Chile

Chile[čile], plným názvemChilská republika(španělskyRepública de Chile), je přímořský stát ležící v jihozápadní částiJižní Amerikypři pobřežíTichého oceánu. Na severu sousedí sPeruaBolívií, takřka celé své východní hranice sdílí sArgentinou. Podle odhadů v roce 2023 mělo 19,63 mil. obyvatel,z nichž velká část žije především ve střední části země. Hlavním městem jeSantiago de Chilea úředním jazykem ješpanělština. Země je mimo jiné unikátní svým geografickým profilem – ačkoliv měří v průměru 144 kilometrů na šířku, celkově dosahuje od nejsevernějšího do nejjižnějšího bodu 4 329 kilometrů. Kromě hlavní části země patří pod chilskou správu i několik ostrovních území v Tichém oceánu, předevšímVelikonoční ostrov. Geograficky se Chile dělí na čtyři části –Andyna východě, úzké pobřeží spolu sPobřežním pohořímna západě a uprostřed mezi oběma horskými pásy vklíněnou nížinu.
Před příchodem Evropanů žily v zemi původní indiánské kmeny, napříkladMapučové, zvaní též Araukáni. Na severu se prosazovali rovněžInkové. Od 16. století započala španělská kolonizace, v roce1818byla na Španělsku vyhlášena nezávislost. Přes dílčí vnitropolitické i zahraničněpolitické problémy se Chile s omezenými úspěchy v 19. a v první polovině 20. století rozvíjelo. V roce 1970 se ujal vlády socialistaSalvador Allende, jehož pokusům o znárodnění hospodářství zabránila během puče roku1973armáda. Ta nastolilaautoritářskýrežim pod vedenímAugusta Pinocheta, který v zemi vládl až do roku1990, kdy bylo v zemi obnovenodemokratickézřízení.
Chilská ekonomika se dynamicky rozvíjí a je jednou z nejúspěšnějších v rámci Jižní Ameriky. Země je prakticky samostatná co se týče zemědělské produkce, také je zároveň jedním z největších světových vývozců mědi. Naopak některé suroviny nezbytné pro energetiku i průmysl, zejménaropaazemní plyn, se musí dovážet. Špatný stav infrastruktury řeší vláda spoluprací s privátním sektorem. Státním zřízením je Chileprezidentskou republikou, od března 2022 zastává post prezidentaGabriel Boricz levicové koalice stran Apruebo Dignidad. V rámci zahraničních vztahů nadále přetrvávají problémy s Peru a Bolívií, obecně je Chile široce zapojeno do mezinárodního společenství a účastní se široké škály mezinárodních sdružení regionálního i globálního charakteru.
Jméno země pochází z původního domorodého názvuchilli, který měl znamenat „studený, zima“,případně „tam, kde končí země“.Další význam slova, pocházející zkečuánského jazyka, znamenal „to nejlepší z nějaké věci“, kterým mohli označovat tuto oblastInkové. Po svém příchoduŠpaněléoznačovali dnešní chilské území jako Nová Extremadura. Název Chile se původně omezoval jen na centrální oblasti soudobého chilského státu, ale postupně se toto domorodé jméno prosadilo na úkor španělského názvu jako označení celé země.
Podle některýcharcheologickýchnálezů se nejstarší lidská osídlení v Chile nalézala v oblastech pobřeží, ale rovněž i v pouštiAtacama, už před 33 000 lety. Spolehlivější archeologické nálezy však pochází z doby před 13 000 lety, kdy se jednalo o osídlení v oblasti dnešního Valdivia.Podobně jako v sousednímPerubyly první lidské komunity orientovány na lovrybnebo na lov a sběr a obývaly hlavně oblasti kolem řek. S nástupemzemědělstvízačaly žít usedle.Mezi léty 500 až 1000 n. l. se do Chile šířily vlivy peruánské kultury civilizaceTiahuanaco, která do Chile uvedla například pěstování brambor, fazolí, paprik a bavlny.V oblastech centrálního údolí a na jihu Chile žiliMapučové, zvaní též Araukáni, kteří se věnovali především lovu, ale také zemědělství. Jejich původ není známý. Dále na jihu žili také další etnické skupiny (Chonos, Alacafunes, Yagenes nebo Onas).Kolem roku1470začaliInkovéze severupřipojovatseverní oblasti dnešního Chile. V jižnějších oblastech se ale setkali s odporem ze strany Araukánů a jejich vliv zde byl jenom slabý.
Španělé se o území dnešního Chile začali intenzivněji zajímat na počátku 16. století.Diego de Almagro, jeden z členůPizarrovyvýpravy do Peru, se jako první zaměřil právě na objevení a dobytí jižních oblastí incké říše označovaných Španěly jako Nueva Toledo. Jeho výprava, přestože přišla poprvé do kontaktu s oblastmi dnešního Chile, nebyla příliš úspěšná. Dalším objevitelem a conquistadorem Chile se stalPedro de Valdivia, pověřený Pizarrem v roce 1540 dobytím a kolonizací všech oblastí Nueva Toledo. Valvidia založil město Santiago de la Nueva Extramadura (1541) a zahájil postupnou kolonizaci dnešního Chile.V roce1550se u řekyBío-Bíostřetl s vojskem Araukánů a porazil je. Nicméně ani tato porážka neznamenala konec odporu Araukánů, kteří se španělskékolonizacihouževnatě bránili po více než 300 let.Tak jako jinde ve španělské Americe byla i koloniální společnost v Chile rozdělena podle kastovně-rasového principu. Nejpočetnější skupiny společnosti tvořili takzvanímesticové, míšenci mezi Evropany a místními domorodci. Privilegovanou skupinou byli Španělé akreolové, čistokrevní potomci evropských přistěhovalců. Také Chile podléhalo centralizované správě španělské říše a bylo spravováno pomocí několika instancí.Generální kapitanát Chileoficiálně podléhalmístokrálovství Peruse sídlem vLimě, ale v mnoha ohledech byl na něm nezávislý (od roku 1789 pak oficiálně). Podobně jako v dalších španělských koloniích i v Chile sehrávala významnou kulturní, politickou a ekonomickou roliřímskokatolická církev. Od 17. století se chilské koloniální hospodářství věnovalo exportu loje a hovězích kůží.Většina ekonomiky se orientovala na výměnu s Peru, popřípadě sBuenos Airesa takéAsií, kam Chilané exportovali především měď, zlato a stříbro výměnou za hedvábí a koření.
Na začátku 19. století se také v chilském prostředí ocitala španělská koloniální moc v krizi. Revoluce veSpojených státecha veFrancii, stejně jakodění v samotném Španělskupodkopávaly tradiční základy, na kterých koloniální moc stála.Chilské elity se v roce1808postavily nejprve na stranu králeFerdinanda VII.Později v zemi sílily snahy o zisk větší autonomie, která by znamenala, že španělská nadvláda by měla spíše formální charakter. Spor o podobuautonomierozděloval chilskou elitu na takzvané royalisty a vlastence a vyústil vevleklou válku za nezávislostmezi roky 1811 až 1826.Mezi vůdci vlastenců vynikl zvláště liberálně smýšlejícíBernardo O'Higgins, který stanul v roce1817v čele prozatímní vlády (jakodirector supremo), v roce 1818 oficiálně vyhlásil chilskou nezávislost a následněporazilarmádu chilských royalistů uMaipó. Jeho vláda byla nakonec v roce1823svržena a O'Higgins byl nucen odejít do exilu.
Nový stát stál od počátku před problémem vnitřní konsolidace a udržení, popřípadě rozšíření svého území v konfrontaci s především severními sousedyPeruaBolívii. AristokratDiego Portalesve 30. letech 19. století významně ovlivnil uspořádání nového státu v duchu konzervativních hodnot s důrazem na řád a silnou exekutivu. Tyto principy byly potom zabudovány do novéchilské ústavyz roku1833.V rámci postupné konsolidace nového státu na chilské politické scéně vznikaly politické strany. Politické spektrum zahrnovalo liberály a konzervativce. SousedníPeruaBolívieuzavřely v roce1836konfederacia spory mezi konfederací a Chile vyústily ve válku, která skončila v roce1839ve prospěch Chile. Válka se rovněž pozitivně odrazila na vnitřní soudržnosti země.V roce1865Chile jako spojenec Peru vyhlásiloválkuŠpanělsku, které zabralo peruánské ostrovy a odmítalo uznat nezávislost Peru. Konflikt skončil porážkouŠpanělska.V letech 1841 až 1861 byl politický vývoj země charakterizován silnými prezidenty, kteří se významně podíleli na dalším budování národního státu. V roce1842byla zahájena dalšíkolonizacezemě včetně podpory osídlování imigranty z Evropy, jež měla významný dopad na demografii i ekonomiku Chile. Značné úsilí bylo věnováno podpoře vzdělávání a ekonomického rozvoje země, například v oblasti bankovnictví a zemědělské výroby. V polovině 19. století se chilské hospodářství stabilizovalo. Chile představovalo zemi s výraznou exportní závislostí a tendencemi kmonokulturám, tedy výrobě nebo pěstování jedné převládající suroviny.Do 80. let 19. století se řadilo k největším producentům mědi.Po roce 1879 ji postupně nahrazovalledek.Kromě toho Chile vyváželo ještě také obilí.
