Jindřichův Hradec (zámek)

Jindřichův Hradecjehradpřestavěný nazámekvestejnojmenném městěvJihočeském kraji. Nachází se na soutokuNežárkyaHamerského potoka. Se svou rozlohou tří a půl hektaruje poPražském hraduazámku v Českém Krumlovětřetím největším zámeckým komplexem České republiky.Je ve vlastnictví státu (správu zajišťujeNárodní památkový ústav) a je přístupný veřejnosti. Roku 1995 byl zapsán naseznam národních kulturních památek.
Hrad založil nejspíše králPřemysl Otakar I.v první polovině třináctého století, ale záhy jej do svého vlastnictví získaliVítkovci, jejichž zdejší větev se poté nazývalapány z Hradce. Jindřichův Hradec jim poté patřil s jedinou krátkou výjimkou až do roku 1604. Po nich hrad, v té době už přestavěný narenesančnízámek, vlastnili v letech 1604–1694Slavatovéa potéČernínové z Chudenic. Za Slavatů přestal být zámek panskou rezidencí. Šlechta jej využívala jen během příležitostných pobytů a návštěv při cestách z Prahy do Vídně. Přesto byl zámek udržován až do velkého požáru v roce 1773, po němž nechali Černínové opravit jen nejnutnější prostory pro své úředníky. Rozsáhlá rekonstrukce proběhla až v první čtvrtině dvacátého století.
Národní kulturní památkaZámek Jindřichův Hradecse skládá ze zámku,zámeckého pivovaru s mlýnem, objektu koželužny, areálu koželužny,vodní elektrárny (zámeckého mlýna)aměstského opevnění.
Předchůdcem hradu byloraně středověkéhradiště založené pravděpodobně ve druhé polovině desátého nebo až v jedenáctém století. Jeho podoba zcela zanikla pod mladší zástavbou, alearcheologický výzkumv jižní části zámeckého areálu odhalil dvě fáze opevnění, které nejspíše obepínalo celý obvod hradiště. V první fázi tvořila čelní kamenná zeď, na kterou navazovala dřevěná roštová konstrukce vysypaná hlínou. V mladší stavební fázi zmenšenou opevněnou plochu vymezilpříkopvytesaný ve skále.Akropolehradiště se patrně nacházela v prostoru zastavěnémvrcholně středověkýmhradem, zatímcopředhradíbývalo v prostoru města.
Zakladatelem hradu byl králPřemysl Otakar I., ale ještě nedostavěný jej získalJindřich I. z Hradcez roduVítkovců,který v roce 1220 používalpřídomky„de Nova Domo“nebo„de novo castro“.Páni z Hradcestavbu hradu podle svých možností dokončili, ale původní záměr velkéhohradu s obvodovou zástavbourealizovat nedokázali.
Jindřich I. z Hradce měl synyVítkaa Sezemu. Vítek bývá považován za stavitele blízkéhoVítkova hrádkua jako první Vítkovec používal přídomek z Hradce:„de Gredis(1232) a„de Gradec“(1242). Raně gotický hrad dokončil až Vítkův synOldřich I. z Hradce.KrálPřemysl Otakar II.ve snaze získat zpět ztracené korunní statky Oldřichovi Hradec odňal náhradou za vesBuk. Oldřich se králi vzepřel a v jeho sporu sRudolfem Habsburskýmse postavil proti českému panovníkovi.Král v roce 1277 Hradec dobyl,ale po jeho smrti vbitvě na Moravském polise páni z Hradce dohodli sOttou Braniborským, a získali hrad zpět.
Dalším držitelem hradu se stalOldřich II. z Hradce. KrálVáclav II.od něj získal listinu, ve které se Oldřich zavázal, že pokud zemře bez mužského potomka, připadne jeho majetek panovníkovi. Podle starších rodových dohod jej měli získatRožmberkové.Oldřich III. z Hradcese v roce 1318 postavil na stranu panského odboje vůči králiJanu Lucemburskému. Spor šlechty s králem skončil smírně a Oldřich III. poté často pobýval u královského dvora, i když velkého vlivu nedosáhl. Větší vliv se snažil získat podporouKarla IV., ale už v roce 1348 zemřel, aniž by svého postavení dokázal využít. Oldřich III. nechal roku 1338 vyzdobit vstupní síň malbami výjevů ze životasvatého Jiříaerbyjihočeských rodů, jejichž zástupci se podleJana Erazima Vocelazúčastnili vojenské výpravy Jana Lucemburského doPruska.
