016a vysílána byla od ledna do května2017. Série trvala 44 dnů a vítěz získal 2 500 000 Kč.
Osmnáct soutěžících je rozděleno do dvou kmenů po devíti lidech a mají své vlastní barvy, vlajku a znak. Trosečníci jsou nuceni přežívat v divočině bez jakýchkoli moderních vymožeností po dobu 44 dnů. V průběhu soutěže se konají náročné souboje o odměny, například o jídlo nebo vybavení pro snadnější přežití, nebo o imunitu. Kmen, který prohraje souboj o imunitu, musí navštívit kmenovou radu, kde ze svého středu vybere jednoho a ten musí hru opustit.
Jakmile zbývá menší počet hráčů, asi v polovině hry, jsou kmeny sloučeny v jeden a soutěžící musí soutěžit každý sám za sebe. Individuální imunita nyní chrání pouze jednotlivce. Jednotlivci vyloučeni na kmenových radách jdou na ostrov vyloučení, kde mezi sebou soupeří v duelu o návrat do hry. Když prohrají tak opustí hru i ostrov, jdou do hotelu a vrátí se do hry jako člen poroty. Porota se účastní všech následných kmenových rad a sbírá cenné informace k nejdůležitějšímu rozhodnutí: na závěrečné radě, kdy jsou ve hře dva trosečníci, zvolí vítěze.
Soutěže se účastnilo 18 soutěžících. V první části soutěže byli rozděleni na dva kmeny: Tabon (modrá) a Callao (červená). Kmeny byly pojmenovány podle starých filipínských jeskyní. Sloučený se kmen se jmenoval Mayon (žlutá) a soutěžící v něm soutěžili sami za sebe. Kmen byl pojmenován po filipínské sopce. Po vyřazení byli soutěžící posláni na ostrov vyloučení, z něhož se mohli později dostat zpátky do hry. Po 44 dnech se jeden z nich stal prvním českým Robinsonem.
Zapékanka

Zapékanka(polskyzapiekanka) je vPolskupopulární jídlo, nabízené vrychlém občerstvení. Jedná se o podélně rozříznutouveku, na kterou umístí sýr a houby, později se dodá také imasoazelenina. To celé se potom zapeče. Hotové jídlo se ještě ochutíkečupem,tatarskou omáčkoučihorčicí. Zapékanky si oblíbili v Polsku během 70. let, v dobáchkomunistického režimu. Existují četné variace, které se liší použitými přísadami.
Lelíček ve službách Sherlocka Holmesa

Lelíček ve službách Sherlocka Holmesaje česká filmovákomediez roku1932. Hlavní roli vytvořilVlasta Buriana režisérem bylKarel Lamač.
Portorický předseda vlády (Theodor Pištěk) pověří detektiva Sherlocka Holmese (Martin Frič), aby našel dvojníka portorickému králi Fernandu XXIII. (Vlasta Burian). Slabý a ustrašený král se bojí anarchistů a nechce se ukazovat na veřejnosti. Nespokojená je i královna (Lída Baarová), pár je totiž stále bez následníka. Sherlock Holmes najde v českých novinách obrázek Františka Lelíčka (opět Vlasta Burian) z Prahy a hned se za ním vydá. Lelíček je vykutálený Čech, který myslí jen na peníze a na jídlo. Doma má dluhy a věřitelé (Jan W. Speerger a další) ho stále pronásledují a když mu Sherlock nabídne peníze, tak se s ním vydá do Portorika. Ve vlaku se naučí „Španělsky snadno a rychle“. V Portoriku se dozví svůj úkol: dělat dvojníka. Nejdřív se mu to nelíbí, ale pak se nechá přemluvit, setká se s předsedou vlády, s dvorním maršálkem (Čeněk Šlégl) etiketou a i se samotným králem. Když král odjede do exilu, Lelíček začne vládnout. Ukáže se lidu, a přestojí s Holmesovou pomocí atentát, nechá se fotit na známky, vynadá ministrům, vyřídí resty a ujme se vlády pevnými otěžemi, nechá i vyhlásit novou hymnu a setká se s královnou, je to ale její dvojnice (také Lída Baarová). Když ho pravá královna uvidí, jak vyvádí při býčích zápasech tak si s ním sjedná schůzku a pak už je spokojená... Atentátníci však přichystají další atentát a Sherlock Lelíčka a dvojnici na poslední chvíli zachrání. Dvojnice uteče, ale královna je s Lelíčkem spokojená. Atentátníci jsou zavřeni, přijde ale zpráva, že pravý král zemřel. Místo toho, aby si Lelíček šel za něj lehnout na hřbitov prohlásí se za krále a Sherlocka pověří hledáním nového dvojníka. Příběh končí, když si Lelíček s „kšiltovkou“ dá s pravou královnou při slavnosti dlouhý polibek.
Vlasta Burian ve své legendárnídvojroli(a v jedenáctém filmu). Role dokazuje Burianovo herecké umění, když dokázal rozlišit charaktery obou hlavních postav. V tomto filmu nemusel vůbec hrát zamilovaného, byl do Baarové zamilovaný doopravdy a chtěl se kvůli ní rozvést. Zajímavostí také je, že v úvodu filmu číšník osloví Buriana „pane Lemlíček“. Nebyl to omyl – v předloze a ještě na začátku filmu se hlavní postava jmenovala právě Lemlíček. Byla také natočena francouzská verze, v ní ale Burian nehrál.
Feliz Navidad

