Bulharsko

Bulharsko(bulharskyБългария,Bălgarija), plným názvemBulharská republika, jestátvjihovýchodní Evropě. Bulharsko se nachází západně odČerného mořea jižně odDunaje, na jihu sousedí sŘeckemaTureckem,  na západě seSrbskemaSeverní Makedoniía na severu sRumunskem. Rozkládá se na území o rozloze 110 994 km² a je 16. největší zemí Evropy. Hlavním anejvětším městemzemě jeSofie; mezi další velká města patříPlovdiv,VarnaaBurgas.
Jednou z nejstarších společností na území dnešního Bulharska bylaneolitickákaranovská kultura, jejíž počátky sahají do doby 6 500 let př. n. l. Od 6. do 3. století př. n. l. byla oblast bojištěm starověkýchThráků,Peršanů,KeltůaMakedonců; stabilitu přineslo až dobytí oblastiŘímskou říšív roce 45 n. l. Po rozpadu římského státu se v regionu znovu objevily kmenové nájezdy. Kolem 6. století tato území osídlili raní Slované. Bulhaři pod vedenímAsparuchazaútočili z územíStarého Velkého Bulharskaa koncem 7. století trvale obsadiliBalkán. ZaložiliPrvní bulharskou říši, kterou v roce 681 n. l. vítězně uznala smlouvouVýchodořímská říše. Ta ovládla většinu Balkánu a významně ovlivnilaslovanskoukulturu tím, že vytvořila písmocyrilici. První bulharská říše trvala až do počátku 11. století, kdy ji dobyl a zničil byzantský císařBasileios II.Úspěšné bulharské povstání v roce 1185 založiloDruhou bulharskou říši, která dosáhla svého vrcholu za vládyIvana Asena II(1218-1241). Po četných vyčerpávajících válkách a feudálních bojích se říše rozpadla a v roce 1396 se na téměř pět století dostala podosmanskou nadvládu.
Výsledkemrusko-turecké války v letech 1877-78byl vznik třetího a současného bulharského státu. Mnoho etnických Bulharů zůstalo mimo hranice nového státu, což podnítilo iredentistické nálady, které vedly k několika konfliktům se sousedy a ke spojenectví sNěmeckemv obou světových válkách. V roce 1946 se Bulharsko dostalo dovýchodního blokuvedenéhoSovětským svazema stalo sesocialistickým státem. Vládnoucíkomunistická stranase porevolucích v roce 1989vzdala monopolu na moc a umožnila volby více stran. Bulharsko poté přešlo kdemokraciiatržnímu hospodářství. Od přijetí demokratické ústavy v roce 1991 je Bulharskounitárníparlamentní republikousloženou z28 oblastís vysokou mírou politické, správní a hospodářské centralizace.
Bulharsko jerozvojová zeměsekonomikou s vyššími středními příjmy, vindexu lidského rozvojeje na 68. místě na světě. Jeho tržní hospodářství je součástíjednotného evropského trhua je z velké části založeno naslužbách, dále na průmyslu - zejména strojírenství a těžebním průmyslu - a na zemědělství. Hlavnímsocioekonomickýmproblémem země je rozšířenákorupce, Bulharsko patří k nejzkorumpovanějším zemím Evropské unie.Země se také potýká sdemografickou krizí; v roce 1989 dosáhl počet obyvatel nejvyššího počtu 9 milionů a od té doby se snížil na 6,4 milionu v roce 2023. Bulharsko je členemOrganizace spojených národů,Severoatlantické aliance,Rady EvropyiEvropské uniea od března 2024 je součástíschengenského prostoru. Dále je členemOrganizace černomořské ekonomické spolupráce,Světové obchodní organizace,Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropěa třikrát zasedlo vRadě bezpečnosti OSN.
NázevBulharskoje odvozen od jménaBulharů, kmeneturkického původu, který založil První bulharskou říši. Jejich jméno není zcela objasněno a je obtížné ho sledovat před 4. stoletím n. l.,ale pravděpodobně je odvozeno od prototureckého slovabulģha(„míchat“, „třást“, „míchat“) a jeho odvozeninybulgak(„vzpoura“, „nepořádek“),význam lze dále rozšířit na „vzbouřit se“, „podněcovat“ nebo „vyvolat stav nepořádku“, a tedy v odvozenině „rušitelé“.Podobně byly často popisovány i kmenové skupiny ve vnitřní Asii s fonologicky blízkými názvy, jako například Buluové, součást „pěti barbarských“ skupin, kteří byli během 4. století líčeni jako: „smíšená rasa“ i jako „výtržníci“.
Z období 150 000 let př. n. l. pocházejí stopy po komunitáchneandrtálců.Karanovská kultura, kterou archeologové umísťují do období okolo roku 6500 př. n. l., již dospěla kzemědělství, jako jedna z málaneolitickýchkultur v této oblasti. O něco mladšíkultura varnská(asi 4400-4100 př. n. l.) pak ke zpracování kovů, ba dokonce patrně právě tato kultura jako první na světě začala zpracovávatzlato.V hrobech blízkoVarnyse našly nejstarší zlaté šperky světa.
Nejstarším známým kmenem Bulharska byliThrákové. Působili na území současného Bulharska ve12. století př. n. l.a stali se tak jedním ze tří etnik, z nichž byl složen bulharský národ, spolu sturkickýmiProtobulharyaSlovany.
Od8. století př. n. l.vznikaly na černomořském pobřeží početnéřeckéosady. Některé zanikly, jakoPistiros, Develtos nebo Heraclea Sintica, některé existují dodnes pod jinými názvy - řecké kořeny máVarna(Odessos),Nesebar(Mesembria),Pomorie(Anchialos) neboStara Zagora(Beroe).
PerskáAchaimenovská říšedobyla většinu současného Bulharska v6. století př. n. l.a udržovala si nad tímto územím kontrolu až do roku 479 př. n. l. Odpor k Peršanům Thráky sjednotil a vedeniTeresem I.vytvořiliOdryské království.To bylo roku 341 ovládnutoFilipem II. Makedonským, ve3. stoletíbylo napadenoKelty, aby se nakonec roku 45 stalo součástíŘímské říše, jakožtoprovincie Thrákie. Ve 4. století na území dnešního Bulharska, v římské osadě Nikopolis ad Istrum (asi 30 km severně odVeliko Tarnovo), působil křesťanskýariánskýknězWulfilaa přeložil zde značnou částBiblezřečtinydogótštiny.Po pádu Říma, od roku 476, oblast ovládalaByzanc, ale vytížena boji s Peršany nedokázala zabránit vpádu nových kmenů. V6. stoletítudíž vstoupili na území dnešního Bulharska prvníSlované, v7. stoletípak kočovní turkičtíProtobulhaři, kteří přišli z útvaru zvanéhoStaré Velké Bulharsko(též Onogurský chanát), které založil kaganKuvrat, avšak leželo na území dnešníUkrajiny.Vůdcem těchto migrujících Protobulharů bylAsparuch.
