Words for the Dying

Words for the Dyingje jedenácté sólovéstudiové albumvelšského hudebníka a skladateleJohna Calea. Vydala jej dne 2. října roku1989vydavatelstvíLand Records,Opal RecordsaWarner Bros. Records. Album je složeno ze dvou cyklů. První z nich nese název „The Falklands Suite“ a sestává ze čtyř zhudebněných básníDylana Thomase, který stejně jako Cale pocházel z Walesu, jednéintrodukcea dvouinterludií. Další část tvoří dvě sólovéklavírnískladby a album uzavírápopovápíseň. Producentem alba byl anglický hudebníkBrian Eno, s nímž Cale spolupracoval již v minulosti. Značná část alba, konkrétně jeho orchestrální části, byla nahrána vMoskvě. Části byly dále nahrány v různých studiích veSpojeném královstvía sólové klavírní skladby vNew Yorku.
Historie albaWords for the Dyingsahá do roku 1982. Tehdy Cale začal pracovat na opeře inspirované životem velšského básníkaDylana Thomase. Od projektu však záhy upustil a rozhodl se místo opery zhudebnit několik Thomasových básní. Již tehdy se zavřel do domácího studia svého kamarádaAllena Lanierav New Yorku, kde pouze s klavírem a sbírkou sebraných básní Dylana Thomase začal pracovat.Později uvedl, že bylo obtížné najít zhudebnitelné básně, neboť většina Thomasových děl je dlouhá a rytmicky složitá.Jednou z těch, které se mu zhudebnit nepodařilo, byla „And Death Shall Have No Dominion“.Nakonec se mu povedlo dokončit „buď šest nebo osm z nich“.Později přidal orchestrálníaranžmá.Cyklus „The Falklands Suite“,který z toho vznikl, byl poprvé představen 14. listopadu 1987 v sáleParadisovAmsterdamu, a to za doprovodu místního orchestruMetropole Orkesta dětského sboru.Hrubý záznam z tohoto vystoupení Cale následně poslalBrianu Enovia jeho ženě Anthee s žádostí o kritické posouzení.Eno byl nadšen a okamžitě Caleovi navrhl, aby odjel dílo nahrát doMoskvyza účasti orchestruGosteleradia.V březnu 1988 Cale následně „The Falklands Suite“ uvedl vKostele svaté AnnyvNew Yorku.
V dubnu 1989 odjel Cale spolu s Enovými do Moskvy za účelem nahrávní orchestrálních částí desky.Ještě před odjezdem se Cale s Enovými setkal vLondýně, kde debatovali o možných byrokratických obtížích v komunistickémSovětském svazu. Jelikož však měli díky Anthee zařízenou spolupráci s orchestrem, který podle Caleových slov „stál pouhých 1500dolarů“, rozhodli se do Moskvy odjet.Jelikož Cale v projektu viděl určitou historickou důležitost, rozhodl se přizvat režiséraRoba Nilssona, aby veškerou práci v Moskvě natáčel.Po návratu z Moskvy Cale nahrál své party pro orchestrální skladby ve studiuThe StrongroomvLondýněa v Enově studiu Wilderness veWoodbridge. I zde byly natáčeny části pro Nilssonův fim.Ve studiu Wilderness byla nahrána také skladba „The Soul of Carmen Miranda“, zatímco cyklus „Songs Without Words“ Cale nahrál v newyorském studiu Living Room.Záznam dětského sboru byl pořízen se sborem zLlandaffské katedrályve Walesu.
Album vyšlo dne 2. října 1989poté, co Cale podepsal smlouvu s Enovým vydavatelstvímOpal Records.Kromě společnosti Opal se na vydání podílela také vydavatelstvíLand RecordsaWarner Bros. Records. V roce 1989 album vyšlo ve třech formátech: nadlouhohrající gramofonové desce,kompaktním diskuaaudiokazetě. V roce 1992 vyšlo album v reedici u vydavatelstvíAll Saints Records.Další reedici alba vydalo roku 2005 vydavatelstvíHannibal Records.V roce 1990 byl k albu zveřejněnstejnojmennýdokumentární film naVHS.V roce 2008 vyšel naDVDdoplněný o různý bonusový materiál.Tři Thomasovy zhudebněné básně z alba („On a Wedding Anniversary“, „Lie Still, Sleep Becalmed“ a „Do Not Go Gentle into That Good Night“) Cale později hrál při svých sólových klavírních koncertech a jejich nahrávky vydal na albuFragments of a Rainy Season(1992).