„Feliz Navidad“ (výslovnost [feˈliz naβiˈða(ð)]; v překladu Veselé Vánoce) je vánoční píseň, kterou v roce 1970 napsal a poprvé nahrálportorickýzpěvák a skladatelJosé Feliciano.Díky svému jednoduchému, procítěnému textu – tradičnímu španělskému vánočnímu/novoročnímu přání „Feliz Navidad, próspero año y felicidad“ („Veselé Vánoce, úspěšný rok a štěstí“), po kterém následuje text v anglickém znění „I wanna wish you a Merry Christmas from the bottom of my heart“ („Chci vám ze srdce popřát veselé Vánoce“) – se stala vánoční klasikou a získala si oblibu po celém světě.
Feliciano uvedl, že píseň nahrál, když seděl o Vánocích ve studiu vLos Angelesa stýskalo se mu po rodině vNew Yorkua po vzdálenější rodině. Vzpomínal, jak se svými bratry slavil Štědrý večer, jedl tradiční portorikánská jídla, pil rum a zpíval koledy. „Je to vyjádření radosti, kterou jsem o Vánocích cítil, a toho, že jsem si připadal velmi osamělý“, řekl v prosinci 2020 proNPR. „Chyběla mi rodina, chyběly mi vánoční koledy s nimi. Chyběla mi vánoční atmosféra.“
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuFeliz Navidad (song)na anglické Wikipedii.
Mezinárodní dny a roky

Toto je přehledmezinárodních dnů a roků. Mezinárodně uznané (sváteční) dny vyhlašuje zpravidlaOrganizace spojených národů(OSN), ale i její organizace pro vzdělání, vědu a kulturuUNESCO,Světová zdravotnická organizace(WHO) a další nadnárodní instituce. Tyto dny slouží často jako připomínka nějakých tematicky vymezených hodnot, dosažených úspěchů lidstva či naopak hrozeb a boje proti nim.
Připadají vždy na stejný den (datum).
Připadají každý rok na jiný den (datum).
Vysvětlivky (celý název):
Beltain