Po Oldřichově smrti rodový majetek společně spravovali bratřiJindřich II., Oldřich IV.,Menharta Heřman. V letech 1353–1354 se o majetek rozdělili. Jindřich II. a Heřman dostali kromě dalších vesnic a městeček po polovině Jindřichova Hradce.Heřman se věnoval zejména správě svých statků, zatímco Jindřich II. sloužil od roku 1347 Karlovi IV., který jej spolu sJoštem z Rožmberkajmenoval popravcemPlzeňského krajea roku 1349 mu dal do zástavy městoDomažliceza pomoc při tažení protiLudvíkovi Bavorskému.Za svůj spor sVilémem z Landštejnavšak Jindřich o Domažlice přišel, a když se roku 1352 spolu s Rožmberky proti králi vzbouřil,byl potrestán dvouletým vyhnanstvím.
Po smrti Jindřicha II. v roce 1363 zůstali nezletilí synovéJindřich starší, Jindřich mladší, Jindřich a Henslin. Majetek za ně do roku 1369 spravovali strýcové Jošt,Petr II. z Rožmberkaa jejich bratři, kteří museli kvůli úhradě dluhů Jindřicha II. odprodat některé části hradeckého panství.Jindřich a Henslin nejspíše zemřeli ještě před dosažením dospělosti. Jindřich mladší se stal spolumajitelem statků strýce Heřmana z Hradce, a pánem Jindřichova Hradce zůstal Jindřich starší. Během vládyVáclava IV.se při povstánípanské jednotypostavil proti panovníkovi a podílel se na jeho zajetí. Zemřel roku 1398 a zanechal po sobě synyJana III. z HradceaOldřicha Vaváka z Hradce.
V době předhusitskými válkamise oba bratři názorově oddělili. Zatímco Oldřich Vavák patřil k pánům, kteří podepsaliStížný list proti upálení Mistra Jana Husa, zůstal Jan starší na katolické straně a roku 1420 padl vbitvě pod Vyšehradem.Oldřich Vavák získal bratrův hradecký podíl do svého držení nejspíše už roku 1415. Na počátku roku 1421 v hradní věži na žádostJana Žižky z Trocnovavězniltáborskéhoradikálního kazateleMartina Húsku, kterého propustil až na přímluvutáboritů. Dne 7. června 1421 byl zvolen mezi dvacet správců českého království a stal senejvyšším mincmistrem, ale už v září téhož roku zemřel. Ve své závěti odkázal 750 kopgrošůvdově, po šesti stech kopách dostaly Anna a dvě mladší dcery, ale hradecké panství zdědilMenhart II. z Hradce.
Menhart odbitvy u Lipanotevřeně podporoval císařeZikmunda Lucemburskéhoa po jeho smrti se zasadil o korunovaci králeAlbrechta Habsburského.V roce 1438 na hradě uvěznilZikmunda Děčínského z Vartenberka, který zde nejspíše na počátku roku 1439 zemřel.V letech 1439, 1441 a 1447 se v Hradci konaly sjezdy, na kterých šlechta projednávala otázku královského nástupníka, kterým se měl státLadislav Pohrobek. Po Ladislavově smrti stál Menhart proti králiJiřímu z Poděbrad, ale jeho syn Oldřich z Hradce se s králem v roce 1450 smířil. Menhart a po něm Oldřich nechali hrad rozšířit a zesílit opevnění. Starý palác byl rozšířen směrem do třetího nádvoří, byly postaveny tzv. Zelené pokoje a vnější opevnění posílily dvě půlkruhové a jedna válcovábašta.Svou formou patřilo nové opevnění k nadprůměrným realizacím, ale jeho účinnost byla omezena slabýmihradbami.Za Menharta byli hradeckými purkrabími Markvart z Vojslavic (1424–1431), Jan ze Zhoře (1442), Ctibor ze Zásmuk (1446) a Litvin z Nemyšle (1424–1431).
