davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Hoko peruánský

Hoko peruánský(Pauxi koepckeae) jekriticky ohroženýdruhhrabavéhoptákazčeledihokovití, který se vyskytuje pouze v horských oblastechkomunitní rezervaci El Sirave střednímPeru.
Pták byl poprvé objeven až v roce 1969, kdy byla vědci vypátrána samec a samice ptáků, kteří silně připomínalihoka bolivijského(Pauxi unicornis). Dvojice vědcůJohn S. WeskeaJohn Terborghidentifikovali tyto ptáky jako nový poddruh hoka bolivijského, který pojmenovaliPauxi koepckeae koepckeae. Nově objevená samice byla nedopatřením připravena k jídlu. Slovy autorů popisu: „Následkem nešťastného nedorozumění si naši peruánští asistenti neuvědomili, že jsme chtěli zachovat kůže obou ptáků a samici oškubali a připravili na guláš [stew].“ Jméno poddruhu bylo vybráno k uctění práce německé ornitoložkyMarie Koepcke.Po objevení taxonu o něm dlouhou dobu nebyly žádné zprávy a teprve expedice v letech 2003 a 2005 potvrdily trvající výskyt druhu v oblasti.O hokovi peruánském je známo jen minimum informací a první video bylo pořízeno až v roce 2015.
Hoko peruánský byl dlouho považován za poddruh hoka bolivisjkého a tedy označován jakoPauxi unicornis koepckeae, nicméně na základě výrazně odlišné vokalizace, morfologie a chováníje hoko peruánský od roku 2012považován za samostatný druh.
Jedná se o statného ptáka dosahující velikost 85–95 cm. Výraznou dominantu hlavy tvoří rohovitý útvar na čele, jakási přilba, která je oproti přilbě hoka bolivisjkého kratší a kulatější. Opeření je z valné většiny černé s lesklým modrým odleskem, pouze spodní krovky ocasní jsou bílé. Zobák je sytě červený. Nohy jsou bledě červené, u samců v době hnízdění se barví do žluta. Samec i samice si jsou velmi podobní.
Živí se ovocem, semínky a měkčími rostlinami,členovcia jejich larvami. Potravu sbírá na zemi. Hokové peruánští mají výrazný vokální projev, který je nejčastější koncem období dešťů, z čehož se vyvozuje, že v této době vrcholí i doba rozmnožování. Vydává hluboce položený dunivý zvuk o 3–4 notách, který opakuje každé cca 4 vteřiny. Při vyrušení vydává výbušnéksop.
Druh je rozšířen pouze v geograficky velmi omezené horské oblasti peruánskýchAndstředního Peru. Obývámlžné lesyv nadmořských výškách cca 900–1800 m.Celková populace druhu se odhaduje na méně než 250 jedinců. Hlavní ohrožení druhu představuje hlavně pokračující lov místními obyvateli. Poněkud paradoxně jediné zprávy o výskytu druhu z některých let pochází od místních lovců, kteří se ulovené hoky snažili prodat místním restauracím. Značná část populace je legislativně chráněna v rámci komunitní rezervaceEl Sira, nicméně i v této rezervaci je stále běžný lov.Vedle lovu je druh ohrožen pokračující kolonizací přirozeného habitatu a s ním spojených problémů jako je těžba ropy, zlata a dřeva či kácení pralesů za účelem získání zemědělské půdy. Následkem malé, ubývající populace a trvajících ohrožení je druh hodnocen jakokriticky ohrožený.
Hélder Câmara

Dom Hélder Pessoa Câmara(7. února1909–27. srpna1999) bylbrazilskýkatolickýkněz, významný představitelteologie osvobození. V letech1964až1985zastával úřadarcibiskupavRecife.
Za svéfilantropickéaktivity dostal přezdívku „Biskup slumů“. ZaložilBanco da Providencia, poskytujícímikroúvěry. Žil velmi skromně (pocházel ze dvanácti dětí), v arcibiskupské rezidenci v Recife ubytovával lidi bez přístřeší. Jako vůdceBrazilské biskupské konferencebyl velkým kritikem brazilské vojenské diktatury, dostával četné výhrůžky smrtí. Navietnamskou válkureagoval knihouSpirála násilí. V roce1973byl navržen naNobelovu cenu míru.
Hakka Muggies

Hakka Muggiesjepražskákapela založená v roce2002. Hraje lidovou hudbuIrska,SkotskaaBretaně, kterou kombinuje srockem,punkemametalem,rockovécoververzefolkovýchpísní zahraničních autorů (mj.Cruachan) a také vlastní skladby v tomto stylu.Texty písní jsou v češtině a v angličtině. Autorské texty bývají kolektivním dílem, některé texty napsaliJakub D. KočíaMíla Linc.Koncerty skupiny bývají občas zpestřeny tanečním nebo ohňovým vystoupením.
Dle kytaristy kapely názevHakka Muggiesznamená "tradiční jídlo Shetlandských ostrovů [...], trochu jako skotskýhaggis, ale z rybích jater a žaludků. Taková rybí tlačenka."
Hakka Muggies založili na přelomu let 2001 a 2002 Markéta Janatová a Erik Onoda.První koncert se odehrál v červnu 2002 v Praze.V srpnu 2002 vytopila zkušebnu kapely naInvalidovněpovodeň; zatopenou aparaturu se později podařilo zprovoznit.V roce 2004 vznikla demaRocky Road to IrelandaJezevci a bubny. První regulérní albumIs fearr an básvyšlo v roce 2007, o tři roky později následovaloFeed the fairies.
Na koncertě v Music Baru Bretagne vSouticíchv lednu 2008 (Hakka Muggies vystoupili spolu s kapelamiMalá Bílá VránaaVostuda společnosti) zaútočili na barzápalnými lahvemineonacisté z organizaceAnti-Antifa. Tři návstěvníci koncertu byli při útoku zraněni.
V roce 2016 vyšlo po dvou letech nahrávání konceptuální albumMDCCXLVI(1746), týkající sejakobitského povstání z roku 1745ve Skotsku,které ukončilabitva u Cullodenuv roce 1746. Autorem většiny textů je Erik Onoda, většinu hudby složil s využitím lidových motivů flétnistaAlbrecht K. Smuten, který v průběhu nahrávání z kapely odešel, ale album dotočil. Novým flétnistou se stal Martin Vítězník. K albu byl v limitované edici přiloženflash diskse kompletní dosavadní tvorbou skupiny ve formátump3. Album obsahuje licenční ujednáníKlidně si to kopírujte, půjčujte a šiřte, budeme rádi,obdobná licence byla i na albuIs fearr an bás.
V roce 2017 kapela vydala řadové albumFarewell to Erin.
Hakka Muggies bývají přirovnáváni k zahraničním kapelám jakoThe Pogues,Levellers,CruachančiIn Extremo.
Kapela sama definuje svůj styl jakoworld music-metalčikeltský rockpunkmetala píše, že "ve své tvorbě kombinuje lidové melodie Irska, Skotska a Bretaně s rockem a občasnými odbočkami k metalu a punku".Podle Ondřeje Helara ze serveru Metalopolis.net Hakka Muggies "sází na líbivá místa okatě propůjčené(sic)z irského, skotského nebo bretaňského folklóru, místy HAKKA MUGGIES sahají i přímo ke coverům tamějších lidovek, které leckdy ponechávají s původní lyrikou, což je škoda."Hudební publicistaPetr Korálpopsal styl Hakka Muggies jako "docela řízný bigboš, aniž by se vytratily ony elegantní a pro tvář skupiny naprosto určující keltské melodické ornamenty".Recenzenti oceňují kapelu za energická vystoupení a značný "drajv"a kreativní zapojení netypických nástrojů (šalmaj,bodhran,keltská harfa),naopak vytýkají kapele slabší pěvecké výkony,malý podíl autorského materiálu,a horší interpretaci cizojazyčných písní oproti písním v češtině.
Refektář