Starší územní spory mezi Chile, Peru a Bolívii vyústily v letech 1879–1883 v dalšíválkumezi koalicí Peru a Bolívie s Chile, které ve válce zvítězilo. Díky tomu Chile získalo významné území na severu země, kde vzápětí začalo ve velkém množství těžit ledek. Bolívie ztratila v jejím důsledkusvůj departementLitorala tím tak přístup k moři.V roce1891vypukla v Chile občanská válka, způsobená vnitřními politickými spory mezi tehdejším prezidentemJosé Manuelem Balmacedoua parlamentem. Problémy vzbuzovaly jednak Balmacedovy snahy o oslabení vlivu britského kapitálu v zemi (ten například kontroloval 84 % veškeré produkce ledku), ale především některé jeho autoritářské tendence. V důsledku Balmacedova pádu se Chile dostalo do období politické nadvlády parlamentu, silných politických stran a slabých prezidentů.
V prvních dvou desetiletích 20. století byl vnitropolitický vývoj Chile ovlivněn zdlouhavou krizí portalesovského uspořádání. Poprvní světové válceklesla významně poptávka po chilském ledku a Chile se muselo postupně přeorientovat zejména na těžbu mědi.Země se potýkala s rostoucími sociálními problémy, nezaměstnaností, chudobou a hospodářskou závislostí. Klíčovou otázkou byla také v Chilepozemková reforma, která by ukončila nerovnoměrnou distribuci a neefektivní využití zemědělské půdy. Během 20. let se sociální problémy a jejich řešení spolu s nutností ústavní reformy staly jednou z hlavních politických otázek. V době prvního mandátuArtura Alessandriho(v úřadě 1920–1925 a 1932–1938) se spor mezi prezidentem a silným parlamentem vyostřil.Zdlouhavé spory o státní rozpočet vedly k vojenským pučům v letech 1924 a 1925. Alessandrimu se nakonec v roce 1925 podařilo prosadit novouústavua omezit přílišnou moc parlamentu a politických stran.Druhý Alessandriho kabinet z třicátých let se zaměřil na prorůstovou hospodářskou politiku a zavedení některých sociálních zákonů.
V letech 1938–1952 vládla Chile Radikální strana. V roce1937vznikla koalice (Frente Popular), ve které byli vedle radikálů také liberálové, demokraté a komunisté. Její prezidenti se zaměřili na řešení sociálních a hospodářských problémů, vzdělávání, výstavbu nových bytů a podobně. Když v roce 1946 vstoupili komunisté do vládního kabinetu, vzbudilo to antikomunistické reakce, v důsledku čehož museli z vlády odejít hned v roce 1947. Zákon o ochraně demokracie z roku 1948 komunistickou stranu na několik let zakázal.Řada jejích představitelů, jako například básníkPablo Neruda, odešla do exilu. Na počátku 50. let 20. století vládla v Chile rozjitřená politická a sociální situace. Zemi tížila především vysokáinflace(80% v roce 1955).Demonstrace a stávky byly na pořadu dne.
Vládě prezidentaAlessandriho(v úřadě 1958–1964), syna Artura Alessandriho, se podařilo dostat inflaci pod kontrolu. Nicméně na programu dne byla otázkaagrární reformy, která by nově přerozdělila půdu ve prospěch většího počtu obyvatelstva, umožnila její efektivní využití, pomohla vyřešit problém chudoby a zastavila prohlubující se závislost Chile na dovozu potravin ze zahraničí. Reformě oponovali především velcí vlastníci půdy (latifundisté). Zákon z roku 1962proto rozdělil jen část zemědělské půdy těm rolníkům, kteří na ní pracovali. Alessandri se také musel vypořádat s následkyVelkého chilského zemětřesení, které roku1960zasáhlo jih země a je dosud nejsilnějším registrovaným zemětřesením vůbec.
Křesťanský demokratEduardo Frei Montalva(v úřadě 1964–1970) se pod heslemTodo tiene que cambiar(Všechno se musí změnit) zaměřil na zlepšování platů ve veřejné sféře i na řešení problémů v chudinských čtvrtích (callampas). Vláda investovala do bydlení, vzdělání, hygieny, zdravotnictví a potírání negramotnosti. Frei se také odhodlal k pokračování v pozemkové reformě. V roce 1967 byla státem vyvlastněnaopuštěná nebo špatně obdělávaná půda, včetně zavlažovaných pozemků nad 80 hektarů, přičemž stát vyplatil bývalým vlastníkům odškodné.
V roce1970byl do prezidentského úřadu zvolen socialistaSalvador Allende Gossens(v úřadě 1970–1973) s programem, v rámci něhož chtěl nový prezident zavést v Chile nenásilněsocialismus.Jeho zvolení do úřadu vyvolalo obavy mezi podnikateli, latifundisty, mezi některými rolníky a také v USA, obávajících se další socialistické revoluce na západní hemisféře.Allendeho vláda začala realizovat hospodářský program, který byl založen naznárodňovánínerostného bohatství a dolů, řady dalších podniků, zvyšování platů, zmrazení cen základních potravin a nebo na dalším přerozdělování půdy v rámci pozemkové reformy.Tato hospodářská politika se ukázala i přes počáteční dobré výsledky jako neúspěšná. Z Chile unikal kapitál a devizové rezervy, vláda vydávala nekryté emise bankovek, země nebyla schopna sama vyprodukovat dostatek konzumního zboží, byla stále závislejší na dovozu a potýkala se s nedostatkem zboží.Jako problém se ukázal rovněž nedostatek domácích specialistů, který by například v případě důlního průmyslu, jenž byl po desetiletí vlastněn především americkými a britskými firmami, udržel efektivitu těžby a zaručoval zisky.Chilská společnost se značně polarizovala. Levicoví radikálové se uchylovali k teroristickým útokům a násilí. Prezident Allende ztrácel podporu i v rámci své strany a v parlamentu, v některých případech se uchyloval k neústavním krokům.Zemi vysilovaly četné stávky, pouliční násilí a teroristické útoky. Výsledkem marxistických experimentů byl kolaps ekonomiky, vzrůst nezaměstnanosti, nedostatek zboží i potravin, zavedení přídělového systému, občanské nepokoje a růst násilí v zemi. V roce 1973 Allende vyhlásil výjimečný stav.Inflace v 1972 dosáhla 140 %, situace se rychle zhoršovala, meziroční inflace v srpnu 1973 přesáhla 300 %, v říjnu dosahovala 1000 %. V zemi se schylovalo k občanské válce.Dne 11. září 1973 byl v Chile provedenvojenský pučpod vedením generálaAugusta Pinochetaa generálů G. Leigha, J. Toribio Meriny a C. Mendozy.Tatojuntazavedla v Chile s podporou USAvojenskou diktaturus režimem politického autoritářství a ekonomiky volného trhu.
Dosavadní prezident Allende si při puči podle posledního vyšetřování vzal život, jak v roce 2011 potvrdil chilský soud.
V situaci kolabující ekonomiky, nedostatku potravin, vzrůstajícího násilí a teroristických útoků levicových radikálů provedla armáda pod velením jejího vrchního veliteleAugusta Pinochetav roce 1973 státní převrat.Armádníjuntarozpustila v září 1973 parlament, převzala veškeré exekutivní a legislativní pravomoci a zrušila ústavu z roku 1925. Její vůdce Pinochet vládl pomocí dekretů.V zemi byla zakázána politická opozice. Během roku 1974 Pinochet koncentroval veškerou politickou moc ve svých rukou a stal se prezidentem republiky, vrchním velitelem pozemního vojska a tzv. Nejvyšší hlavou národa (Jefe Supremo de la Nación).Až v roce 1980 Chile dostalo novou ústavu zavádějící systém Pinochetovy „kontrolované“ demokracie, která prodlužovala prezidentské období na osm let.
Od roku1975začal Pinochetův režim ekonomickou, politickou a sociální transformaci Chile podle principů navržených neoliberálníchicagskou školou. Augusto Pinochet, za výrazné ekonomické a vojenské podpory USA, udělal ze země ostrov ekonomické stability, v jinak problémy zmítaném sektoru zemí jako Argentina či Brazílie, což platilo ještě 30 let po převratu. Někdy se tomu, co nastalo po spuštění ekonomických reforem, říkalo "ekonomický zázrak Chile". Pinochet přilákal zahraniční investory, rozvolnil trh a pomocí řady liberálních opatření podpořil domácí podnikání a znovu tak nastartoval chilskou ekonomiku.Po počátečních problémech se zvýšilHDP, v zemi stoupla životní úroveň, snížila se dětská úmrtnost, prodloužil se věk dožití, zlepšila se zdravotní péče, snížily se daně, výdaje státu klesly o 25 %,střední vrstva dramaticky zvýšila svůj přístup ke konzumnímu zbožía zvýšila se nabídka bytů pro chudší sociální skupiny.Carlos Fortín, ministr v Allendeho vládě svržené Pinochetem, nazval hospodářskou politiku Pinochetovy vlády „šokovou terapií“. Jednalo se podle něj hlavně o škrty vládních výdajů, snižování fiskálního deficitu a rozsáhlouprivatizaci.Dočasně došlo i ke snížení inflace,přílivu zahraničních investic do Chile a růstu vývozních možností.