Beltain, (čti [bjaultənə]; vmoderní irštiněBealtaine;anglickyBeltane;gaelskyBealltainn,starším pravopisem Bealltuinn) jegaelskýsvátek slavený zpravidla v předvečer 1. května, spojený s vyháněním dobytka na pastvu a zapalováním ohňů. Etymologie slovabeltaineje nejasná, ale zpravidla je vykládáno jako „jasný oheň“. Slabikabel-může znamenat „jasný, zářící“ a souviset s keltským slunečním bohemBelenem. Část-tainemůže vycházet ze slovoteine„oheň“. VNizozemsku,Německu,Švédsku,Českua některých dalších evropských zemích je ve stejný den slavenaValpuržina noc, vestarověkém Říměse Beltainu podobala slavnost ovčákůPariliaslavená 21. dubna.
O Beltainu se vyháněl na pastvu dobytek, zatímco protilehlém svátkuSamhainse činil opak. V důsledku chladnějšího podnebí mohl veSkotskutento svátek připadat až na pozdější datum, například 15. května. Nejdříve byly uhašeny všechny krby a ohně a poté rozdělánteine éigen, tedyživý oheň, rozežhnutý pomocí dvou dřívek a zapáleny dva ohně, mezi kterými byl provázen dobytek, aby byl ochráněn před dobytčím morem a jinými chorobami, lidé pak mezi ohni procházeli pro přivolání štěstí či vyléčení neplodnosti. Beltaine byl také považován za den vhodný pro začínání velkých plánů a podleKnihy o záborech Irskav tento den do Irska připluliPartholónovciaMílésiané. Tento den byl dále spojován sčarodějnicemiči jinými nadpřirozenými bytostmi kradoucími lidem jídlo, snad v důsledku docházejích zásob a placení dávek vrchnosti, a byl považován za obzvláště nešťastný den k uzavření svatby.
Beltaine je také slavenwiccany,neodruidy,keltskými rekonstrukcionisty, případně dalšíminovopohany.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBealltainnna galské Wikipedii.
Stažení srbské armády na Korfu

Stažení srbské armády na Korfu, známé též pod názvemSrbská golgota, nebo takéAlbánská golgotaprobíhalo na přelomu let1915/1916v závěru tzv.Srbské kampaně za první světové války.
V roce1915vstoupiloBulharskodoválkyna straněTrojspolku. Dlouhodobý a úspěšný odpor, který srbští vojáci kladli na severu zeměRakousko-Uhersku, skončil po útoku bulharských vojsk na jižní Srbsko. Tam se nacházelo vedení státu i armády; většina bojujících sil byla dislokována u rakouských hranic a obranabulharské hranicebyla velmi slabá. Bulharsko zahájilo postup dne15. října1915bez vyhlášení války. Ve stejnou dobu zahájily ze severu rakouské a německé jednotky rozsáhlou ofenzivu s cílem postupu směrem na jih.
Samotné Srbsko bylo velmi rychle obsazeno cizími vojsky. Do týdne byla obsazena městaKumanovo,ŠtipaSkopje.Srbská armádabyla nucena k ústupu na západ země. První kolona v čele s králem a vládouNikoly Pašićevyrazila dne15. listopadu1915přes územíKosovak břehůmJaderského moře. Následovaly další kolony, které se přesunovaly buď přes územíČerné Hory, nebo severníAlbánie.13. prosincedosáhla většina zbytku vojska oblasti mezi městyAndrijevicaaPodgorica. O několik dní později se přesunula do blízkosti městaSkadar, kde překročila hranici na územíAlbánie.
Přestože spojenci ze stranyDohodyslibovali vyčerpanému srbskému vojsku pomoc, té se dočkala jen malá část.V lednu1916tak cca sto dvacet až sto šedesát tisíc srbských vojáků, kteří dorazili na pobřeží Jaderského moře v Albánii, pokračovalo jižním směrem až doŘeckana ostrovKorfu. Vzhledem k vyčerpanosti a nedostatku zásob; válečným podmínkám a velmi dlouhému pochodu měli srbští vojáci značné ztráty. Rovněž také vypuklaepidemietyfu, která celou situaci pouze zhoršila. Několik tisíc vojáků proto na ostrov Korfu nedoputovalo; jiní i když dosáhli cíle trpěli těžkými podmínkami, neboť se na ostrově samotném nedostávalo jídla, stanů, oblečení i lékařské pomoci.
Nemalá část srbských vojáků byla v roce1918vrácena zpět do boje. Účastnili se střetů na tzv.Soluňské frontě, odkud se na podzim po jejím prolomení vrátili domů.
? (hospoda)