První bulharský státzaložil v roce681chánAsparuchpoté, co uzavřel smlouvu sbyzantskýmcísařem, jíž bylo Protobulharům (vládnoucí menšině) a Slovanům (ovládané většině) dovoleno sídlit vMoesii. Hlavním městem bulharského státu bylaPliska, která se nacházela na severovýchodě dnešního Bulharska.
Pod vládouKrumaBulharsko zdvojnásobilo své území. Krum též nechal sepsat první zákoník a zastavil byzantskou invazi vbitvě u Plisky, v níž byl zabit byzantský císařNikeforos I.Roku 813 se Krum dokonce neúspěšně pokusildobýt Konstantinopol. KrálOmurtagzačal politicky pracovat na spojení Protobulharů a Slovanů do jednoho národa.Symeon I., za jehož vlády dosáhl bulharský stát největšího rozmachu a politického významu, jeho dílo dokončil a dal Bulharům natrvalo slovanský jazyk.
V roce 864, zaBorise I., přijali Bulhařikřesťanstvívýchodního ritujakostátní náboženství, sřečtinoujakoliturgickým jazykem.Následovalo logické kulturní navázání naByzanc. Aby ho Boris oslabil, poskytl v Bulharsku azylMetodějovýmžákům, kteří byli vyhnáni zVelké Moravy. Jimi propagovanáslovanská liturgiese vzápětí v Bulharsku rychle rozšířila. Stejně jakocyrilice, písmo vyvinuté metodějovskými učenci vPreslavi, které mělo posléze ovlivnit kulturu celé východní Evropy.
V10. stoletíkulturní klima a náboženské obyčeje značně ovlivnilobogomilství.V této době také zesílil tlak Byzance. Posledním panovníkem, který dokázal ještě čelit jejímu náporu, bylSamuel I.Krátce po jeho smrti první bulharské carství zaniklo (1018) a jeho území bylo začleněno doByzantské říše.Po dobytí byzantský císařBasil II.zabránil povstání tím, že ponechal vládu místní šlechtě, začlenil ji do byzantské byrokracie a aristokracie a zbavil ji povinnosti platit daně ve zlatě. Místo toho povolil daň v naturáliích.
Bulhaři se přesto několikrát pokoušeli byzantské nadvládě vzepřít, největší vzpouru vedl roku 1040Petr Deljan, ovšem neúspěšně. Když byla Byzanc oslabenaseldžuckými Turky(bitva u Mantzikertu), vznikla ideální situace pro nové povstání a obnovu samostatnosti. Tu Bulharsko získalo v roce1185v důsledku povstání bratrůAsena,PetraaKalojana, budoucích panovníků Bulharska.Tak vznikla takzvanáDruhá Bulharská říšes centrem veVelikém Tarnovu. Kalojan mj. dobylBělehrada uznal svrchovanostřímského papeže.Roku 1205 Bulhaři pod Kalojanovým vedením drtivě zvítězili nadLatinským císařstvím, nástupnickým státem Byzance, vbitvě u Adrianopole, čímž zabezpečili svou nezávislost.
Vrcholu dosáhla říše za vlády caraIvana Asena II.(1218–1241), který ji rozšířil oAlbániia část Řecka (Epirus). V náboženských záležitostech se odklonil od Říma. Asenská dynastie vymřela v roce 1257, což zemi značně oslabilo. Ve stejném roce říši dobyliMongolové. Proti nim vypuklo selské povstání, které vedl pastýřIvajlo. Mongoly se podařilo vyhnat a Ivajlo usedl na trůn.S tím se však nesmířili šlechtici, cara svrhli a říše se rozdrobila na malá feudální panství (Vidinské carství,Dobrudžský despotát). CarIvan Alexandrse navíc ve druhé polovině14. stoletídostal pod tlak nového mocného souseda z jihu,Osmanské říše. SultánMurad I.dobyl roku 1382 Sofii. Roku 1388 padlŠumen. V roce 1393 bylo vypleněno Tarnovo, po tříměsíčním obléhání. Pomoc křižáků vedenýchZikmundem Lucemburskýmbyla neúčinná, byli poraženi vbitvě u Nikopole. S pádemVidinuv roce1396bylo Bulharsko do Osmanské říše plně začleněno, a to na téměř pět dalších století.
Bulharská šlechta byla zničena, rolnictvo podrobeno osmanským vládcům, mnoho vzdělaných duchovních uprchlo do ciziny. Křesťané byli považováni za podřadnou třídu a Bulhaři byli podrobeni těžkým daním (včetnědevširme, neboli krevní daně). Většina obyvatelstva ztratila národní povědomí a identifikovala se pouze spravoslavnouvírou. Bulharská identita se uchovávala jen u některých duchovních v izolovaných klášterech a v militantnímkatolickémspolečenství na severozápadě země. Zpočátku beznadějná situace se zlepšila poté, co začali Bulhary jako potenciální zbraň proti Turkům vnímatRusovéaRakušané. Ti skrytě podporovali řadu bulharských povstání – v Tarnově v letech 1598 a 1686, Čiprovské povstání v roce 1688 a nakonec Karpošovo povstání v roce 1689.
Na konci18. stoletízačínábulharské národní obrození, jehož klíčovým politickým představitelem bylVasil Levski, intelektuálním pakPaisij Chilendarski.Zpočátku čistě kulturní hnutí se postupně měnilo v hnutí s politickými požadavky. V roce1876bylo krvavě potlačeno protiosmanskéDubnové povstání, při němž padl i další z vůdců národního hnutí,Christo Botev, vedle 30 000 dalších Bulharů.O rok později propuklarusko-turecká válka (1877–1878). Během známébitvy o průsmyk Šipkase vyznamenali i bulharští dobrovolníci, tzv.opolčenci. Rusové zvítězili a jedním z důsledků tohoto vítězství byl vznikBulharského knížectvív roce1878.Sanstefanská mírová smlouva, podepsaná Rusy a Osmany, původně počítala se vznikem mnohem většího státu, zhruba v hranicích druhé bulharské říše. Západní velmoci však smlouvu okamžitě odmítly z obavy, že by tak velká země na Balkáně mohla ohrozit jejich zájmy.Berlínský kongrespak rozhodl o vzniku mnohem menšího státu, zahrnujícího pouzeMoesiia oblastSofiea ponechávajícího velké populace etnických Bulharů za hranicemi. To vyvolalo u Bulharů frustraci a významně přispělo k agresivnímu přístupu Bulharska k zahraniční politice v první polovině 20. století.