Hospodářský a společenský přínos Pinochetovy politiky však není jednoznačný,neboť prováděná hospodářská opatření vedla k nárůstu sociální nerovnosti, ba přímo ke zhoršování sociální situace v zemi.Během tzv. ekonomických reforem výrazně narostla nezaměstnanost.Po nástupu Pinocheta k moci také došlo ke dvěma výrazným ekonomickým propadům. Nejprve chilská monetární a fiskální politika ve snaze eliminovat nevyrovnanou ekonomiku způsobila krizi v roce 1975 a pokles HDP o 12,9 %.Vedle dopadů restriktivní politiky a krize v polovině sedmdesátých let byla nezaměstnanost navýšena propouštěním pracovníků z veřejného sektoru, kteří do něj přišli za Allendeho vlády.Postupné snižování nezaměstnanosti po odeznění recese bylo zastaveno na začátku osmdesátých let mezinárodní krize způsobenáapreciacídolaru a devalvací měn rozvojových zemí včetně Chile. V roce 1982 klesl chilský HDP o 14 % a nezaměstnanost vzrostla na 20 %.Ještě dva roky poté nebyla ekonomická situace Chile příznivá, reálné mzdy byly nejnižší za deset let.Nezaměstnanost na míru z doby před Pinochetovou vládou klesla až na konci osmdesátých let, už po roce 1984 však začala obnova ekonomiky a úspěšné období.
Pinochet diktaturu označoval za nutnou, vzhledem k „násilným snahám levice o destabilizaci země“ a podle některých názorů „směřoval zemi k demokracii, poté, co pomine nebezpečí levicové diktatury, podporovanéSSSRaKubou“.V roce1978souhlasilo v referendu 78,6 % voličů s pokračováním Pinochetovy vlády a tehdejším směřováním země.
Ve druhé polovině80. let20. století se Pinochetův režim musel potýkat s rostoucím občanským odporem. Pinochetovi odpůrci tvrdí, že jeho reformy vedly ke zvýhodňování bohatých Chilanů proti nižším sociálním vrstvám. To vyvolalo vlnu protivládních protestů, které vojenská junta krvavě potlačovala. Vojáci dokonce některé demonstranty polévali benzínem a zapalovali.
V roce1980byla schválena nová ústava, ve které bylo postulováno další prezidentskéreferendumv roce1988a oznámen návrat k demokratickému politickému zřízení v roce1990. Na konci 80. let došlo v Chile k politickému uvolňování, které dalo politický prostor demokratické opozici. V roce1988bylo uspořádáno oznámenéreferendumo setrvání Augusta Pinocheta ve funkci prezidenta, při němž 54,6 % Chilanů hlasovalo proti Pinochetovi a pouze 43 % pro něj.Výsledek referenda vedl k odstoupení Pinocheta jako kandidáta do nových voleb. V řádných prezidentských volbách v prosinci1989byl prezidentem zvolen křesťanský demokratPatricio Aylwin Azócar. Nicméně Pinochet zůstal na vlivném postu vrchního velitele armády až do roku1998, kdy získal doživotně křeslo v chilskémsenátu, což mu bylo zajištěno ústavním dodatkem z roku1980. Patricio Aylwin ponechal v platnosti hospodářská opatření Pinochetovy vlády a vládu Pinocheta shrnul slovy: „Brutální, ale účinná.“
Pinochetovi zastánci vyzdvihují jeho zásluhy za odvrácení hrozby vládykomunistů, boj proti radikálním levicovýmteroristickýmskupinám a prosazení politikyvolného trhu, což vedlo k ekonomickému růstu v zemi, který pokračoval až do 90. let 20. století.Jeho odpůrci jej obviňují ze zničení chilskédemokracie, prosazování politiky represivního státu a metod, jakými se vypořádal s radikální levicovou opozicí.
Souhrnná zpráva tzv.Rettigovy komise, vytvořené z Pinochetových odpůrců i stoupenců pod oficiálním názvemNárodní komise pravdy a usmíření, z roku1990uvádí počet zabitých za Pinochetova režimu na 2 279 lidí. Z toho bylo 146 osob odsouzeno válečným tribunálem k trestu smrti, 131 osob zemřelo během střetů při demonstracích, 101 osob bylo zastřeleno při pokusech o útěk, 39 osob zemřelo během přestřelek a 90 osob bylo zabito soukromými stoupenci režimu. Dále je zjištěno 815 dalších úmrtí a 957 zmizelých lidí.Následná vyšetřování komisemi zřízenými prezidentemRicardem Lagosemi jeho nástupkyníMichelle Bacheletovouodhalila v letech2004a2011další případy. Celkový počet obětí perzekuce uznaný v roce 2011 vládou prezidentaSebastiána Piñeryčiní 40 018 osob, z toho 3 065 zabitých nebo násilně zmizelých pod záštitouoperace Kondor. Další desetitisíce lidí režim krutě mučil ve svých věznicích.
Podle zprávy Alana Angella, který byl chilskou ambasádou vLondýněza svou pomoc uprchlíkům z Chile označen za údajného komunistu,siChilská vojenská juntapři převratu počínala s neobvyklou brutalitou. Počet mrtvých podle odhadů se pohybuje mezi 3 000 až 30 000– přesné číslo není známo. Během prvních šesti měsíců Pinochetovy vlády se ve vězení ocitlo kolem 80 000 lidí.Na pořadu dne byly popravy, mučení, neoprávněné věznění a mizení lidí.Hlavní oporou nového režimu se stalaDINA(Dirección de Inteligencia Nacional), koordinační centrála tajných služeb zodpovědná přímo prezidentovi Augustu Pinochetovi.
Od50. let20. stoletípůsobila na území Chilebaptistickásektaněmeckýchemigrantů, která se usídlila v tzv.Colonia Dignidadna jihu země. Tam docházelo k sektářskému násilí a v období 1973–1990 také k mučení politických protivníků prezidenta Pinocheta. Osobou vládnoucí v tomto sídlišti byl Chilan německého původuPaul Schäfer.Dále byli v osadě sexuálně zneužívány děti a nezletilí, mj. samotným Schäferem. Teprve 24. května 2006 byl Schäfer ve městěParralodsouzen ke 20 letům vězení a peněžní pokutě ve výši 770 milionů chilských peso (v přepočtu 1,22 milionueur) ve prospěch jedenácti postižených obětí. Bylo mu prokázáno pohlavní zneužívání 25 dětí, převážně chlapců.
První demokratická vláda Patricia Aylwina (v úřadě 1990–1994) měla před sebou náročný úkol zachovat politický konsensus včetně vyvážených vztahů mezi civilní vládou a armádou, udržet hospodářský růst, ale pokusit se řešit sociální problémy zanechané minulým režimem a konečně adresovat palčivou otázku potlačování lidských práv za Pinochetova režimu.V oblasti ekonomiky vláda navázala na předchozí vývoj s tím, že kladla důraz na růst s rovností a provedla některé korekce neoliberálního modelu.V otázce vyrovnání se s nedávnou minulostí nebyla úspěšná. Dohoda o přechodu k demokracii z roku 1989 uznávala legitimitu pinochetovské ústavy a institucí, což dávalo poměrně malý prostor pro vyrovnání s minulostí.Mimo to si generál Pinochet do roku 1998 podržel post velitele pozemních vojsk. Komise pravdy a usmíření (1991) zdokumentovala více než 2 000 případů zabitýcha kritizovala například soudnictví za jeho spolupráci s režimem.V letech 1998–2006 byl generál Pinochet opakovaně obviněn a držen v domácím vězení v souvislosti s různými zločiny junty, ale do jeho smrti (2006) nebyla vina prokázána. Minulost zůstává dodnes bolestivým tématem chilské společnosti. Aylwinovým nástupcem byl zvolen další křesťanský demokratEduardo Frei Ruiz-Tagle(v úřadě 1994–2000), jehož vláda provedla ústavní reformu a mezi jiným se snažila směřovat přebytky chilského rozpočtu do oblasti zdravotnictví a školství.
V letech 2000 až 2010 nastoupili prezidenti ze socialistické stranyRicardo Lagos Escobar(v úřadě 2000–2006) a jako první žena ve funkci Michelle Bachelet Jeria (v úřadě 2006–2010). Lagosova vláda prosadila vedle sociálních reforem reformy zdravotnictví a také reformu pinochetovské ústavy.Vláda Michelle Bachelet se věnovala například zlepšení postavení žen a dětí a zmírnění dopadů hospodářské recese.Roku 2010 byl prezidentem zvolenSebastian Piñera Echeniquejako první středopravý prezident po 52 letech. Nová administrativa se musela v prvním roce potýkat s následky zemětřesení v Chile a se situací kolem33 horníků uvězněných v dole.V prosinci roku 2013 byla prezidentkou pro období 2014–2018 znovuzvolena Michelle Bacheletová, když se ziskem 62 % hlasů porazila v druhém kole volbyEvelyn Mattheiovou.V prosinci 2017 vyhrál volbySebastián Piñera, který se úřadu ujal v březnu 2018. Za jeho funkční období došlo k největším protestům v zemi od návratu k demokracii, kdy byl v některých městech vyhlášen zákaz vycházení. V listopadu 2019 byla v důsledků demonstrací oznámena dohoda o vytvoření nové ústavy, která nahradí ústavu z roku 1980.Mezi 4. červencem 2021 a 4. červencem 2022 byl dokončen návrh nové ústavy, který byl předložen k ratifikaci s povinným hlasováním. Hlasování se zúčastnilo 86 % obyvatel, kteří navrhovanou formu ústavy s 61,87 % odmítli.