?(vsrbštinětéž jakokafana znak pitanja, nebo jenznak pitanja(prootazník), vsrbskécyriliciкафана знак питања/знак питања) je nejstaršíhospodavBělehradě.V provozu je téměř 200 let a patří k významným objektům města.
Podnik se nachází na uliciKralja Petrav nejstarší části srbské metropole, nedaleko sídlaSrbské pravoslavné církve, pevnostiKalemegdana řekySávy.
Hospoda sídlí v budově tradičního balkánského stylu; jedné z mála historických staveb z dobydruhého srbského povstání, které se dochovaly do dnešních dob. Byla vybudována v roce1823za vlády knížeteMiloše Obrenovićejako dar obchodnímu konzuloviNaumu Ičkovi, který mimo jiné dojednalmírsOsmanskou říšía ukončil tímpovstání. Hospoda několikrát měnila svůj název; v roce1878nesla jménoKod pastira(U pastýře), v roce1892změnila název naKod Saborne crkve(vzhledem k blízkostinedaleké katedrály. Vzhledem k tomu, žecírkevproti tomuto názvu protestovala,umístil vlastník hospody jako název pouze otazník, a ten se dochoval až do dnešních dní. V roce1959komunistépodnik zestátnili. Od roku2007je hospoda objektem památkově chráněným.
Název vznikl, když se dvakuchařiz hospody nedokázali dohodnout na tom, jak se bude hospoda jmenovat. Vychytralýčíšníknavrhl právě "?", na úkaz věčnýchsporůo název hostince.
Hospoda ? servíruje tradiční srbská jídla za doprovodu tradiční balkánskédechovky.Je navštěvovaná často zahraničními turisty.
Singapore Airlines

Singapore Airlinesjsou vlajkováletecká společnostzeSingapuru, se základnou namezinárodním letišti Changi. Založeny byly 1. května 1947. Původně se nazývaly Malayan Airways, činnost pod současným názvem zahájily v roce 1972.
Od svého založení se vyvíjely z regionálního leteckého přepravce až do společnosti, která začala operovat letadla typuAirbus A380jako první na světě. Singapore Airlines jsou považovány za národní symbol státuSingapur. Od roku 2000 jsou členemletecké alianceStar Alliance. Na přelomu let 2014 a 2015 měla tato společnost 23 963 zaměstnanců.
Singapore Airlines mají tři sesterské letecké společnosti, regionálníSilkAir, nízkonákladovou společnostScootaTigerair. Provozují také nákladní leteckou společnost Singapore Airlines Cargo.
Aerolinie drží prvenství v následujících ohledech:
V lednu 2023 společnost Singapore Airlines vlastnila a měla objednaná následující letadla:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSingapore Airlinesna anglické Wikipedii.
City Tower

