Jakub I. Stuart

Jakub I. Stuart(19. června1566–27. března1625) bylkrálSkotskajakoJakub VI.aAngliejakoJakub I.Ve Skotsku vládl od24. července1567, kdy se ve věku jednoho roku stal nástupcem své matkyMarie Stuartovny. Do roku1578jeho jménem vládli regenti.24. března1603se stal nástupcem posledního panovníkaAnglieaIrskaz roduTudorovcůAlžběty I.Vládl Anglii, Skotsku a Irsku 22 let až do svésmrtiroku1625a často používal titul král Velké Británie.
Za jeho vlády pokračovalazlatá éraliteratury a divadla s takovými osobnostmi jako byliWilliam Shakespeare,John Donne,Ben Jonsona sirFrancis Bacon. Jakub sám byl literárně činný a je autorem dělDaemonologie,True Law of Free MonarchiesaBasilikon Doron.
Narodil se19. června1566vEdinburghujako jediný syn skotské královny Marie aJindřicha Stuarta, vévody z Albany, běžně známého jako lord Darnley. Jeho nástupnické právo k anglickému trůnu bylo odvozeno od jeho prababičkyMarkéty Tudorovny, starší sestryJindřicha VIII.
Jakubův otec byl zavražděn10. února1567vEdinburghu. Marie byla jako královna nepopulární a její sňatek s Jamesem Hepburnem, který byl podezříván ze spoluúčasti na smrti jejího manžela, tuto neoblíbenost jen zvýšil. V červnu1567jiprotestantštívzbouřenci zajali a uvěznili. V červenci byla přinucenaabdikovatve prospěch svého syna Jakuba, jehožregentembyl stanoven James Stewart, hrabě z Moray. Jakub byl svěřen do péče hraběte a hraběnky z Maru. Formálně byl ve věku třinácti měsíců korunován jako Jakub VI. a v souladu s přesvědčením většiny skotské šlechty byl vychováván vprotestantskémduchu.
Roku1568se Marii podařilo z vězení uniknout, ale po porážce v bitvě u Langside byla nucena uprchnout do Anglie, kde byla krátce nato Alžbětou uvězněna.22. ledna1570byl hrabě z Moray zabit a Jakubovým regentem se stal Matthew Stewart, hrabě z Lennoxu, který asi po roce zemřel na následky zranění. Další regent John Erskine zemřel v říjnu1572na otravu jídlem. Po něm byl regentem ustanoven bratranec Jakubova otce Esme Stewart, hrabě z Lennoxu, kterého Jakub v červnu1581jmenoval vévodou.
Výchovu malého Jakuba zajišťovali různí opatrovníci a pěstouni, jako např.Peter Younga dramatik a humanistaGeorge Buchanan. Zpočátku Jakub Buchanana neměl rád, později však byl na jeho výchovu hrdý. Byl to právě on, kdo vštípil mladému králi přesvědčení o božské královské moci, podle níž se snažil vládnout nejen Jakub, ale i jeho následovníci.
Vychovatelé vypěstovali v mladém Jakubovi vztah k umění a poezii. Četl díla latinských a řeckých autorů a zajímal se i o divadlo, hlavně hryWilliama Shakespeara, vzdělával se, studoval umění, teologii a sám psal poezii. Roku1584vydal svoji první sbírku básní, v níž projevoval oddanost bohu, která se odrážela i ve způsobu jeho vlády. Jeho pozdější manželka Anna Dánská s ním sdílela podobné zájmy v umění.