V roce 2022 se předsednictví země ujal levicovýGabriel Boric, který musel v prvních měsících mandátu čelit násilím ve venkovských oblastech, migrační krizi v severní části a nejvyšší inflaci za posledních 30 let.
Chilská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se dvěma vodorovnými pruhy, bílým a červeným. U žerdi je modrékaré(o šířce bílého pruhu) s bílou pěticípou hvězdou.
Chilský státní znak tvoří modro-červený, zlatě lemovaný, horizontálně dělený štít, se stříbrnou pěticípou hvězdou uprostřed. Na štítu je péřová čelenka v národních barvách (modro-bílo-červená).Štítonošijsouandský jelenakondor, oba korunovaní zlatými korunkami. Pod štítem je zlatá ozdoba, přes kterou je položena stříbrná stuha se španělským heslem POR LA RAZŌN O LA FUERZA (českyRozumem nebo silou).
Chilská hymna je píseňHimno Nacional de Chile(českyNárodní hymna Chile), také známá jakoCanción NacionalčiPuro, Chile. Hudbu složil v roce 1827 katalánský skladatelRamon Carnicer. V historii se několikrát měnil text i kompletní aranžmá. Největší změna textu byla provedena po pádu diktaturyAugusta Pinocheta.
Chilský stát se rozkládá v jihozápadní částiJižní Ameriky, v regionuCono Sur. Většinu jeho hranic tvořípacificképobřeží na západě a vysoké hřebenyAndna východě (tzv.Kontinentální Chile). Profil chilského území je unikátní zejména v porovnání jeho délky od severu k jihu, která měří 4 329 kilometrů, se šířkou dosahující od západu na východ v průměru 144 kilometrů. Součástí Chile je rovněžVelikonoční ostrovzvaný v tamějším domorodém jazyceRapa Nui.Celková rozloha je 756 626 km².Země sousedí sPeruaBolíviína severu, na východě pak sArgentinou.Chilská vláda si rovněžnárokuječástantarktickéhoúzemí (tzv.Chilské antarktické území),čítajícího 1 250 000 km².
Povrch Chileje velmi rozmanitý a členitý. Od severu na jih probíhají zemí čtyři pásma – pás And na východě,Pobřežní pohořína západě, mezi nimi vklíněná nížina a úzký pás pobřeží mezi východním pohořím a Tichým oceánem. Andské pohoří tvoří téměř celou hranici s Argentinou. V severních částech Chile dosahují Andy až 6500 metrů nad mořem,v těchto oblastech tak bývá celoroční sněhová pokrývka.Nejvyšší horou jeOjos del Salado,měřící 6 885 metrů.Zhruba od 34°30' jižní šířky se vyskytuje v andském pásu množství vyhaslých i činných sopek. Za 42° jižní šířky se Andy směrem doPatagoniepostupně snižují.Oproti vysokým Andám Pobřežní pohoří, oddělující prostřední nížinu od Tichého oceánu, téměř nepřesahují výšku 2 000 metrů. Vedle náhorní plošinyAltiplano, která sem částečně zasahuje, vévodí severním částem prostřední nížiny poušťAtacama, jedno z nejsušších a nejneúrodnějších míst na Zemi.Směrem na jih poušť ustupuje a objevují se první řidší lesní porosty.Od údolí řekyAconcaguyzačínáCentrální údolí(Valle Central), nejúrodnější oblast Chile s mírným podnebím,kde žijí tři čtvrtiny chilské populace. Tuto oblast ohraničuje z jihu řekaBío-Bío. Za ní se rozprostírá krajina, jíž dominují husté jehličnaté lesy a četná jezera. Nejjižnější část země spadá do oblastiPatagoniea je tvořená stovkami ostrovů, průlivů afjordů.. VPatagonských Andáchse nacházejí rozlehlá zaledněná území –Jihopatagonské ledovcové poleaSeveropatagonské ledovcové pole. Velkou část Patagonie tvoří souostrovíOhňová země, jehož hlavní ostrovIsla Grande de Tierra del Fuegoje největším jihoamerickým ostrovem. Co se týče pobřeží na západě, převažují zde strmé útesy, takže Chile má k dispozici jen málo dobrých přirozených přístavů.
K pěstování plodin se využívá přibližně 4,05 % půdy. Rozsáhládeforestacea důlní aktivity způsobují úbytek přirozených zdrojů. Další velký problém představujeznečištění ovzdušíz průmyslových podniků a vozidel. Rovněž nedostatečná kanalizace vede kznečištění vodních zdrojů.Na druhou stranu se chilská vláda zavázala významně snížit do roku 2020 produkciskleníkových plynů.O ochranu přírodního bohatství země se stará státní organizaceConaf, národní parky a rezervace pod její správou dnes představují téměř 20 % chilského území.Určité nebezpečí souvisí s tektonickou aktivitou v chilské oblasti. Vedle více než tří tuctů aktivních sopekbylo během 20. století zaznamenáno na 30 000zemětřesení, z toho více než 50 způsobilo vážné škody.Poslední rozsáhlé zemětřesenízasáhloChile v únoru 2010.
Vzhledem ke geografickému profilu Chile jsou jeho řeky většinou velmi krátké a jejich charakter značně závisí na podnebném pásu, v němž se nacházejí. Na severu jsou zásobeny letními dešti z plošiny Altiplano, jejich průtok je ale tak malý, že se většinou vsáknou do půdy nebo vypaří.Pouze jediná řeka protéká celou oblastí a ústí do Tichého oceánu. Tou jeLoa, se svými 440 km zároveň nejdelší vodní tok na chilském území.V centrálním Chile mají řeky trvalejší charakter, což je způsobeno častějšími silnými dešti a táním sněhové pokrývky, která se nashromáždí v Andách během zimního období trvajícího přibližně od května do srpna. Na jih od řeky Bio-Bío jsou řeky udržovány pravidelnými dešti, které částečně polevují během letních měsíců, zvláště v období od prosince do března.Rovněž se zde nachází množství jezer, jež jsou vítaným cílem turistů.V oblasti Patagonie a Ohňové země se o dostatečný tok starají časté intenzivní deště a sněhové bouře. Velká část chilských řek není splavná, ale jsou hojně užívané pro stavbuvodních elektráren.
Jedním z nejběžnějšíchchilských zvířatjsoulamyaalpaky, což je dáno zejména faktem, že v dobách před kolonizací představovaly jediné zástupcedomestikovanýchbýložravcův oblasti.Významným představitelem druhu divokých lam jevikuňa.Z hlodavců se v Chile vyskytuje napříkladčinčilačiosmák degu. Mezi další chilskou faunu patří předevšímpuma americkáa drobní jelíncipuduahuemul.Z ptáků žijí v Chile napříkladkondoři, nelétavínandu,kolibříci, v národních parcích se vyskytujíplameňáci. Na jihu jsou rozsáhlé populacetučňáků, spolu s nimi existují v Chile i kolonielachtanů. Žije zde také na 760 druhů mořských a 68 druhů sladkovodních ryb.
Vegetace Chileodráží klimatickou různorodost země. Na severu v pouštních oblastech se nachází jen velice málo porostů, většinou zde rostou endemickéchilské kaktusya odolnější druhy křovin,roste zde však rovněž například ostnatý stromtamarugo.Při pobřeží rostou trávy a kapradiny, vyskytují se zde také bukové lesíky a původní druhchilských palem, které ale v současné době již vymírají.Ve střední oblasti se pěstuje velké množstvíkulturních plodin, často k vidění jsou zde ovocné háje a vinice. Vzhledem k vhodným půdním podmínkám se v této oblasti pěstují iobilniny.Na jih od řeky Bio-Bío se rozkládají husté smíšené lesy, kde rostou jakopadavé, takstálezelenéstromy,napříkladaraukárie. V oblasti jezer hojně rostealercez čeledicypřišovitých. V jižní Patagonii převládátundra.
Chilské podnebíje vzhledem k různým podnebným pásům velice různorodé. PoušťAtacama, ležící na severu, je považováno za jedno z nejsušších míst planety.Vlivem jevu zvanéhoEl Niñovšak i v pouštních oblastech dochází k ničivým přívalovým dešťům.Střední oblasti Chile do velké míry připomínají podnebí vestředomořské oblasti. Od severu na jih teploty postupně klesají, celkově chladný charakter chilského podnebí je dán i působením studenéhoperuánského proudu. Zatímco vArice, jednom z nejsevernějších měst Chile, je průměrná teplota 18 °C, na jihu vPunta Arenasdosahuje jen 6 °C.Ve střední oblasti kolem hlavního města Santiaga se průměrná teplota pohybuje kolem 14–15 °C.Protože se Chile nachází na jižní polokouli, léto v zemi trvá od prosince do března, zatímco zima od června do srpna.Co se týče průměrného úhrnu srážek, na suchém severu nejsou příliš časté, kupříkladu ve městě Arica činí zhruba 2 mm ročně. Ve střední oblasti nejvíce prší v období od května do srpna a celkový úhrn zde dosahuje asi 360 mm ročně. Oproti severu představuje jih opačný extrém – průměrný úhrn srážek zde činí 3 000 mm, na některých místech pak dosahuje i 7 000 mm.
Chile jeprezidentská republika. Prezident, který je hlavní představitel exekutivní moci, má rozsáhlé pravomoci a je zároveň i hlavou státu.Od změny ústavy v roce 2004 trvá jeho funkční období 4 roky a je volen přímou volbou.Prezident nemůže ve funkci působit v dalším období.Od roku 2022 tento úřad zastáváGabriel Boric. Zákonodárnou moc představuje parlament, tvořený dvěma komorami – poslaneckou sněmovnou tvořenou 120 poslanci a senátem, v němž zasedá 38 senátorů.Na rozdíl od prezidenta, který sídlí v Santiagu, zasedá zákonodárný sbor ve Valparaísu.Volební právo má každý občan Chile starší 18 let nebo člověk, který udržuje trvalý pobyt na území Chile po více než 5 let.Nadace Bertelsmanniamerické ministerstvo zahraničíshodně tvrdí, že chilská soudní moc je na zákonodárné i exekutivní moci nezávislá.Základ soudního systému tvoří nejvyšší soud, se 17 členy jmenovanými doživotně, a 17 odvolacích soudů.Soudci a prokurátoři nejvyššího soudu jsou jmenováni prezidentem ze seznamu nominovaných, který hlavě státu předkládá nejvyšší soud.V zemi platí ústava přijatá roku 1981, tedy ještě za Pinochetova režimu, ovšem opakovaně upravovaná.
Na politické scéně dominují dvě velké koalice, levicováKoalice stran za demokracii(Concertación de los Partidos por la Democracia) a středopravicováKoalice za změnu(Coalición por el Cambio).V rámci Koalice stran za demokracii působíKřesťansko-demokratická strana,Strana za demokracii,Radikální sociálnědemokratická strana,Socialistická strana ChileaKomunistická strana Chile. Nejvýznamnějšími součástmi Koalice za změnu jsouNezávislá demokratická unieaNárodní obnova.V posledních prezidentských volbách konaných v prosinci 2013 a lednu 2014 vyhrála kandidátka Nové většiny Michelle Bachelet, která podporovala Salvadora Allendeho a požadovala sestavení nové ústavy. K oficiálnímu započetí nového vládního období došlo 11. března 2010.Dle organizaceFreedom Houseproběhly volby svobodně a spravedlivě.
V zemi jsou dodržována práva nasvobodu shromažďování,slovaináboženského vyznání, není omezována aniakademická svoboda. Přestože v tisku dominují dvě větší k pravici se přichylující společnosti, v případě televizního vysílání je zastoupena široká škála názorů. Není omezen ani internet. Vláda vydala několik zákonů na ochranu pracovníků iodborů, přesto stále dochází k protiodborovým praktikám ze stran soukromých zaměstnavatelů. Chile má silný potenciál pro boj skriminalitouakorupcí,dochází však k zneužívání moci a porušování lidských práv ze stranyKarabiníků.
Území Chile je rozděleno do 16 administrativních celků, zvaných „Regiones“ (regiony). Hlavním městem jeSantiago de Chilečítající kolem 6 milionů obyvatel, které je zároveň centremmetropolitního regionu Santiago.Pořadí regionů geograficky seřazených od severu k jihu je následující:Arica y Parinacota,Tarapacá,Antofagasta,Atacama,Coquimbo,Valparaíso, Región Metropolitana de Santiago (metropolitní region Santiago),Libertador General Bernardo O'Higgins,Maule,Ñuble,Bío-Bío,Araucanía,Los Ríos,Los Lagos,Aysén del General Carlos Ibáńez del CampoaMagallanes y la Antártica Chilena.Tyto správní jednotky se dále dělí na 57 provincií a více než 300 komun (obcí). Vedle Santiaga patří mezi další významná městaConcepción(310 000 obyvatel),Viña del Mar(305 000),Valparaíso(290 000),Talcahuano(250 000),Temuco(250 000) aAntofagasta(220 000).
Poté, co byl v zemi obnoven demokratický režim, se Chile aktivněji zapojilo do mezinárodního dění. Velká otevřenost a zapojení do globální ekonomiky zvyšuje zájem chilské diplomacie na globálních hospodářských problémech, jakkoliv nemá v rámci mezinárodní komunity tak silný vliv.Chilský stát je členem mnoha mezinárodních organizací, v některých z nichž zastává nebo zastával významnou úlohu. V letech 2003 až 2004 bylo Chile jedním z nestálých členůRady bezpečnosti OSN, v letech 2010 až 2012 zasedala v radě guvernérůMezinárodní agentury pro atomovou energii, do srpna 2009 předsedaloUnii jihoamerických národůa od února 2010bylo Chile předsedouskupiny Rio, sdružující státyLatinské AmerikyaKaribské oblasti.Chile je členským státemPacifické aliancea je též přidruženým členemMercosurua působí v mnoha organizacíchOSN. K roku 2011 sloužili příslušníci chilských mírových jednotek v mírových misích naHaitiaKypru.
Od vítězství vdruhé tichomořské válceprotiPeruaBolíviiv letech 1879 až 1883 nevedlo Chile s žádným ze svých sousedů ozbrojený konflikt. Určité problémy, spjaté mimo jiné s tehdejším záborem peruánského a bolivijského území, ale přetrvávají dodnes.Až roku 1999 tak byla dokončena jednání vedoucí k vyřešení hraničních sporů s Peru. S peruánskou vládou probíhá nicméně další spor, a sice o vytyčení námořní hranice mezi oběma zeměmi, který momentálně řešíMezinárodní soudní dvůrvHaagu.Rozsudek by měl být vynesen v roce 2012, případně 2013.Bolívie se v minulosti snažila získat opět atakamský koridor k Tichému oceánu, Chile však takové řešení odmítlo a namísto toho navrhlo neomezený přístup k bolivijským ložiskům zemního plynu, který by však neomezoval chilskou suverenitu nad válkou získaným územím.Počátkem roku 2011bolivijský prezidentEvo Moralesrovněž oznámil rozhodnutí zažádat o vyřešení tohoto sporu soudním dvorem v Haagu. Zcela klidné vztahy nemá Chile ani sArgentinou, s níž bylo během 90. let 20. století urovnáno na 20 hraničních sporů,ale problémem zůstává demarkace arktického území, kde chilské nároky částečně přesahují do argentinské sféry vlivu. Roku 2001 byla kvůli nárokům obou států vytvořena společná hraniční komise, k demarkaci hranice však stále ještě nedošlo.Z ostatních států má Chile velmi dobré vztahy seSpojenými státy americkými, s nimiž spolupracuje na několika společných projektech.Na druhou stranu USA neuznávají chilské nároky na antarktické území.Mezi další významné partnery v oblasti zahraničních vztahů patříČína, s níž Chile udržuje silnou hospodářskou a do určité míry i politickou spolupráci.SEvropskou uniímá chilský stát vedle několika dalších smluv podepsanou rámcovou asociační dohodu.
Chilské ozbrojené sílysestávají ze tří částí:pozemní armády,námořnictvaaletectva. Vojenská služba je dobrovolná a mohou do ní vstupovat muži i ženy ve věku od 18 do 45 let. Vláda si ovšem ponechává právo k vyhlášení povinných náborů.Armáda měla v roce 2011 celkem 36 250 mužů, prošla důkladnou modernizací a dnes představuje jednu z nejprofesionálnějších a technologicky nejvyspělejších Latinské Ameriky.
Chilské námořnictvo je tradičně nejslabší ze tří jihoamerických regionálních námořních mocností (poBrazíliiaArgentině).Sestává z 21 773 mužů a žen.Hlavní sílu námořnictva tvoří 15 hladinových lodí – z toho osmfregats domovským přístavem veValparaísua sedmraketových hlídkových člunů. Provozuje též čtyři ponorky. Námořní síly dále disponují několika desítkami letadel, určených pro zásobování a průzkum a vrtulníky, operující z palub lodí či provádějícípátrací a záchranné mise.
Letectvo zaměstnává dohromady 12 500 lidí a v arzenálu má několik typů letounůF–16, celkem 46 strojů.Původně byli součástí armády iKarabiníci, ti jsou však od února 2011 podřízeniministerstvu vnitra,a to spolu s kriminální policií a vězeňskou službou.
Postupnými reformami se odstraňuje dříve silný vliv ozbrojených složek v zemi. Vojenské síly jsou nyní podřízenéministerstvu obranya prezidentovi, který může od provedení reforem v letech 2005–2006 odvolávat vedoucí armádní představitele.Na počátku roku 2010 byl rovněž zrušen zákon, podle něhož měla státní těžební společnost Codelco přenechávat 10 % svých zisků armádě.Téhož roku došlo k restrukturalizaci ministerstva obrany i vojenského generálního štábu.Velké problémy přetrvávají zejména ve vězeňském systému. Zpráva o lidských právech vydaná Univerzitou Diega Portalese udává, že věznice trpí přelidněním, nedostatkem odpovídající zdravotní péče. Rovněž zde dochází často k úmrtím, mučení, korupci, zneužívání moci a obecně je systém charakterizován netransparentností a nedostatkem kontroly vedení vězeňských zařízení. Taktéž programy na rehabilitaci jsou naprosto neúčinné.
První oficiálnívztahymezi Chile aČeskoslovenskembyly navázány na úrovnikonzulárních úřadů. V roce 1921 vznikl vPrazechilský konzulát, v Santiagu byl český otevřen o čtyři roky později.PoMnichovské dohoděbyly vztahy mezi oběma zeměmi přerušeny, obnovily se až roku 1943. Následující období vztahů mezi československou komunistickou vládou a většinou protikomunisticky orientovanými chilskými kabinety nebyly příliš intenzivní. Vývoj se změnil za prezidentaAllendeho, kdy se Chile stalo nejvýznamnějším partnerem Československa v Latinské Americe.Přes množství uzavřených bilaterálních smluv nebyly žádné projekty realizovány, neboť Allendeho vládu záhy nahradila Pinochetova vojenská diktatura. Až do revoluce v Československu i Chile zůstávaly vztahy mezi oběma státy mimořádně chladné, ale od roku 1990 se vzájemné kontakty obnovily a v obou zemích byla otevřena velvyslanectví. Došlo k několika zahraničním návštěvám hlav obou států jak v České republice, tak v samotném Chile.S chilskými vládami byla podepsána řada smluv, z nichž nejvýznamnější představují dohoda o ochraně investic, dohoda o spolupráci v oblasti veterinární a dohoda o sociálním zabezpečení. Stále se projednává dohoda o zamezení dvojímu zdanění. Další dohody jsou zahrnuty v rámci jednotné obchodní politikyEvropské unie, jejíž je Česko součástí.
I do Chile, podobně jako do dalších amerických zemí, se vydali někteříČešikolonizovat zdejší území, ve srovnání sArgentinoučiBrazíliíale jejich komunity nebyly příliš velké.Odhaduje se, že za posledních 200 let se celkem usadilo na chilském území kolem 2 000 osob českého původu.V roce 2002 žilo v Chile zhruba 300 rodin s českými předky.Mnoho lidí s českými kořeny je činných v kulturním, politickém i ekonomickém životě země.
Chilská ekonomika je jednou z nejúspěšnějších v Jižní Americe.V roce 2010 se jako první jihoamerická země stalo Chile členemOECD.Hrubý domácí produktv paritě kupní síly dosáhl k roku 2010 částky 257,9 miliardy dolarů a jeho růst se pohyboval v témže roce na úrovni 5,3 %.Co se týče distribuce pracovní síly v jednotlivých sektorech, v zemědělství pracuje 13,2 %, v průmyslu 23 % a ve službách 63,9 % chilských zaměstnanců. Za rok 2010 činila výška HDP na obyvatele 15 400 dolarů.Posledních 30 let udržuje Chile úspěšnou hospodářskou politiku nastavenou Chicago boys v 70. a 80. letech 20. století.Vláda neprovádí žádné rozsáhlejší zásahy do ekonomikya omezuje se pouze na roli regulátora. Jen menší množství podniků, například měděný těžební gigantCodelcočiBanco Estado, je ve vlastnictví státu.Otevřenost volnému obchodu a velmi přívětivé podnikatelské prostředí pomáhá získávat značné zahraniční investice.Chilská měna se nazývápeso, jež se rovná 100centavos.V roce 2010 dosahovala inflace hodnoty 3 %.Následky nedávnéhozemětřesenía zejména výdaje na rekonstrukci vláda zvládá bez nutnosti přílišného zadlužení, vyšší státní výdaje do jisté míry kryjí vysoké zisky z vývozu mědi.Problémem pro chilskou ekonomiku zůstává menší produktivita práce, což se vláda snaží řešit pomocí reforem zaměřených na vzdělání a modernizaci, dále úpravami pracovního zákonodárství a omezením byrokracie.Nezaměstnanost činila k roku 2010 zhruba 7,1 %,ovšem během roku 2011 se podle výhledů měla snížit pod 7% hranici.
Významnou součástí chilské ekonomiky je těžba nerostů, jimž dominuje zejména měď. Z 10 největších měděných dolů na světě je 5 v Chile a celkem se chilské hornictví podílí na světové produkci mědi 34 %.Dále se v Chile těží ledek,železná ruda, vzácné kovy amolybden.Jistá závislost chilské ekonomiky na měnících se cenách mědi může být do budoucna překážkou doposud velmi úspěšného ekonomického vývoje.Právě v případě těžby mědi si stát zachovává významné postavení, a ačkoliv v tomto oboru působí i privátní sektor, velká část chilských měděných dolů je stále pod správou státního podniku Codelco. Ve velkém množství se vedle nerostů těží dřevo především z hustých lesů na jih od řeky Bío-Bío, případně i z centrálních oblastí. Mezi těžené druhy patří napříkladcoigue,dub,rauli,ulmo,tepaablahočet chilský.
Exportpředstavuje více než čtvrtinu celkového HDP země.Vedle mědi se vyváží ze země jak čerstvé, tak konzervované ovoce,zelenina, ryby,rybí moučka,papír a dřevní buničina, rovněž také chemikálie avíno.Největšími exportními partnery jsouČína(23,8 %),Japonsko(10,2 %),Spojené státy(10 %),Brazílie(6 %) aJižní Korea(5,9 %). Naopak vimportupřevažují produkty z USA (17 %), následované Čínou (13,6 %),Argentinou(8,5 %), Brazílií (7,9 %), Jižní Koreou (5,8 %), Japonskem (5 %) aNěmeckem(4 %). Mezi dovážené výrobky patří ropa a ropné produkty, chemikálie, elektronické a telekomunikační zařízení, průmyslové stroje, auta a zemní plyn.Bilance zahraničního obchoduChile je trvale kladná, k roku 2010 dosáhl export hodnoty 69,6 miliard amerických dolarů, zatímco import pouze 54,5 miliardy.
V produkci zemědělských výrobků je Chile prakticky samostatné.Jejich dostatek umožňuje tyto produkty i vyvážet, a to ve velkém množství – zemědělství se podílí na exportním potenciálu Chile 21 %.Pěstují seobilniny,kukuřice,luštěniny,brambory, významný podíl má takévinná réva, z dalších druhů ovoce rostou v Chilekiwi,jablka,hrušky,broskve,třešněčiavokádo.Běžné je i pěstovánícukrové třtinyprocukrovarnictvíaslunečnicpro výrobukuchyňského oleje.Jako orná půda se využívá zhruba 2,62 % chilského povrchu.Chová seskot,ovce,prasataidrůbež,velmi rozšířený jerybolov, zejménalososů,sardinek,makrel,hejkůaančoviček. Chile je jedním z nejvýznamnějších dodavatelů ryb v Latinské Americe i v rámci celého světa.Loví se také mořštíkorýšiaměkkýši.
Přes dobré klimatické podmínky je zemědělství stále jedním z nejméně výkonných sektorů chilské ekonomiky, což je způsobeno přetrvávajícími překonanými systémy držby půdy, neobratným spravováním zemědělských podniků a nevhodnou cenovou politikou. Zejména v chovu domácích zvířat jako skot, prasata či drůbež se nepoužívají vhodné technologie a efektivně se nevyužívá anišlechtění. Na druhou stranu v tomto odvětví dochází přece jen k pomalé expanzi.
Přestože odstranění celních bariér vedlo k úpadku některých druhů průmyslu, naopak jiné jeho části se prokázaly jako konkurenceschopné a přilákaly do země zahraniční investory, s jejichž pomocí dochází k zavádění moderních technologií do průmyslové výroby.Průmyslové podniky jsou koncentrovány do oblasti velkých městských aglomerací, předevšímSantiaga,ValparaísaaConcepciónu. Zejménatěžký průmyslje situovaný do přístavuSan Vicentepoblíž jedné z nich, Concepciónu – jsou zde podniky nazpracování železa a oceli, rovněž ale ipetrochemické závody. Naproti tomulehký průmyslv ostatních oblastech se specializuje především na domácí spotřebiče, chemické výrobky, potraviny, textil, oblečení a stavební materiály.Rozvíjí se stavebnictví, zejména díky ekonomickému rozmachu a rostoucím příjmům obyvatelstva.
Odvětví služeb představuje nejrychleji expandující část chilské ekonomiky. Jeho nejvýznamnější součástí je obchod, hotelnictví a pohostinství.Velká část maloobchodních aktivit je soustředěna do menšího množstvínákupních řetězců, rozšířené jsou mezinárodnífastfoody, oblíbené jsou taképeruánské restaurace.Bankovnictvíje na vysoké úrovni a chilské bankovní instituce patří mezi nejlepší v Latinské Americe.Běžný jebezhotovostní platební styk, v celé zemi je rozsáhlá síťbankomatů, finanční služby poskytují rovněž některé obchodní domy, které vydávají vlastní kreditní karty. Velký rozkvět zažívá ituristika– většina zahraničních návštěvníků pochází z Argentiny, stoupají ale i počty turistů ze Spojených států či Evropy. Rozmanitá chilská příroda umožňuje zejména sportovní turistiku jako jerafting,lyžováníčihorolezectví.Oblíbenou letní destinací jeViña del Marležící ve středním Chile při pobřeží Tichého oceánu, rovněž jsou hojně navštěvovaná ledovcová jezera v regionuLos Lagos.
Rozvojdopravybyl po dlouhou dobu limitován geografickým profilem země. Do rozmachu automobilismu byla obvyklým typem transportu zejména námořní plavba.Přestože se takřka třetina silnic nachází ve špatném stavu,jejich kvalita, jakož i úroveň dalších typů dopravy, se pomalu zlepšuje spoluprací vlády se soukromým podnikatelským sektorem.V zemi bylo k roku 2010 přes 80 000 kilometrů silnic, z nichž pouze více než 15 000 km má asfaltový nebo betonový povrch (z toho 2 200 km připadá nadálnice).Páteří silniční dopravy je síť dálnic propojující celý americký kontinent zvanáPanamericana, která v rámci Chile spojuje městoAricana severu s 2 100 km vzdáleným přístavemPuerto Monttna jihu. Na tuto silniční tepnu se napojují další chilské silniční komunikace.Velká část silnic a mostů, silně poškozená zemětřesením z roku 2010, byla během následujícího roku do velké míry znovu obnovena.Na rozdíl od silniční dopravy je železnice ve velmi zanedbaném stavu – přestože Chile představovalo v 19. století průkopníka železniční dopravy na americkém kontinentu, na počátku druhé dekády 21. století byla velká část vlaků zastaralá a naprosto nevyhovující. Mnoho spojů je rušeno bez náhrady.Do budoucna se předpokládají rozsáhlé investice i do modernizace této části dopravní sítě. Nejvýznamnějším projektem je přestavba 1 200 km trati mezi Santiagem a městem Puerto Montt.Rozšířená je na druhou stranu letecká doprava – v zemi je 84 zpevněných a 282 nezpevněných letišť.Většina mezinárodních letů přistává na letištiComodoro Arturo Merino Benítezpoblíž Santiaga.Vedle několika menších leteckých společností zde dominujeLATAM(dříveLAN), 10. největší letecký dopravce na světěa největší letecký dopravce v Latinské Americe, a nízkonákladová společnostSky Airline. Hlavním námořním přístavem je Valparaíso,celkem je v zemi 11 přístavů.Chilskou obchodní flotilu tvoří celkem 48 plavidel.
V hlavním městě Santiagu je provozovánasíť metrase 7 linkami a systémintegrované dopravyTransantiago.
Určitým problémem zůstává pro Chile spotřeba ropy, uhlí, zemního plynu a spolu s tím související výroba energie. Přestože se v oblastiMagallanesurčité množství ropy těží, vystačí tyto zdroje jen zhruba na polovinu chilské roční spotřeby, zbytek se tak musí dovážet. Rovněž zásoby uhlí jsou prakticky vyčerpány. Značnou část plynu odebírá země z Argentiny. Tuto závislost se snaží vynahradit výstavbou terminálů naopětovné zplyněnízemního plynu.Protože Chile nemá na svém území žádné jaderné elektrárny, existuje velká snaha o využití hydroenergie, výstavběvodních elektrárense však silně brání ekologové i původní indiánští obyvatelé.Roku 2010 se vodní elektrárny podílely na výrobě elektřiny 38 %, zbylou část obstarávaly elektrárnytepelné. V daném období představovalyobnovitelné zdrojemalou část produkce, do roku 2024 se však počítá s postupným zvýšením podílu tohoto sektoru na 20 %.V Chile se vzhledem ke klimatickým plánuje rozsáhlá výstavbasolárních elektráren, mj. českou společností Solek.Zkoumá se i možnost využitíjaderné energie,vzhledem k častým zemětřesením se tato alternativa nicméně nesetkává v zemi s výraznou podporou.
Chilská vláda se v oblasti telekomunikací důsledně zasadila o odstraněnímonopolůaprivatizacitrhu.Od počátku 21. století se tato oblast dynamicky rozvíjí a její vybavení představuje jedno z nejmodernějších v Jižní Americe.Vedoucí firmou je v oblasti pevných linek CTC Telefónica, dceřiná společnostTelefónica de Espaňa. U mobilních telefonů jsou třemi nejvýznamnějšími společnostmi Movistar (Telefónica), Entel PCS a Claro. Televizní vysílání zajišťují dvě velké společnosti, VTR a DirectTV. Obě nabízejí svým zákazníkům přes 70 různých kanálů.Kromě televize zde působí i na 250 radiových stanic. Celkem bylo k roku 2010 v Chile 3 458 000 pevných linek a 19 852 000 mobilních telefonů. Podle údajů z roku 2009 užíváinternetpřes 7 milionů Chilanů.
Roku 2011 mělo Chile podle odhadů 17 233 584 obyvatel.Roční přirozený přírůstek za rok 2008 činil 1 %,úhrnná plodnostdosahovala v roce 2011 přibližně 1,88 narozeného dítěte na jednu ženu.V průzkumu z roku 2011 se 59 % Chilanů označilo zabělochy, 25 % zamíšencea 8 % za domorodé indiánské obyvatele.Podle jiných zdrojů celkem 93 % obyvatelstva máevropské předky, předevšímšpanělské, 5 % indiánskéa 2 % předevšímžidovskéčipalestinské. Chilská společnost je silně urbanizovaná, v roce 2010 žilo ve městech 89 % populace. V průměru stoupá podíl městského obyvatelstva ročně o 1,1 %.Úředním jazykem je místní dialekt španělštiny, v určitých oblastech se mluví původními domorodými jazyky.Z cizích jazyků se hojně užíváangličtina,francouzštinaaitalština.
Od 60. let 20. století se výrazně prodloužilastřední délka života. Zatímco před více než padesáti lety dosahovala 57 let, na počátku 21. století se již díky zlepšujícímu se zdravotnictví a modernizaci životního stylu převážně městské populace dožívají Chilané v průměru o 20 let více.Z celkové populace v roce 2008 bylo 22,3 % mladších 15 let, téměř 68,1 % mezi 15 a 65 lety a 9,6 % překročilo hranici 65 let.Ačkoliv země nemá takové problémy s infekcemi nemocí jako je napříkladAIDSzpůsobená viremHIV,rozšířená je naopakobezita, kterou trpí téměř 22 % Chilanů. Přístup k čisté pitné vodě má 96 % obyvatelstva, v oblasti lékařské péče připadá na 1000 obyvatel 1,09 doktora. Vláda vydává na zdravotnictví 8,2 % HDP.
Příslušníci domorodých kmenů čelí v zemi v mnoha ohledech diskriminaci,ale jejich situace se díky podpoře vlády postupně zlepšuje.V posledních letech narůstají národnostní nepokoje, zejména kvůli sporům o vlastnictví půdy a ochraně životního prostředí.Podle zprávy o lidských právech vydaných roku 2008Univerzitou Diega Portaleseje stále třeba řešit problémy práv žen,které jsou často spolu s dětmi oběťmi násilí.Nadále není v zemi příliš řešena otázka tolerancesexuálních menšin. Naprosto nedostatečné je i vybavení vězeňských zařízení.V zemi přetrvávají rovněž velké sociální rozdíly – zhruba 2,4 % chilské populace žije za méně než 2 dolary na den,nejchudších 10 % obyvatel se podílí na příjmech chilské ekonomiky 1 %, naopak 10 % nejbohatších 41 %.
Chile jesekulární stát.V zemi má silný vlivkatolická církev, k níž se hlásí 75–76 % populace.Přetrvávající silné postavení církve má mimo jiné své příčiny i v přístupu předních osobností katolické církve k Pinochetovu režimu, který byl silně kritický. Někteří její příslušníci během vlády vojenské diktatury i otevřeně vystoupili na ochranu lidských práv. Kprotestantskýmcírkvím patří 13 %, 4,3 % k dalším církvím či kjudaismu. Zbylá část obyvatelstva je nábožensky nevyhraněná.V zemi neprobíhají žádné náboženské rozpory, i když silně dominantní vliv katolíků se staví do cesty některým rozhodnutím sekulárních vlád.
Chilská kulturaodráží historický vývoj země. Mísí se v ní jednak vlivy kultur původních obyvatel, hispánské vlivy kolonizátora a konečně vlivy kulturyimigrantů, kteří do Chile přicházeli především během 19. a 20. století.