City TowervPrazenaPankrácije druhánejvyšší budova v Českuanejvyšší budova v Praze. Stojí naPankrácké plániv městské částiPraha 4nedalekostanice metra Pankrác. Budova má 27 nadzemních a 3 podzemnípodlažía na výšku měří 109 metrů; většinu prostor zaujímají kanceláře.
Stavba budovy jako zamýšleného sídlaČeskoslovenského rozhlasubyla zahájena v roce1983firmou Spojprojekt pod vedením architektaFrantiška Šmolíka. V roce1993byla budova téměř dokončena, avšak pro nově vzniklýČeský rozhlasbyla příliš veliká, navíc technologicky zastaralá a obsahovala materiály s velkou koncentracíazbestu, proto se Český rozhlas rozhodl budovu prodat.
V roce 1996 podepsal smlouvu se společností NIKO, která za budovu nabídla 1 miliardu Kč. Společnost však ve stanoveném termínu nezaplatila kupní cenu a budova se tak vrátila zpět Českému rozhlasu.
Stejný scénář se opakoval později sesingapurskouspolečností Wells Holding a cenou 550 milionů Kč.
Nakonec byla budova s odhadovanou rozlohou pronajímatelné plochy 49 000 m² úspěšně prodána až v roce2000společnostiECM Real Estate Investmentsza 285 milionů Kč.
Po dlouhých letech příprav byla v roce 2005 zahájena radikální přestavba, která byla dokončena v roce 2008, po 25 letech od zahájení původní stavby.V této souvislosti byl zbořen nevyhovující objekt hudební výroby na východ od výškové budovy a na severní straně byl postaven nový objekt nazvanýCity Point. Na nové podobě budovy se podílel americký architektRichard Meierz tzv. „Newyorské pětky“ ve spolupráci sVáclavem Aulickým. Budova dostala nový název „City Tower“ a nabídla 44 000 m² kancelářských ploch k pronájmu. Největším nájemcem se stalaRaiffeisenbank, která obsadila 10 pater budovy.Richard Meierse později podílel také na výstavbě sousední kancelářské budovyCity Green Court.
Na rekonstrukci bylo použito přes 2300 tun novýchocelovýchkonstrukcí. Fasádu tvoří 30 500 m² skleněných tabulí. V podzemních patrech vzniklo 800 parkovacích míst. V budově je celkem 18výtahů. Výtahy dosahují rychlosti 6 m/s a oficiální stránka prohlašuje, že jsou to nejrychlejší výtahy v Česku.Ve 27. patře se nachází nejvýše položenárestauracev Česku, ta od roku 2013 opakovaně získala oceněníMichelinského průvodcev kategorii „Bib Gourmand“ (dobré jídlo za slušnou cenu).
V roce 2009 společnost ECM budovu City Tower s udávanou hodnotou 130 milionů eur (asi 3,3 miliardy korun) prodala firmě Marpona za 52 milionů eur (1,3 mld. korun); podle jiného zdroje za plných 130 milionů eur.
V červenci 2012 společnost Marpona prodala stavbu firmě Consideratio, která patří přes společnost Fintop do holdingu Proxy-Finance. Prodejní cena nebyla zveřejněna.
Stevard (letecká doprava)

Stevard(téžletuška, stevardka, odborněpalubní průvodčí) je zaměstnanec služeb pracující převážně na palubě letadla.
Prvotní účel palubních průvodčí na palubě letadla je starat se o bezpečnostcestujících. Dle předpisůJAAje určen jeden palubní průvodčí na padesát cestujících (PAX). Další činností na palubě může být starat se o tzv. palubní servis (rozdávání nápojů, jídla), skyshop (prodej zboží na palubě) a další…
Pracovní náplň na zemi – pohotovost. Jedná se o časový úsek při kterém je palubní průvodčí vázán na administrační centrum společnosti a může být použit jako náhrada za chybějícího kolegu/kolegyni.
Palubní průvodčí musí projít několika koly tzv. výběrového řízení. Celý proces proškolenímůže trvat od několika měsíců po tři roky. To závisí na potřebách společnosti.
Vedoucí kabiny je nadřízený palubních průvodčí. Tato osoba odpovídá za dění na palubě letadla (tj. prostoru kde se pohybují cestující).
Pracovní náplň vedoucí kabiny je koordinovat činnost palubních průvodčí. To znamená:
Vedoucí kabiny nemá právo např.: vyloučit cestujícího z přepravy. Může však na základě svého úsudku upozornit kapitána letadla, který tuto pravomoc již má. Z pohledu cestujícího je vedoucí kabiny osoba, která se obvykle stará o různá hlášení (bezpečnost, poloha, informace). Povinností vedoucí kabiny není starat se o palubní servis.
Vedoucí kabiny je v zásadě palubní průvodčí s určitou praxí. Stejně jako palubní průvodčí tak i vedoucí kabiny musí mít typové ohodnocení pro dané letadlo. Teoreticky je možné, aby např. vedoucí kabiny pro Airbus A320 byl zároveň palubní průvodčí pro Boeing 737. K této situaci ovšem obvykle nedochází z důvodů potřeb společností. Ostatní požadavky jsou stejné jako u palubních průvodčí.
Purser je člověk starající se o dozor nebo školení palubního personálu. V letadle se účastní např. praktického školení palubních průvodčí, a to jak při vyváděcích letech, tak při typových hodnoceních. Inspektoři se již věnují širší pozemní aktivitě než palubní personál (kterého jsou zároveň součástí) – tj. např. školení palubních průvodčí.
Několikaletá praxe jako vedoucí kabiny. Např. v ČSA je purser vedoucí kabiny na Airbus A310 – což je nedálkové letadlo sloužící pro dálkové lety. Z toho plyne, že musí u společnosti pracovat více než tři roky (což je doba pro získání typového ohodnocení pro palubní průvodčí). Tyto podmínky nelze přesně specifikovat, protože jsou mimo jiné závislé na vnitřních předpisech dané společnosti.
Vedoucí letky je osoba, která odpovídá za jednotlivou skupinu palubních průvodčí (vedoucí kabiny a purserů). Tito lidé se již převážně věnují administrační činnosti kolem své skupiny…
Smaženice

