První Francouzská republika

První republika(francouzskyPremière République), oficiálněFrancouzská republika(francouzskyRepublique Française), byla vyhlášena22. září1792právě ustanovenýmNárodním konventem. Oficiálně trvala až do vyhlášeníprvního císařstvíNapoleonemv roce1804. Období první republiky je charakteristické pádemmonarchie, ustanovenímNárodního konventu,Jakobínskou hrůzovládou, založenímDirektoria,thermidorskou reakcía konečně vytvořenímKonzulátua Napoleonovým vzestupem.
Pod vedenímNárodního shromáždění, které se drželo u moci před vyhlášením republiky, vedlaFrancieválku sPruskema Rakouskem (nejedná se zatím oRakouské císařství, to vzniklo až v roce1804, ale o arcivévodství). V červnu1792vydal brunšvický vévodaKarel Vilém Ferdinandmanifest, v němž prohlásil, že srovnáPařížse zemí, pokud se cokoli stane králiLudvíku XVI.
Zatímco pruská armáda pochodovala k městu, došlo v Paříži k povstání. Občanézaútočili na Tuilerijský palác, kde zabili (a ke všemu znetvořili) 600 příslušníkůšvýcarské gardya dožadovali se okamžitého odstranění krále. Strach z odvety monarchistů a kontrarevolucionářů způsobil, že v prvním zářijovém týdnu roku 1792 davy Pařížanů vtrhly do městských věznic a zabili více než polovinu vězňů. Šlechtici, duchovní a političtí vězni byli přímo ve svých celách oběšeni, ubodání nebo ubiti k smrti. Tato událost vešla ve známost jakoZářijové masakry.
Výsledkem veřejného násilí a politické nestability v křehké konstituční monarchii bylo zvolení šesti zástupcůNárodního shromáždění, kteří měli dohlédnout na nové volby. Jejich výsledkem bylo založeníNárodního konventu, jenž měl dva cíle - potlačit monarchii a vydat novouústavu. Vůbec prvním činem Konventu bylo vyhlášení republiky a následné zbavení krále veškeré politické moci. Král, tou dobou již obyčejný občan nesoucí rodinné jménoKapet, bylpostaven před soudza zločiny velezrady. Soud započal v prosinci 1792,16. ledna1793byl Ludvík Kapet shledán vinným v rozsahu obžaloby a21. lednapopravengilotinou.
V zimě 1792 a na jaře 1793 byla Paříž zachvácena nepokoji z blížícího se hladomoru. Konvent, zaneprázdněný válkou, napravil problém až ke konci jara založenímVýboru pro veřejné blaho, vedenýmMaximilienem Robespierem. Výbor dostal řadu úkolů: vypořádat se s radikální skupinou tzv.zběsilých, malými dodávkami jídla a nepokoji,vzpourou ve Vendéea vBretani, nedávnými porážkami armády a dezercemi velících důstojníků. Patrně nejznámějším rysem činnosti Výboru bylo zavedení politiky teroru, přičemž gilotina začala srážet hlavy nepřátel republiky čím dál častěji. Období je známé jakoHrůzovláda.
Navzdory rostoucí nespokojenosti s Národním konventem jako hlavou republiky byla schválena ústava, nicméně Výbor byl stále viděn jako "nouzová" vláda, a proto mu byla podřízena iDeklarace práv člověka a občanaz roku 1789. Zákony a politika Výboru přenesly revoluci do neočekávaných rozměrů. Byl zavedenrevoluční kalendář, jako součást dechristianizace byly uzavřeny kostely v Paříži a jejím okolí. Byl vydánZákon o podezřelých, odsouzena a popravena bylaMarie Antoinetta.
Pokračovaly popravy tisíců reálných i domnělých nepřátel republiky, a to až do bodu, kdy gilotina vešla ve známost jako "národní břitva" - protože se zdálo, že dopadá na krk každého. Pod gilotinou skončila nakonec i řada členů revolučních stran a seskupení, napříkladhébertistéadantonisté, z nichž mnozí bývali Robespierrovými blízkými přáteli.
Válka se pro Francii začala vyvíjet dobře až v roce1794, částečně zásluhou mladého vojenského génia,Napoleona Bonaparta. Mnoho lidí v Národním konventu volalo po ukončení teroru, ale Robespierre nesouhlasil. Mezi masovými popravami, strachem a Festivalem rozumu, tu v půli roku 1794 bylo "obrovské nadšení pro ukončení vlády teroru, jenomže nikdo nedokázal vyřešit, jak na to. Jedinou věcí, která by dokázala teror ukončit, a zároveň jedinou, na které se dokázali shodnout, bylo odstranění Robespierra."Byl svrženthermidorským převratema popraven 28. července 1794.
Po pádu Robespierra byl klubjakobínůuzavřen a přeživšígirondistése vrátili k moci. V srpnu 1795 vydal Konvent ústavu (tzv.Ústava z roku III)). Obnovili tak svobodu vyznání, začali propouštět vězně a zejména připravili volby do nového legislativního orgánu. Tak bylo3. listopadu1795ustanoveno tzv. Direktorium, pod jehož vedením se Francie přijala dvoukomorový systém vlády, skládající se z vyšší Rady starších (250 členů) a nižší nazvanéRada pěti set(500 členů). Výkonná moc byla svěřena do rukou pěti mužů, tzv. Direktoria (od něj dostalo toto historické období své jméno). V důsledku vnitřní nestability a pohrom francouzských armád v letech 1798–1799nevydrželo Direktorium déle než čtyři roky.
Vláda se rozpadla popřevratu 18. brumairav roce 1799, po němž následovalo období známé jakokonzulát. Samotní členové direktoria, vědomi si své klesající moci, převrat naplánovali společně s Napoleonem Bonapartem, jenž se později stal prvním konzulem republiky. Krátce na to se však prohlásilcísařem, čímž skončila nejen vláda konzulátu, ale i samotná první republika, která byla nahrazenaprvním císařstvím.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuFrench First Republicna anglické Wikipedii.