Refektář(latinskyrefectorium, pocházející zreficere, tzn. „obnovit“) je společná jídelnamnichůvkřesťanskýchklášterechnebořeholníchdomech, ale i v jinýchsakrálních stavbách.
Některé kláštery, budované především v časechbaroka,měly refektář letní a zimní. Refektář nesloužil k pouhému stravování, ale i k sérií obřadů, které jídlo provázely –modlitbám,požehnáníameditaci. Vzhledem ke shromáždění společenstva se zde řešily také některé provozní záležitosti.
Ve středověkých klášterech bývalo v jižním křídle kláštera. V jeho sousedství bylolavatorium, kde si mniši před jídlem umývali ruce.
Luboš Bělka

Luboš Bělka(*31. března1958Vimperk) ječeskýbuddhologareligionista. Roku 1983 vystudovalfilozofiiabiologiinaMasarykově univerzitěv Brně. Pokračoval ve studiu a v roce 1990 obdržel vědecký titul CSc. díky práci na témavědeckého kreacionismu.
Nejdříve pracoval jako biolog v ústavuAkademie věd České republiky, avšak po otevření studijního oborureligionistikanaFilozofické fakultě Masarykovy univerzitypřešel naÚstav religionistiky, kde působí v postudocentadodnes. Jeho odborný zájem je směřován nabuddhismus, zejména pak vRusku,BurjatskuaTibetu. Od roku 2013 se věnuje pozůstalosti československého archeologaLumíra Jisla.
Nataing

Nataingje tradiční a běžnékambodžské jídlo. Jedná se o jemně namletévepřovévařené vkokosovém mléce(lze použít i chilli, mletou papriku, česnek, buráky, rybí omáčku a cukr); pokrm svou konzistencí připomínáomáčku.Podává se srýžovýmikrekry či chlebem; obvykle je servírován jakopředkrm.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuNataingna anglické Wikipedii.
Seznam fotbalistů, kteří zemřeli během zápasu

Toto je neúplnýseznam fotbalistů, kteří zemřeli během zápasunebo těsně poté kvůli různým okolnostem. Nejčastější jeselhání srdce.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuList of association footballers who died after on-field incidentsna anglické Wikipedii.
Nanaimo

Nanaimoje město vkanadsképrovinciiBritská Kolumbie. Žije v něm okolo 90 000 obyvatel. Nachází se na ostrověVancouverna pobřeží průlivuStrait of Georgia55 km odVancouveru.
Nanaimo bylo založeno v roce 1849 jako obchodní staniceSpolečnosti Hudsonova zálivua jeho název vznikl zkomolením původního indiánského jména „Snuneymuxw“. Roku 1878 bylo povýšeno na město. Rozvoj města je spojen s těžboučerného uhlí.Za prací sem přicházelo mnoho Číňanů, původní čínská čtvrť byla zničena požárem v roce 1960.
Nanaimo je významným obchodním přístavem, po druhé světové válce došlo k útlumu hornictví a hlavními odvětími hospodářství se staly dřevařství, zemědělství a rybolov, rozvíjejí se také moderní technologie a turistický ruch.Sídlí zdeVancouver Island University.
Město mástředozemní podnebís mírnými zimami a suchými léty. V centru Nanaima se nachází ptačí rezervaceButtertubs Marsh. Historickými památkami jsou přístavní pevnost z roku 1853 a park s domorodýmipetroglyfy. Každoročně v červenci se koná mořský festival se závodem člunů.
Podle města je pojmenován nepečený zákusekNanaimo bar, který patří ke kanadským národním jídlům.
Ken Bell

Ken Bell(30. července1914,Toronto,Ontario–26. června2000,Gibsons,Britská Kolumbie, Kanada) byl kanadskýfotograf, který sloužil u kanadských ozbrojených sil za druhé světové války. Jakoporučíkv armádní jednotce pro film a fotografii se podílel napřistání v Normandii, byl při fotografování a natáčení osvobození Francie, Belgie a Holandska a nakonec dokumentoval okupaci Německa. Po válce byl úspěšným profesionálním fotografem, vydal řadu knih, včetně kolekce fotografiíNot in Vain(Ne nadarmo) zobrazující změny, ke kterým došlo v Evropě od konce války.
Narodil se30. července1914v ontarijském Torontu jako nejstarší z pěti dětí Charlese Bella (1881 – cca 1958) a Edith Bellové, což byli oba imigranti z anglickéhoYorkshire.Žili na Dufferin Street čp. 1211 v Torontu.
Na začátku války byl vyslán do Ottawy jako PR fotograf.Později dokumentoval kanadskou účast v druhé světové válce jako nadporučík v kanadské armádní filmové a fotografické jednotce (Canadian Army Film and Photo Unit, CFPU).
Stejně jako jeho známější současníkRobert Capa, se podílel na vylodění v Normandii napláži Juno6. června 1944. Mnoho jeho fotografií bylo pořízeno nabarevný film– poprvé v kanadské armádě – na veřejnost se však dostaly až po dvaceti letech. Jedná se o jediné dochovanébarevné fotografievylodění v Normandii.
Členové CFPU byly často ve frontové linii,někdy i před ní. Například při osvobozováníDieppev roce 1944, v době kdyManitoba Dragoonsočekávali rozkazy, členové CFPU včetně Kena Bella aBriana O'Reganabyli prvními spojeneckými vojáky, kteří vstoupili do města.
Bellovy válečné fotografie, které pořizoval fotoaparátemRolleiflex, jsou uloženy ve sbírkáchKanadské knihovny a archivuv Otavě.Mnoho z původních negativů jeho fotografií jsou v držení kanadských sil Canadian Forces Photo Unit a archivech města Toronta.
Po válce se Bell stal úspěšným profesionálním fotografem, vydal několik sbírek fotografií pořízených během války a po válce.
V roce 1953 vydal sbírku fotografiíCurtain Call, ve které se „snažil ukázat změny způsobené člověkem a přírodou 5 let ode dne vítězství“.To bylo následováno v roce 1973 knížkouNot in Vain(Ne nadarmo), kterou vydalaUniversity of Toronto Press, sbírkou fotografií pořízených částečně během války, a částečně o 25 let později, když se vrátil do stejných míst ve Francii, Belgie a Holandska.
Během 70. let pracoval jako fotograf na volné noze se zaměřením na módu, jídlo a reklamní průmysl. Dlouho profesionálně spolupracoval sKanadským národním baletem.
V roce 1990 spolupracoval s historikemDesmondem Mortonemna publikaci knihy zabývající se detailní historiíKrálovského kanadského vojenského institutu.
Byl dvakrát ženatý. Jeho první manželství bylo s Molly, se kterou adoptovali dvě dcery, Sue a Karen. Po její smrti se oženil se zdravotní sestrou Mary Lee.
Jeho synovecRichard Williamsje známý kanadskýanimátor.
Zemřel 26. června 2000 v Gibsons, Britská Kolumbie, Kanada.
Dvakrát získal oceněníFotograf rokuod společnostiKanadských profesionálních fotografův roce 1965 a 1966.V roce 1986 obdrželCenu za celoživotní dílood asociaceCanadian Association of Photographers and Illustrators.
Timothy McVeigh