Bezdětný Oldřich z Hradce zemřel roku 1453 a majetek předtím odkázal bratrům Heřmanovi aJindřichovi IV. z Hradce, kteří byli syny Jana Telčského. Jindřich se vrátil k Menhartově politické linii a stal se členemJednoty zelenohorské. Syn krále Jiřího,Jindřich z Minsterberkaproto Jindřichův Hradec koncem roku 1467 oblehl, ale po několika měsících obléhání vzdal. Jindřich IV. stál na straně uherského králeMatyáše Korvínaa později sloužilVladislavovi Jagellonskému.Jindřich disponoval celým hradeckým majetkem, ale právně patřila jedna třetina panství Markétě, manželceViktorína z Poděbrad. Po její smrti se Viktorín 7. dubna 1475 své třetiny dobrovolně vzdal a odevzdal ji Jindřichovi.Hrad v Jindřichově Hradci v té době prošel rozsáhlou pozdněgotickoupřestavbou. Během ní byla vparkánumezi čtvrtou a pátou branou postavenavěžMenhartka sčernou kuchynív přízemí. Jindřich založil tradici, podle níž se až do roku 1782 v kuchyni naZelený čtvrtekvařila sladká kaše pro chudé.V době, kdy v Hradci Jindřich IV. vládl, zastávali úřadpurkrabíhoJiřík Čelou z Pavlovic (1466), Mikuláš Houska ze Zahrádky (1473), Jan Koňas z Vydří (1476–1477), Mareš Hazl z Nové Vsi (1482), Bohuslav z Běhařova (1485), Václav z Myslína (1490–1495) a Václav Špetle z Prudic (1506).
Jindřich zemřel nešťastnou náhodou při lovu dne 17. ledna 1507, když se s ním převrhly sáně a těžce jej poranil v sáních uložený loveckýoštěp. Jeho synAdam I. z Hradcebyl dosud nezletilý, a proto se jeho poručníky stali vdova Anna Hradecká, kněžnaKateřina Saská,Petr z Rožmberkaa Jiří Hrobský ze Sedlce na Radeníně. Samotný Adam se správy majetku ujal 14. září 1511.Jako bohatý politik a diplomat v Hradci hostil jiné diplomaty, úředníky a členy panovnické rodiny, a proto zahájil přestavbu hradu narenesančnízámek. V jeho díle pokračoval i synJáchym z Hradcea vnukAdam II. z Hradce.Také Jáchym zemřel nešťastnou náhodou na zpáteční cestě z Vídně, při které se utopil vDunaji, a jeho syn Adam byl ještě nezletilý.
V posledních dvou desetiletích šestnáctého století se zámku intenzivně stavělo. StavitelBaldassare Maggiroku 1581 vyprojektoval a řídil stavbu Nového stavení a kameník Antonio Melani v roce 1586 zahájil práci na tzv. Velkých arkádách. O rok později Giovanni Maria Falconi postavil palácové křídlo s velkým sálem, které pohltilo budovu Zelených pokojů a z roku 1590 pochází projekt Malých arkád od Antonia Cometa. Prostor v severní části areálu, kde stávala válcová bašta, uzavřel rondel zakončený kupolí podle projektu Baldassara Maggiho. V prostoru mezi ním a arkádami byla zřízena okrasná zahrada.
Také Adamův synJáchym Oldřich z Hradcev roce 1596 zdědil otcův majetek jako nezletilý. Přes svůj velký rozsah bylo panství zadlužené, a proto musel prodat některé vzdálenější statky, ke kterým patřilyPolnáaHluboká. Na zámku Jáchym dokončoval stavební práce započaté svým otcem, k nimž patřilo zejména dokončení a umělecká výzdoba rondelu.
