Jan Procházka (spisovatel)

Jan Procházka(4. února1929Ivančice–20. února1971Praha) byl český spisovatel ascenárista; jeden z hlavních protagonistůPražského jara, v 60. letech vedoucí dramaturgické skupinyFilmového studia Barrandov. Poinvazi vojsk Varšavské smlouvyv roce 1968 zakázaný autor. Zemřel předčasněbezprostředně po mediálním lynči organizovanémStBa Československou televizí. Jan Procházka je otcem spisovatelekIvy ProcházkovéaLenky Procházkovéa dědou spisovatelkyCecílie Jílkovéa režisérkyMariy Procházkové.
Jan Procházka pocházel ze selské rodiny. Vystudoval Vyšší rolnickou školu vOlomoucia po studiu nastoupil v pohraničí jako vedoucí Státního statku mládeže vOndrášověnaBruntálsku(1945–1949). Zkušenosti z této doby zpracoval ve své knizeZelené obzory.O rok později odešel do Prahy, kde v rámciČeskoslovenského svazu mládežeorganizoval mládežnické brigády do pohraničí.Prostředí pohraničí inspirovalo také jeho nejslavnější románPřestřelka.
Jako pracovník aparátu ČSM působil nejprve na zemědělském referátu krajského, brzy potéÚstředního výboruČeskoslovenského svazu mládeže (1950–1959). V roce 1956 napsal svou první knihu. V roce 1959 se stal dramaturgem a scenáristouFilmového studia Barrandov. Na přelomu 50. a 60. let byl členem ÚV ČSM. PomáhalBohumilu Hrabalovi,Arnoštu Lustigovi, stál za vznikem filmů jakoDémanty nocineboSedmikrásky, přestože poetikaVěry Chytilovénebyla Procházkovi blízká, ale „jako umělkyně má právo mluvit“, říkal.„Byl protektorem naší generace,“ vystihl jednu z tehdejších Procházkových rolí režisérJan Němec.
Vůči KSČ začal být kritický v roce 1956, když bylo potlačeno protikomunistickémaďarské povstání.V letech 1962–1967 byl kandidátemÚV KSČa členem ideologické komise (1963–1966). V těchto letech také začal publikovat politické texty kritizující cenzuru a nedemokratické poměry v Československu.
V letech 1968–1969 zastával funkci místopředsedySvazu československých spisovatelů. Po názorovém rozchodu s prezidentemAntonínem Novotnýmv roce 1967 patřil k tzv. „reformnímu“ křídluKSČa stal se jedním z hlavních pravicověji smýšlejícíchprotagonistůPražského jara.
NaIV. sjezdu Svazu čs. spisovatelův červnu 1967 zazněla z úst těchto protagonistů kritika režimu, což mělo následky. Z KSČ byli okamžitě vyloučeni kriticky vystupující literátiIvan Klíma,A. J. Liehma nejostřejší kritik, který navrhoval cílení na změnu tehdejší socialistické Ústavy,Ludvík Vaculík.Pavel Kohoutdostal důtku s výstrahou a sMilanem Kunderoubylo zahájeno disciplinární šetření. Procházka, který svým projevem Sjezd poslední den uzavíral, byl okamžitě vyloučen z ústředního výboru strany;toto vyloučení spisovatelů komentovala i západní média.
Jedním z nejvýznamnějších reformních počinů Pražského jara bylo uvolnění cenzury v únoru 1968a její úplné zrušení 4. března (cenzurabyla zrušena vůbec poprvé v české historii). 13. března 1968 se konal mítink s názvemMladí se ptají na minulost, přítomnost a budoucnostv pražskémSlovanském domě, kde pražská mládež kladla představitelům veřejného života odvážné dotazy vztahující se k politice KSČ.Na této tzv. veřejné diskusi Procházka prohlásil, že "volby jsou jako opereta, kdy za celou rodinu může volit pes dingo",že "je nelogické, aby člověk, který se tak dlouho učí mluvit, nakonec hovořit nesměl",mluvil o svobodné výměně názorů a o cestě do Evropy.Sovětská média ho nazvala "propagátorem protisocialistických a protisovětských názorů"a Moskevský deníkLiteraturnaja gazetanapadl Procházku za jeho tvrzení, že "kolektivizace zemědělství byla chybou". V dalším článku ho označil za "antisocialistického" spisovatele, který usiluje o odtržení země od sovětského bloku.
Reakcí na Pražské jaro bylainvaze vojsk Varšavské smlouvya okupace Československa. Aktéři Pražského jara byli pronásledováni režimem a byli připravovány politické procesy. Po vyloučení z Ústředního výboru v roce 1967 byl Procházka v únoru 1970 vyloučen také ze strany. Stejný den byl vyloučen i šéf svazu filmových a televizních umělcůLudvík Pacovský. NovinářJiří Ledererbyl zatčen.Po dezinformační kampaniStBpod jménemSvědectví od Seiny,namířené proti Procházkovi a dalším, se Procházky zastal v otevřeném dopise generálnímu prokurátorovi spisovatel a novinářLudvík Vaculíka označil materiál šířenýČeskoslovenskou televizí,Československým rozhlasem, deníkemRudé právoa dalšími novinami za střihovou montáž.
Spolu se začátkem obdobínormalizacebyla veškerá Procházkova tvorba z politických důvodů zakázána a filmy, které byly podle jeho scénářů natočeny, neobsahovaly v titulcích jeho jméno (např.Už zase skáču přes kaluže,Páni kluci). Mezi jeho další scénáře patříKočár do Vídně, který napsal spolu sKarlem Kachyňou, ten ho také v roce1966natočil.Další filmUchoskončil v trezoru a směl být promítán až posametové revoluciv roce 1989.
Jan Procházka zemřel krátce po štvavé kampani StB a státních médií na rakovinu tlustého střeva.Jednou z 500 osob, které se dostavily na pohřeb Jana Procházky, který ostře sledovalaStBa mnoho umělců se na něj tedy neodvážilo přijít,byl Ludvík Vaculík. Vaculík byl také jedním z mužů, kteří na pohřbu nesli Procházkovu rakev. Pohřbu se také zúčastnil např. kameramanStanislav Milota(Spalovač mrtvol), jehož kariéru to výrazně poznamenalo. Dcera Jana ProcházkyLenka Procházkovánesměla dokončit studium na katedře žurnalistikyfakulty sociálních věd Univerzity Karlovya musela přestoupit naFilozofickou fakultu. Po promoci nesměla publikovat ani vykonávat žádnou práci v oboru a následujících dvanáct let pracovala jako uklízečka v Národním divadle (budova Tylova divadla).
Další filmy podle scénářů Jana Procházky:Vysoká zeď,Trápení,Závrať,Naděje,Na kometě,Už zase skáču přes kaluže,Páni kluci,Městem chodí Mikuláš,Kráva.