Timothy James McVeigh(23. dubna1968,Lockport,New York,USA–11. června2001,Terre Haute,Indiana,USA) bylamerickýteroristapopravený za účast nabombovém útoku proti federální budově Alfred P. Murrah Buildingve městěOklahoma City. Až dozáří 2001šlo o nejkrvavější teroristický útok v dějinách USA, při kterém bylo zabito 168 lidí včetně 19 dětí v dětské skupině v druhém patře budovy.
McVeigh byl americký válečný veterán, jako příslušník americké armády se zúčastnil válečných operací vKuvajtuprotiiráckéokupaci. Jako motiv spáchání teroristického útoku uvedl McVeigh pomstu americkým federálním úřadům za tragické ukončeníobležení Wacoz19. dubna1993v den druhého výročí této tragédie.
Timothy McVeigh byl popravensmrtící injekcí11. června 2001 v 7:14. McVeigh pozval kalifornského dirigentaDavida Woodarda, aby provedl zádušní mši v předvečer popravy (prequiem). Požádal o katolického kaplana.​Jeho poslední jídlo byla mátová zmrzlina s čokoládou.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuTimothy McVeighna anglické Wikipedii.
Oxygen Not Included

Oxygen Not Includedje strategickávideohravyvinutá kanadským herním studiemKlei Entertaiment.
Oxygen Not Includedje survival strategická simulace. Na začátku hry jsou k dispozici tři kolonisti - duplikanti, kteří se neznámo jak ocitli uprostředasteroiduletícího vesmírem. Hráč musí řídit duplikanty, dávat jim úkoly, starat se o jejich potřeby a společně vybudovat soběstačnou vesmírnou kolonii. Hráč se musí starat aby duplikanti měli dostatek jídla, kyslíku, místo ke spaní a místo k vykonávání potřeby, snižovat jejich stres a další. Pomocí duplikantů může těžit suroviny, zkoumat nové technologie, pěstovat jídlo, chovat zvířata, stavět různé budovy které poté například generují energii nebo kyslík, zpracovávají odpad, zkrášlují okolí či přetvářejí surové materiály na jejich rafinovanou podobu. Prováděním činností se duplikantům zlepšují jejich dovednosti jako je rychlost chůze, rychlost kopání, síla, učení a další.
Oxygen Not Includedje vyvíjena kanadským nezávislým studiemKlei Entertaiment. Hra byla proWindowsoznámena během roku 2016. V únoru 2017 byla uvolněna v takzvanémearly accessna platforměSteam. Na podzim 2017 byla hra uvolněna i proLinuxa OSX. Pro hru pravidelně vycházely tematické aktualizace, které přidávaly nové funkce (napříkladAgricultural Upgradepřidal možnost pěstovat rostliny). Dne 30. července 2019 byla hra uvolněna jako finální verze.
Lezgové

Lezgovénebo takéLezgincije národnost žijící v povodí řekySamurna hranicíchDagestánuaÁzerbájdžánu. Jejich počet se podle různých odhadů pohybuje od 600 000 do jednoho milionu. Jejich jazyk,lezginština, patří doseverovýchodokavkazské rodinya zapisuje se upravenoucyrilicí.Vyznávají převážněsunnitský islám.
Lezgové obývají horské vesnice, věnují se pěstování obilí nebo brambor, pastevectví a tkaní koberců, struktura jejich společnosti je výrazněpatriarchální.Jsou známi svým národním tancemlezginkou, pro který je charakteristické rychlé tempo a figury s rozpřaženýma rukama, napodobující let orla. Tradiční mužský oděv tvoří dlouhý kabátčuchaa čepicepapacha. Oblíbeným jídlem jeafarar, placka z tenkého těsta plněná sýrem, skopovým masem a horskými bylinkami. Bohatá je lezginská ústní slovesnost, v níž vyniká hrdinský eposŠarvili.
Lezginci odvozují svůj původ od obyvatel starověkéKavkazské Albánie. Později žili pod nadvládouOsmanůaPeršanů, v 19. století se jejich země stala součástíRuského impéria, v doběkavkazské válkymnoho Lezgů uprchlo do Turecka. V roce 1930 proběhlo neúspěšné protisovětské povstání, které vedlMohamed Efendi Štulskim.
Porozpadu Sovětského svazubylo území osídlené Lezgy rozděleno mezi Rusko a Ázerbájdžán. Roku 1992 vzniklo hnutíSadval(Jednota), usilující o sjednocení a sebeurčení země nazývanéLezgistán. Řada jeho členů byla v Ázerbájdžánu uvězněna pro obvinění z terorismu.Podle ázerbájdžánských údajů žije v zemi okolo 180 000 Lezgů, ale jejich organizace odhadují skutečný počet na více než čtvrt milionu.V roce 2012 vstoupili zástupci Lezgů doOrganizace nezastoupených států a národů.
Tapčan