Vévoda z Lennoxu nebyl mezi skotskou šlechtou oblíben. V srpnu1582protestantská hrabata Gowrie a Angus vylákali Jakuba na hrad Ruthven, tam ho uvěznili a přinutili vévodu z Lennoxu prchnout ze země. Poté, co byl v červnu1583Jakub propuštěn, převzal (ač ješt mlád – byl teprve šestnáctiletý) moc nad Skotskem do vlastních rukou. V letech1584až1603vybudoval mladý král efektivní vládu a urovnal spory mezi šlechtici. Hlavním pomocníkem mu byl John Maitland, který vedl vládu až do roku1592. Roku1586podepsal s Anglií mírovou dohodu z Berwicku. Tato dohoda apopravajeho matky pomohla připravit cestu k jeho pozdějšímu nástupu na anglický trůn.
V posledních letech Alžbětiny vlády probíhala mezi Jakubem a sirem Robertem Cecilem, hlavním představitelem anglické vlády, tajná korespondence, která měla připravit klidné předání anglického trůnu Jakubovi. Alžběta zemřela24. března1603a odpoledne byl Jakub prohlášen anglickým králem. Jakub se vydal do Londýna, aby se ujal anglického trůnu. Byl korunován25. července.
Navzdory hladkému předání moci a vřelému přijetí musel Jakub v počátečním období čelit dvěma spiknutím. To vedlo mimo jiné k uvěznění lorda Cobhama aWaltera Raleigha. Vzbouřenci předpokládali, že Jakub bude provádět reformy a byli pobouřeni tím, že tajná královská rada zůstala, tak jak bylo dojednáno mezi Jakubem a Cecilem, beze změny. Jakub ji nicméně později rozšířil o své spojence Jindřicha Howarda, Thomase Howarda a dalších pět skotských šlechticů. V počátečním období řídil každodenní správu země Robert Cecil, který byl později jmenován hrabětem ze Salisbury. Jakub se tak mohl věnovat otázkámpersonální unie, zahraniční politice a svým zálibám, především lovu.
Jakubovou ctižádostí bylo vytvoření personální unie Skotska a Anglie, aby tak vzniklo jednotné království s jedním panovníkem, jednímparlamentema jednotnými zákony. Tento plán se setkal s odporem v obou zemích. V dubnu1604Dolní sněmovnaodmítla na základě právních rozborů jeho požadavek, aby byl titulován jakokrál Velké Británie.
V zahraniční politice byl Jakub úspěšnější, když se mu podařilo ukončitanglo-španělskou válku. V srpnu1604díky diplomatickým schopnostem Roberta Cecila a Jindřicha Howarda byla podepsána mírová dohoda mezi oběma zeměmi. Možnost provozovat katolické bohoslužby, což byl hlavní zájem Španělska, byla v Anglii tolerována. V době jeho vlády docházelo k expanzi anglického obchodu a vlivu především prostřednictvímVýchodoindické společnosti. Byla například vybudována anglická osada vIndonésii.
V předvečer úvodního jednáníparlamentu5. listopadu1605byl ve sklepeníWestminsterského palácedopadenGuy Fawkesnedaleko od sudů naplněnýchstřelným prachem. Byl jedním ze členůspiknutí střelného prachu, kteří chtěli následující den vyhodit do vzduchu budovu parlamentu a zabít tak krále i členy parlamentu. Spiklenci byli odhaleni a Fawkes byl po mučení popraven.
Spolupráce mezi králem a parlamentem po odhalení spiknutí byla odchylkou od běžných vztahů. V červenci1604Jakub rozpustil jednání parlamentu poté, co nezískal podporu ani pro personální unii ani pro finanční subvence. V dalším období jeho vlády se Jakub potýkal s finančními problémy způsobenýmiinflacía nekompetencí jeho úředníků. V únoru1610Robert Cecil předložil plán, který zahrnoval předání deseti královských koncesí parlamentu za schválení jednorázového příjmu ve výši 600 000 liber a pravidelného ročního příspěvku ve výši 200 000 liber. Následná jednání nevedla k výsledku, Jakub ztratil trpělivost a31. prosince1610parlament rozpustil. Podobně se zachoval i roku1614, kdy rozpustil jednání parlamentu po dvou týdnech neúspěšného jednání o zvýšení příjmu dvora. Jakub pak vládl bez parlamentu až do roku1621. Z finančních důvodů vytvořil šlechtický titulbaronet.
