Osmero

Osmero(řeckyΟγδοάδα –Ogdoada, vtransliteracizhieroglyfického písmaḫmnyw, vkonvenčnívokalizaciegyptštinyChemenu) je označení jedné z verzístaroegyptskétzv.hermopolské kosmologiea současně osmicebohů, kteří v ní vystupují v roli prvotních tvořivých bytostí (nikoli však v pravém smyslu slova stvořitelů). Tentomytologicko-teologickýkoncept vznikl ve významném stejnojmennémnáboženskémstřediskuChemenu(v překladu „Osmero“, „Město Osmi (bohů)“, řecky Hermopolis Megalé), jinak také hlavním centrukultubohaThovta, v doběStaré říše. OdNové říšebyl v souvislosti se svým napojením naAmonůvkult rozvíjen také veVesetu.
Členy Osmera byly čtyři párypartenogenickýchbohů, vždy tvořené mužským a jemu významově odpovídajícím ženským prvkem:Nuna Naunet,Heha Hauhet,Kuka Kauket,Tenemua Tenemut. Poslední pár byl v doběStřední říšenahrazen dvojicíAmona Amaunet a vPozdní doběněkdy i dvojicíGerha Gerhet. Shodně s ostatnímikosmologicko-kosmogonickýmipředstavamiEgypťanůje i toto pojetí založeno na motivu kosmického praoceánu, z nějž se v určitém okamžiku vynořilprvotní pahorek pevné země. Na rozdíl od nich ovšem tato událost není v Chemenu spojována s jediným bohem – Stvořitelem, jak bylo v Egyptě obvyklé, ale je dávána do souvislosti s blíže nespecifikovanou, neosobnía pro samotné Egypťany pravděpodobně tajemnoučinností uvedené skupiny osmi bohů, jejímž výsledkem je počátek všeho existujícího, případně tomu na roveň postavené zrození Stvořitele identifikovaného nejčastěji seslunečnímbohem (AtumemneboReem).
Většinu informací o Osmeru badatelé čerpají z nápisů na vesetských monumentech;zde je ale zachycena už pokročilá fáze vývoje kultu. Dalším významným pramenem jsouTexty rakví,které však byly primárně určeny pro potřeby posmrtného života a nemusí proto teologické představy spojované s touto naukou popisovat přesně a v úplnosti. Z Chemenu jako místa původu Osmera žádný odpovídající text prozatím není znám z důvodu vysoké míry poškození tamníarcheologickélokality.
Z nauky o Osmeru je nejspíše převzat princip osmerosti vpozdně antickémgnosticismu.
Někteří členové Osmera z Chemenu jsou v jiných rolích zmiňováni už vTextech pyramidvzniklých na přelomu období5.a6. dynastie. Přímé doklady celé skupiny a tedy i s ní spojeného kosmologického konceptu sice prozatím pocházejí teprve z dobyStřední říše,nicméně nepřímo jej lze doložit už v dřívějších dobách: „jeho existenci už ve Staré říši nepřímo dokládá nejen název města, ale i titul hermopolského (chemenského)velekněze„velký Pěti“. Pod číslovou pět se totiž v titulu skrývají čtyři páry Osmera a k nim jako pátý připojený bůh Thovt.“Osmero tvoříbohovéa bohyně (uvedený význam je současně převažujícím z možných překladů jména):
Ve svém souhrnu zastupují různé aspekty prapůvodního stavu představovaného v jiných konceptech v podobě vodstva chaosua tak vyjadřují představu jakési „pralátky“,z níž povstává svět.
Počet 8 je pro koncept klíčový jako záměrné vyjádřenísymbolikyvše zahrnutí a všeobjímající úplnosti – protože se čtyřkou byl spojovánpojemvyvážené celistvosti, její znásobení na osm v něm představuje zesílenou, vystupňovanou celistvost.V egyptské mytologii se takového umocnění dosahovalo dvojím způsobem:buď znásobením projevů jednoho božství v modelu X  1, čímž je umocněna jeho podstata (například osmHehůpodpírajících oblohu, sedmHathorpřinarozenídítěte), anebo vytvářením skupin o určitém počtu samostatných bohů (např.DevaterozIunuv modelu 3 × 3, nejrůznější místní triády v modelu 1+1+1). V Osmeru je počet 8 vytvořen podle složitého modelu 2×1 + 2×1 + 2×1 + 2×1: vystupují zde čtyři páry bohů a bohyní, z nichž každý je zosobněním některého z elementárních principů představovaného ve svémmužskémaženskémaspektuakomplementaritoujich obou. Role pohlavní odlišnosti v mýtu není zřejmá. Někteří badatelé se domnívají, že právě ona je zde hlavním nástrojem stvoření,ale prameny pro takovou domněnku neposkytují žádný, byť alespoň nepřímý důkaz. Ačkoli nelze vyloučit, že existovaly dnes už nepostřehnutelné rozdíly v pojímání mužského a ženského prvku,jisté je pouze to, že jméno každé bohyně je vytvořeno od jména jejího mužského protějšku prostým připojením koncovky programatickýženský rod (vegyptštině-t). Vzhledem k tomu, že Egypťanéjménochápali nejen jako prostředek označení, ale také jako součást existence pojmenovávaného a určení jeho podstaty,lze dnes za více než pravděpodobné pokládat spíše to, že ženské postavy mají roli pouhého umocnění principů vyjadřovaných mužskými bohy.