Tapčan(anglickytapchan, vruskymluvících zemích takéтопчан) je jeden z nejrozšířenějších druhů nábytku v oblastiCentrální Asie. Obdoby tapčanu lze nalézt například ve východoasijské kultuře (čínskyv českém přepisuluo-chan čchuang,znaky罗汉床), v jihovýchodní Asii (malajskybale-bale)či na Kavkazu (tachta).
Jedná se o cca 30 až 40 cm nad zem vyvýšený, nejčastěji dřevěný (lze nalézt i kovový) rám či postel různých rozměrů, který je obklopen zábradlím a je do něj umožněn vstup obvykle jen z jedné strany. Tradiční tapčany mají čtvercový či obdélníkový půdorys, ale lze se setkat i s tapčany jiných tvarů, jako je šesti- či osmiúhelník. Tradičně jsou pokryty koberci, dekami čifutonovýmirohožemi z bavlněných vláken (kurpacha)a kolem dokola dekorovány polštářky s tradičními motivy. Uprostřed tapčanu se může nacházet volné místo nebo odnímatelný malý nízký stolek (dastarhkhan), který se používá k servírování jídla či nápojů. Na tapčanech u mešit není neobvyklé namísto jídelního stolku nalézt stojan na knihy neborehal(rozložitelný držák na korán).Na tapčan obvyklých rozměrů se vejde 4–8 sedících osob.
Obydlí v Centrální Asii byla postavena především znepálených cihel, a vzhledem k tomu, že podlaha v místnostech byla studená, lidé vytvářeli vyvýšeniny, na kterých se dalo spát a jíst zároveň. Tato místa musela být kompaktní a především multifunkční, aby nezabírala moc místa. Původně byli předchůdci tapčanů umisťováni dovnitř do obydlí, kde sloužili nejen jako postele, ale i jako místo k dennímu odpočinku a stravování.
Dnes však při návštěvě středoasijských států lze nalézt nepřeberné množství tapčanů (rozdílné tvarově, velikostně, provedením i dekorací), které jsou rozmístěny převážně venku na ulicích, na verandách (ívánech) domů, restaurací, kaváren, čajoven (chaikhana) či mešit, kolem vodních nádrží, pod stromy nebo na vnitřních dvorech domů čikaravanserájů. Dnes se tapčany využívají ke spánku, odpočinku, jídlu, pití čaje a kávy či k hraní deskových her, jako je např. backgammon.Íványkolem mešit poskytují poskytují stín a příjemné prostředí, kde lidé na tapčanech relaxují, popř. se zabývají četbou a studiem koránu. Tapčany se také nacházejí na různých veřejných prostranstvích a v parcích, kde slouží jako místo setkávání vesnické komunity, či na okraji polí, kde slouží k polednímu odpočinku tamním dělníkům.Na tapčan se vstupuje vždy bez bot.
Pražskárodačka,pacifistka, publicistka, spisovatelka a první držitelkaNobelovy ceny za mír,Bertha von Suttner, rozená hraběnkaKinská z Vchynic a Tetova,ve svých pamětech z cest publikovaných v roce 1909 popisuje tapčan/kavkazskou tachtu jako divan (druh pohovky) pokrytý kobercovým materiálem.
Německý kupecMartin Grunewegpodnikl na konci 16. století několik cest východní Evropou a podrobně popsal funkci i rozšíření orientálního tapčanu. Gruneweg popsal tapčan následovně: „Lavička, jejíž nohy sahají na zem, takže si na ni můžete sednout, je však i široká, takže pokud chcete, můžete se na ní natáhnout. Valaši ještě používají lavice a dlouhé stoly, ale Turci nemají žádný jiný stůl k jídlu, jen tapčan, kde sedí s nohama pod sebou, jedí, počítají nebo konverzují.“
Rothera (polární stanice)

Rotheraje britská výzkumná stanice nacházející se naAdelaidině ostrověvzápadní Antarktidě. Adelaidin ostrov nebo také Ostrov Belgrano je velký ostrov vzápadní Antarktidě, hustě pokrytý ledem. Je 120 kilometrů dlouhý a 32 kilometrů široký. Ostrov je rozdělen na britskou část, chilskou část a argentinskou část.
Rothera Station byla založena v roce 1975 jako náhrada za starší Adelaide Island Station (1961–1977), ke které ledovec zničil přístupovou cestu. Vznikl postupný stavební program, který se zavazoval k tomu, že do roku 1980 nově vybudovaná stanice poskytne ubytování, zdroj pro výrobu elektrické energie, mechanickou místnost pro údržbu vozidel, vědecké kanceláře a laboratoře nebo také místo pro skladování cestovního vybavení.
Od svého založení až do roku 1992 využívala tato stanice během léta pro přístup letadla Twin Otter. Avšak přistávací dráha nebyla zpevněná a po letech se její stav prudce zhoršil. Přišlo tedy na řadu její zpevnění, díky kterému bylo umožněno přistávání i větších letadel. Do té doby museli pasažéři, cestující na Rotheru, absolvovat velmi zdlouhavou cestu. Napřed se letadlem dostali naFalklandské ostrovya odtud se vydali lodí na Adelaidin ostrov.
Dnešní podoba Rothery se vyvinula z malé základny, ve které v prvním zimním období sídlily pouze čtyři osoby. Dnes je z Rothery velký komplex, který zahrnuje pět budov. Stejně jako na každé jiné základně se budovy často opravují a obnovují, protože drsné prostředí si vybírá svou daň. I přesto však některé z těch starších stále přežívají.
Letní teploty jsou obvykle v rozmezí 0 °C až 5 °C, v zimě pak je hodnota na teploměru nejčastěji mezi −5 a −20 °C. Převládají zde větry ze severu. Vzhledem ke své pobřežní lokalizaci se zde teploty mohou každým ročním obdobím výrazně lišit. Mořský led může být přítomen od konce května do konce listopadu. Sedmdesát dní v roce se zde polárníci setkávají s vichřicí, ale sníh padá celoročně.
Existují dva způsoby, jak se dostat na stanici Rothera. Většina lidí dorazí na palubě BAS Dash 7. Tento letoun přilétá buď ze Stanley na Falklandských ostrovech, v tomto případě trvá let asi pět hodin, nebo zPunta Arenasv Chile, odkud se letadlo ke stanici dostane zhruba za čtyři a půl hodiny.
Druhý, a nejspíše praktičtější způsob, jak se na Rotheru dostat, je za pomoci lodí, které na Rotheru jezdí nejméně dvakrát do roka a které v létě přiváží i náklad. Návštěvy lodí jsou obzvláště důležité, protože jde o jediný způsob, jak doplnit základní potřeby polárníků. Ty zahrnují potraviny, palivo, vědecké vybavení, vozidla, náhradní díly pro strojní zařízení, stavební materiály a velmi očekávané osobní věci.
Polárníci se stravují společně v centrální jídelně a jedině snídani si zde každý připravuje sám. Většinou jde o jídlo z obilovin a toast. Obědy a večeře zde připravují kuchaři. V sobotu večer je večeře formálnější, lidé vymění pláště za oblek, nebo alespoň za košili a kravatu. Přesto, že kuchaři nemají přístup k čerstvým surovinám, jsou schopni připravit jídlo na vysoké úrovni a klidně i o více chodech.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuRothera Research Stationna anglické Wikipedii.
Kostel svatého Mikuláše (Stari Grad)

Kostel svatého Mikuláše(chorvatskyCrkva sv. Nikole u Starom GraduneboCrkva sv. Mikule u Starom Gradu) jekostel, který se nachází nachorvatskémostrověHvar, ve městěStari Grad.
Kostel je poprvé zmiňován ve 14. století jako "ecclesia sancti Nicolai Civitatis Veteris". Nejstarší část kostela je románská z přelomu 12. a 13. století. Kostel byl postaven v roce 1485 na předělu gotického a renesančního slohu a byl dostavěn v 16. století. Svatý Mikuláš je patronem námořníků a proto je společenství námořníků spojeno s tímto kostelem. Jsou tu umístěny jejichvotivní dary: modely plachetnic a obrazy lodí v bouři.
Jedná se o jednolodní kamenný kostel s obdélníkovou apsidou. Na západním průčelí je renesanční portál s lunetou, a nad ním je goticko-renesančnírozeta. Ve vrcholu štítu je zvonice. Boční portál se nachází na severní straně.
Na hlavním oltáři je trojice barokních soch:sv. Mikuláš,sv. Ondřejasv. Antonín Opatze zlaceného dřeva, dílo benátského sochařeAntonia Poriz roku 1614. Je zde také deset dřevěných soch apoštolů, práce benátského řezbářeFrancesca Ciabatyze 17. století. Podle legendy dvě zbývající sochy apoštolů vyměnili námořníci při své cestě z Itálie za jídlo a víno, když kvůli špatnému počasí nemohli opustitMali Lošinj. Tento soubor soch byl do roku 1864 umístěn vfarním kostele sv. Štěpána.
V kostele se dále nacházejí oltář svatého Jeronýma, oltář zvěstování Panně Marii a oltář svatého Kříže (zvaný také oltářsvaté Reparáty). Je zde i sarkofág s ostatky neznámé římské křesťanky - mučednice.
Vedle oltáře je otvor, který spojuje kostel s malým kamenným prostorem přistavěným na jižní straně kostela. V této místnosti se nechala v roce 1559 zazdít 25letápoustevniceLukrica z ostrovaBrač. Žila zde dalších 35 let a po své smrti zde byla pohřbena.
Cypřiš před kostelem byl zasazen v roce 1865.
Každý rok v předvečer svátku svatého Mikuláše je před kostelem obřadně spálen starý dřevěný člun jako oběť za spásu námořníků plavících se po mořích.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuCrkva sv. Mikule u Starom Graduna chorvatské Wikipedii.
KK Cibona