Album otevírá minutu a tři čtvrtě dlouhá instrumentální orchestrální předehra s názvem „Introduction“. Následuje zhudebněná báseň „There Was a Saviour“, která dosahuje délky sedmi minut a následně plynule přechází do první mezihry. Následuje pětiminutová „On a Wedding Anniversary“, po níž následuje druhá mezihra přibližně stejné délky. Cale na konec písně „Lie Still, Sleep Becalmed“, která následuje, přidal krátkou zmínku o Falklandách („Drowned of Falklands“) a uvedl, že je poctou všem, kteří zahynuli při Falklandské válce, a to na obou stranách.Poslední částí Falklandského cyklu je „Do Not Go Gentle Into That Good Night“, kterou Thomas původně publikoval v roce 1951. Cyklus „Songs Without Words“, který dosahuje délky přibližně čtyř minut, je sólovým počinem, v němž hraje pouze Cale na klavír.Tyto dvě skladby Cale původně napsal pro balet.Album uzavíráambientnípopovápíseň „The Soul of Carmen Miranda“, kterou spolu s Calem napsal Eno.Tato píseň, která se nese ve zcela odlišném stylu než zbytek alba, vedla dvojici Cale-Eno k nahrání společného alba složeného z podobných písní, které dostalo názevWrong Way Up(1990).
Při nahrávání alba vznikla také píseň „Year of the Patriot“, která se na výslednou desku nedostala. Na kontrabas v ní hrálRodion Azarkhin. Jeho jméno Cale zaznamenal již dříve, když jej slyšel hrát v rádiu v New Yorku, a oceňoval jeho dovednosti. Když Cale zmínil jeho jméno členům orchestru Gosteleradia, kontrabasista byl okamžitě přizván a v písni zahrál, a to i přes svůj špatný fyzický stav (údajně trpělelefantiázou). Cale později chválil přístup Enových k Azarkhinově nemoci, avšak členové orchestru si z něj dělali legraci.
MagazínTrouser Pressuvedl, že „přestože albumWords for the Dyingnedosahuje kvalit Caleových nejintenzivnějších děl, není to zamýšlené, a znamená vítaný návrat k akci pro tohoto věčně podceňovaného umělce.“Publicista Tierney Smith v recenzi pro časopisGoldmineuvedl, že „Words for the Dyingnemusí být pro každého, ale svým vlastním atypickým způsobem je to přesto zajímavý projekt.“Německý novinářUwe Kopfve své recenzi alba pro časopisTempoprohlásil, že Caleův silný hlas zní skvěle při zpěvu Thomasových básní, avšak zároveň uvedl, že instrumentální skladby bez Caleova zpěvu jsou nudné.Publicista Harald Kepler zaudiofilskéhočasopisuStereooznačil Caleův zpěv za křehký, ale zároveň napsal, že právě v kombinaci s honosným orchestrem vytváří zajímavou kombinaci.AngličanDave Thompsonv o několik let po vydání alba zveřejněném Caleově profilu pro magazínGoldminealbu vyčítal nesourodost, a sice kvůli tomu, že se na něm kromě zhudebněných básní Dylana Thomase nachází také několik podle jeho slov „nesouvisejících“ částí, což „vyvolává dojem, že Cale doma uklízí.“Publicista Kiran Sande desku v roce 2011 označil za „pravděpodobně poslední dobré album, jaké Cale nahrál.“HudebníkLou Reed, Caleův bývalý spoluhráč z kapelyThe Velvet Underground, album vybral mezi svá nejoblíbenější toho roku.
Veškerou hudbu složil John Cale, kromě skladby „The Soul of Carmen Miranda“, kterou složil Brian Eno. Autoři textů jsou uvedeni. Na původnígramofonové descevyšly první tři skladby na její A-straně a zbylé na straně B. Prvních sedm skladeb je součástí cyklu „The Falklands Suite“, další dvě pak „Songs Without Words“ a poslední je samostatná.