Prvním knížetem se stalAlexandr I., klíčovou politickou osobností byl premiérStefan Stambolov. V roce1885byla ke knížectví připojena i do té doby autonomní součást Osmanské říše, Berlínským kongresem vytvořenáVýchodní Rumélie. To ale radikální nacionalisty neuspokojilo. Dráždilo je, že část Bulharů zůstávala stále na území Turecka. Aktivní odpůrci založili hnutíVnitřní makedonská revoluční organizace(Goce Delčev,Jane Sandanskiad.), které proti Osmanům provádělo bombové útoky a atentáty, ale páchalo i vraždy na nevinném obyvatelstvu.V roce1908, dne22. září, vyhlásil bulharský knížeFerdinandve Velikém TǎrnovunezávislostBulharska naOsmanské říšia přijal titulcara. Kvůli následné militarizaci bylo Bulharsko často nazýváno "balkánskéPrusko".
Roku1912se Bulharsko zapojilo spolu se spojenci zBalkánského spolkudoprvní balkánské válkys Osmanskou říší. Bulharská armáda dobyla městoOdrin(dnes Edirne vTurecku) a jen o několik hodin prohrála sŘeckem"závod" o obsazeníSoluně. Vzhledem ke sporům seSrbskemoMakedoniia bezvýsledným mírovým jednáním vydal bulharský carFerdinand I.v červnu1913rozkaz zaútočit na srbské pozice.Druhá balkánská válkadopadla pro Bulhary katastrofálně, Osmanské říši museli odstoupit Odrin,Rumunskosi vynutilo předáníjižní Dobrudže.
Po počáteční neutralitě vstoupilo na podzim roku1915Bulharsko doprvní světové válkyna straněústředních mocnostía vyhlásilo válku Srbsku. Cílem bylo zvrátit výsledky druhé balkánské války.Na frontu poslalo čtvrtinu své populace (1 200 000 mužů). První světová válka však skončila pro Bulharsko další národní katastrofou.Přišlo o mnohá území, z nichž se poté do Bulharska přistěhovalo asi 250 tisíc uprchlíků, což znamenalo další tlak na již tak zničené národní hospodářství. Přestože byl Bulharsku smluvně garantován alespoň přístup kEgejskému moři, pořecko-turecké válceo něj v důsledku přesídlovánímaloasijskýchŘeků přišlo.
V roce 1918 car Ferdinand abdikoval a na trůn dosedl jeho syn, carBoris III.(1918–1943). Klíčovou osobností se stal agrárnický politik a premiérAleksandar Stambolijski, jehož však smetl státní převrat nacionalistických radikálů zVMRO, nespokojených se ztrátou mnohých území, zejménaMakedonie, po prohrané válce. Car Boris III. neklid vyřešil vyhlášením osobní diktatury.
Na začátkudruhé světové válkyvyhlásilo Bulharsko neutralitu, pod tlakem ekonomických okolností ale v roce1941vstoupilo do válečného konfliktu na straněnacistického Německa. Podařilo se nicméně zabránit, zejména zásluhou aktivity předsedy parlamentuDimitara Peševa, deportaci 40 000 bulharských Židů do německých táborů smrti.Bulharsko také nevyhlásilo formálně válkuSovětskému svazu. V září1944naopak vyhlásil válku Bulharsku Sovětský svaz aRudá armádavstoupila bez jakéhokoliv odporu a za nadšeného vítání lidu na území Bulharska. Bylo uzavřeno příměří se SSSR i Velkou Británií a USA. Konce světové války už se Bulharsko zúčastnilo na straněSpojenců. Bulharsko tentokrát utrpělo jen malé válečné škody a Sovětský svaz nepožadoval žádné reparace, v rámci své taktiky získání sympatií v této části Evropy.
V roce 1945 následovalo vyřizování starých účtů pod heslem odstranění „monarchofašistické diktatury“. Popraveno bylo mnoho významných politiků i všichni tři carštíregenti, včetně carova bratraKirila. Brutalita a rozsah represí nemá obdoby u žádné jiné východoevropské země, historikové počet poprav odhadují na 1000-3000. Bulharsko má i kvůli tomu mezi evropskými státy největší počet obětí komunistického teroru hned po Sovětském svazu.
Poreferenduv roce1946organizovanémbulharskou komunistickou stranouza dohleduRudé armádybylo zrušenocarstvía vyhlášena republika.VBulharské lidové republiceod roku 1947 až do roku 1989 vládla komunistická strana. Bulharsko bylo součástívýchodního bloku, politicky a ekonomicky spjaté seSovětským svazem.
Známou postavou novodobých bulharských dějin jeGeorgi Dimitrov, který byl předsedou vlády v bouřlivých letech 1946–1949 a zemřel v SSSR poté, co on ajugoslávskývůdceJosip Broz Titovedli rozhovory seStalinem. Posléze vládl v BulharskuValko Červenkov(1949–1954), posledním a dlouholetým komunistickým vůdcem Bulharska bylTodor Živkov(1954–1989). Dimitrovův režim byl represivní,stalinistickýa vsadil na rychlouindustrializaci. V polovině 50. let výrazně vzrostla životní úroveň a zmírnily se politické represe. Živkov docentrálně plánované ekonomikyvkomponoval některévolnotržníexperimenty. Rovněž se pokusil vstoupit do národnostní politiky, když tváří v tvář klesající míře porodnosti u bulharské většiny přinutila jeho vláda v roce 1984 menšinové etnické Turky k přijetí slovanských jmen ve snaze jeasimilovat. To vyústilo v emigraci asi 300 000 etnických Turků do Turecka.
V roce 1988 vzniklo první opoziční hnutí v dějinách komunistického Bulharska –Ekoglasnosť.Pád komunismu v Bulharsku proběhl mnohem poklidněji než v sousedním Rumunsku, a to jako vzpoura uvnitř komunistické strany – 10. listopadu 1989 na zasedání jejího ústředního výboru vystoupil ministr zahraničíPetar Mladenov, podrobil Živkova kritice (svůj postup předtím konzultoval se sovětským vůdcemGorbačovem) a vyzval k zásadním reformám. V následném hlasování byl Živkov odvolán. Zpráva o pádu letitého vůdce zapůsobila jako rozbuška – druhý den zaplavily bulharská města stotisícové demonstrace. Dne 17. listopadu pod jejich tlakem Živkov odstoupil i z funkce prezidenta. Mladenov vzápětí slíbil svobodné volby, přejmenoval stranu na socialistickou a převzalsociálnědemokratickýprogram.
Bulharsko nastoupilo cestu k parlamentní demokracii, v prvních svobodných volbách roku 1990 zvítězil Mladenov a jehosocialisté. Již rok poté byly předčasné volby, které vyhrál pravicovýSvaz demokratických sil, jejž založil disidentŽelju Želev(1990-1997 prezident), a jehož premiéřiFilip Dimitrov(1991-1992) a pozdějiIvan Kostov(1997-2001) vyprojektovali většinu reforem.