Košarkaški klub Cibonajebasketbalovýklub, který sídlí vchorvatskémhlavním městěZáhřebu. Účinkuje v chorvatské nejvyšší soutěži nazvanéA-1 Ligaa v mezinárodníJadranské lize. Domácí zápasy hraje vHale Dražena Petrovićepro 5 400 diváků. Klubové barvy jsou modrá a bílá, tým je známý také pod přezdívkouVukovi s Tuškanca(Vlci zTuškance).
Klub byl založen 24. dubna 1946 pod názvemSloboda, od roku 1950 do roku 1975 nesl názevLokomotiva. Pak se sponzory staly čtyři záhřebské potravinářské firmy:Kraš(cukrovinky),Franck(kávovina),Badel 1862(alkoholické nápoje) aVoće(ovoce), tým proto přijal název Cibona, vzniklý zkrácenímlatinskéhovýrazucibus bonus(dobré jídlo).
Slavná éra klubu nastala v osmdesátých letech pod vedením trenéraMirka Novosela. VyhrálPohár evropských mistrův letech 1985 a 1986, v roce 1985 získal tzv. trojkorunu, když vyhrál zároveň domácí ligu, domácí pohár a nejdůležitější evropskou klubovou soutěž. V doběválky v Jugosláviihrál klub domácí zápasy evropských soutěží ve španělskémPuerto Real.V důsledkuekonomické krizese Cibona dostala do finančních potíží, kvůli kterým se roku 2014 odhlásila z Euroligy,také v domácí lize ji o dlouholetou dominanci připravilKK Cedevita.
Největšími hvězdami klubu, jejichž čísla dresů po nich nesmí nikdo používat, byliMihovil Nakić,Dražen PetrovićaAndro Knego. Za Cibonu hráli také mistři světaKrešimir ĆosićaNikola Plećaš.
Fanoušci klubu založili sdruženíUdruga navijača Cibone Smogovci, pojmenované podle populárního televizního seriáluSmogovci.
Podravka

Podravkaje společnost, která se specializuje na výrobu a prodej potravin, nápojů a farmaceutických produktů.
Podravka působí v regionu jihovýchodní, střední a východníEvropy. Společnost byla založena v roce1934v chorvatském městě Koprivnici, přičemž na svém počátku svou aktivitu soustředila na zpracování a prodejovoce. V současné době má pobočky v 17 zemích světa, vEvropě,AustráliiaAmerice.
Za dobu své existence vytvořila Podravka několik značek. Nejznámější značkou je Podravka, která zastřešujebrand. Hned další její nejznámější značkou jeVegeta, která je mezi veřejností známá jako univerzální kořenící přísada. Značka Vegeta zvítězila v soutěži SuperbrandPolska, v konkurenci 1200 polských spotřebitelskýchznaček. Stejné ocenění získala Vegeta také vMaďarskuaRusku. Podravka zvítězila v Superbrand naSlovensku.
Společnost má své kořeny v chorvatské Koprivnici, kde bratři Wolfové začali v roce1934se zpracováním a prodejem ovoce. Ze společnosti se stala jedna z nejvýznamnějších potravinářských společností ve střední, východní a jihovýchodní Evropě. Pod dnešním názvem začala společnost vystupovat v roce1947. O deset let později začala Podravka vyrábět dehydrovanépolévky, které vyrábí dodnes. V roce1958vznikla univerzální přísada do jídel, známá jako Vegeta.
Wolt

Woltje onlinekurýrní službaprorozvoz jídla, potravin, květin, kosmetiky, potřeb pro domácí mazlíčky a dalšího maloobchodního prodeje založená veFinskuv roce 2014. V současnosti (červenec 2022) působí ve 23 zemích světa ve více než 250 městech. V Česku Wolt spolupracuje s více než 2 000 provozovnami a rozváží jídlo ve 14 městech – mimo jiných také vPraze,Liberci,Olomouci,Brně,PardubicíchčiÚstí nad Labem. Na českém trhu Wolt působí od července 2018. Zákazníci si objednávají jídlo z gastro provozoven a obchodů prostřednictvím webové stránky nebomobilní aplikace, v níž pak mohou sledovat status své objednávky včetně trasy kurýra.
V roce 2020 se Wolt umístil na 2. místě v žebříčku 1000 nejrychleji rostoucích evropských firem deníkuFinancial Times.
V listopadu 2021 bylo oznámeno, že Wolt bude spadat pod společnostiDoorDash(firma se také zabývá rozvozem jídla) prostřednictvím výměny akcií, čímž akcionáři Wolt získali menšinový podíl DoorDash. V červnu 2022 společnost DoorDash dokončila převzetí.
Hutia-konga