Za vlády Jakuba I. se politická situace v Anglii stabilizovala, lid mu však vyčítal téměř sedm let vlády bez parlamentu; je ale pravda, že jeho rádce, Robert Cecil, se snažil nastolit reformy, které přerušila jeho smrt. Cecilův nástupce lord Buckingham posílil absolutismus a byl odpůrcem puritánů, požadujících laickou církev. Jakub se obával zásahů parlamentu do státní politiky. Parlamentu a lidem se jeho praktiky s božskou mocí nelíbily. Později měl Jakub spory s parlamentem ohledně financí, potřeboval totiž splatit dluhy po Alžbětě I. Parlament se však vždy obhájil, neboť argumentoval v souladu se zákonem.
Za Jakubovy vlády začala od roku1621kolonizace amerického kontinentu, hlavněSeverní Ameriky, a to především přesídlenci z řad nespokojených puritánů.
Jakubovu zahraniční politiku charakterizují především ústupky Španělsku. Věno ze sňatku mezi Jakubovým synem Karlem a španělskou princeznouMariíbylo dalším možným zdrojem příjmů. Tento svazek měl také pomoci udržet mír se Španělskem a vyhnout se tak válečným výdajům. Výhody této politiky mohly být využity po dobu, kdy probíhala tato jednání a byl to zřejmě důvod, proč Jakub jednal o tomto svazku téměř deset let.
Počátektřicetileté válkyJakubova mírová jednání ohrozil. Jeho zeťFridrich Falcký, jenž byl na podzim roku1619zvolen a korunovánčeským králem, byl již následujícího roku1620zČechvyhnánFerdinandem II.Jakub svolal na rok1621jednání parlamentu, aby získal prostředky na válečné tažení na podporu svého zetě Fridricha. Dolní sněmovna odsouhlasila finanční podporu, ale ve výši, která nedostačovala na financování odpovídající výpravy, a dále připomněla příjmy, které Anglie získávala v době vlády Alžběty z přepadávání lodí dovážejících zlato z Ameriky. Tato připomínka jasně směřovala proti Španělsku. V listopadu1621skupina šlechticů vydala petici, v níž požadovala vyhlášení války Španělsku a požadavek, aby se princ Karel oženil s některou z protestantských princezen. Jakub jim odpověděl, aby se nepletli do královských záležitostí. To vyprovokovalo mezi členy dolní komory vydání prohlášení požadující dodržování práva na svobodu projevu. Jakub tento protest odmítl a parlament znovu rozpustil.
Roku1623se princ Karel v doprovodu vévody z Buckinghamu vydal tajně do Španělska, aby přímým jednáním dohodli jeho sňatek s Marií. Té se ale Karel nelíbil a Španělé navíc požadovali, aby Karel konvertoval ke katolické víře a zůstal ve Španělsku jeden rok jako rukojmí. Karel a vévoda z Buckinghamu se po neúspěšném jednání vrátili do Anglie, vzali politiku vůči Španělsku do svých rukou a chtěli vyhlásitHabsburkůmválku. Pro shromáždění dostatečných prostředků na jejich financování bylo svoláno jednání parlamentu na únor1623. Jakub nechtěl válku proti Španělsku vyhlásit, hlavní politickou silou se však již stával jeho syn Karel podporovanývévodou z Buckinghamu.
Jakub I. miloval lov. Pokud se nemohl zúčastnit této zábavy, míval mrzutou náladu, když si však vyjel do lesů, zapomínal na celý okolní svět, lov byl jeho největší vášní, na kterou plýtval časem a financemi. Zvláštně se choval ve chvílích, když se mu podařilo skolit jelena – tu údajně seskočil s koně, prořízl ulovenému zvířeti hrdlo a krví pomazal tváře dvořanů, kteří ho provázeli. Měl rád i kohoutí zápasy a souboje býků či medvědů. Rád se kochal i pohledem na svou zoologickou sbírku – choval lvy, krokodýly, antilopy, velbloudy a další exotická zvířata.