Transformace ekonomiky byla však v 90. letech složitá a málo úspěšná, nový systém zpočátku nedokázal zlepšit životní úroveň nebo vytvořit ekonomický růst – průměrná kvalita života a ekonomická výkonnost zůstaly až do počátku 21. století nižší než za komunismu. Z toho plynoucí nepokoje v roce 1997 vedly až k zapálení parlamentu.Po roce 2001 se ale hospodářské výsledky výrazně zlepšily. V roce 2004 země vstoupila doNATOa v roce 2007 sestalačlenským státemEvropské unie. Bulharsko hostilo předsednictvíRady Evropské uniev roce 2018, v renovovaném Národním paláci kultury v Sofii, postaveném v Živkovově éře.
V prvních popřevratových letech to vypadalo, že politická scéna bude definována soupeřením konzervativců a socialistů. To však narušil nejprve bývalý carSimeon II., který se svousilně personalizovanou stranoudrtivě zvítězil ve volbách roku 2001,a posléze populární starosta Sofie a odpadlík od Simeonova hnutíBojko Borisov, který vytvořil podobně personalizovanou stranuObčané za evropský rozvoj Bulharskaznámou pod zkratkou GERB (v překladu Erb), jež kombinuje konzervativní nacionalismus s proevropským postojem. Od vítězství ve volbách v roce 2009byl Borisov zcela klíčovou politickou figurou, vyhrál volby v letech 2013,2014,2017i 2021,avšak podubnových volbách v roce 2021nedokázal sestavit vládu. Až zlistopadových volebvzešla vláda pod předsednictvímKirila Petkova.
Bulharská vlajka je tvořena listem o poměru stran 3:5 se třemi vodorovnými pruhy: bílým, zeleným a červeným.
Bulharský státní znak je tvořen červeným štítem, na kterém je položen zlatý, korunovaný lev.Štítonošijsou další dva, zlatí, korunovaní lvi. Nad znakem je koruna bulharského caraIvana Šišmana. Pod štítem jsou zkřížené dubové ratolesti se žaludy, přes ně červeno-zeleno-bílo-zeleno-červená stuha s heslem СЪЕДИНЕНИЕТО ПРАВИ СИЛАТА (českyV jednotě je síla).
Bulharská hymna je píseňMila Rodino(českyDrahá vlasti). Text písně napsal a hudbu složil bulharský student Cvetan Radoslavov. Píseň byla ale mnohokrát modifikována.
Bulharsko je země ve východní částiBalkánského poloostrova, kde ho obklopuje pět zemí. Na jihovýchodě má 240 km dlouhou hranici sTureckem, na jihu 494 km sŘeckem, na západě 148 km sMakedoniía 318 km seSrbskem, na severu 608 km sRumunskem. 470 km hranice s Rumunskem tvoří řekaDunaj. Suchozemská hranice je dlouhá 1 808 km. Na východě má Bulharsko 354 km dlouhé pobřežíČerného moře. S rozlohou 110 994 km² je 11. největší zemí Evropské unie a tvoří 2,5 % jejího území. Je 1,4× větší než Česká republika.
Velká část povrchu Bulharska je hornatá. Centrální částí země se táhne ve směru ze západu na východ pohoříStara planina. Jižně od hlavního města vystupuje masivVitošaměřící 2 290 m n. m. Jihozápad země vyplňuje mohutný horský masiv s pohořímiRila, kde je také nejvyšší hora Bulharska a takéBalkánského poloostrovaMusalaměřící 2 925 m n. m., dálePirina plošně rozsáhlejšíRodopy. Pirin a Rodopy patří do starobylého rodopského horského systému. Zhruba prostředkem Bulharska se táhne od srbských hranic na západě po Černé moře na východě pohoříStara planina(česky Staré hory), které patří do systémuBalkanid.
Na sever od něj ležíDolnodunajská nížina, na jihHornothrácká nížina. Stara planina je pokračovánímKarpata na rozdíl od Rodop patří doAlpsko-himálajského systému. Do Černého moře odvádí své vody největší řeka zeměDunaj, k úmoříEgejského mořepatříMarica.
Podnebí má na severu rázkontinentální, na jihu a východě středomořský. Průměrné lednové teploty se pohybují od -2 do 2 °C, červencové od 21 do 25 °C. Průměrný roční úhrn srážek kolísá mezi 450–850 mm, na horách přes 1 000 mm.
Vzájemné působení klimatických, hydrologických, geologických a topografických podmínek dalo Bulharsku širokou škálu rostlinných a živočišných druhů. Bulharsko tak vykazuje jednu z nejvyšších úrovníbiodiverzityv Evropě. Cenné přírodní celky jsou uchovávány ve třech národních parcích, 11 přírodních parcích, 10 biosférických rezervacích a 565 chráněných oblastech. Bulharsko má na svém území některé z největších oblastíNatura 2000, pokrývají 33,8% jeho území.Z celkového počtu 233 druhů evropskýchsavcůse v Bulharsku vyskytuje 93 z nich, stejně jako 49% evropských druhůmotýlů.Celkově je evidováno 41 493 druhů rostlin a živočichů. Většími savci se značnou populací jsoujeleni(106 323 jedinců),divoká prasata(88 948),šakalové(47 293) ališky(32 326). Populacekoroptvíčiní 328 000 jedinců, jde o nejrozšířenější druh loveného ptáka.Třetina všech hnízdících ptáků v Bulharsku se nachází vNárodním parku Rila, který také hostí ve vysokých polohách arktické a alpské druhy. Více než 35% plochy země je pokryto lesem.
V roce 1998 přijala bulharská vláda národní strategii ochrany biologické rozmanitosti a komplexní program zaměřený na ochranu místních ekosystémů, ochranu ohrožených druhů a ochranu genetických zdrojů. Rovněž dosáhla cíleKjótského protokolusnížit emiseoxidu uhličitéhoo 30 %.Problémem však je znečištění ovzdušípevnými částicemi, které je nejhorší v Evropě, zejména v městských oblastech postižených automobilovou dopravou auhelnými elektrárnami.Jedna z nich, Marica Iztok-2, způsobuje největší škody na zdraví a životním prostředí v Evropské unii.
Bulharsko jeparlamentní republikou. Hlavou státu jeprezidentvolený přímou volbou na pětileté volební období. Jeho role je spíše symbolická. Formálně je vrchním velitelem ozbrojených sil a má pravomoc vrátit schválený zákon parlamentu k další diskusi, ale parlament může prezidentské veto přehlasovat prostou většinou.