Hutia-konga, téžhutia kubánskánebohutia stromová(Capromys pilorides), označovaná také jako „stromová nutrie“ je středně velkýhlodavec, který žije na ostrověKuba.
Hutia-konga je největší ze všech druhů hutií. Je to zavalitý hlodavec s krátkýma nohama, osrstěným silnýmocasema tupým čenichem, který vzdáleně připomínánutrii. Oči i uši jsou malé. Dlouhásrstje hrubší, ale velmi hustá, na hřbetě světlejší než na břiše. Existuje mnoho barevných odstínů od černé, šedé a hnědé až k nažloutlému nebo zrzavému zbarvení.Kožešinahutie je velmi ceněna.
Hutia-konga jeendemitemKubánských ostrovů, žije na hlavním ostrově a několika dalších blízkých ostrovech (Isla de la Juventud,Archipiélago de Sabanaaj.). Severní populace se stahuje domokřadůamangrovovýchporostů, kde žije převážně ve větvích stromů. Jinde žijí hutie převážně na zemi a obývají širokou škálubiotopů,mlžné lesykubánských hor,opadavé lesyipolopouštníoblasti při pobřeží.
Hutia-konga je aktivní ve dne, v noci odpočívají v dutinách stromů nebo v úkrytech mezi kořeny a kameny. Žije v párech nebo malých skupinách. Jevšežraveca potravu si hledá převážně na zemi, přestože výborně šplhá a dovede se dostat k jídlu i vysoko v korunách stromů. Živí selisty,pupenyi mladými větvičkami, taképlody, kůrou abezobratlýminebo drobnýmiobratlovci. V zajetí má zvláště ráda aromatické byliny, jako je např.mátačimeduňka.
Páří se celoročně, samice jebřezí110–140 dní a rodí nejčastěji dvěmláďata, která jsou dobře vyvinutá a brzy po narození dovedou běhat a začínají šplhat. Přesto jsou však odstavena až v 5 měsících věku. Mladé hutie pohlavně dospívají v 10 měsících, v zajetí se pak mohou dožít až 11 let.
V důsledku kácení lesů alovupro chutnémasopočetní stavy hutie stromové klesají. Na rozdíl od ostatních druhů hutií však není ohrožena vyhynutím, její populace je ohrožena jen na východě ostrova, jinde jsou stále dostatečně hojné na to, aby byly považovány za škůdce.
Chov hutií patří v současnosti spíše k raritám. V celé Evropě byly v květnu 2018 k vidění jen v 16 institucích. VČeskuhutie v té době chovaly čtyřizoologické zahrady. To platilo i na konci roku 2018.V roce 2019 byl tento druh zeZoo Prahadovezen také doZoo Jihlava. V létě 2019 tak byl chován v těchto pěti zoo:
První hutie přišly doZoo Prahav roce 1963 přímo zkubánskéHavany.Pražský a také český prvoodchov se podařil již v 60. letech 20. století.Ke konci roku 2017 bylo chováno šest jedinců.Za rok 2018 se podařilo odchovat osm mláďat. Ke konci roku 2018 bylo chováno 13 jedinců.Jedno mládě přišlo na svět v březnu 2019, hned tři se narodila v dubnu 2020.
K vidění jsou v horní části zoo v komplexu expozic amerických zvířat, nedaleko výběhuledních medvědů.
Zoo Prahavede evropský monitoring tohoto druhu.
Hutie stromová je české jméno také pro hutiiMysateles prehensilis.
Guillermo Fariñas

Guillermo Fariñas, zvanýEl Coco, (*3. ledna1962, Santa Clara, Kuba) je jeden z nejznámějších odpůrcůkomunistickéhorežimu naKubě, symbol boje za svobodu projevu. Tento psycholog a žurnalista držel více než dvacetkrát různě dlouhé hladovky, aby tak protestoval proti některým rozhodnutím vládnoucí komunistické strany.
V roce2006zahájil hladovku, kterou protestoval proti cenzuře internetu na Kubě. Zcela bez jídla nebo s nitrožilní výživou vydržel 7 měsíců, pak musel hladovku ukončit kvůli velmi vážným zdravotním problémům. Získal tehdy ocenění od organizaceReportéři bez hranic.
V únoru2010vyhlásil hladovku, kterou chtěl upozornit na smrt vězněného disidentaOrlanda Zapaty, který zemřel po dlouhém hladovění. Zároveň byl rozhodnutý setrvat v protestu tak dlouho, dokud režim nepropustí asi třicítku vězňů svědomí, kteří byli vážně nemocní.
Kubánská vláda se ohradila tvrzením, že nebude akceptovat žádný nátlak nebo vydírání. Případ považovala za snahu zdiskreditovat politický systém na Kubě. Provládní deníkGranmaFariňase označil za „placeného agenta Spojených států“.
Fariñas byl kvůli nedostatku živin hospitalizován, ale i přesto veškerou potravu kromě nitrožilní stále odmítal. Hladovku ukončil po 134 dnech v červenci 2010 poté, co bylo zřejmé, že vláda propustí přes 50 politických vězňů.
V říjnu 2010Evropský parlamentudělil FariñasoviSacharovovu cenu za svobodu myšlení. Cena tak byla již potřetí udělena zástupci kubánské opozice. O dva měsíce později však komunistická vláda odmítla vydat Fariñasovi vízum, aby mohl vycestovat pro převzetí ceny doŠtrasburgu.Převzal ji tak až v roce 2013.
Kubánské úřady umožnily Fariñasovi vycestovat až v roce 2013, v listopadu téhož roku tak zamířil do Prahy. Již dříve četl esejVáclava HavlaMoc bezmocnýcha od té doby doufal, že se s ním někdy osobně setká. Václav Havel však v prosinci 2011 zemřel, a tak se Fariñas mohl vydat jen na Vinohradský hřbitov, kde se u hrobu bývalého prezidenta pomodlil.„Václav Havel byl univerzálním symbolem boje za lidská práva. Ale speciálně pro kubánskou společnost je to vzor, protože u nás je stále mnoho lidí odevzdaných a smířených se současným stavem věcí,“řekl Fariňas.
Protesty na Kubě 2021

Protesty na Kuběproti autoritářskému režimu vládnoucíkomunistické strany Kubyvypukly v červenci2021. Statisíce protestujícíchkubánskévládě vyčítají nezvládnutípandemie covidu-19, omezování občanských svobod a také špatnou ekonomickou situaci na ostrově, která se projevuje např. nedostatkem základních produktů jako potravin a léků.
Demonstrace, které vypukly 11. července 2021 v řadě kubánských měst, jsou největší za téměř 30 let. Dne 12. července jeden demonstrant zemřel, policie zatkla už přes sto lidí.
Kubánská vláda ve snaze bránit dalšímu šíření protestů omezila přístup k internetu, také k sociálním sítím jako např.WhatsAppaFacebooka v některých obcích začala vypínat elektřinu.
Protesty proti autoritářskému režimu Kuby se objevily také v některých, především jižních částech USA, např. ve státěFlorida.
Hlava kubánské komunistické stranyMiguel Díaz-Canelv neděli odpoledne v televizním projevu označil nepokoje za důsledek obchodního embarga starého nepřítele Kuby ze studené válkyUSA, které bylo v posledních dekádách zpřísněno, což má být také příčinou zhoršené ekonomické situace.
Osmanský Kypr

Kyperský ejálet(vosmanské turečtiněایالت قبرص,Eyālet-i Ḳıbrıṣ) byl mezi lety1571–1878provincií (ejáletem)Osmanské říši, v letech1670–1703byl spravován jako polonezávislýsandžak. Ostrov byl dobyt tureckou invazí a připojen k říši roku1571, kdy padly poslední zbytky ozbrojeného odporu místníchkřesťanskýchŘekůaBenátčanů. V19. stoletízačal postupně narůstatřeckýnacionalismus. Řekové toužili po spojení ostrova sŘeckem(enosis). V roce1878ostrov získali do správyBritové, a to na základě tzv.Kyperské konvence, tajné dohody mezi Brity a Osmany. V roce1914byl Kypr k Britániioficiálně připojen.
60 000 vojáků včetně dělostřelectva a kavalérie se vylodilo pod vedením velkovezíraLaly Mustafy PašynedalekoLemesua2. července1570 obklíčiliNikósii.9. zářítéhož roku Turci město dobyli a začalo masové vraždění a ničení. Islámští Turci zavraždili 20 000 obyvatel města. Jen menší část obyvatel nezavraždili, ale tu unesli do otroctví. Zničili všechny kostely ve městě.
O několik dní později padla iKyrénie. Famagusta byla napadena15. září1570, jejíž obraně velelAstorre Baglioni. Město bránilo 8 500 mužů, kteří měli k dispozici celkem 90 děl. Počet obléhatelů činil přibližně 200 000.Začátkem roku 1571 se Turci pětkrát pokusili o průlom. Při těchto útocích ztratili přibližně 52 000 mužů. Místním obyvatelům však došly zásoby jídla. V červenci bylo schopno bránit město jen sedm set vojáků z původních 8 500.1. srpnanabídl velitel obranyMarco Antonio Bragadinmír pod podmínkou, že obyvatelům bude umožněno se přestěhovat na Krétu.Lala Mustafa Pašas podmínkami kapitulace souhlasil, avšak jakmile vstoupil do města, začal vraždit jeho obyvatele. Všechny křesťany ve městě zavraždil.Lala Mustafa Pašaveliteli obránců Bragadinovi osobně uřízl ucho.7. říjnasiceBenátčanéporazili Turky v námořníbitvě u Lepanta, ale Kypr to již nezachránilo. Kypr se tak dostal na několik staletí pod islámskou nadvládu.
Ambelopoulia

