Říše Jüan

ŘíšeJüan, oficiálním názvemVelká Jüan(mongolskyDai Ön Yeke Mongghul Ulus,mongolskyИх Юан Улс,čínskypchin-jinemDà Yuán guó,znaky大元國, doslova „Velký základní/prvotní stát“) bylamongolskáříše zahrnujícíMongolskoaČínu, existující v letech1271–1368zadynastie Jüan. Založena bylaČingischánovýmvnukem chánemChubilajem, který do roku1279dokončil dobytísungské Číny. Oslabení jüanské moci v Číně a nespokojenost obyvatelstva vyústila roku1351vpovstání rudých turbanů, které skončilo vznikem čínskéříše Ming, jejíž armády roku1368vytlačily jüanská vojska z většiny Číny včetně hlavního města –Pekingu. Říše a dynastie Jüan, následně omezená na Mongolsko je pak nazývánaSeverní Jüan.
Koncem 50. let13. stoletíbylamongolská říšena vrcholu moci. Její východní polovině vládl veliký chánMöngke. Západ, kroměÍránukontrolovaného Möngkeho bratremHülegim, ovládal chánZlaté hordyBerke. Möngke roku1258vyrazil do války s jihočínskouříší Sung. Dobýval sungské opěrné body na západě země, vS’-čchuanu, zatímco mongolský generálUrjanchadajútočil zJün-nanu, Mönkgeho bratrChubilajv čele další armády útočil na Sungy ze severu, na středním tokuJang-c’-ťiang, a nejmladší bratrArik-bukaz hlavního města říšeKarakorumuspravovalMongolsko.
V srpnu1259Möngke při obležení Che-čou (dnes součástČchung-čchingu) ve věku padesáti let zemřel. Nového chána měl podle zákona –Jasy– zvolitchuralv Mongolsku za účasti členůČingisovarodu. Vláda v Karakorumu v čele s Arik-bukou chural začala připravovat. O postavení nového vládce mongolské říše se hlásil Arik-buka, podporovaný prvním ministremBolgajem, Möngkeho vdovou i mnohými chány z rodu Čingisovců. Chubilaj však převzal iniciativu, přitáhl do svého sídlaKchaj-pchinguna severní hranici Číny, a v květnu 1260 se nechal svou armádou zvolit velikým chánem. Na zprávu o Chubilajově uzurpaci hodnostáři v Karakorumu v červnu1260reagovali prohlášením Arik-buky za velikého chána. V západních údělech Arik-buku podpořil Berke, kdežto Hülegü se postavil na stranu Chubilaje (a především proti Berkemu).
Chubilaj prohlásil Arik-buku uzurpátorem, podle čínské tradice vyhlásiléru vládyČung-tchung(„Umírněná vláda“).Získal na svou stranu bývalou Möngkeho armádu i Urjanchadajův sbor, které byly zprvu ochotny podpořit Arik-buku. V nastalé válce bohaté zdroje severní Číny přinesly Chubilajovi převahu nad soupeřem. Po neúspěchu pokusu o ovládnutí střední Asie nezbylo Arik-bukovi než se, roku1264, vzdát. Jeho stoupenci v čele s Bolgajem byli popraveni, on sám však dostal milost a zemřel o dva roky později.
V občanské válce mezi Arik-bukou a Chubilajem se projevil rozkol uvnitř mongolské elity. Chubilaj v pozici správce severní Číny v 50. letech posunoval vládní politiku k čínským vzorům a postupům. Podobně i Hülegü v Íránu stál před potřebou získání si loajality místního zemědělského obyvatelstva, mongolským kočovníkům cizího kulturními i politickými tradicemi. Naproti tomu Arik-buka se ve svém údělu v západním Mongolsku i jako správce v Karakorumu sblížil s mongolskými konzervativci, kteří Chubilajovo počínšťování říše odmítali jako zradu Čingisova dědictví a Jasy.