Neustále činným zákonodárným orgánem, složeným ze 240 poslanců volených na 4 roky přímým lidovým hlasováním, jeNárodní shromáždění. Jde ojednokomorovýparlament. Národní shromáždění má pravomoc přijímat zákony, schvalovat rozpočet, plánovat prezidentské volby, vybírat a odvolávat premiéra a další ministry, vyhlašovat válku, rozmisťovat jednotky v zahraničí a ratifikovat mezinárodní smlouvy a dohody.
Výkonná moc je v rukouvlády, v jejímž čele stojípremiér. Od roku 2009 jsou však vlády značně nestabilní, často jsou vyhlašovány předčasné volby a vlády čelí masivním protestům v ulicích. Společnost prostupuje nedůvěra, průzkumInstitute for Economics and Peacez roku 2018 ukázal, že jen 15 % Bulharů považuje volby ve své zemi za spravedlivé.
Od ledna 2017 je prezidentemRumen Radev, od prosince 2021 je předsedou vládyKiril Petkov.
Velkým problémem Bulharska jekorupce.Do korupčních skandálů byli zapleteni i bulharský premiérBojko Borisova jeho předchůdceSergej Stanišev.OrganizaceTransparency Internationalv roce 2018 Bulharsko vyhodnotila jako nejzkorumpovanější zemi v Evropské unii.Nutno nicméně dodat, že v tomto ohledu dosahuje lepších výsledků než jiné balkánské a východoevropské země, které členy EU nejsou (Albánie,Srbsko,Bosna a Hercegovina,Severní Makedonie,Ukrajina,Rusko,Kazachstán,Ázerbájdžán). V této souvislosti se také často diskutuje o kvalitě bulharské demokracie. Americká organizaceFreedom HouseBulharsko označuje za "polokonsolidovanou demokracii" a tvrdí, že po roce 2009 lze v Bulharsku pozorovat sníženou nezávislost médií, pozastavené reformy, zneužívání pravomocí na nejvyšší úrovni a zvýšenou závislost místní správy na ústřední vládě.Nutno ovšem říci, že Bulharsko již předtím patřilo k nejvíce centralizovaným zemím Evropy.
Tyto problémy, spolu s vysokou mírouorganizovaného zločinu, vedly k zamítnutí přihlášky Bulharska doschengenského prostoru. Nápadným jevem nicméně je, že orgány EU jsou značně zdrženlivé při kritice Bulharska za některé jeho problémové jevy, na rozdíl odPolskačiMaďarska. Souvisí to patrně s tím, že bulharské vlády jsou vesměs probruselské.
Od roku 1999 se Bulharsko dělí na28 oblastí, nazvaných podle jejich hlavního města:
Bulharsko má otevřenoutržní ekonomikus vyššími středními příjmy, kde soukromý sektor produkuje více než 70 %hrubého domácího produktu(HDP). PodleMezinárodního měnového fonduje bulharská ekonomika (z hlediska HDP vparitě kupní síly) 71. největší na světě (počítáme-li jen skutečně suverénní státy). Její celková velikost zhruba odpovídá velikosti ekonomikyTanzanie. V Evropě je jí z tohoto hlediska nejblíže ekonomikaslovenská, která však již má poměrně značný náskok. V přepočtu na obyvatele to představuje 60. místo na světě mezi suverénními státy (zhruba na úrovniChile). To je nejnižší umístění ze státůEvropské unie, avšak vyšší než u jiných balkánských států (Srbsko,Černá Hora,Makedonie,Bosna,Albánie), některých východoevropských států (Bělorusko,Ukrajina) a také vyšší než dosahujeČína.
Ztráta trhůRVHPv roce 1990 a následná „šoková terapie“ způsobily strmý pokles průmyslové a zemědělské výroby, po kterém v roce 1997 přišel ekonomický kolaps.Ekonomika se do značné míry zotavila během období následného rychlého růstu, ale průměrná mzda zůstává nejnižší v EU.Více než pětina pracovní síly pracuje za minimální mzdu. HDP na obyvatele v roce 2019 představovalo 53 % průměru EU. Předpokládaný výkon stínové ekonomiky činí největší podíl na celkovém ekonomickém výkonu země v celé EU. Setrvalý růst od roku 2000 však přesto dává Bulharsku dobré perspektivy.
Sofiea okolí vytváří 42 % bulharského hrubého domácího produktu, přestože zde žije jen 22 % populace.
Obdivuhodným rysem bulharského hospodářství je ovšem jehofiskálnístabilita. V roce 2003 bylo dosaženo prvně vyrovnaného rozpočtu a od té doby země hospodařila s přebytky. Státní dluh se tak snížil ze 79,6 % HDP v roce 1998 na 14,1 % HDP v roce 2008. Následně, v důsledkuglobální ekonomické krize, se zase zvýšil na 28,7 % HDP (2016), ale i tak zůstává třetí nejnižší v EU.
Celková daňová zátěž je zhruba 30 % HDP, jedna z nejnižších v Evropě. Bulharsko má také jednu z nejnižších sazebdaně z příjmu právnických osobv EU, s pevnou sazbou 10 %.
Bulharská národní bankavydává národní měnulev, která je ale pevně vázána naeurov kurzu 1,95583 leva za euro.
Bulharsko je průmyslově-zemědělský stát. Hlavní průmyslová odvětví jsou hutnictví, strojírenství,chemie, textilní průmysl a potravinářství. Těží se zdehnědé uhlía barevnékovy. Nejdůležitější průmyslová centra jsouSofie,Plovdiv,Burgas,PernikaStara Zagora.
V zemědělství převládá rostlinná produkce nad živočišnou. Využití půdy:orná půda37%, louky apastviny18 % a lesy 35 %. Pěstuje se zdepšenice,ječmen,kukuřice,slunečnice,brambory,cukrová řepa,zelenina,broskve,vinná réva,rajčata,melounyatabák. Chovají seovce,prasata,skot,buvoli,koně,osli,kozyadrůbež. Rozvinutá je též produkcevlny,medua rybích výrobků.
V posledních letech příjmy z turistického ruchu v Bulharsku rapidně vzrostly. Přímořská letoviska (Sozopol,Nesebar,Zlaté Písky,Slunečné pobřeží, Primorsko, Albena, Varna, Burgas,KranevoaBalčik) jsou oblíbená turisty ze západních evropských zemí i zČeska. V zimní sezoně jsou populární lyžařská střediskaBanskov Pirinu,Pamporovov Rodopech aBorovecv Rile.
Turistický ruch se však v posledních letech potýká s rostoucím nedostatkem kvalifikovaných pracovních sil. Zatímco bulharští kuchaři, servírky a pracovnice v hotelech odcházejí na západ Evropy i doŘecka, bulharské restaurace a hotely jsou nuceny hledat za ně náhradu naUkrajiněa vMoldavsku, zemích s obdobně nízkou nebo ještě nižší životní úrovní.