Ambelopouliajejídloz vařených nebo nakládanýchzpěvnýchptáků, podávané v některýchrestauracíchnaKypru.
Od roku 1974 je jídlo nelegální, neboť zahrnuje odchyt volně žijících ptáků, jakopěnice černohlaváačervenka obecná.Zabíjí zde ptáky bez rozdílu, včetně mezinárodně chráněných druhů stěhovavých ptáků. Prosazování zákazu bylo laxní a mnoho restaurací podává jídlo bez následků. V důsledku toho bylo během roku2010odhadem zabito 2 418 000 ptáků.Ptáci jsou chytáni buď do sítí nebo pomocí lepicích tyčinek.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuAmbelopouliana anglické Wikipedii.
Foodora (Česko)

Foodora(dříveDáme jídlo) je česká platforma specializující se narozvoz jídlaa u vybraných obchodů také na rozvoz jejich zboží. Patří do evropské skupinyFoodora, jejíž název nese od roku 2023. K roku 2020 spolupracovala s téměř 5 000 partnery ve 170 obcích České republikypokrývala více než 60 % nabídky české populacea během špičky doručila více než 10 000 jídel a dalších položek za hodinu.
Firmu založil jako Dáme jídlo český internetový podnikatelTomáš Čuprv roce2012.Od roku 2014 je firma součástí společnostiDelivery Hero,celosvětově největšího hráče na trhu food delivery a quick commerce využívajícího v Evropě značkuFoodora. Jeho akcie jsou obchodovatelné na frankfurtské burze a zároveň jsou součástí akciového indexu DAX, kam patří 30 nejvýznamnějších německých veřejně obchodovaných firem.
Výkonným ředitelemFoodory je od prosince 2022 Adam Kolesa.
Dáme jídlo začalo od 1. listopadu 2019 doručovat rychlé občerstvení z více než 80 provozoven amerického řetězceMcDonald‘sve 21 městech České republiky.Jako jediná rozvážková služba tehdy doručovala Foodora iHappy Meal.Ve stejném roce se platforma stala též oficiálním partnereme-sportovcůve skupiněeSuba.
V tomto roce také budovala dva gastroprovozy s pěti až deseti samostatnými kuchyněmi (tzv. ghost kitchen) na území Prahy 4 a Prahy 11.O rok později, v roce 2020, začalo Dáme jídlo s budováním sítě q-commerce obchodů Dáme Market. V roce 2021 otevřelo v Česku 11 skladů.
V dubnu 2023 oznámila mateřská společnost Delivery Hero změnu názvu služby Dáme jídlo na Foodora. Projevila se postupně v průběhu několika týdnů. Ikonickou červenou barvu nahradila růžová.
Foodora doručuje jak vlastními dopravními prostředky, tak pomocí smluvních dodavatelů prostřednictvím kurýrů v automobilech naCNG, elektromobilech, klasických automobilech, na skútrech, na kolech nebo roznášejících pěšky.
Zavináč (jídlo)

Zavináčje zavinutý řez zesleděazeleniny, naložený v kyselémnálevu.
Jídlo pochází zeSeverní Evropy, doČeských zemíse dostalo zNěmecka, kde bylo pod názvemRollmopsobzvláště oblíbené v 19. století.
V češtině se výrazzavináčspolu s německýmRollmopsběžně používal již v 19. století. Tradičně se do českých zemí dovážejí ryby, finální výrobek vzniká v tuzemsku.
Společně sutopencemanakládaným hermelínempatří k nejzákladnějším položkám českéstudené kuchyně, tedy jídel podávaných často i v těchhospodách, kde seteplá jídlanevaří, případně i v době, kdy sehotová jídlaaniminutkynepodávají. Jako chuťovka k pivu či vínu se však zavináč podává i vrestauracíchs plným sortimentem.
Zavináče se prodávají i v prodejnách potravin či polotovarů, tedy i mimo stravovací zařízení. Zpravidla se jedná o maso zesledě.
Surový sleď se při přípravě očistí a nakrájí na plátky (filé). Následně se naloží asi na 24 hodin do solného roztoku.Jinou variantou je plátky nasolit a nechat 3–4 dny uležet v dóze.Po proprání na další asi dva až čtyři dny do roztokuoctu(tato fáze je podle některých zdrojů ideální pro odstranění hlavy, ploutví a páteře).
Po dalším proprání se maso i s kůží nakrájí na pruhy, na něž se vloží zelenina (kysané zelí,cibule,okurka, předem uvařenákořenová zeleninaatd.). Obložené pásy masa se zavinou a zajistí se tak, že se propíchnepárátkem. Často se užívají dvě párátka propíchnutá křížem.Zavinuté se uloží na dobu nejméně 3 dnů dooctového nálevuobsahujícího vodu,ocet,sůl, cukr, případně sladidlo akoření(napříkladbobkový list,nové koření,pepř).Podle některých receptů se zavináče vůbec předem nezavinují, ale ingredience se rovnou po vrstvách vkládají dosklenice.
Následně se uležený zavináč podle některých receptů ještě několik minut povaří a po vychladnutí zalije, může se zalít například olivovým olejem.
Název tohoto jídla se v češtině podle jeho tvaru vžil i jako označení pro znak@, který se používá zejména ve-mailových adresách.
Škubánky

Škubánky, v západních Čechách téžkucmochnebokucmouch, naSlováckušulánky,je české jídlo z brambor. Někdy se škubánkům říkátrpalky.
Toto jídlo bylo donedávna velmi populární a pro sladkou chuť oblíbené hlavně mezi dětmi. Zřejmě proto vznikl v České televizi známý večerníčekKáťa a Škubánek. Škubánky bývaly běžnou součástí jídelníčků ve školkách i v závodních kuchyních. Před cca 100 lety běžně patřily škubánky do znalostní výbavy každé dobré české hospodyně.
Oloupanébramboryse uvaří, zbytek vody se slije, trocha se nechá u dna a zasypou sehrubou moukou, která se obráceným koncem vařečky „zašťouchá“, neboli udělá se několik „šťouchů“ do brambor. Poté se to pod pokličkou nechá na slabém ohni asi 20 minut propařit. Hotová hmota se vařečkou prohněte a lžící se vykrajují bochánky, které se škubnutím ruky v zápěstí pokládají na talíř a tak vzniknou známé škubánky. Podávají se sypanémákemscukrema polité převařenýmmáslem, za dávných časů, případně v jiných krajích taképrachandouči pracharandou, což jsou sušenéhrušky, v hmoždíři na prach utlučené, nebo posypané strouhanýmsýrema maštěnésádlem. Také se dají vytvarovat do placičky a po obou stranách na sucho opéct, takto se označují jako spěšinky nebo škubánkové opečenky. Podávají se sesýrem,kysaným zelímnebo jako příloha ksalátům.
Španělský ptáček