V letech1597až1598Jakub napsal dvě knihy –The Trew Law of Free MonarchiesaBasilikon Doron, ve kterých pojednával o ideologických základechmonarchie. VTrew Lawvyjádřil myšlenku o božském původu králů, kteří jsou tímto postaveni na úroveň nad ostatní obyvatele. Kniha popisuje absolutistickou monarchii, kde panovník vydává zákony královským výnosem, přičemž však by měl zároveň brát ohled na tradici a Boha. Jakub zde mimo jiné uvádí, že panovník je vlastníkem svého království.Basilikonobsahuje praktické rady pro správu království a byl určen jako soubor rad pro jeho syna Karla. Je považován za jedno z nejlepších Jakubových děl.
Král Jakub I. Stuart byl významný intelektuál a kromě shora uvedených prací o způsobu vlády zasahoval i do debaty o teologických otázkách. Nečinil tak však s náležitým taktem a odJindřicha IV. Francouzskéhosi vysloužil cejch „nejmoudřejší hlupák v celém křesťanstvu“.Napsal řadu teologických pojednání, především spisDaemonologie[1], který byl vytištěn roku 1597 ve Skotsku (v Edinburghu) a v němž hájil pronásledování čarodějnic. Čtyři jeho teologické traktáty zařadilakatolická církevnaIndex zakázaných knih.
V roce 1604 sepsal a vydal své pojednáníProtiúder proti tabáku.V tomto spise vyčítal kuřákům, že podléhají dětinské slabosti pro novinky a napodobování indiánů, které nazval otroky Španělů.
Jakub měl blízké vztahy s několika muži, především Esme Stewartem, hrabětem z Lennoxu,Robertem Carrem, hrabětem ze SomersetuaJiřím Villiersem, vévodou z Buckinghamu. Někteří historikové vyvozují z jeho korespondence s nimi, že bylhomosexuálnebobisexuál. Ve skutečnosti je tato domněnka zahalena nejasnostmi. V době, kdy mu bylo 23 let, podnikl Jakub se svými muži dobrodružnou výpravu na záchranu své budoucí manželky Anny. Později se vzali a měli spolu několik dětí. Je také doložen Jakubův dvouletý vztah s Annou Murrayovou. Na druhé straně při obnově Apethrope Hall v letech2004až2008byla objevena tajná chodba mezi jeho ložnicí a ložnicí jeho oblíbence Jiřího Villierse.
Pro zajištění nástupnictví se Jakub rozhodl hledat vhodnou manželku. Vybral si čtrnáctiletouAnnu Dánskou, mladší dceru protestantskéhodánskéhokráleFrederika II.Krátce po dojednání sňatku vyplula Anna do Skotska, ale bouře zahnala její loď knorskémupobřeží. Když se tato zpráva donesla Jakubovi, vyrazil do Leithu, aby Annu doprovodil do Skotska osobně. Pár byl oddán23. listopadu1589v biskupském paláci vOslua po krátké době se vrátil do Skotska. V počátečním období jejich vztahu projevoval Jakub Anně náklonnost, nicméně v letech1593až1595měl vztah s Annou Murrayovou, kterou označoval za svou milenku. Z manželství Jakuba a Anny Dánské vzešlo devět dětí:
Jakub byl vzdělaný a inteligentní muž, některé povahové rysy mu však vynesly pověstpodivína. Král měl nevyrovnanou povahu, v níž se střídaly chvíle veselého a přívětivého chování s mrzutými náladami; není vyloučeno, že možná trpělmaniodepresivní psychózou. Za podivné bylo označováno Jakubovovoyeurskéchování. Navštěvoval ložnice čerstvě ženatých dvořanů a kladl jim dotěrné otázky, týkající se intimních detailů z jejich svatební noci. S rozpaky byla u dvora přijímaná i jehohomosexualitaa zájem omagii. Král Jakub získal za svého života pověst nesympatického, svárlivého a netaktního muže.