Smrtí bezdětného Jáchyma Oldřicha na počátku roku 1604 rod pánů z Hradce vymřel po meči. Jáchymovou manželkou byla Marie Maxmiliána z Hohenzollern-Sigmaringenu, která s sebou do Hradce přineslapověst o Bílé paní, kterou poprvé zaznamenalBohuslav Balbín. Jindřichův Hradec však zdědila Jáchymova sestraLucie Otýlie z Hradce. Sňatkem s ní Hradec získalVilém Slavata z Chlumu a Košumberka.
Vilém Slavata žil v Hradci už za svého dětství, kdy zde byl vychováván spolu s dětmi Adama II. z Hradce. Na výchovu dohlížela Adamova manželkaKateřina, která byla přísnou katoličkou. Po svých studiích v Itálii na katolickou víru přestoupil i Vilém, přestože mu to rozmlouvali jeho otecAdam SlavataneboPetr Vok z Rožmberka. Pobitvě na Bílé hořezastával vysoké úřady anejvyšším kancléřembyl až do smrti v roce 1652.Jindřichohradecký zámek poté začal ztrácet svůj význam a sloužil jen ke krátkodobým pobytům majitelů nebo ubytování významných hostů, kteří městem projížděli.
Po otcově smrti hradecké panství spravoval starší synAdam Pavel Slavata, který zemřel v roce 1657. Majetek po něm převzali synové jeho bratraJáchyma Oldřicha. Nejprve staršíFerdinand Vilém, který zemřel bez potomků, potéJan Jiří JáchymaFrantišek Leopold Slavata. Také on zemřel bezdětný, Jan Jiří měl pouze dcery aJan Karel Jáchymbyl generálním představenýmřádu bosých karmelitánův Římě. Mezi dědici vypukly spory o rozsáhlý, ale zadlužený majetek. Hradec nakonec zdědila Marie Josefa, dcera Jana Jiřího Slavaty. Provdala se zaHeřmana Jakuba Černína, a hradecké panství se tak stalo majetkemČernínů z Chudenic.
Slavatové ovlivnili podobu zámku jen okrajově. V roce 1619 byla nad jednou z bran postavena věž zakončená plechovoubání, roku 1676 vyzdobil Innocenc Cometa novýmištukykupoli rondelu, které o čtyři roky později doplnil malbami Vavřinec Miller. V roce 1678 byla založena přízemíarkádováchodba od rondelu ke staré baště upravené na umělou jeskyni.
Černínové zámek získali v roce 1694. Heřman Jakub Černín na žádost manželky objednal u architektaFrantiška Maxmiliána Kaňkyprojekt přestavby zámecké kaple. Stavební úpravy začaly v roce 1709, ale výzdoba byla dokončena až zaFrantiška Josefa Černína.
Po smrti otce se poručníkem mladého Františka stal hraběFrantišek Josef z Valdštejna, který na zámku 23. ledna 1713 hostil císařeKarla VI., jenž se vracel ze své císařské korunovace ve Frankfurtu. Samotný František dosáhl dospělosti v roce 1716 a od té doby bydlel především ve Vídni. Při jednom z pobytů v Jindřichově Hradci vypukl dne 4. dubna 1721 požár, který poničil přední část zámku a způsobil zřícení věže nad první branou. Škody byly napraveny velmi rychle, a už květnu a červenci téhož roku zámek navštívila císařovnaAlžběta Kristýna Brunšvicko-Wolfenbüttelská. Zámek v té době býval zastávkou na cestě z Vídně do Prahy. Roku 1732 jej opět navštívil Karel VI. a o rok pozdějiFrantišek I. Štěpán Lotrinský.
V roce 1733 zdědil černínská panstvíProkop Vojtěch Černín, kterého jako nezletilého zastupovala vdova Isabela Marie de Merode-Westerloo. Ta nechala roku 1739 vyměnit krov nad Španělským sálem. O dva roky později k zámku dorazil oddíl šedesáti vojáků francouzsko-bavorského vojska, které se pohybovalo v okolíČeských Budějovic. Požadovalo vydání čtyř děl, o nichž vojáci věděli, že jsou na zámku uložena. Isabela Marie děla ukryla a odmítla je vydat s tím, že je již dříve na rozkaz krajských úředníků odeslala pryč.Vojáci potom odtáhli, protože jim hrozilo nebezpečí od uherskýchhusarů, kteří se pohybovali v okolíKunžaku. Husaři dorazili do Hradce 8. listopadu 1941 a druhý den byli vytlačeni nepřátelským bavorským vojskem tvořeným 140 jezdci a 800 pěšími. Bavorské oddíly se poté ve městě bránily Rakušanům, ale musely se stáhnout na zámek, kde se po několikahodinovém boji vzdaly.