Říše Jüan při svém vzniku zahrnovala dnešníMongolskoa jižníSibiř,Mandžusko, přilehlé oblastiDálného východu, severní Čínu odVelké čínské zdiaž k řeceJang-c’-ťianga jihozápadní Čínu až k hranicímVietnamu. Podléhal jí iTibetaKorea. Chubilaj dobyl zbytek Číny a částiMyanmaruaThajska.
Jüanská říše spojovala rozmanité země, jejichž obyvatelstvo se výrazně lišilo. Na severu žily „lesní národy“ jižní Sibiře, v povodíJenisejeusedlíKyrgyzové. Stepní zónu jižně od sibiřských lesů obývali kočovníci –Mongolové, jméno, které od roku 1206 zahrnovalo kromě vlastních Mongolů všechny obyvatele stepi –Kerejty,Tatary,Najmany,Onguty,Merkitya další. Východně od nich v Mandžusku zůstávaliDžürčeniaKitanové, jihozápadně v oázách podél karavanních cest žiliUjguři, východně od nich v dnešnímKan-suTanguti. Velká čínská zeď oddělovala step od jižních zemědělských oblastí osídlenýchČíňany.
Různorodé obyvatelstvo říše jüanská vláda rozdělila do tří kategorií:
Po dobytí říše Sung její obyvatelstvo spadlo do čtvrté kategorie
Číňané tvořili absolutní většinu obyvatel říše – roku 1290 úřady v Číně napočetly 13,19 miliónu domácností, které podle odhadu vlády měly 58 834 711 osob.Soupis obyvatel byl proveden pro účely výměry daní, nebyly proto započteni vojáci, mniši a duchovní, nevolníci a otroci v majetku mongolských knížat a sčítání se netýkaloJün-nanua některých dalších těžko dostupných regionů. Soupis zachytil značný nepoměr mezi osídlením severní a jižní Číny – na severu žilo 10 miliónů lidí, na jihu 50 miliónů.
V říši Jüan se kultura bohatě rozvíjela. Čínští vzdělanci měli jen omezený přístup do státní správy, proto málo psali o politice, nebo filozofii, ale obrátili se k vědě a technice – psali o matematice, lékařství, geografii, stavitelství a zemědělství. Úroveň cestopisů, kartografie, geografie a vědeckého vzdělání poté vzrostla. Na popularitě získala lidová kultura. Rozvíjelo se především drama a romány, v literatuře rostlo užití lidového jazyka. Pod vedením mongolského ministraTogtačínští učenci sepsali dějiny tří předešlých říší –Sung,LiaoaŤin.
Rozvíjelo se malířství, k významným mistrům patřiliČchien Süan,Kao Kche-kung,Li Kchan,Čao Meng-fu,Žen Žen-fa,Chuang Kung-wang,Wu ČenaWang Meng. V jüanské éře byl oblíbeny modrobílý porcelán s dračími motivy.
Většina jüanských císařů ovládalačínskou řeč, nikoliv všakčínské znakové písmo. Pro zápis mongolštiny bylo v jüanském státu používánoklasické mongolské písmo, vytvořené z ujgurského písma začátkem 13. století. Na žádost Chubilaje sestavil roku 1269Phagpa, představený tibetské buddhistické školysakjapa, tzv. „kvadrátní písmo“. Jüanské úřady ho sto let používaly pro zápis mongolštiny i čínštiny. Po pádu jüanské vlády v Číně vyšlo z užívání.
Politická jednota Číny a většiny střední Asie přinesla bezpečí na cestách a podpořila tak obchod mezi Východem a Západem. Rozvoj kontaktů mezi různými regiony euroasijského kontinentu – Čínou, střední Asií, Středním východem a východní Evropou (zejména Ruskem) přinesl značné zvýšení kulturní výměny.Z období vlády dynastie Jüan známe první evropské cestovatele do Číny. Nejznámější z nich jeMarco Polo, jehož vyprávění sepsané v knizeMiliónudivovalo Evropany po řadu generací.
Velký význam měl příklon jüanských císařů k tibetskémubuddhismu, jehož stoupenci tehdy silně ovlivnili Čínu.Muslimovédo říše Jüan přinesli středovýchodní kartografii, astronomii, lékařství, ale i styl odívání a jídlo. V Číně se objevily středovýchodní plodiny jako mrkev,tuřín, nové odrůdy citrónů, lilků, a melounů, vysoce kvalitní cukr, bavlna.