Ani u veřejnosti nebyl obraz Jakuba I. příliš lichotivý. Za jeho vlády došlo k mnohým skandálům (např. tajný sňatek, útěk a uvěznění Jakubovy sestřenice Arabelly Stuartovny),čarodějnickým procesům, úplatkářským aférám (úplatkářství lorda ze Suffolku), k neúspěšným pokusům o reformu státní správy a financí, k prodejům šlechtických titulů a k hospodářské stagnaci.
Z dnešního hlediska jsou zvláště povážlivé jeho aktivity při pronásledování čarodějnic. ProfesorVladimír Vondráčeko tom napsal: „Jakub I. začal hned po svém nastoupení na anglický trůn pilně pronásledovat čarodějnice. Byl v tom ‚odborníkem‘, sám napsal pojednání o čarodějnictví. Byl vůbec velmi učený, jiné jeho vlastnosti byly ovšem méně chvalitebné. Ač po svém nastoupení na anglický trůn přestoupil – syn horlivé katoličky Marie Stuartovny – kanglikánstvía zaujal tím nepřátelský postoj nejen ke katolíkům, ale i kpuritánům, nicméně byl proniknut pochmurným duchem puritánství a zejména jeho vírou v ohromnou moc satanovu. Rád prý býval při výslechu osob obviněných z čarodějnictví. Mučeným čarodějnicím prý přikazoval, aby mu zpívaly nápěvy, jež zaznívají při ďábelských průvodech. Nesmírně se zaradoval, když od jistého obviněného uslyšel, že ho ďábel nazývá mužem božím a svým úhlavním nepřítelem.“
Někteří jeho současníci se však o Jakubovi I. vyjadřují pozitivně, např. tehdejší benátský velvyslanec ho označil za muže vysoké inteligence a podle londýnského právníka Rogera Wilbrahama byl tento král ostrovtipný a vynalézavý člověk s výjimečně dobrou pamětí a přátelskou povahou.
Poslední období jeho vlády bylo poznamenáno vzrůstajícím vlivem vévody z Buckinghamu na Jakubova syna Karla a Jakubovým zhoršujícím se zdravotním stavem. Na počátku roku1625se jeho zdravotní stav nadále zhoršil a27. března1625Jakub zemřel naúplavici.
Přes všechny své kontroverzní vlastnosti Jakub nikdy neztratil zájem o to, jak se daří obyvatelům jeho království a obyvatelé se těšili z dlouhého období míru a relativně nízkých daní. Jeho následník Karel přivedl zemi do mnoha válečných dobrodružství. Jakub vštípil svému synovi názor na božský původ králů doplněný pohrdáním parlamentem, který vyvrcholilobčanskou válkou. Jakub často zanedbával své vládní povinnosti pro své zábavy, z nichž ho nejvíce těšil lov. Jeho vztahy s muži také snížily autoritu panovníka, kterou tak pečlivě budovala Alžběta.
Stabilita vlády ve Skotsku a v počátečním období vlády v Anglii, stejně tak jako relativně osvícenecký názor na církevní záležitosti a válečná tažení změnily původní protistuartovské názory, pocházející především z období17. století, na plastičtější obraz jeho osobnosti.PřekladBible, publikovaný roku1611, vznikl pod patronací krále Jakuba I. a jeho plný název zníAuthorized King James Version[Schválená verze krále Jakuba]; je oficiálně užíván anglikánskou církví a užívá ho i mnoho církvíprotestantských.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJames I of Englandna anglické Wikipedii.
James Stewart z Moray (1531)