Také Prokop Vojtěch na zámku hostil členy císařské rodiny.Běhemsedmileté válkyvětšinu zámeckého areálu využila vojenská nemocnice. V roce 1773 pak zámek opět vyhořel. Shořely všechny budovy na třetím nádvoří a provizorně byla opravena jen malá část. Vrchnost od té doby ke svým pobytům využívalazámek Jemčinu.Odhad škod způsobených požárem dosáhl výše 159 401 zlatých. Mimo jiné shořelo 81 obrazů českých panovníků, 39 portrétů pánů z Hradce, Rožmberků, Slavatů a Černínů a 57 dalších obrazů.
V roce 1784 v přízemí věže zřízeno vězení pro vzpurnépoddanéa do přízemí byl také prolomen nový vchod. V roce 1846 se věž stala útočištěm pro dva ruské medvědy, které si ze svých cest přivezl hraběJaromír Černín z Chudenic(1818–1908).
K rozsáhlé obnově nejstarších partií jindřichohradeckého zámku přistoupil až hraběEvžen II. Jaromír Černíns manželkou Franziskou, rozenou Schönburg-Hartensteinovou. Vypracováním projektu rekonstrukce i vedením stavby pověřili nobilitovaného vídeňského architektaHumberta Walchera z Moltheinu. Opravy byly zahájeny roku 1906 a mezi prvními byl zrekonstruován starý Jindřichův hrad, kdy byl uložen rodový archiv. Nedokončený projekt ukončilapozemková reformave dvacátých letech dvacátého století.K dokončení první etapy rekonstrukce exteriérů i interiérů v roce 1917 Černínové objednali velké fotografické album.
Dispozice hradu byla od počátku trojdílná. Rozsah první stavební fáze byl ovlivněn přímou návazností na akropoli raně středověkého hradiště, jehož opevnění bylo v době založení hradu stále funkční. Nejstaršími stavbami proto jsou okrouhlýbergfrit(Černá věž) přístupnýrománskýmportálkemv patře a přiléhající románsko-gotický palác. V další stavební fázi vzniklo nové opevnění tvořenéhradbouaparkánovouzdí. Minimálně u západní hradby stála nějaká zástavba a opevnění v jihozápadním cípu zesilovala menší zaniklá okrouhlá věž. V čele hradu na severovýchodní straně bývala dvěpředhradíopevněná kamennou hradbou zesílenou v případě druhého předhradí parkánem. Do obou předhradí se vstupovalo věžovými branami. V průjezdu první z nich se dochovala raně gotickásedilia. Věžovou bránou se vjíždělo také do parkánu kolem hradního jádra, které bylo přístupné prostým portálem v hradbě.
Černá věž je 32 metrů vysoká. Její obvod také měří 32 metrů. Průměr věže je něco málo přes 10 metrů. Zdi mají v dolní části tloušťku čtyři metry, v poslední třetině se šířka zdí zmenšuje, přičemž v úrovni oken dosahuje přibližně 1,5 metru.Původní vchod vedl přes dřevěný ochoz ze starého paláce ve výšce třináct metrů. V horní části věže, v úrovni řady malých oken, bývala zařízena místnost pro hlásného (pověžného), jehož úkolem bylo co nejdříve zpozorovat blížící se nepřátele nebo požár.
V době vlády Přemysla Otakara II. bylo hradní jádro upravováno. U východního nároží byla k parkánové hradbě postavena čtverhranná obytná věž Hranatka a v patře paláce byla zřízenahradní kaple. Během čtrnáctého století páni z Hradce rozšiřovali obytnou složku. Rozšířen byl starý palác, nová budova vyrostla u západní hradby a jiná uzavřela parkán v prostoru páté brány.