Španělský ptáčekje oblíbenéčeské jídlopřipravované zhovězího masa.
Navzdory jménu recept nepochází zeŠpanělska. Je to dušený závitek zroštěnkyv omáčce, naplněnýanglickou slaninou,sterilovanou okurkou,párkemavajíčkema podobající se ptáčku. Podává se skynutýminebo shouskovými knedlíkynebo srýží.
Název pokrmu pochází ze dvora císařeRudolfa II.Jeho matka bylaMarie Španělská, a proto na císařském dvoře vařili také španělští kuchaři. Ti také připravovali telecí závitky s nádivkou, které byly považovány za španělskou specialitu.Magdalena Dobromila Rettigovápoužívala názevšpanělské ptáčkypro závitek ze zeleného listu plněný vepřovou sekaninou. Později se pod stejným názvem uvádí závitek ztelecího masaplněnýsardelkouažemlí.
Nová česká KuchařkaFrantišky Hansgirgovéz roku 1869 uvádí jako náplňsardelkoupotřenéhohovězího masa pouzeslaninu.
Španělský ptáček v dnešní podobě je znám od 50. let 20. století, kdy byl název v nově vytvářených normách veřejného stravování použit právě prohovězízávitek.
Podobné jídlo (tedy závitek z hovězího masa) je známo ve Španělsku pod jménem Filetes de ternera rellenos a Niños envueltos v Argentině a v jiných státech Jižní a Střední Ameriky, v Itálii jako Involtini a v Rakousku jako Fleischroulade nebo Rinderroulade atd.
VeSkandináviije znám pokrm označovaný jako „bezkostí ptáci“ (dánskybenløse fugle) či „falešní ptáci“, který má podobu masových závitků okořeněných jakotetřevči jiný divoký pták. Původně se připravovali z telecího, to však bylo později často nahrazeno masem mletým.V Dánsku je tento pokrm chápán jako typický příklad domácí kuchyně a může být připravován z hovězího a plněnšpekempodobně jako český španělský ptáček.
Noma

NomajetřímichelinskárestauracevdánskéKodanivedenákuchařemRené Redzepim. Restaurace otevřela v roce 2003 a je známá svým znovuobjevením a interpretacínordické kuchyně.Název Noma je složenina dvoudánskýchslov „nordisk“ (nordická) a „mad“ (jídlo).Noma obdržela čtyřikrát (2010, 2011, 2012 a 2014) ocenění zanejlepší restauraci na světěčasopisuRestaurant.
Šéfkuchař a majitel René Redzepi plánuje uzavřít restauraci na současném místě (ve čtvrtiChristianshavn) na konci roku 2016 a znovuotevřít ji v roce 2017 poblíž Kodaně spolu směstskou farmou, jež by zásobovala restauraci.
Dvojka na zabití

Dvojka na zabitíje českýkriminálníakomediálníseriál. Seriál představuje dva protikladné hrdiny, rozervaného a líného detektiva Martina Rykla a jeho svědomitou a ambiciózní mladou kolegyni Karolínu Světlou. Hrdinové se zpočátku dostávají velmi často do konfliktů, postupem času se však začnou sbližovat.
Seriál sestává z osmi dílů.Hlavní role ztvárniliJakub PrachařaSara Sandeva, ve vedlejších rolích se objeviliMiroslav Vladyka,Filip Kaňkovský,Norbert LichýaMilan Šteindler.Seriál měl premiéru v sobotu 4. září 2021 na televizi Prima.
V srpnu 2023 se začala natáčet druhá řada seriálu.Premiéru měla 28. srpna 2024 na televizi Prima.
Survivor Česko & Slovensko (4. řada)

Čtvrtá řadareality showSurvivor Česko & Slovenskobude mít premiéru 18. února 2025 naVoyoa o den později naTV Nova. Série se opět natáčela vDominikánské republice. Moderátorem zůstalOndřej Novotný. Poslední přeživší obdrží 2 500 000 Kč a nové auto SUV Suzuki A-Cross.
Dvacet čtyři trosečníků je rozděleno do několika kmenů a mají své vlastní barvy, vlajku a znak. Trosečníci jsou nuceni přežívat v divočině bez jakýchkoli moderních vymožeností. V průběhu soutěže se konají náročné souboje o odměny, například o jídlo nebo vybavení pro snadnější přežití, nebo o imunitu. Kmen, který prohraje souboj o imunitu, musí navštívit kmenovou radu, kde ze svého středu vybere jednoho a ten musí hru opustit.
Jakmile zbývá menší počet trosečníků, asi v polovině hry, jsou kmeny sloučeny v jeden a trosečníci musí soutěžit každý sám za sebe. Individuální imunita nyní chrání pouze jednotlivce. Když prohrají tak opustí hru i ostrov, jdou do hotelu a vrátí se do hry jako člen poroty. Porota se účastní všech následných kmenových rad a sbírá cenné informace k nejdůležitějšímu rozhodnutí: na závěrečné radě, kdy jsou ve hře zbylí trosečníci, zvolí vítěze.
Soutěže se účastní 24 trosečníků. V první části soutěže budou rozděleni do několika kmenů. Později budou zbylí trosečníci sloučeni do jednoho kmene. Vyhrát ale nemohou všichni. Jen jeden vyhraje šek na 2 500 000 Kč a titul Poslední přeživší.
Po evakuaci operního zpěváka Michaela vminulé sériibylo rozhodnuto, že dostane přímý vstup do další série bez nutnosti procházet castingem.
World Central Kitchen

World Central Kitchen(WCK) jenevládnínezisková organizace, která se věnujeposkytování potravinna místech přírodních nebo válečných katastrof. Tato organizace, založená v roce 2010 šéfkuchařemJosé Andrésem, připravovala jídlo např.po zemětřesení na Haitiv roce 2010. V roce 2022 jeaktivní na Ukrajině. Jejím cílem je být na zasažených místech co nejdříve a poté spolupracovat s místními kuchaři na řešení situace.
Na jaře 2024 organizace pracovala vPásmu Gazy, běhemválky Izraele s Hamásem. Dne 1. dubna 2024 Izrael zasáhl konvoj jejích vozidel při leteckém úderu, což způsobilo smrt sedmi pracovníků. Jeli přitom v autech označených logem organizace a jejich pohyb byl koordinován s izraelskou armádou. Auta byla zasažena, když opouštěla sklad vDajr al-Balah, kde pracovníci vyložili více než 100 tun potravinové pomoci dopravené do Pásma Gazy po moři. Organizace pak v pásmu pozastavila svou činnost.
Od svého založení pracovala organizace např. vNikaragui,Dominikánské republice, naBahamách, naKubě, vPeru, Spojených státech,Zambii,UganděneboKambodži.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuWorld Central Kitchenna anglické Wikipedii.