Jiným prostředkem vyjádření stejné představy je způsob zobrazování členů skupiny: postavy Osmera jsou sice pojímányantropomorfně, ale mužští členové mají hlavyžab, jejich partnerky hlavyhadů. Tím se komplementárně personifikuje aspekt prvotnosti a neoddělitelnosti. Mytologicky totiž „je had považován za nositele jedné z nejpůvodnějších forem“ a žába patří ke „společenství živočichů, které se vynořilo z vod“ odpovídajících v mytologii prvotnímu oceánu, takže „obě podoby v určitém smyslu představují životní potenciál předkosmického stavu“.Oba tyto živočišné druhy v egyptském pojetí vznikají sebeplozením, takže korespondují s představou samovolně vznikajících bohů.Třebaže podleTextů rakvív roli otce bohů a bohyní Osmera vystupuje bůhŠua v pozdní tradici někdy bůhŠepsej,jsou oni sami bez ohledu na to prvopočátečními bytostmi –„otci a matkami vcházejícími v bytí na počátku“a svou činností, která vrcholí a jejíž smysl spočívá ve zrození boha – Stvořitele, vlastně spoluumožňují vznik všech budoucích životních forem, sami však mezi ně ještě nepatří. Reprezentují kreativní sílu stvoření, jemuž svou činností dávají tvar.Jinak řečeno: nejsou součástí stvořeného vesmíru, ale tvoří souhrn elementů doposud neprojeveného.Proto mohou být označováni jakoheh– bohovémetafyzickypojatého Nekonečna.
Číselné uspořádání skupiny iikonografiedo ní zapojených bohů směřuje k popisu preexistence vůbec, tedy stavu nikoli pouze před stvořením světa, ale i před zrozením Stvořitele. VTextech rakvíjsou ve svém souhrnu pokládáni za vyjádření nekonečna neexistujícího či nicoty, v níž„Atum stvořil sám sebe v podobě volavkybenu“.V mytologické řeči se tak „tvořivá síla (Stvořitele nazývanáhekaa v duchuiunskékosmogoniemanifestovaná sluncem) … střetává právě s tím, co neexistuje a z čeho tedy musí existence (teprve) povstat“spolu se sluncem jako projev vše přemáhající vůle Stvořitele.Pojmověpřesné určení kvalit, které měli Egypťané na mysli při konstrukci Osmera, není samozřejmě možné. Nelze však pochybovat o tom, že jimi chtěli vyjádřit protikladnost kosmickým znakům řádumaat, které nejpozději v Textech rakví splývají v jedno s projevy vládyslunečníhoboha nad světem: zjevné a pevné hranice věcí, vnitřní členění veškeré skutečnosti, stabilita a světlo.
Jak ukazují už jejich jména, nejsou bohové Osmera stvořiteli v tom smyslu, že by byli původci existence; spíše charakterizují kvality prvopočátečního chaosu předcházejícího stvoření,od nějž se teprve určitým způsobem následně stvoření odvíjí. Ve svém souhrnu tedy plní roli, kterou v jiných kosmologiích zastává praoceán zosobňovaný samostatně bohemNunem.Chemensképojetí koncepci prvotních vod v zájmu číselné symboliky přetvořilo: místo konstatování existence jediné prvotní neurčitosti (praoceánu Nun) postuluje čtyři kvalitativně negativní základní znaky s cílem tuto prapůvodní neurčitost charakterizovat. Tím došlo k nahrazení nerozlišené jednoty, která je výchozím bodem ostatních kosmologií, pluralitou čtyř párů stvořitelských bohů tvořících ve svém souhrnu nedefinovatelný, věčný a nekonečný zdroj všeho existujícího. Postava Nuna se tu proto ve srovnání s jinými naukami o počátku světa objevuje ve významově redukované podobě jen jako dvojice Nun-Naunet vyjadřující jednu ze čtyř vlastností nijak nepojmenovávanéhopočátku.