Bulharsko má pět mezinárodních letišť s pravidelným mezinárodním provozem. Největšíletiště Sofiepřepravilo v roce 2016 5 milionů cestujících, dále se zde nachází letištěBurgas,Varna,PlovdivaLetiště Gorna Oryahovitsa(u městaVeliko Tarnovo). Vlajková letecká společnost se jmenujeBulgaria Air, mezi další letecké společnosti patříBH AirčiBulgarian Air Charter.
Podle údajů bulharského Národního statistického úřadu (nsi.bg) mělo k 31. 12. 2022 Bulharsko 6 447 710 obyvatel.Hlavní a největší město Sofie mělo 1 241 675 obyvatel, dalšími nejlidnatějšími městy bylyPlovdiv(346 893),Varna(336 505),Burgas(202 434) aRuse(142 902). Hustota osídlení je 63 lidí na kilometr čtvereční, což je téměř polovina průměru Evropské unie.
Bulharsko má od poloviny 80. let značně negativní populační růst. Ten byl způsoben jednak malou porodností, ale také významnou emigrací kvůli špatnému hospodářskému vývoji po roce 1989. Od roku 1984 probíhalo rozsáhlé vystěhovalectví Turků, poté, co vládaTodora Živkovapřijala zákon o pobulharštění jejich jmen. Přes 320 tisíc příslušníků turecké menšiny odešlo z Bulharska do sousedního Turecka. Exodus ovšem pokračoval i po pádu komunismu a po vstupu Bulharska doEvropské unie(EU), kdy se řadě Bulharů otevřela možnost pracovat v jiných zemích EU. Od roku 2005 zemi opustilo 937 000 až 1 200 000 lidí, převážně mladých dospělých, takže v současné době má země méně obyvatel než ve 30. letech. Masovou emigraci způsobují zhruba pětinásobně vyšší mzdy ve vyspělých západoevropských zemích ve srovnání s Bulharskem.
Míra porodnosti byla v roce 2017 odhadnuta na 1,46 dětí na ženu. Většina dětí se narodí svobodným matkám. Jednu třetinu všech domácností tvoří pouze jedna osoba a 75,5% rodin nemá děti mladší 16 let. Průměrná délka života je 74,7 let.
Míraúmrtnostipatří mezi nejvyšší v Evropě. Vysoká úmrtnost vyplývá z kombinace stárnoucí populace, vysokého počtu osob ohrožených chudobou a slabého systému zdravotní péče. Odborníci odhadli, že téměř pětině úmrtí by se dalo předejít kvalitní péčí a včasným přístupem k ní. Problémy, které narušují poskytování péče, jsou emigrace lékařů kvůli nízké mzdě, nedostatečný počet zdravotnického personálu a nedostatečně vybavené regionální nemocnice. Základní balíček služeb pro pojištěnce se také často mění, protože systém se dostává do deficitů. Bloomberg Health Efficiency Index zařadil Bulharsko na poslední místo z 56 zemí v kvalitě lékařské péče.
Romská menšina je však obvykle při sčítání lidu podceňována a podle alternativních odhadů může představovat až 11% obyvatelstva.To znamená nejméně 800 tisíc Romů.Podle průzkumu Agentury Evropské unie pro základní práva z roku 2016 je 86 procent bulharských Romů ohroženo chudobou.Romské komunity v zemi se dělí do tří skupin - Jerliové, Kardarashiové a Rudariové. Největší romskou populaci majíMontanská(12,7 %) aSlivenská oblast(11,8 %).Sčítání liduv roce 2001 ukázalo, že Romové jsou nejméně vzdělanou skupinou v bulharské populaci. Ve věkové skupině 25 až 64 let bylo 12,7 % negramotných Romů, střední a vyšší vzdělání mělo jen 7,2 % Romů.Největší romské nepokoje se v Bulharsku odehrály v roce 2007, byly motivovány rasovým násilím.
Etničtí Turci jsou většinousunnitští muslimové, pouze menší skupiny jsoušíitské. Obývají především oblastKardžalijskav jihovýchodní a východní části pohoříRodopya některé oblasti v severovýchodním Bulharsku. Turecké obyvatelstvo je převážně venkovské, žije však také v několika větších městech, např. vKardžaliaMomčilgraduve východních Rodopech a vŠumenučiRazgraduv severovýchodním Bulharsku. V době osvobození zpod turecké nadvlády tvořili Turci nejméně 1/3 obyvatelstva. Nový stát poté systematicky odstraňoval mešity a medresy a docházelo k postupné emigraci Turků do Turecka. Komunistický režim se pak Turků obával i jako potenciálních agentů členaNATO. Na základě bulharsko-turecké dohody odešlo v letech 1950–1951 do Turecka na 150 000 bulharských Turků. V letech 1958–1960 bylo zakázáno vydávání tisku vturečtiněa výuka od té doby probíhala pouze v bulharském jazyce, na všech stupních škol. Na základě výsledků sčítání lidu v roce 1965 se vláda opět rozhodla k vystěhování části turecké menšiny. Následně tedy v letech 1969 až 1978 odešlo dalších 130 000 Turků. Zesílený tlak naasimilacimenšin vyvrcholil v polovině osmdesátých let zákonem o slovanizaci tureckých jmen, po jehož přijetí odešlo dalších 300 000 Turků. Od 90. let práva turecké menšiny hájí politická strana Hnutí za práva a svobody, která si získala jistý vliv. K jejím největším úspěchům patří, že Turkům bylo uznáno právo na vzdělání v mateřském jazyce.
Židovská komunita v Bulharsku byla tradičněsefardská, zvláště v Sofii se totiž usadili židé vyhnání zeŠpanělska. Ve 30. letech 20. století žilo v Bulharsku asi 50 000 Židů. Za druhé světové války začaly transporty do německých koncentračních táborů. Obyvatelé městaKjustendilse obrátili na svého poslance a místopředsedu parlamentuDimitara Peševas žádostí, aby proti tomu nějak zasáhl. Tomu se podařilo přesvědčit 42 svých kolegů, kteří podepsali rezoluci, že Židé pro Bulharsko nejsou potíží, a že by jejich vydání bylo urážkou Bulharska. Vydání bulharských židů se nakonec rozhodl odmítnout i carBoris III.Vláda tak místo do koncentračních táborů posílala Židy do venkovskýchghetta pracovních táborů nacházejících se v Bulharsku.Populační zlom tak nastal až po konci války, kdy se 35 000 Židů rozhodlo odejít do nově vznikajícího státuIzrael. Podle izraelských statistik emigrovalo do židovského státu v letech 1948-2006 z Bulharska 43 961 osob. Odhad Bermanova institutu z roku 2018 tak vyčíslil množství Židů v Bulharsku již jen na 2000 osob, což představovalo 0,03 % obyvatel.Z židovské komunity pocházelo několik slavných Bulharů jako filozofElias Canetti, malířJules Pascin, skladatelPančo Vladigerovnebo klavíristaAlexis Weissenberg.