Smaženice(míchanice) je typickéčeskéneboslovenskéjídlo, jehož základem jsou smaženéhoubyavejce.
Houby, nejlépe více druhů, se pokrájí na menší kousky a přidají kcibulceosmažené na tuku do sklovata. K nim se přidákmína pokud je to třeba, i trocha vody. Houby se podusí doměkka a nakonec se k nim přidá rozšlehanévejcesesolí. Míchá se dokud nezhoustne. Smaženice se podává ještě horká schlebem.
Brynzové halušky

Brynzové halušky(slovenskybryndzové halušky) jsouslovenskénárodní jídlo. Připravují se z brambor, mouky,soli,brynzyaslaniny.
Tradicebrynzovýchhalušekzřejmě souvisí s tradičním způsobem života slovenského obyvatelstva, tradicí chovuovcía výrobou výrobků z ovčího mléka, hlavně brynzy.
Podle etnoložkyKataríny Nádaskése brynzové halušky ve slovenské kuchyni objevily až v 17. století a to podrumunskýmvlivem.
Halušky

Haluškyjsounokyz těsta. Jsou jedním z nejznámějších pokrmůSlovenska. Tvoří součást slovenské, specifickyliptovské,oravskéa okolní kultury. Jde o slovenské národníjídlo, které je velmi jednoduché nasurovinyi čas.
Hlavními surovinami při vaření jsoumoukaavejce. Při přidání brambor (strapačky) je syrové brambory třeba utřít (ne nastrouhat jako sýr), což bývá při ruční přípravě časově nejnáročnější část přípravy. Po vymačkání vody z utřených brambor se nechá voda sedimentovat, slije se a zbylýškrobna dně se vrátí zpět do brambor jakopojivo. Proto není podle původního receptu nutné přidávat vejce.Brambory se osolí a spolu s moukou se vyhněte polotuhétěsto. Těsto se rozdělí (obvykle speciálním sítem) na malé nočky, které se zhruba 10 minut vaří v osolené vodě. Poté se zcedí (případně vyberou z hrnce děravounaběračkou) a smísí s přílohou.
Existuje mnoho receptur, jak halušky na závěr dochutit. Existují halušky vždy podávané sbryndzou(sýrem), někdo dělá i halušky smákema dokonce i halušky spovidly. Halušky z bramborového těsta s kyselým zelím a smaženouslaninouse označují jakostrapačky.
Nejznámější jsou alebrynzové halušky.Do nich se přidávábrynza, halušky se navíc posypou slaninou a případně pažitkou. Podává se se sklenicí kyseléhomléka.
Brynzovéhalušky nabízí mnoho slovenských restaurací. Z dob společného státu přetrvává jejich popularita i v Česku, kde jsou na jídelním lístku řady pohostinství.
Na severovýchodě Čech, předně v oblasti Krkonoš, se pojmem „halušky“ občas označujíbramboráky, tzv.sejkory.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuHaluškana slovenské Wikipedii.
Talíř

Talíř(zněm.Teller, to zfranc.tailloir, odtailler, krájet, původně prkénko na krájení jídla) je jídelnínádobí, obvykle okrouhlá miska s plochým okrajem, na niž se podávájídlo. Odmísyse ale talíř liší právě svým do plocha zalomeným okrajem, který miska nemá. Vyrábí se zporcelánu, skla,keramickýchmateriálů, plastických hmot a jiných materiálů.
Talíře se rozšířily v Evropě z Francie a z Itálie počínaje 14. stoletím současně s malovanou keramikou a postupně nahradily starší hliněné nebo dřevěnémiskya prkénka. Od 19. století se porcelánové talíře staly samozřejmou součástí jídelního nádobí každé domácnosti, v současnosti se objevují i talíře z umělých hmot nebo z papíru, často na jediné použití.
Obvykle se rozlišuje:
Malované dekorativní talíře z keramiky (např.majolika) či z porcelánu se užívají jako ozdobné nebo upomínkové předměty a věší se na stěnu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuTanierna slovenské Wikipedii.
Slovinština

Slovinština(slovenščina, slovenski jezik) jejihoslovanský jazyk. Je úředním jazykem veSlovinsku, a tedy patří mezi úřední jazykyEU. Jako jeden z místních jazyků se užívá také vItáliia vRakousku.
Ve slovinštině je psána a vydávánaliteratura. Ve slovinštině existuje také několikinternetových vyhledávačůatelevizníchstanic.
Slovinština se píše upravenou latinkou s přidanými znaky č, š a ž. Po dlouhých sporech (tzv. abecedna vojna) mezi slovinskými vzdělanci byla v polovině19. stoletípřejatachorvatskáabecedaLjudevita Gaje, ze které byly odstraněny znaky, které slovinština nepoužívá. Ta nahradila předchozí tzv.metelčiciabohoričici, tedy písma, která nepoužívala diakritiku, ale pokoušela se hlásky, které nemají v latince ekvivalent, nahradit zcela novými znaky – mnohdy výpůjčkami zcyrilicenebo tvorbouligaturpísmen latinky.
Jinak je výslovnost stejná jako včeštině. Spolu se skutečností, že slovinština je vzhledem k češtině plna nepravých homonym (a to jak homofonních, tak homografních), bývají tyto rozdíly příčinou častých nedorozumění mezi Čechy a Slovinci.
Příklad:
Slovinština užívá v minulém čase pomocné sloveso ve všech osobách (podobně jako chorvatština), na rozdíl odčeštinyneboslovenštiny, kde pomocné sloveso ve 3. osobě jednotného i množného čísla vymizelo, nebo odruštiny, která neužívá pomocné sloveso vůbec. Příklad: Bil je še majhen – Byl ještě malý.
Budoucí čas používá stejný tvar jako čas minulý, pouze pomocný tvar slovesa být (biti) se liší. Příklad: Pomagal ti bom – Pomůžu ti.
Slovinština rozlišujedokonavost, avšak pouze u některých sloves. Příklad:brati(číst) ×prebrati(přečíst)
Slovinština jako jeden z mála jazyků na světě zná (a prakticky bez výjimek používá)duál, tedydvojné číslo, ve slovinštině někdy též označovaná jako řeč milenců.Příklad:
Cankar je že kot tretješolec, leta 1891, napisal nekaj pesmi. Objavljati je začel kot dijak. Leta 1892 je v rokopisnem listu Sloga objavil krajši kritični članek in Junaško pesem iz naših dni. Otroško glasilo Vrtec mu je natisnilo pesem Pes, maček in miši. Že naslednje leto so mu v Dijaški prilogi Rimskega katolika objavili sestavek Moj prvi pogled na morje.
Překlad:Cankaruž jako žák třetí třídy, roku 1891, napsal několik básní. Publikovat začal jako středoškolák. Roku 1892 publikoval v rukopisném listu Sloh kritický článek a Hrdinskou báseň z našich dní. Dětský oznamovatel Školka mu vytisklo báseň Pes, kočka a myši. Již rok nato mu ve Středoškolské příloze Řimského katolíka vydali črtu Můj první pohled na moře.
Oficiálně se používají názvy odvozené zlatiny:
Ve slovinštině existují i alternativní neoficiální názvy měsícůslovanského původu, a to:
Vnářečíchse lze setkat i se staršími slovanskými názvy.
Černý jestřáb sestřelen

Černý jestřáb sestřelen(anglickyBlack Hawk Down) jeamerickýválečný snímek, velmi volně vycházející zestejnojmenné knihyspisovateleMarka Bowdena,který v roce2001natočil režisérRidley Scotto událostech během vojenské operaceOperace Gothic Serpent.
Film vyobrazuje poslední bojovou akci americkéoperace Gothic Serpent, která se udála 3. října1993vsomálskémMogadišu. Tato akce vešla do historie jako prvníbitva o Mogadišo. Film zachycuje atmosféru na americké základně před bitvou a hlavně bitvu samotnou. V této bitvě proti sobě stojí americká jednotka speciálně utvořená aby v Mogadišu našla a zatkla vůdce jednoho z tamějších válčících klanů,Mohameda Farrah Aidída, který se podle Američanů provinil zločiny proti lidskosti. Pod jeho velením jeho klan zabavoval dodávky jídla (součást mezinárodní humanitární pomoci) určené pro zoufale hladovou somálskou veřejnost, což způsobilo smrt hladomorem tisícům Somálců. Americká jednotkaTask Force Rangernebyla ani po šesti týdnech schopna Aidída dopadnout, začala proto zatýkat jeho nejbližší společníky. Bitva, kterou film zachycuje, byla původně plánována jako rychlý přepad za účelem zatčeníOmara SaladaaHassana Awaleho. Při akci, která byla odhadována na 30 minut, byl sestřelen vrtulníkUH-60 Black Hawk, čímž se z přepadu stala záchranná operace, která si nakonec vyžádala dalšívrtulník, 19 životů, 73 zranění na straně amerických jednotek, 3 životy z řad jednotekSpojených národůa asi tisíc mrtvýchSomálců.
Kevin Carter

Kevin Carter(13. září1960Johannesburg,JAR–27. července1994Johannesburg, JAR) byl jihoafrickýfotografažurnalista.
Byl členem skupiny fotožurnalistů známé jakoBang-Bang Club, kteří se snažili odhalit zvěrstvaapartheiduv Jižní Africe ještě se třemi dalšími fotografy –Gregem Marinovichem,Kenem OosterbroekemaJoão Silvou. V březnu 1993 odešel doSúdánuzdokumentovat místní rebelské povstání. Zažil šok, když spatřil velký hladomor a bídu a začal fotografovat. Zde vznikl jeho nejznámější snímek malého dítěte, jak se snaží všemi silami připlazit k jídlu a supa, který přiletěl a hrozil útokem. Symbol bezmoci – sup – odletěl, až když ho Carter odehnal pryč.
Carter získal v roce 1994Pulitzerovu cenuPulitzer Prize for Feature Photography.
Dne 27. července 1994 ve věku 33 let spáchal sebevraždu, pravděpodobně pod vlivemdeprese.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuKevin Carter (fotograf)na slovenské Wikipedii.
Thozamile Taki

Thozamile Taki(*1971), přezdívaný"Třtinový vrah", jejihoafrickýsériový vrahobviněný ze zabití 13ženve věku 18-25 let. Takiho přítelkyněHlengiwe Neneje obžalovaná ze olupování obětí.
Taki byl zatčen v roce2007. Své oběti mělznásilnitauškrtitnebo ubít naplantážíchscukrovou třtinounebočajovýchplantážích u městUmzintoaPort St. Johns. Části těla některých z jeho obětí měl Taki prodávat místním léčitelům nebosangomám(léčitelům domorodých kmenů).
Během vyšetřování byl Taki poslán do vězniceWestville. Dne21. února2010se Taki spolu s osmi dalšími vězni pokusil o útěk. Spadl však zestřechyčtvrtého patra buněk, vážně se zranil, zatímco jeho komplici úspěšně unikli. Vyšetřování bylo přerušeno až do jeho uzdravení.
Dne2. března2010požádal Taki (nyní nainvalidním vozíku) soud, aby jeho přítelkyně byla propuštěna na kauci. Soudce zatím proces odročil, vyšetřování Takiho zločinů stále probíhá.
Během vyšetřování se Taki nechal slyšet, že bude spolupracovat, jen když mu budou strážní nosit speciální jídlo:džusy, čerstvéovoceakuřataz řetězce rychlého občerstveníKFC.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuThozamile Takina anglické Wikipedii.