Užická republika

Užická republika(srbskyУжичка република) je název pro osvobozené území v rámciJugoslávie(přesnějiSrbskapod německou okupační správou).
Ve snaze pomociSSSR, napadenému nacistickým Německem, zorganizovalikomunističtí partyzánicelojugoslávské povstání. Německé okupační síly dokázaly sice běhemDubnové válkyzemi vojensky zlikvidovat, jejich vojenská přítomnost však nebyla příliš silná; hlavní metoda boje proti domácímu odboji stála především na zastrašovánízbylých bojovníků královské armády. To bylo víceméně úspěšné.
Během léta až do listopadu1941se podařilo komunistům spolu sčetnikyDragoljuba Mihajlovićeobsadit rozsáhlé území na jihozápaduSrbska, sahajícího od hranicBosny a Hercegovinyaž poValjevona severu aKraljevona východě.
Užická republika měla vlastní orgány moci, fungovaly školy a vycházely stranické novinyBorba, které organizovali komunisti. Byla vyhlášena mobilizace obyvatelstva ve věku od 18 do 40 let, které si mohlo svobodně vybrat, zdali chce vstoupit do partyzánské, nebo royalistické armády. Během několika měsíců dokázali jen partyzáni rozšířit své řady o 25 000 lidí.
Představiteléčetnického vojska, především pakDragoljub Mihajlović, nebyli příliš nakloněni myšlence otevřeného boje. Byli si dobře vědomi toho, že strategiíVelké Británieje otevřít co nejvíce front v Evropě, pokud možno i jednu na Balkáně. Teprve po příchodu Britů by jeho bojovníci měli vést ozbrojený boj proti nacistům. Plán komunistů na otevřený střet s německými okupačními silami proto považoval za značně předčasný.
Pro tisíce nových partyzánských bojovníků bylo velmi složité zajistit vhodné vybavení a také alespoň základní vojenský výcvik. Nedostávalo se jak zbraní, tak i munice.Zbraně byly zajišťovány krádežemi především u německých posádek. Vojáci z osvobozeného území byli často při svých operacích omezování nedostatky jak zbraní, tak i výbušnin, a tak mohli provést při svých záškodnických akcích jen velmi malou škodu nepříteli. Často se uchylovali k blokádám měst.
Rovněž byl také značný problém s jídlem; jugoslávská historiografie často připomínala, že sedláci dobrovolně podporovali příslušníky osvobozeneckého vojska, část úrody však museli sedláci odevzdávat armádě povinně.Na druhou stranu se však dařilo průběžně opravovat infrastrukturu na osvobozeném území a postupně i průmyslovou výrobu.V mnohých městech na osvobozeném území byly zřizovány nemocnice a lazarety. V pohoříZlatiborsloužily k tomuto účelu turistické objekty, vybudované v době existence jugoslávské monarchie.
Postupně však rostl vliv partyzánů na úkor četniků, což v řadách králi věrných oddílů armády vyvolávalo rostoucí znepokojení.
Nespokojenost s partyzány mezi četniky a s četniky mezi partyzány s postupujícím časem narůstala, a to i přesto, že seJosip Broz Titopokoušel sDražou Mihajlovićemvyjednávat. V říjnu se začaly množit případy, kdy jedno vojsko odzbrojovalo příslušníky druhého, a naopak.
Kromě problémů domácích antifašistů se také v měsíci listopadu zvýšila aktivita německých okupačních vojsk. V polovině měsíce listopadu padlo rozhodnutí, že ve snaze získat přístup ke "starému Srbsku" (tzn.SandžakuaKosovu) bude nezbytné oblast Užické republiky obsadit. Německý útok měl být proveden ze dvou směrů; ze severu na Užice a z východu údolím řekyZápadní Moravy. Proti německé armádě, která v průběhu roku1941byla považována za nejlepší bojovou sílu na planetě,se nemohli slabě vyzbrojení a vycvičení partyzáni nikterak ubránit.
S postupem Němců a rostoucím vlivem partyzánů na úkor royalistického vojska začali být četničtí představitelé stále netrpělivější.Na začátku listopadu se tak četnické vojsko vydalo z Požegy dobýt partyzány držené Užice. Postupující německá armáda, navíc posílená jednotkami, přesunutými z Řecka a východní fronty, toho využila a provedla ofenzivu.Užicetak bylo29. listopadu1941znovu dobyto. Povstalci se rozutekli do hor; partyzáni postupovali směrem doBosny, četnici se stáhli do oblastiSandžaku.
Termín Užická republika nebyl v době existence osvobozeného území používán.Komunistické vedení si v době vyjednávání s jugoslávskou exilovou vládou v Londýně nedovolilo používat termínurepublika, aby tím dalo nevědomky najevo, že hodlá odstranit jugoslávskoumonarchii. Teprve až nedlouho po pádu Užice se kdesi v partyzánském tisku objevil pojem "Užická sovětská republika", který byl později zkrácen na "Užická republika". Podle tohoto vzoru je také označována i tzv.Bihaćská republika, tedy osvobozené území v oblasti městaBihaćv severozápadní Bosně a Hercegovině.
Na počest historické události byl v roce1974natočenstejnojmenný film.