Všechny etnické skupiny v současném Bulharsku hovoříbulharsky, mají bulharštinu buď jako první, nebo jako druhý jazyk. Bulharština je jediným oficiálním jazykem v zemi. Bulhaři nebyli původně zcelaSlované, z etnického hlediska, ale bulharština, jíž přijali, jeslovanským jazykem. Od ostatních slovanských jazyků se liší určitými gramatickými zvláštnostmi, jako je neskloňovánípodstatných jmena neexistenceinfinitivů.
Kromě etnických Turků se kislámuhlásí také část Romů a Bulhaři, kteří během turecké nadvlády přijali islám, takzvaníPomaci.Bulharská pravoslavná církevzískalaautokefálnístatus již v roce 927. Za hlavníhopatronaBulharska a nejdůležitějšího svatého bulharské pravoslavné církve je považovánIvan Rilský. Už za svého života se těšil vážnosti, jež za ním přiváděla žáky, kteří založili nedaleko jeskyně, v niž žil,Rilský klášter.
Bulharská literatura má hluboké kořeny,preslavskáaochridskáškola učinily v 10. století Bulharskou říši středem slovanské kultury.Ke hlavním osobnostem patřili žáciCyrila a Metoděje,Kliment OchridskýaSvatý Naum. V Preslavi bylo vyvinuto písmocyrilice, které pak ovlivnilo celou východoevropskou kulturu.Preslavsko-ochridská éra je někdy nazývána zlatým věkem bulharské literatury. Věkem stříbrným bývá nazýváno dílo pozdějšítarnovské literární školy.
Důležitými postavami národního obrození, nejen literárního, byliLjuben Karavelov,Christo Botev,Paisij Chilendarski,Georgi RakovskineboPetko Slavejkov.Aleko Konstantinovje tvůrcem jedné z nejpopulárnějších postav bulharské literatury – Baj Gaňa.Na přelomu 19. a 20. století vnesl moderní tendence, v jeho případě zejménasymbolistické, do bulharské poeziePejo Javorov.Expresionismusreprezentoval zvláštěGeo Milev. Klasikyrealisticképrózy jsouElin PelinaJordan Jovkov. Nejvýznamnějším bulharsky píšícím autorem jeIvan Vazov. Komunistický básníkNikola Vapcarovse stal legendou jako oběť fašismu. Ve druhé polovině 20. století se prosadilStanislav Stratiev, básnířkaElisaveta Bagrjanači disidentGeorgi Markov, zavražděný bulharskou tajnou službou v Londýně (tzv. Deštníková vražda).Z autorů 21. století na sebe upozornil napříkladGeorgi Gospodinov, který v roce 2023 získalMezinárodní Bookerovu cenu.
V Bulharsku se narodil nositelNobelovy ceny za literaturuElias Canetti, který však z Bulharska odešel s rodinou ještě jako dítě. Ke známým novinářkám patřilaViktorija Marinovová, zavražděná v roce 2018.
Celosvětové proslulosti dosáhla harfistka a hudební skladatelkaAnna-Maria Ravnopolska-Dean. Také operní pěvciBoris Christov,Nikolaj Gjaurov,Gena Dimitrova,Anna Tomova-SintovováaRaina Kabaivanskadosáhli mezinárodního věhlasu. Meziválečnou hvězdou operety bylaNadja Nožarova.
V Sofii se narodil i slavný klavíristaAlexis Weissenberg, který z Bulharska uprchl před německou okupací.
Unikátní je bulharská lidová hudba, jejíž rozšířený rytmický čas nemá v Evropě obdoby.Folklórní motivy se ve vážné hudbě pokoušel využít zejménaPančo Vladigerov. Ke klíčovým osobnostem bulharské pop-music patříLili IvanovováčiSylvie Vartanová. V ruské populární hudbě se prosadilFilipp Kirkorov.
V zámořském televizním průmyslu se prosadila herečkaNina Dobrevová(zejm.Upíří deníky), v sérii oHarrym Potterovise proslavilStanislav Janevski. Za komunistické éry patřila k hereckým hvězdám bulharské kinematografie napříkladKatja Paskaleva, nebo „královna bulharské komedie“Stojanka Mutafova.
Z výtvarných umělců dosáhl největšího úspěchu představitelland artuChristo Javačev.Stavybohémyna pařížskémMontparnassudoplnil malířJules Pascin. Výjimečným artefaktem je tzv.Madarský jezdec, raněstředověkýskalní reliéf (patrně z 8. století), který se nachází jižně od městaŠumen. Zobrazuje přes dvacet metrů velkého jezdce na koni, který je vytesán až ve sto metrové výšce nad povrchem země.Ještě starší jsou nástěnné malby vthrácké hrobce v Kazanlaku, spadají až doantického, přesnějihelénskéhoobdobí. Vthrácké hrobce ve Sveštari, ze stejného období, se zase zachovala unikátní sochařská výzdoba.Největší sbírkou výtvarného umění v Bulharsku disponujeNárodní umělecká galerie, sídlící od pádu monarchie v bývalém královském paláci v Sofii.
Architektonickými památkami zapsanými naseznam světového kulturního dědictví UNESCOjsouBojanský kostel,Skalní kostely v Ivanovu, antické městoNesebarčiRilský klášter, největší klášterpravoslavné církvea klíčové centrum duchovního a společenského životě středověkého Bulharska. K nejvýznamnějším sakrálním stavbám patříKatedrála svatého Alexandra Něvskéhov Sofii postavená v 19. století vnovobyzanskémslohu, která slouží jako hlavní svatyně a sídlo patriarchy bulharské pravoslavné církve, aMešita Banja Bašiv Sofii z dílny slavného architektaMimara Sinana. Ze středověkých hradů zbyly většinou ruiny, jakoBělogradčiská pevnostneboPevnost Carevecve Velikem Tarnovu. K poměrně zachovalým naopak patří pevnostBaba VidaveVidinu. Na thráckou epochu upomínají zbytky pevnostiPerperikon.
Živý je také bulharskýfolklór. Na seznamu nehmotného kulturního světového dědictví UNESCO jsou tyto památky: rituálnestinarstvo(2009)zahrnující tanec po žhavých uhlících,který je tradicí zejména v pohoříStrandžana jihovýchodě Bulharska, dále souborBistriškite babi(2008),tradiční výroba koberců (2014),nebo uvazovánímartenici(červeno-bílé panenky) na stromy k uvítání jara (2017).