Chilská literaturapsaná ve španělštině má své začátky ke konci 16. století, kdyAlonso de Ercillanapsal básnický eposLa Araucania, popisující dobývání Chile.V následujících staletích byla chilská literaturaeklektická, inspirovaná evropskými vzory. Ústřední postavou chilské literatury byl v 19. stoletíAndrés Bello.
Ve 20. století zvláště vyniklo dílo básnířkyGabriely Mistralové(1889–1957), za které byla oceněna v roce 1945Nobelovou cenou za literaturua také dílo básníkaPabla Nerudy(1903–1973), jenž se dočkal stejného ocenění v roce 1971.V současné době patří mezi světově proslulé autory napříkladIsabel Allende.V 90. letech 20. století vystoupala do výšin též literární hvězdaRoberta Bolaña, díky románůmDivocí detektivovéa2666.
Z básníků se prosadilSergio Badilla Castillo, tvůrce „poetického transrealizmu“. BásníkNicanor Parrazískal v roce 2011Cervantesovu cenu, nejprestižnější literární ocenění pro španělsky píšící autory.
Chilská hudbamá bohatoufolklórnítvorbu mísící hispánské prvky s hudbou místního obyvatelstvaMapučů(Mapucho),Kečuů(Quechua) aAjmarů(Aymara).Zvláště v 60. letech 20. století si získala popularitu popularizace kečuánské a ajmarské hudby v rámci hnutí „nové chilské písně“ (La Nueva Canción Chilena). Za národní tanec se považujecueca, která se objevila v Chile v roce 1824.Nejznámějším chilským skladatelem vážné hudby bylPedro Humberto Allende(1885–1957), který čerpal inspiraci z chilského folklóru.V moderní hudbě mají zastoupení všechny žánry. K nejznámějším rockovým skupinám v Chile, ale i v celé Latinské Americe, patří například skupinaLos Ángeles Negros.ZpěvačkaVioleta Parraováje legendou chilskéhofolku. Komunistický zpěvákVíctor Jarase stal politickým symbolem poté, co byl po puči v roce 1973 zatčen, mučen a poté zastřelen. Ke známým zpěvačkám současnosti patří napříkladNicole(vlastním jménem Denisse Lillian Laval Soza). ChilanTom Arayase proslavil v americké metalové skupiněSlayer.
K nejznámějším chilským filmařům patří esoterik a surrealistaAlejandro Jodorowsky, který se proslavil zejména snímkemLa Montaña Sagradaz roku 1973. Experimentálnímu filmu se věnoval iRaúl Ruiz.Sebastián Leliose stal v roce 2017 prvních Chilanem, který získalOscara za nejlepší cizojazyčný film, a to za snímekFantastická žena.DvěEvropské filmové cenysi odnesl chilský rodákAlejandro Amenábar. SeriályHra o trůnyneboNarcosproslavily chilského hercePedro Pascala. V amerických produkcích se prosadila i herečkyLeonor VarelačiCote de Pablo.
Z výtvarníků získal mezinárodní uznáníRoberto Matta, jehož dílo bývá řazeno kabstraktnímu expresionismunebosurrealismu.
Architektura v Chilebyla od počátku koloniálního období pod vlivem evropských a hispanoamerických vzorů. Vzhledem ke své poloze na okraji španělské říše, neustálému nebezpečí ze strany nepřátelských Mapučů na jihu a především přírodním katastrofám (povodně azemětřesení) se četné koloniální stavby nezachovaly. Například metropolitní katedrála v Santiago de Chile postavená mezi roky 1566 až 1600 byla zničena zemětřesením a nahradila ji stavba z let 1748–1800. Dnešní prezidentský palácLa Moneda(Mincovna) byl navržen a postaven v letech 1788–1799 Italem Joaquinem Toescou vklasicistnímstylu.Santiago de Chilednes, vedle rozsáhlé moderní výstavby, tvoří především eklektické stavby z 19. a počátku 20. století (napříkladMěstské divadlo,Národní knihovnanebo bývalá budova Kongresu).K architektonicky významným patří vedle Santiaga takéValparaíso, proslavenéviktoriánským stylem, který do Chile přinesli zdejší imigranti zBritských ostrovů. Historická čtvrť přístavu ve Valparaísu je zařazena do seznamuSvětového dědictví UNESCO.Na seznam památek UNESCO patří také dřevěnékostely na ostrově Chiloé, postavené během 18. a 19. století z místního dřeva jako další ukázka míšení domorodé kultury s hispánskou.ArchitektAlejandro Aravenazískal v roce 2016Pritzkerovu cenu, nejprestižnější ocenění v oblasti architektury zvané často „Nobelova cena za architekturu“.
Chilská kuchyněukazuje na celou řadu kulturních vlivů. Jejím základem je španělská kuchyně, která se ale přizpůsobila místním podmínkám a plodinám, stejně jako se promísila s kuchyněmi místního domorodého obyvatelstva a vesměs evropských imigrantů. Typickými plodinami, užívanými v chilské kuchyni jsou vedlebramborakukuřicetakémerlík čilský,čerimola, z Evropy dovezenéolivy,lukumaa další. Vzhledem k poloze na pobřeží tvoří ryby a mořské plody významnou součást chilské stravy. Chilská kuchyně se liší podle regionů. Z některých jídel lze zmínit například chilskoucazuelu. Jde o například kuřecí nebo hovězí maso dušené v hrnci společně s různými druhy zeleniny, bramborami a kořením. Kuchyni původního obyvatelstva reprezentují napříkladhumitas, připravované v Chile z kukuřičných listů plněných kukuřicí, bazalkou, máslem nebo tukem, někdy také s chilli papričkami a dalším kořením. Na jihu Chile je populárníasado– různé druhy grilovaného masa a uzenin (napříkladchorizonebomorcillas, druh klobásy z krevní tučnice).Mezi nápoji je populárnívíno, jehož je Chile významným producentem, nebo místní nápoj z fermentovaných jablek nebo hroznůchicha.
Chilský školní systémvychází z původních vzdělávacích systémů Francie a Německa a v rámci Latinské Ameriky má vysokou prestiž.Základní škola je povinná a trvá 8 let. V rámci dalšího studia je možnost navštěvovat odborná učiliště a další druhy středních škol. Rovněž je k dispozici rozsáhlá síť institucí zajišťujících vysokoškolské vzdělávání, mezi jinými zejménaChilská univerzita, založená v roce 1738. Kromě státních škol jsou v Chile hojně k dispozici i školy soukromé, vedené nejen soukromými vlastníky, ale v některých případech i náboženskými společenstvími či etnickými skupinami (například Němci, Italy, Francouzi či Židy).Dle sčítání lidu z roku 2002 bylo celkem 95,6 % Chilanůgramotnýchbez větších rozdílů mezi ženami a muži.
Zodpovědnost za vedeníchilského výzkumuspočívá na Národní komisi pro vědecký a technologický výzkum (CONICIT:Consejo Nacional para Investigaciones Científicas y Tecnológicas). Dalšími významnými institucemi jsouChilská akademie vědaChilská akademie medicíny, obě založené v roce 1964. Existuje rovněž řada dalších pracovišť specializujících se na různé obory výzkumu.Do oblasti Santiaga je koncentrována řada muzeí a knihoven.Chilská národní knihovna, jež se zde rovněž nachází, je co do rozsahu sbírky jednou z největších v Latinské Americe.
Známými chilskými vědci byli například botaniciJuan Ignacio MolinačiHugo Gunckel Lüer.
Po roce2000byly na území Chile učiněny významnépaleontologickéobjevy, zejména v případědruhohorních dinosaurů.
TenistaMarcelo Ríosse dokázal stát světovou jedničkou.Anita Lizanaováv roce 1937 vyhrálaUS Open, jako první latinskoamerická tenistka. Chilané získali dvě zlaté olympijské medaile a na obou se podílel jiný tenista,Nicolás Massú. Jednu získal v singlu a druhou ve čtyřhře, spolu sFernando Gonzálezem, který získal v singlu stříbro a bronz. Nejúspěšnějšími atlety jsou oštěpařkaMarlene Ahrensová(stříbro z OH 1956) a maratonecManuel Plaza, který na olympiádě v Amsterdamu roku 1928 získal rovněž stříbrnou medaili, jež byla vůbec první chilskou olympijskou medailí v historii. Zvláštní postavou motosportu jeEliseo Salazar, který jezdil Formuli 1, 24 hodin Le Mans, IndyCar, 500 mil Indianapolis, Rallye Dakar i mistrovství světa v rallye.
V roce 1962 Chile pořádalamistrovství světa ve fotbale. Na něm chilská reprezentace dosáhla historického výsledku, když vybojovala bronzové medaile. V roce 2015 vyhráli chilští fotbalisté turnajCopa América, tedy kontinentální mistrovství. Chilský klubColo-Colovyhrál v roce 1991 nejprestižnější jihoamerickou klubovou soutěž,Copa Libertardores. FotbalistaElías Figueroavyhrál třikrát anketuFotbalista roku Jižní Ameriky, jednou se to podařiloMarcelo SalasoviaMatíasu Fernándezovi.Basketbalistézískali dvakrát bronz na mistrovství světa (1950, 1959).