Další rozsáhlé změny v pozdně gotickém slohu proběhly v několika fázích po skončení poděbradských válek. Starý palác byl prodloužen o přístavbu s velkým sálem.Nad průjezdem do vnitřního nádvoří byla zřízena kaple Panny Marie.Palác u západní hradby byl rozšířen do prostoru parkánu. Jeho propojení se starým palácem zajistila arkáda se dvěma oblouky na tordovaných sloupech. Na protilehlé straně nádvoří stál třetí dvoutraktový palác, z něhož na vnější straně vystupovala čtverhranná věž. Celý tento palác zanikl, ale jeho zbytky byly zjištěny archeologickým výzkumem. Nejlépe dochovaným objektem pozdně gotické přestavby je čtverhranná Červená věž (Menhartka) v prostoru mezi čtvrtou a pátou bránou. V jejím přízemí se nachází výjimečně dobře dochovanáhradní kuchyněv Česku s neobvyklým čtyřkomínovým řešením. V prvním patře věže je tzv. Soudnice vyzdobenáfreskamiMistra Žirovnického.
Úpravy proběhly i na nádvořích v předhradí. Podél hradby prvního předhradí vznikla nová hospodářská zástavba, zatímco na druhém nádvoří vyrostla nová obytná budova. Zesíleno muselo být také opevnění, jehož značné části v jádře byly vyřazeny obytnými stavbami. Svahy druhého a třetího příkopu byly obezděny a celé jádro obehnal nový hradební okruh navazující na městské opevnění. Na západní straně stojí v místě napojení drobná čtverhranná věž Lázna, zatímco na opačné straně hradba navazuje na věž Hranatku. Aktivní dělostřeleckou obranu umožňovaly dvě polookrouhlé dovnitř otevřenébašty, další dvě polookrouhlé bašty vznikly v čelní hradbě prvního nádvoří. Jiná bašta stávala v prostoru renesančního rondelu na mohutnémtorionu.
Do zámeckého areálu se vjíždí po mostě přes příkop a bránou, nad kterou původně stávala věž snesená roku 1789. První nádvoří obklopují hospodářské budovy budované od poloviny sedmnáctého století, ale horní část uzavírá budova s Rožmberskými pokoji. Tvoří ji pozdně gotické přízemí s renesančním prvním patrem, podél kterého vede zazděná arkáda.
Za průjezdem druhé brány se nachází druhé nádvoří. Na východě je vymezuje křídlo Jáchymova stavení, ale dominantou je hmota bývalého hradního jádra zvaného Jindřichův hrad, ze kterého vybíhá okrouhlý bergfrit. Do třetího nádvoří vede průjezd tzv. Adamovým křídlem.Prostor mezi Malými a Velkými arkádami vyplňuje stavení se Španělským sálem. Protilehlou stranu uzavírá Adamovo stavení z let 1561–1589 se Zelenými pokoji v prvním patře. Býval v něm také Zlatý sál s portrétní galerií, ale zanikl při požáru roku 1773. Na nádvoří je studna sžulovouobrubou z doby před rokem 1604 a malovanou mříží od hradeckého zámečníka Andresa.
V jižním cípu zámeckého areálu stojí zahradní altán (rondel). Během času zanikly malby, většina soch a původnímramorovápodlaha byla roku 1790 vytrhána a převezena doKrásného Dvora, ale plastická výzdoba interiéru se dochovala a v letech 1940–1944 byla zrestaurována. Ze všech soch dosud existuje pouze sochaHerkulaod Innocence Comety.
Zámek Jindřichův Hradec byl čtvrtým nejnavštěvovanějším objektem ze třinácti kulturních památek ve správěNárodního památkového ústavuv Jihočeském kraji (poČeském Krumlově,HlubokéaČervené Lhotě) – v roce 2011 jej navštívilo téměř 57 tisíc lidí.V roce 2013 však s návštěvností necelých 48 tisíc lidí klesl na páté místo zahrad Rožmberk.Čtvrtou nejnavštěvovanější památkou v Jihočeském kraji byl i v roce 2018.
V areálu zámku se natáčely následující filmy a pohádky: