Portugalská koloniální říše

Portugalská říše(portugalskyImpério Português) neboliPortugalská koloniální říšebyla první říší ve skutečně globálním měřítku a nejdéle existujícím koloniálním impériem v historii – od ziskuCeutyv roce1415po předáníMacaaČíněroku1999.
Portugalští námořníci začali prozkoumávat pobřežíAfrikyjiž na počátku15. století(využívajíce pokroku v námořních technologiích), za cílem nalezení námořní cesty doIndiea umožnění lukrativního obchodu s kořením. Při svých cestách dosáhli význačných úspěchů, v roce1488dosáhlBartolomeu Diasmysu Dobré naděje,Vasco da Gamadoplul roku1498až doIndie. Bouře zaneslaPedra Álvares Cabralav roce1500na pobřežíJižní Ameriky, což otevřelo cestu k založení nejvýznamnější portugalské kolonie:Brazílie.
V průběhu 15. a16. stoletíse z Portugalska stala světová obchodní a námořní velmoc, do konce17. stoletízískalo četné kolonie v Africe, Americe, Indii a jihovýchodní Asii. Zpočátku ale nemělo zájem na vlastnění rozsáhlých území, kolonie sloužily jako opěrné body při obchodních cestách (portugalské pevnosti střežily již na konci 16. století obchodní cesty odNagasakipoLisabon). Rozsáhlé kolonizaci také bránil relativně malý počet obyvatel Portugalska, významný proud osadníků směřoval pouze do Brazílie.
Úpadek portugalské koloniální říše od 17. století měl souvislost s větší angažovaností Britů, Francouzů a Nizozemců v zámoří, Portugalci nedokázali konkurenci silnějších národů efektivně čelit. Portugalsko si v důsledkuSalazarovypolitiky na rozdíl od ostatních evropských zemí udržovalo africké kolonie až do roku1975. Bývalé portugalské kolonie jsou dnes sdruženy veSpolečenství portugalsky mluvících zemí(port.Comunidade dos Países de Língua Portuguesa).
Podobně jako Španělé i Portugalci postupně osvobozovali svou zemi odmaurskénadvlády. Portugalská reconquista skončila v roce1249dobytímAlgarve, čímž se stanovily hranice, existující v prakticky nezměněné podobě dodnes. Jejím pokračováním byla expanze mimo evropský kontinent, zpočátku organizovaná zejména portugalským princemJindřichem Mořeplavcem. Důvodů pro ni bylo vícero:
První portugalskou kolonií se stala v roce1415Ceutana severoafrickém pobřeží (dnes ve španělských rukou).Madeirabyla známá odstarověku(zmiňuje ji jižPlinius starší), znovuobjevena byla až v roce1419portugalskými mořeplavci, kteří byli zahnáni bouří od afrického pobřeží. Roku1427byly objevenyAzory.
Důležitým psychologickým mezníkem byl rok1434, kdy portugalský mořeplavecGil Eanesnalezl cestu okolo mysuBojador; mnoho předchozích výprav ztroskotalo a mys získal pověst strašlivého místa, kde sídlí mořské příšery. Věřilo se také, že proudy na jih od mysu jsou tak silné, že žádná loď se už nemůže vrátit nebo že slunce pálí tak silně, že zde nikdo nemůže přežít.
V roce1441byla do Lisabonu dopravena první loď sotroky, tento druh obchodu s lidmi se později stal velice výnosný. Portugalci dospěli na pobřežíSenegaluaSierry Leonev roce1445, resp.1446, mezitím probíhala kolonizaceMadeiryaAzorských ostrovů. Objevení zlata v dnešníGhaněpodpořilo další snahy o objevování nových zemí – zámořské plavby se stávaly velice výnosnými.
Diogo Cãodoplul v roce1482do oblastiKonga, keCape Cross(na území dnešníNamibie) v roce1486.Bartolomeu Diasobeplulmys Dobré nadějev roce1488, čímž otevřel cestu doIndického oceánu. Na významných místech na pobřeží Afriky Portugalci vztyčovali dřevěné kříže, později kamenné sloupy (Padrões, singulár:Padrão), které označovaly portugalské teritoriální nároky. Na sloupech byllatinskyaportugalskynapsán rok připlutí, jméno námořníka a vládnoucího krále.
Portugalsko učinilo významné objevy v Africe a Asii, poté, coKryštof Kolumbusv roce1492objevilNový svět, seŠpanělskonaopak soustředilo na tuto oblast. V rámci zabránění možných konfliktů byla mezi těmito dvěma zeměmi v roce1494podepsánaTordesillaská smlouva, ve které si rozdělily sféry vlivu ve světě. Demarkační linie byla stanovena na poledníku 1550 km západně odKapverdských ostrovů, protilehlý poledník byl určenSmlouvou ze Zaragozyv roce1529. V důsledku těchto smluv měla Portugalsku patřit východní část jižní Ameriky, celáAfrikaa téměř celáAsie, zatímco většina Nového světa měla připadnout Španělsku.