Mezi památky nehmotného dědictví UNESCO patří také festivaly vKoprivštici(2016)a Surva vPerniku(2015).V roce 2017 byla zapsána na seznamČitalište(kulturní instituce).Známý je také rituál zahánění zlých duchůkukeri.
Bulhaři jsou proslulí pěstováním zeleniny. Není proto divu, že národním jídlem ješopský salát. Vznikl přímo v Bulharsku a rozšířil se do celého světa.Což neznamená, že by Bulhaři neměli rádi maso, k nejoblíbenějším jeho úpravám patřímusakaneboburek. Obě jídla jsou zapékaná. Dalšími masovými jídly jsoudžuveč,kebapče(bulharská variantačevabčiči), masové koule kjufte nebo plněné listy vinné révy zvané sarma. Do salátů se často přidává sýrsirene, který je podobnýbalkánskému sýrunebofetě. Stejně jako Češi, i Bulhaři sýr rádi smaží, používají k tomu většinou druh sýra zvaný kaškaval.
Velmi oblíbeným kořením ječubrica, což je směs koření, které obsahujesaturejku,libeček,chilli papričky,papriku,petržel,celer,kukuřičnoumouku a sůl. Používá se do polévek i na maso. Směs koření zvaná šarena sol (barevná sůl) obsahuje saturejku, papriku, sůl a další koření podle oblasti, kde se připravuje.
Tradičními sladkostmi jsoubaklava, mekica (jakýsilangošna sladko), sladké rohlíčky zvané kifličky nebochalva. Z nápojů je oblíbené zvláštěvíno, Bulharsko patří mezi nejstarší vinařské oblasti na světě. Jako i jinde na Balkáně se pije pálenkarakije. Z nealkoholických nápojů je zvláštností ajran, jenž obsahuje jogurt, vodu a sůl. Podobné chuti je také studená polévkatarator, připravovaná z jogurtu, okurek a kopru, podobnátzatziki.
Z Bulharska pocházejí dva významní představiteléhumanitníchasociálních věd, byť se oba stali emigranty:feministickásémiotičkaJulia Kristevaa literární teoretikTzvetan Todorov.Oba nakonec zakořenili ve francouzském intelektuálním prostředí. Nejznámějším bulharským filozofem je zakladatel tzv. ezoterního křesťanstvíPetar Danov. EkonomkaKristalina Georgievováje od roku 2019 generální ředitelkouMezinárodního měnového fondu.
V oblasti přírodních věd patřil k největším Bulharům lékařStamen Grigorov, objevitel bakterie, která může za specifické vlastnostijogurtu. Tato bakterie byla k jeho poctě nazvánaLactobacillus bulgaricus.
Bulhaři mají tradici kosmického výzkumu.Georgi Ivanovbyl prvním bulharským kosmonautem,Alexandr Panajotov Alexandrovdruhým. Bulharsko bylo rovněž první zemí, která pěstovala pšenici a zeleninu ve vesmíru, ve sklenících na vesmírné staniciMir. Se Sověty Bulhaři spolupracovali na projektuVega, od 90. let se rozvíjí spolupráce i se Spojenými státy, bulharská zařízení byla použita při průzkumuMarsu, bulharskýspektrometrpoužívaly například sondy Phobos a Phobos 2. V červnu 2017 americká společnostSpaceXvynesla na oběžnou dráhu první bulharskou geostacionární komunikační družiciBulgariaSat-1, která má sloužit především pro televizní vysílání ve vysokém rozlišení.Satelit je napájen šestisolárními panely, které dohromady generují 10 kW elektrické energie. Předpokládaná životnost je 15 let a palivo by mělo stačit na 20 let provozu.
Tři procenta ekonomické produkce Bulharska generuje odvětví informačních a komunikačních technologií. Je v něm zaměstnáno 40 000 až 50 000softwarovýchinženýrů. Více než čtvrtinu z nich tvoří ženy, což je nejvyšší procento žen v tomto oboru ze všech zemí EU. Vysoká úroveň bulharskéinformatikyje dědictvím už komunistické éry, kdy bylo Bulharsko nazýváno "rudéSilicon Valley", kvůli své produkci výpočetní techniky.Bulharsko je také regionálním lídrem ve vysoce výkonných počítačích a provozujeAvitohol, největšísuperpočítačv jihovýchodní Evropě.
Nejpopulárnějším sportovcem všech časů je v Bulharsku fotbalistaChristo Stoičkov. Roku 1994 získalZlatý míčpro nejlepšího fotbalistu Evropy, ve stejném roce dotáhlbulharskou reprezentacik jejímu největšímu úspěchu nasvětovém šampionátu(4. místo) a se španělským klubemFC BarcelonavyhrálLigu mistrů(1992).Nejlepšími střelci v historii národního týmu jsouChristo BonevaDimitar Berbatov.
Mimořádnou tradici má v Bulharskuzápas řecko-římskýavzpírání. Zápasníci přivezli již 16 zlatých medailí z olympijských her (dvě zlaté majíBojan RadevaPetar Kirov), vzpěrači 12 (dvě zlatéNorair Nurikjan), zejména díky inovativním tréninkovým metodámIvana Abadžieva. První zlatou z jiného sportu, než jsou tyto, přivezl roku1972boxerGeorgi Kostadinov. První atletickou pak zMontrealu roku 1976koulařkaIvanka Christovová. Bulharům se daří vtrojskoku, olympijské zlato majíChristo MarkovaTereza Marinovová.
Asi nejpopulárnější bulharskou atletkou bylaskokanka do výškyStefka Kostadinovová, jež od roku 1987 drží světový výškařský rekord mezi ženami (209 cm).Výjimečnou žeň zažili Bulhaři na olympiádě vSoulu roku 1988, odkud přivezli rekordních deset zlatých, mj. překážkářkaJordanka Donkovová. Dvě olympijská zlata a pět titulů mistra světa má kanoistaNikolaj Buchalov.
Jedinou zlatou ze zimních olympiád Bulhaři získali díkybiatlonistceEkaterině Dafovské.Ovšem kupříkladu taneční párAlbena DenkovaaMaxim Staviskizískal dva tituly mistra světa vkrasobruslení.
Do síně slávyMezinárodní volejbalové federacebyl uvedenDimitar Zlatanov.Byl hlavní hvězdou týmuCSKA Sofia, který v roce 1969 jakožto jediný bulharský klub v historii vyhrál nejprestižnější evropskou klubovou soutěž, Pohár mistrů (dnesLiga mistrů) a v roce 1976 druhou nejprestižnější, Pohár vítězů pohárů (dnesPohár CEV). Ženy CSKA vyhrály Ligu mistrů dvakrát (1979, 1984).
Na 64 polích se výrazně prosadil šachový velmistrVeselin Topalov. V jeho stopách jdeAntoaneta Stefanovová.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBulgariana anglické Wikipedii.