Vzhledem k této pluralitě bohů je neobvyklé, že způsob, jakým dochází ke stvoření, není ve starších verzích mýtu přímo popisován.Jan Assmannpoukazuje na „konstelativní teologii“přítomnou vegyptském náboženství, z níž vyplývá pojímaní bohů v jejich pluralitě jako bytostí navzájem jednajících určitým, popsatelným způsobem. V tomto smyslu je proces stvoření v mytologii zpravidla precizován – např. v mýtu oDevateruseAtumovostvoření dalších bohů vysvětluje jako aktmasturbačníejakulacenebo (méně často uváděného)spolknutí vlastníhospermatua vMennoferské kosmologiiPtahtvoří mocí své mysli a svého slova. Naproti tomu dostupné prameny o Osmeru vzájemné jednání a součinnost jeho členů blíže nepopisují a hovoří výhradně o jejich výsledku. Přestože to může být dáno pouze nenalezením odpovídajícíchpramenů, je pravděpodobnější, že tvůrci tohoto konceptu to ani neměli původně v úmyslu: podle Hartamohli být totiž přesvědčeni, že Osmero předchází kosmologiiDevatera, podle níž ke stvoření dochází sebestvořením stvořitelského slunečního bohaAtumajeho vynořením se z kosmického praoceánu Nunna počátku všech věcív podoběbenbenunebo ptákabenua. V takovém případě by Osmero jen podrobněji charakterizovalo stav, jenž je výchozí pro ústřední událost popisovanou v kosmogonické části Devatera – zrození slunečního boha jako vlastní počátek stvoření. Činnost osmi bohů tak vlastně není pozitivně popsatelným „konáním“ ve vlastním smyslu slova, ale pouhou přítomností vymezující neexistenci, v níž se sluneční bůh rodí. Poté už Osmero postrádá smysl: zrození Stvořitele neexistenci „deaktivuje“, takže tato skupina bohů ve své činnosti natrvalo ustává. Proto se o ní hovoří jako o zemřelých prabozích, což nevyjadřuje představu smrti ve smyslu ukončení existence bohů, ale jejich neaktivity, nehybnosti a odpočinku.
Kosmogonickáudálostpočátkuje v nauce z Chemenu osvětlována několika různými způsoby. Patrně nejstarší zdejší představou je tzv.Ostrov plamenůdoložený už vTextech pyramida ve spojitosti s Osmerem spolehlivě zmiňovaný nejpozději od počátkuStřední říše. Na tomto ostrově, jenž se náhle vynořil z kosmického praoceánu jako výsledek blíže nejasného pnutí mezi jeho elementy(představovanými jednotlivými členy Osmera uskupenými do párů) se zrodil sluneční bůhAtum, případněRe. Jako pevnina uprostřed vod jeOstrov plamenůzjevnou obdoboubenbenus tím, že zdůrazňuje světelnou záři, která doprovázela náhlé prolomení temnoty nebytí samovolným objevením seSluncea která v neměnnéanalogiijeho „zrod“ stejným způsobem cyklicky doprovází pří každodenním objevení se navýchodním horizontu. S ním také bylOstrov plamenůztotožňován,když podle pozdějších teologických spekulací ležel vJezeře nožeprávě na východním obzoru, přičemž jako místo zrození slunečního boha byl nejen místem stvoření světa, ale i znovuzrození a věčného života.
Jiným způsobem vysvětlujícím činnost Osmera je motivlotosu, který je jím stvořen a v němž se po otevřeníokvětních plátkůpoupěte zjevuje sluneční bůh v podobě božského dítěte nebo bohaCheprera. S každodenně se rodícím slunečním bohem (nejčastějiReem) byl lotos spojován odNové říše,a tak je více než pravděpodobné, že teprve v této době se sekundárně objevuje i v učení z Chemenu. Pozdní podobu tohoto pojetí zaznamenávají např. nápisy vptolemaiovskémchrámu v Edfú, v nichž je činnost Osmera popisována takto:
„Vy (Osmero) jste své semeno přinutili vyklíčit a toto semeno jste umístili do lotosu vylitím semenné tekutiny. Umístili jste ji do Nuna, zhuštěnou do jediné formy, a váš dědic tak započal své zářivé zrození v podobě (slunečního) dítěte.“
Nejpozdnější variantou, textově doloženou nápisy vPadiusirověhrobce z doby krátce po dobytíEgyptaAlexandrem Velikým, je představa kosmickéhovejcestvořeného Osmerem, z nějž se slunečníbůh(původně snadThovtjako stvořitelský bůh) vylíhl. Jinou verzí je představa, že kosmické vejce snesl Stvořitel, jímž byl Thovt nebo jiný bůh v podobě husypojmenovaný Velký kejhal, naOstrově plamenů,aby se pak z něj „vylíhl“ svět. Padiusir se zmiňuje orodišti všech bohů, jímž bylo místo, na němž byly vchrámupohřbeny zbytky tohoto vejce.Pro analogii s jinými kosmologiemi nelze vyloučit, že existovala již dříve: podleTextů rakvíse Stvořitel mohl zrodit z vejce, Thovt, stejně jako Osmero uctívaný v Chemenu, byl oslovován jako„vejce (prvotních) vod, pramen země, skořápka, ze které vzešlodevaterobohů,“aAmon, člen Osmera, byl veVesetuspojován shusouvylíhlou z prvotního vejce na prapahorku. Ať už ale byla představa vejce ve vztahu k Osmeru poprvé použita kdykoli, je zde s největší pravděpodobností jen nesourodým prvkem, jehož cílem bylo propojit Osmero s jinými už rozvinutými kosmologiemi.
Koncepce Osmera vedle své samostatné existence začala být postupem času také různými způsoby propojována s některými nezávislýmimytologickýmiokruhy, a díky tomu se stala jednou ze tří nejrozšířenějších kosmogonicko-kosmologických představ.V těchto interpretacích jsou jeho členům přiznávány rozdílné role: v některých případech jde jen o pouhé vřazení na základě dále nerozvíjenéanalogie, zpravidla je ale zjevným cílem podpořit tezi o stvořitelském potenciálu hlavního boha systému, do něhož vstupují.
Ve vztahu ke slunečnímubohuReovimohou být bohové Osmera interpretováni jako paviáni, kteří jsou v různém počtu jeho průvodci v závěru vítězné cestypodsvětíma za rozbřesku oslavují zrození Sluncenavýchodním horizontu. To zcela odpovídá duchu původního chemenského pojetí tak, jak je vyjádřeno v představěOstrova plamenů; v kontextusluneční mytologiezde už ovšem není zdůrazňováno samo Reovo zrození chápané jako sebestvoření, ale jeho výklad jako události převratné pro celý kosmos. Pro sluneční paviány, s nimiž je vedle jiných bohů ztotožňováno také Osmero, tak nezbývá než role jakéhosi „komparzu“ tvořícího kulisu Reova zrození: jsou těmi,
„kteří ohlašují Rea, když se tento velký bůh narodí… (Sedí) po obou bocích tohoto boha a ukazují se mu až do doby, kdy se usadí na nebi, přičemž pro něj tančí a skáčou, pro něj zpívají, pro něj vyluzují hudbu a pro něj vyrážejí radostný pokřik. Když se tento velký bůh objeví lidem na očích, slyší paviáni jásavá slova. To oni ohlašují Rea na nebi i na zemi.“
Bohové a bohyně Osmera tak ustupují do pozadí jakoprabozi, jejichž působení je jakýmsi „prologem“ k oslňujícímu stvořitelskému dílu jejich dítěte. Plně byla tato teologická představa rozpracována ve vztahu Osmera k bohu Amonovi.
Spojení s bohemThovtemje pravděpodobně dáno především městemChemenujako místem, kde byly obakultypůvodně samostatně pěstovány. Thovt představovaný v podoběibisemohl být sám pojímán jako Stvořitel – například jako kosmický pták snesl vejce, z něhož se vylíhl svět se všemi podobami života; jejich uspořádání do zjevených harmonicky uspořádaných forem provedl vzhledem ke své povaze prostřednictvím magické mocihekapřítomné vbožích slovech. Proto ve vztahu k němu začalo být Osmero pojímáno jako nástroj, jímž realizuje stvoření. Sám není jeho členem, přitom ale jen jeho „regulativní činnost udržuje … univerzální síly (Osmera) … v jejich příslušných sférách činnosti… Žádná z kvalit zosobněná Osmerem bohů není sama o sobě v podstatě kreativní“ a pouze Thovtovo vedení „tyto kvality … obrací zevnitř navenek, aby se mohl projevit svět.“Principem stvoření světa už není činnost Osmera samotného, ale na něm nezávislá a jemu „cizí“ Thovtova magická moc, která Osmero v jeho jinak nespecifikovaném konání usměrňuje stanovením řádu a účelu.
Další výraznou interpretací Osmera bylo jeho navázání naAmonůvkult veVesetu. Není jisté, zda Amon – člen Osmera byl od samého počátku týžbůhjako Amon vesetský, nebo zda jde o shodu jmen dvou původně odlišných postav, které byly teprve na jejím základě dodatečně ztotožněny.Je také možné, že Amonův kult byl do Vesetu zaveden proto, že tamní elita chtěla své město učinit důležitějším místem, než byla starobylá sídlaMennofernebo Chemenu, a to prostřednictvím uznání Amona jako jednoho z prabohů.Každopádně po Amonově vzestupu vNové říšibylo Osmero uctíváno i ve Vesetu a bylo zapojeno do zdejšíteologiepojímající Amona – Stvořitele jakotranscendentálníhoboha, což mohl vyjadřovat nový Amonův přívlastek –Kematef. Toto jméno je sice doloženo až vptolemaiovské době, nicméně mytologický obraz, který vyjadřuje, je nepochybně mnohem starší;zahrnuje představu stvořitelského boha v podoběhada, který dlí v nehybných vodách prvotního oceánu,odkud vychází a zase se do něj vrací; podle jedné verze mýtu např. Amon v hadí podoběoplodnilvejce stvořené Osmerem.Střediskem se stalo dnešníMedínit Habu, kde v doběpanovníků18. dynastieHatšepsutyaThutmose III.vznikl na starších základech malýchrám, jehož součástí byl posvátný pahorek, z nějž Amon na počátku stvoření vystoupil a do nějž se opakovaně znovu navracel, aby se obnovil.Později za Nové říše bylo toto místo se zjevnou narážkou na Osmero nazýváno„pahorek otců a matek“.
Amon podle této představy, rozvíjené v době poAchnatonověreformě,„vytvořil sám sebe“tím, že před existencí jakékoli jiné formy bytí spojil v jedno svétekutinyse svým tělem a vytvořilvejcekosmu. Teprve pak vytvořil prvotní elementární principy – Osmero, jehož je sám součástí, takže je„První, který dal zrod Prvním.“Také další činnost Osmera se uskutečňuje jen díky Amonovi: je „podněcujícím vánkem, jenž … pohnul vodami (praoceánu představovaného Osmerem) a strhl je do víru, z něhož se vynořil prvotní pahorek,“případně prvotní kosmickouhusou, která jako Velký kejhal svým pronikavým zakejháním prolomila ticho dosavadního nebytí a„otevřela každé oko“.Podle Hartabylo cílem vesetských teologů vyložit Osmero jako projekci Amonovy transcendentální a vlastně neuchopitelné podstaty: v tomto pojetí totiž členové Osmera ve skutečnosti nejsou od Amona odlišnými božskými bytostmi či principy, ale jen specificky pojmenovanými manifestacemi jemu vlastních a odevždy v něm přítomných tvořivých sil. Stávají se „projevem, formou boha Amona v podobě prahada Kematefa,“zatímco on sám je bohem„skrytým…, příliš tajemným…, příliš velikým…, příliš mocným…“a lze jej jen vzdáleně uchopit pouze jako„boha tajných proměn… podivuhodně se zjevujícího v mnoha podobách.“Tak se Osmero jako celek stává jednou z mnoha„přeměn Amona, praboha, tvůrce prabohů.“
Další (v tomto případě výrazněsynkretickéamytologické) pojetí Osmera poskytujemýtuszptolemaiovskédoby. Podle něj se Osmero z Vesetu, kam bylo umísťováno v návaznosti na spojení s Amonovou teologií, odebralo do Chemenu, aby tam dokončilo svou stvořitelskou činnost; pak po vlnáchNilupokračovalo doMennoferu, kdeotevřelo ústa(vizotevírání úst) zdejšímu bohu – StvořiteliPtahovitvořícímu podleMennoferské kosmologiemocí svého slova, a nakonec doIunu, kde stvořilo prvního boha v tamnímDevateruAtuma. Pak se vrátilo do Vesetu, kde už jen trvale odpočívá.DoMedínit Habuv oblasti někdejšího města byl proto vřecko-římské dobělokalizován hrob Osmera jako zemřelých prabohů.