Některé čínské techniky a produkty, jakotisk,porcelán,karetní hrya lékařská literatura se rozšířily do západní Asie, zatímco výroba tenkostěnného skla acloisonnézískala popularitu v Číně. V Číně se objevily i nové hudební nástroje.
V jüanské éře se v Číně začal výrazněji šířitislám, přítomný zejména na severozápadě a jihozápadě od tchangských dob.Takénestoriánstvíakatolictvízažily období tolerance. Buddhismus, zvláště jeho tibetský směr, vzkvétal, zatímco soupeřícítaoistébyli leckdy perzekvováni.
Mezi kočovníky Mongolska dominovalo křesťanstvínestoriánskéhosměru, mandžuské národy byly šamanisté, přítomný byl i buddhismus. Vlastní Mongolové měli svou „černou víru“, podle níž světu vládl jediný bůh na nebesích –Chormusta, Věčný bůh (Möngke Tengri). Jüanská vláda opustila kočovnické tradice i víru a přiklonila se tibetskému buddhismu školysakjapa. Dědictvím jüanské záštity nad buddhismem je množství uměleckých památek. Po roce 1300 se ve velkém měřítku začaly objevovat mongolské překlady buddhistických textů, téměř všechny z tibetských originálů. Do mongolštiny byl přeložen i značný počet čínských konfuciánských a historických děl. Mnoho vysoce postavených Mongolů, např. předníDžalajrovéaOronarovépodporovalo konfuciánské vědce a instituce. Ve snaze o obnovení řádu v čínské společnosti prosazovala vláda při spravování Číny konfuciánské postupy.NeokonfucianismusvČu Sihoverzi se stal oficiálním učením požadovaným u úřednických zkoušek. Z politických důvodu Chubilaj a jeho nástupce Temür krátce podporovali i katolické křesťanství.
Postoj vlády k muslimům byl občas nepříznivý, pak byli podrobeni různým omezením – týkajícím se např. porážek prováděných v souladu s muslimskými předpisy (halal) i dalších praktik, jako obřízky. Analogickými omezeními byli podrobeni židé.
Vesměs však muslimové tvořili nezanedbatelnou část obchodníků i výběrčích daní.Muslimem byl i Chubilajův vnukAnanda, který se roku 1307 pokusil získat trůn.Vrcholu dosáhl muslimský vliv v říši Jüan za vládyJesün Temürav letech 1323–1328, kdy klíčové pozice u dvora zaujali muslimovéDawlat-šáchaUbajdulláh, kteří muslimy a křesťany osvobodili od povinných prací.Oba byli popraveni po změně vlády roku 1328.Ke konci říše korupce a perzekuce vyvolala příklon muslimů kčínským povstalcům. Na založeníříše Mingse proto podílelo i několik muslimských generálů (např.Lan Jü). Čínská jména některých muslimských komunit znamenají „kasárna“ nebo „díky“, čínští muslimové (Chuejové) tvrdí, že je to doklad tradice vojenské pomoci muslimů v protimongolských bojích a následné čínské vděčnosti.
S oslabováním schopnosti vlády zajistit řád ve společnosti, patrným v průběhu 14. století, rostla mezi čínskou většinou obyvatelstva říše popularita učení ilegálních taoistických a buddhistických sekt. Nejvýznamnější z nich byla společnostBílého lotosu, silně ovlivněnámanicheismem. Její aktivisté předpovídali příchod božského spasitele, který očistí svět ode zla a přemůže jüanskou vládu. Organizačně i ideově připravilipovstání rudých turbanů.
Politicky byl vládní systém vytvořený Chubilajem kompromisem mezi mongolským patrimoniálním feudalismem a tradičním čínským autokraticko-byrokratickým systémem. Vzdělaná čínská elita v něm neměla vážnost, jíž požívala v dřívějších čínských státech. Její pozici zaujali Mongolové, obsazující nejvyšší úřady. Kvůli nedostatku vhodných mongolských kandidátů se v administrativě říše uplatnila řada cizinců řazených do kategorie Se-mu. Mongolům a Se-muům zůstala čínská kultura cizí, rozdíl mezi nimi a podřízenými Číňany dal jüanskému režimukoloniálnícharakter.
Struktura vlády Yuan získala svou podobu během Chubilajovy vlády (1260-1294). Následující vládci pozměnili funkce některých orgánů, základní prvky však zůstaly stejné do konce dynastie.
Byrokratický systém vytvořený Chubilaj reflektoval různé kulturní tradice, včetně čínské,kitanské,džürčenské, mongolské a tibetských buddhistů. Zatímco oficiální názvy vládních institucí byly téměř úplně převzaty z čínské tradice, ve skutečnosti jüanská byrokracie kombinovala prvky různých kultur. Čínské administrativní postupy a úřady byly převzaty ze správní praxe domorodých říšíTchang,Sung, stejně jako kitanskéříše Liaoa džürčenskéříše Ťin.
V počátcích Chubilajovy vlády měli silný vliv u jeho dvora čínští poradci, jako bylLiou Ping-čungaJao Šu.Tehdy vláda přijala tradiční čínské rozdělení pravomocí mezi civilní, vojenské a kontrolní úřady. Přičemžústřední sekretariátřídil civilní správu (včetně šesti ministerstev, ustavených v souladu s čínskou tradicí), vojenský výbor (šu-mi-jüan) řídil vojenské záležitostia cenzorát (jü-š'-tchaj) zodpovídal za dozor a inspekce.V různých dobách byl další ústřední státní institucístátní sekretariát(šang-šu šeng), zabývající se hlavně financemi. Založen byl např. za vlády císařeChajsana, ale obvykle byl záhy zrušen. Mongolové se tradičně spoléhali na vojenské instituce a úřady, považované za jádro státní správy. To vedlo k dominanci vojenských hodnostářů v centru i regionech a jejich vměšování se do fungování civilní správy.
Zatímco existence těchto ústředních vládních úřadů a šesti ministerstev (které fungovala od dob dynastiíSuejaTchang) dala jüanské správě čínský vzhled, skutečné funkce ministerstev odrážely mongolské priority a politiky, která částečně přetvořila a přesměrovala jejich kompetence. Například pravomoc ministerstva spravedlnosti (přesněji ministerstvo trestů) se nevztahovala na případy týkající se Mongolů aSe-muů, kteří podléhali samostatným soudům. Případy, jejichž účastníci patřili k více etnickým skupinám, rozhodoval smíšený výbor složený ze Číňanů i Mongolů.
Území říše Jüan bylo rozděleno na centrální oblast Fu-li (腹裏) aprovinciepod kontrolou zastupitelství ústředního sekretariátu (sing čung-šu-šeng, 行中書省; zkráceně sing-šeng, 行省).
Centrální oblast zahrnovala dnešní provincieChe-pej,Šan-tung,Šan-si, jihovýchodVnitřního Mongolskaa částChe-nanuseverně odŽluté řeky. Spravována byla přímo ústřední vládou, tj. ústředním sekretariátem. O Tibet a části Kašmíru se staral samostatný úřad pro tibetské a buddhistické záležitosti (süan-čeng jüan, 宣政院), nezávislý i na ústředním sekretariátu.Samostatné postavení mělo i Ujgursko, původně jeden z pěti ulusů mongolské říše. Zbytek státu byl rozdělen na 11 provincií spravovaných zastupitelstvími či pobočkami ústředního sekretariátu. Byly to provincie:
Krátce existoval i úřad Čeng ž'-pen (征日本, Japonská expedice) či Ž'-pen [sing-šeng] (日本[行省], Japonská [provincie]) zřízený roku 1281 před druhou invazí do Japonska. Po porážce invazních vojsk byl zrušen.
Provincie se dělily (v sestupném pořadí) na okruhytao(道), kterých bylo dvaadvacet;fiskální oblastilu(路);prefekturyfu(府);kraje (či podprefektury)čou(州) aokresysien(縣).U všech místních úřadů existovali úředníci zvaní daruhači. Zaujímali stejné postavení jako vedoucí úřadů a dozírali na jejich činnost.Původně je Chubilaj vybíral z Mongolů, později, pro nedostatek vhodných kandidátů, se daruhači stávali i Se-muové či severní Číňané (resp. Džürčeni).
Jüanská správní praxe měla hluboký vliv na následující říši Ming, která převzala její dělení říše na provincie a adaptovala pro své potřeby její systém vojenských kolonií.
Po vítězství ve válce s Arik-bukou Chubilaj začal vládnout s velkou sebedůvěrou. Roku 1266 přikázal postavit novou metropoli na místě dnešníhoPekingu. Za ťinské vlády se město nazývalo Čung-tu (中都, Střední hlavní město), od roku 1272 byl přejmenován na Ta-tu (大都, Velké hlavní město), mongolsky Dajdu, turecky Chánbalyk. Už roku 1264 Chubilaj změnil éru vlády na Č’-jüan (至元). Přejíce si vládnout nad celou Čínou a snažíce se získatmandát Nebes, roku 1271 přijal císařský titul a vyhlásil novou říši Jüan, která se o několik let později stala prvním nečínským státem vládnoucím nad celou Čínou. Roku 1272 se Ta-tu oficiálně stalo hlavním městem říše Jüan.
Po porážce Arik-buky se Chubilajovi podařilo získat všeobecné uznání, byť západní vládci (Hülagü, Berke a Alguj) odmítli přijet do Mongolska na chural a fakticky vládli nezávisle. I pouze formální jednota mongolské říše vydržela jen dva roky. Roku 1266 po smrti Arik-buky vystoupil proti Chubilajovi s nárokem na titul velikého chánaChajdu, hlava potomkůÖgedeje. S podporou chánů Zlaté hordy do roku 1269 postupně získal mocenskou převahu ve střední Asii a zahájil válku s Chubilajem a ílchány.
Chajdu bojoval proti říši Jüan až do své smrti roku 1301. Nucený bojovat na dvou frontách, neměl dostatek sil k přemožení ílchánů ani jüanských armád. Jüanská vojska v čele s Chubilajovým synemNomuchánemzase nebyla schopna proniknout do střední Asie. Válka se pak na několik let omezila na místní srážky. Roku 1278 Nomuchánův bratranec Tog Temür a Möngkeho syn Širegi zajali Nomuchána a dva další Čingisovce, načež přešli k Chajduovi, který pak mohl ovládl většinu Mongolska včetně Karakorumu. Vzápětí ho nová jüanská armáda v čele s nejlepším Chubilajovým vojevůdcemBajanemzahnala zpět na západ. Roku 1285 vypuklo protijüanské povstání v Tibetu, podporované Chajduem.O dva roky později po dohodě s Chajduem proti Chubilajovi vMandžuskupovstaliNajan, Kadan a Šihtur, potomci Čingischánových bratrů. Současně Chajdu obsadil západní Mongolsko. Během dvou let však jüanská vojska rozdrtila nepřítele a obnovila výchozí stav. Další velkou ofenzívu podnikl Chajdu roku 1297, ani tehdy se však nedokázal v Mongolsku udržet.
Chajduův syn a nástupceČebari hlava středoasijských ČagatajovcůDuvase roku 1303 rozhodli skončit válku. Následující rok byl po desetiletích bojů uzavřen mír. Chubilajův nástupce Temür byl oficiálně uznám velikým chánem a nejvyšším vládcemmongolské říše, faktická samostatnost západních ulusů však tím nebyla dotčena.
Začátkem 70. let Chubilaj zahájil soustředěný útok proti říši Sung v jižní Číně. Roku 1273 jeho loďstvo zablokovalo Jang-c’-ťiang a armáda obléhalaSiang-jang, poslední překážku bránící mu v ovládnutí povodí Jang-c’-ťiang. Roku 1275 stotřicetitisícová sungská armáda pod velením kancléřeŤia S'-taoutrpěla porážku od jüanských vojsk. Roku 1276 už byla velká část území jižních Sungů připojena k říši Jüan. Roku 1279 armáda říše Jüan vedená čínským generálemČang Chung-fanemzlomila poslední sungský odpor vbitvě u Ja-menujižně odKantonu, což přineslo konec sungské říše a sjednocení Číny, poprvé od dob tchangské říše, nicméně pod mongolskou vládou.
Po založení říše Jüan byl Chubilaj pod tlakem mnohých poradců, požadujících další rozšiřování sféry vlivu jüanského státu prostřednictvím obnovení tradičního čínského tributárního systému. Nicméně pokusy podřídit si okolní země narazily na odpor – obě mongolské invaze doJaponska, útok naVietnam, ani vylodění naJávěnedosáhly úspěchu. Podařilo se zřídit loutkový stát vMyanmaru, což destabilizovalo zdejší politickou situaci a vedlo k anarchii.
V kontrastu ke svým předchůdcům, Chubilaj strukturu vládních úřadů převzal od čínských států a změnil je směrem k větší centralizaci moci.
Chubilaj posílil svoji moc cestou centralizace vlády – zaujal postavení absolutního vládce, v kontrastu ke svým předchůdcům. Říši rozdělil naprovincie, každá zahrnovala území dvou až tří dnešních čínských provincií. Jeho model rozdělení státu na provincie se stal vzorem i pro následujícíříše MingaČching. Chubilaj reformoval také mnohé další státní a hospodářské struktury, především daňový systém. Snažil se Čínu ovládat tradičními čínskými postupy, a uznal, že k fungování státní správy v Číně je nutno využívat služeb čínských poradců a úředníků, třebaže se na ně nespoléhal absolutně. Číňané ovšem byli politicky diskriminováni. Téměř všechny důležité posty byly obsazeny Mongoly. Společnost byla rozdělena na čtyři skupiny: Mongoly,Se-muy, severní Číňany a jižní Číňany.
Vláda provedla rozsáhlé veřejné práce. Bylo postaveno nové hlavní město Ta-tu (Chánbalyk) na místě dnešního Pekingu, odkud vycházel rekonstruovanýVelký kanál. I další pozemní a vodní cesty byly rekonstruovány a zlepšeny. K ochraně obyvatelstva před hladomorem vláda shromáždila rezervy obilí ve státních sýpkách. Tato obchodně orientovaná opatření povzbudila pozemní i námořní obchod v Asii a usnadnila kontakt s okolními zeměmi. Čínští odborníci se na západě účastnili zavlažovacích projektů. Z kontaktů se západem získali čínští rolníci čirok i jiné potravinářské plodiny a metody jejich přípravy. Marco Polo, který sloužil jako úředník v jeho správě, připomíná mezi kladnými stránkami Chubilajovy vlády i osvobození poddaných od daní v těžkých dobách, stavby nemocnic a dětských domů pro sirotky, rozdělování potravin mezi chudinu. Také podporoval vědu a náboženství a energicky podporoval obchod poHedvábné stezce, umožňující kontakty mezi Východem a Západem.
Jüanská vláda zavedla dvojí systém zdanění. Na severu kombinovala daň z hlavy se odvody v zrnu, materiálu a povinné práci. Na jihu odváděli rolníci dvakrát ročně pozemkovou daň a řemeslníci daň ze zisku. Velký kanál byl rekonstruován, význam si podržel i námořní obchod. Námořní cesta byla používána i pro dovoz obilí z povodí Jang-c’-ťiang do metropole (ročně 175 tisíc tun rýže) řízený dopravním úřadem (cchao-jün š’-s’,漕運使司). Kvetl vnitroasijský dálkový obchod. Nicméně zisky z něho zůstaly v rukou nečínských obchodníků, případně mongolské vládnoucí elity a nepřispěly k bohatství obyvatelstva země, pouze vedly k zvýšení rozdílů mezi bohatými a chudými, což nepřispělo ke stabilitě státu. Papírová měna byla dlouho stabilní, časem však neuvážená emise způsobila inflaci.
Roku 1273 vláda uvedla do oběhustátovkyznámé jakočchao(钞). Papírové peníze byly v Číně využívány i dříve; od roku 960 je tiskla vláda říše Sung, kvůli nedostatku mědi k odlévání mincí. Nicméně za Sungů obíhaly zároveň s mincemi. Říše Jüan byla prvním státem užívajícím papírové peníze jako dominantní prostředek směny. Papír na peníze se získával z kůrymorušovníků.
Nástupnictví bylo v říši Jüan problémem vyvolávajícím množství vnitřních bojů. Potíže vznikly už koncem Chubilajovy vlády. Chubilaj zpočátku prohlásil následníkem svého nejstaršího synaČinkima, ale ten zemřel už roku 1285 za života svého otce. Proto se nástupcem Chubilaje stal Činkimův synTemür(Öldžejtü-chán, vládl1294—1307). Temürova vláda nepřinesla žádné zvláštní úspěchy a zanechal říši zhruba v témže stavu, v jakém ji převzal od Chubilaje. Pokračoval v hospodářských reformách započatých Chubilajem, říše se vzpamatovala z neúspěchů minulé vlády, především z porážky ve Vietnamu. Temürova vláda podporovala konfuciánství – po nástupu na trůn císař vydal nařízení přikazující uctívatKonfucia. Současně mongolský dvůr odmítl souhlasit se všemi konfuciánskými pravidly. Temür se také vzdal politiky pronásledování taoismu, zavedené Chubilajem, a roku 1294 zakázal výrobu a prodej alkoholických nápojů. Jeho vláda se nesnažila vybrat maximum daní za každou cenu a během jeho panování byla celá říše několikrát osvobozena od daní. Roku 1302 byly určeny nové sazby daní a výběr daní přes stanovenou výši byl zakázán. Finanční situace říše se během jeho vlády zhoršila a peněžní rezervy státu klesly, což způsobilo pokles důvěry ve státovky.
Po smrti Temüra na trůn nastoupilChajsan. Oproti svému předchůdci nepokračoval v Chubilajově díle, ale spíše ho odmítal. Základem politiky, „nového kurzu“, byla peněžní reforma. Během jeho krátkého panování (1307–1311) vláda pociťovala finanční problémy, zčásti kvůli špatným rozhodnutím prosazených císařem. V době jeho smrti se říše Jüan nalézala v těžké finanční situaci a vláda narazila na lidovou nespokojenost.
Čtvrtý jüanský císařAjurbarwadabyl kompetentní vládce. Byl první mezi nástupci Chubilaje, který aktivně podporoval a přijímal čínskou kulturu, čímž vzbudil odpor části mongolské elity. Byl žákem čínského konfuciánaLi Menga. Provedl řadu reforem, včetně zrušení státního sekretariátu, což s sebou přineslo popravu pěti vysokých státních úředníků. Počínaje rokem 1313 obnovil státníúřednické zkoušky, které ověřovaly znalost důležitých historických děl. Za jeho vlády bylo vydáno množství zákonů a publikována nebo přeložena řada čínských knih a prací.
Šidebala, syn a nástupce Ajurbarwady, pokračoval v politice svého otce. Reformoval vládu v souladu s konfuciánskými principy s pomocí znovu dosazeného kancléřeBajdžua.
Poslední roky říše byly poznamenány povstáními a hladomorem. Jüanští císařové postupem doby ztráceli vliv na ostatní země bývalé mongolské říše; Mongolové zůstavší za Velkou čínskou zdí v nich viděli Číňany. Postupně ztratili moc i v Číně. Vlády císařů byly krátké, naplněny intrikami a soupeřením. Odděleni od reálného výkonu vlády, byli vládci vzdáleni armádě i lidu. Čínu sužovaly rozepře uvnitř mongolské elity a rebelie Číňanů; bandité ničili zemi bez odporu ze strany slabých jüanských vojsk.
Nehledě na přednosti svého panování trvala vláda Šidebaly pouze dvě léta (1321–1323); skončila státním převratem pěti knížat. Ti na trůn dosadiliJesün Temüra, který byl také zabit poté, co neuspokojil jejich nároky. Do vlády Jesün Temüra v Číně nevznikala větší povstání, ale poté jejich počet i síla rostly. Rebelie zhoršovaly finanční problémy vlády, která se snažila získávat peníze prodejem hodností a funkcí, zvyšováním daní, ale také snižováním výdajů.
Po smrti Jesün-temüra v Šang-tu roku 1328, se moci v Ta-tu zmocnilEl Temüra povolal do metropoleTug Temüra, který byl vzápětí prohlášen císařem. Současně seRadžibag, syn Jesün-temüra, stal císařem v Šang-tu jako kandidátDaulet-šácha, ministra zemřelého císaře. S podporou knížat a úředníků severní Číny a některých dalších členů dynastie v občanské válce roku 1329 zvítězil Tug Temür. Poté se vzdal trůnu ve prospěch svého bratraChošily, podporovanéhoČagatajovýmpotomkemEldži-gidejema přivítal ho v Ta-tu. Nicméně Chošila zemřel o čtyři dny později, pravděpodobně otráven El Temürem, a Tug Temür se vrátil na trůn. Císař z pozice vrchního vládce všech mongolských ulusů oživil styky s ostatními částmi mongolské říše – Zlatou hordou, Ílchány i středoasijskými chanáty. Fakticky však byl pouze loutkou El Temüra, který v rozsáhlé čistce odstranil stoupence Chošily. V regionech zatím rostla moc místních vojenských náčelníků.
Zatímco úředníky řídil El Temür, císař Tug Temür se věnoval podpoře kultury. Psal poezii, maloval. Podporoval konfuciánství a čínský jazyk.Založil Literární akademii (奎章阁学士院), která zkompilovala a publikovala řadu knih, nejdůležitější z nich byl sborníkŤing-š’ ta-tien(经世大典). PodporovalČu Sihoneokonfucianismus, sám však byl buddhistou.
Po smrti Tug Temüra roku 1332 a jeho nástupceRinčinbalatéhož roku, byl zKuang-sipovolán třináctiletýTogon Temüra dosazen na trůn. KancléřBajanodstranil opozici vůči novému císaři, uzavřenAkademii Chan-lina zrušil úřednické zkoušky, ale roku 1340 byl popraven. Moci se chopilTogto. Projevil se jako aktivní politik: obnovil zkoušky, snížil daně a zahájil opravy Velkého kanálu. Roku 1355 byl také popraven v důsledku dvorských intrik a ústřední vláda pak ztratila kontrolu nad zemí. Na severu země nyní řada vojevůdců vedla nezávislou politiku, mezi nimi vynikliBolod Temür,Čagan TemüraKökö Temür.
Ve druhé polovině vlády Togon Temüra vlna povodní, hladomor, epidemie, inflace a nucení obyvatelstva k opravám vodních děl vyvolaly odpor obyvatelstva k režimu. Roku 1351 z lidové nevole vzniklopovstání rudých turbanů. Povstalci založili v povodí Jang-c’-ťiang několik států. V bojích mezi nimi i s projüanskými vojevůdci se prosadilČu Jüan-čang, sídlící vNankingu. Roku 1363 dosáhl dominance v jižní Číně, postupně ji dobyl a počátkem roku 1368 vyhlásil novou čínskouříši Minga zahájil ofenzívu proti severní části země. Na podzim téhož roku padlo Ta-tu, a příští rok vyhnal jüanského císaře i z Šang-tu. Togon Temür zemřel roku 1370 vJing-čchangu, severně odVelké čínské zdi(v dnešním Vnitřním Mongolsku). Hodnost císaře a velikého chána převzal jeho synAjuširidara. Ten musel pod tlakem mingských armád ustoupit na sever přesGobido Karakorumu.
Mongolská moc se ještě držela na jihozápadě Číny vJün-nanu, kde vládl Chubilajův potomekBasalawarmi, až do roku 1381, kdy podlehla invazi mingských vojsk.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuYuan Dynastyna anglické Wikipedii.