Na základěSmlouvy z Tordesillaszískalo Portugalsko také exkluzivitu v plavbě okolo Afriky,Vasco da Gamav roce1498jako první Evropan doplul okolo Afriky doIndie, kde založil první portugalská stanoviště. Portugalsko se brzy stalo centrem obchodu s Orientem.
Maléislámskéstáty ve východní Africe byly buď zničeny nebo přinuceny stát se portugalskými vazaly.Pedro Álvares Cabralobjevil roku1500Brazílii, když ho sem zanesla mořská bouře, a založil zde první přechodné osady. Roku1506začala okupaceSokotrya v té samé době také kolonizaceCejlonu.Madagaskarbyl částečně prozkoumánTristão da Cunhouv roce1507, tento rok byl též objevenMauricius. Ve stejném roce bylAfonsem de Albuquerquepři cestě do Indie dobytChór Fakkánv dnešních Spojených arabských emirátech. V roce1509vyhráli Portugalci námořníbitvu u Diu(město na západě Indie) proti spojeným silámosmanských Turků, místních rádžů,benátské republikyaraguské republiky; druhou bitvou u Diu v roce1538skončily osmanské ambice v Indii a potvrdilo se výsostné postavení Portugalska v této oblasti.
Portugalci na svých obchodních trasách stavěli mnoho opěrných bodů, například vGoa,Hormuzu,Malace,Kochi, naMoluckých ostrovech,MacauaNagasaki. Portugalsko dominovalo nejen obchodu mezi Asií a Evropou, ale zabezpečovalo také obchod mezi jednotlivými asijskými regiony – Indií, Indonésií, Čínou a Japonskem. Obchodníky následovalijezuitštímisionáři jako např.František Xaverský, šíření křesťanství v Asii však mělo jen malý úspěch.
Objevitelské snahy se neomezovaly pouze na Afriku a Asii. Portugalský králManuel I.dal svolení k průzkumu severní Ameriky,João Fernandes„Lavrador“blíže prozkoumal po něm později pojmenovaný poloostrovLabrador; bratřiMiguelaGaspar Corte-RealprozkoumaliNewfoundlanda blízké ostrovy. Zájem o severní Ameriku ale v dalších letech upadal, protože podnikání v Africe a Asii bylo mnohem výnosnější. Pobřeží severní Ameriky však zůstalo cílem portugalských rybářů.
Jedinou kolonií, kam směřoval příliv portugalských osadníků, bylaBrazílie. Osady byly zakládány v první polovině 16. století, první z nichSão VicenteaSão Paulo. Se vzrůstajícím počtem obyvatel začalo prosperovat pěstovánícukrové třtiny, které však bylo náročné na pracovní sílu, kterou představovali domorodíindiánštíotroci a černí otroci dovezení z Afriky.
Na základě studia starých francouzských map existují teorie, podle nichž objevili jako první Evropanéaustralský kontinentprávě Portugalci, a to při cestách do svých území vIndonésii. Tyto domněnky jsou ale dodnes sporné.
Portugalcům podařilo dobýtfrancouzskou jihoamerickou koloniiFrance Antarctiqueexistující mezi lety1555a1567, na jejím místě bylo roku1565založenoRio de Janeiro.
Poté, co roku1578jako bezdětný zemřel mladý portugalský králSebastián I., rozhořel se spor o nástupnictví na portugalský trůn, který byl nakonec úspěšný prošpanělské Habsburky. Tímto se Španělsko a Portugalsko propojily v šedesát let trvajícípersonální unii, tzv.Iberskou unii.
Na přelomu 16. a17. stoletíse Portugalci s malými úspěchy pokoušeli kolonizovat pobřežíPersie, ale byli vytlačeni koalicí Peršanů a námořnictvabritské Východoindické společnosti. V Americe pokračovala portugalská expanze na západ, již za meze stanovenésmlouvou z Tordesillas. V roce1615byla obsazenafrancouzská kolonieFrance Équinoxialesituovaná v rovníkové části Jižní Ameriky (městoSão Luís). Velmi vážnou konkurencí Portugalcům začali býtNizozemci, kteří si také dělali teritoriální ambice v Jižní Americe i jinde po světě, což vyústilo vnizozemsko-portugalskou válku. V první polovině 17. století obsadili Nizozemci severní částBrazílies důležitým přístavemRecife, Portugalcům se ale do roku1654podařilo dobýt všechna ztracená území zpět. V průběhu 17. stoletíNizozemskoovládlo mimo jinéCejlon, souostroví v dnešníIndonésiia převzalo trh sJaponskem. Těmito kroky se portugalská území v Asii redukovala naMacao,Východní TimoraPortugalskou Indii.
Malý zájem Španělska na osudu portugalské koloniální říše výrazně přispěl k rozpadu personální unie. V roce1640seJan IV.prohlásil portugalským králem, čímž začala válka za nezávislost trvající s přestávkami až do roku1668, kdy byla podepsánaLisabonská smlouva, ve které Španělsko formálně uznalo portugalskou nezávislost.
V průběhu 17. století začali Britové vytlačovat ostatní evropské národy zIndického poloostrova, Portugalcům se však podařilo uchovat nečetná území na pobřeží Indie až do20. století; nejvýznamnější z nich bylaGoa.
Na portugalské koloniální úsilí v druhé polovině18. stoletímělo výrazný vliv ničivézemětřesení, které zasáhloLisabonv roce1755a které si spolu s následnýmtsunamivyžádalo život podle některých zdrojů až 100 000 z tehdejších 275 000 obyvatel.
Přestože byla Brazílie zprvu ve stínu portugalských aktivit v Asii, stala se brzy jádrem portugalské kolonizace; její bohatství spočívalo především v pěstovánícukrové třtiny,kávya vývozu vzácných dřevin. Až do 17. století se kolonizace omezovala na pobřežní oblasti,Amazoniepřipadala podle smlouvy z Tordesillas Španělsku, což mělo být potvrzeno objeviteli jako např.Francisco de Orellana, ale samotná španělská kolonizace neprobíhala. Do této oblasti naopak začali pronikat portugalští průzkumníci (Bandeirantes) za účelem získávání nových otroků proplantážea později také kvůli hledání drahých kamenů a vzácných kovů. Tento vývoj vedl k uzavřeníMadridské smlouvy, ve které Španělsko uznalo portugalské nároky a formálně převedlo rozsáhlá území v Amazonii a oblastiMato Grossopod Brazílii.
V roce1693byla v oblastiMinas Geraisnalezena ložiskazlata, čímž se z Brazílie stal největší vývozce zlata na světě. K jejímu bohatství také přispívala zvýšená světová poptávka po cukru a kávě. Obyvatelstvo se od začátků kolonizace zmnohonásobilo, díky dobrovolné imigraci z Evropy (nejen z Portugalska, ale i z dalších zemí) a dovozu černých otroků z Afriky.
Na rozdíl od Španělska se Portugalsko nerozhodlo k rozdělení svého teritoria v Americe na menší státy. V roce1789byl uskutečněn první pokus na nezávislost Brazílie (po vzoru nově vzniklýchSpojených států amerických), povstání bylo ale potlačeno.
V roce1808obsadilNapoleon BonapartePortugalsko a portugalský královský dvůr byl následně přesunut do Brazílie. Roku1815byla Brazílie povýšena na království aPortugalskose oficiálně staloSpojeným královstvím Portugalska, Brazílie a Algarves(port.Reino Unido de Portugal, Brasil e Algarves). Královská rodina se vrátila do Portugalska v roce1821, v Brazílii zároveň kulminovaly snahy o nezávislost. O rok později prohlásilPetr I. Brazilskýnezávislost Brazílie, 7. září1822byl korunovánbrazilským císařem. Na rozdíl odšpanělských koloniíbyla nezávislost Brazílie dosažena bez krveprolití.
Do 19. století ztratilo Portugalsko rozsáhlá území v Jižní Americe a Asii. Soustředilo se tedy na rozšiřování svých území na jihu Afriky. Z původně přímořských oblastíAngoly(Portugalská západní Afrika) aMosambiku(Portugalská východní Afrika) postupovala kolonizace dále do vnitrozemí Afriky. Portugalci se snažili o propojení těchto dvou kolonií, plány ale narážely na odpor Britů, jejichž cílem bylo vytvoření pásu kolonií odKáhirypoKapské Město.
V první světové válce hrozili Němci obsazením Mosambiku, Portugalsko následně vstoupilo do války také kvůli obraně svých území v Africe.
António de Oliveira Salazarpovažoval portugalské kolonie za zámořské provincie, čili nedílnou součást Portugalska, a bránil jejich osamostatňování.
Podruhé světové válcese Portugalsko rozhodlo bránit vlnědekolonizacea potlačit snahy o samostatnost kolonií.Indiev roce1954provedla invazi do portugalských oblastíDádra a Nágar Havélía v roce1961doDaman a DíuaGoy. Náklady a nepopulárnostportugalské koloniální válkymezi lety 1961 a1974za zachování zámořského impéria nakonec vedlo ke kolapsuSalazarovarežimu. TakzvanáKarafiátová revolucevedla nejen k demokratizaci, ale i osamostatnění zámořských území. V Angole i Mosambiku ihned propukly občanské války, znesvářené strany byly podporovanéSovětským svazemaUSA.
TakéVýchodní Timorv této době vyhlásil nezávislost, ale téměř současně do země vpadlaindonéskávojska za podpory USA, následkem čehož se stal součástí Indonésie, vojenská okupace trvala do roku1999. Po referendu v roce2002vyhlásil Východní Timor nezávislost.
Macao, poslední zbývající portugalské zámořské území, bylo v roce1999předánoČíně, na základě smlouvy uzavřené o dvanáct let dříve.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůPortugese Empirena anglické Wikipedii aPortugiesische Kolonialgeschichtena německé Wikipedii.