Venezuela

Venezuela, plným názvemBolívarovská republika Venezuela(španělskyRepública Bolivariana de Venezuela), jefederativnírepublikana severním pobřežíJižní Amerikypři pobřežíKaribského moře, vtropechseverně odrovníku. Skládá se zpevninskéčásti a mnohaostrovův Karibském moři, z nichž největší jeIsla de Margarita. Sousedí na západě sKolumbií, na jihu sBrazílií, a na východě sGuyanou, na jejíž západní polovinu (tzv.Guayana Esequibači „Zona en Reclamación“) si Venezuela činí nárok. Poněkud severněji pak ležíTrinidad a Tobago,Grenada,Curaçao,BonaireaAruba. Počet obyvatel přesáhl v roce201428,8 milionů. Hlavním městem jeCaracas. Úředním jazykem je španělština. Nejvíce lidí se hlásí kekatolické církvi.
Jméno země je španělskou zdrobnělinou názvuVenezia(Benátky). Adjektivum „bolívarovská“ odkazuje k postavěSimóna Bolívara, místního slavného rodáka.
Existují důkazy o lidském osídlení oblasti zhruba před 15 000 lety. Rané zemědělské nástroje byly nalezeny zejména na vysokých říčních terasáchRio Pedregalv západní Venezuele. Nejstarší lovecké nástroje, včetně špiček kopí, byly nalezeny v severozápadní Venezuele, v oblasti známé jako jako „El Jobo“. Podleradiokarbonového datovánípocházejí z období 13 000 až 7 000 př. n. l.
Není známo, kolik lidí žilo ve Venezuele před příchodem Španělů, obvyklý odhad tvrdí, že zhruba jeden milion.Nejkomplexnější společností předkolumbovské Venezuely byla kulturaTimoto–Cuica. Tvořila stálé vesnice obklopené zavlažovanými terasovitými poli. Vodu skladovali tito indiáni v nádržích. Jejich domy byly převážně z kamene a dřeva, sdoškovýmistřechami. Pěstovali zejménabramboryamelok. Tvořili i umělecká díla, zejménaantropomorfníkeramiku. Je jim připisován vynálezarepy, základní součásti venezuelské kuchyně.
V roce 1498, během své třetí cesty do Ameriky, přistál na venezuelském pobřeží, poblíž deltyOrinoka, evropský objevitel vešpanělskýchslužbáchKryštof Kolumbus.V dopise španělskému panovnickému páru uvedl, že objevil pozemský ráj.V roce1522započala španělská kolonizace založením první trvale obývané evropské osady na jihoamerickém kontinentu, která se nacházela v dnešním městěCumaná. Domorodí vůdci (kasikové) jako Guaicaipuro (asi 1530–1568) a Tamanaco (zemřel 1573) se pokoušeli španělský vpád zastavit, ale neuspěli. Tamanaco byl usmrcen na rozkaz zakladatele CaracasuDiega de Losada. Caracas byl založen roku 1567.Populace domorodců rychle poklesla v důsledku nových evropských chorob. Byla také úspěšněchristianizována.
V letech 1528 až 1546 se část venezuelského území stala "soukromou kolonií" bankovního roduWelserů, známou jakoMalé Benátky.Welserové zde hledali bájnéEldorado. Když neuspěli, stáhli se. Zbylé území, a brzy i to welserovské, se stalo součástíšpanělského impéria. Zprvu bylo pod správoumístokrálovství Peru, od roku1717spadalo podmístokrálovství Nová Granada. Roku1776byl zřízengenerální kapitanátVenezuela, což v podstatě znamenalo získání výrazné vnitřní autonomie a samosprávy v rámci španělských amerických držav. Rané koloniální osídlení bylo soustředěno na severním pobřeží, ale v polovině 18. století se Španělé začali tlačit dál do vnitrozemí podél řeky Orinoco. Největší odpor zde kladliYe'kuanové, válka s nimi probíhala v letech v letech 1775 až 1776.
Dne5. července1811vyhlásila Venezuela nezávislost na Španělsku. V čele revolty stálFrancisco de Miranda, maršál, který bojoval vamerickéifrancouzské revoluci.První venezuelská republika však rychle skončila v rozvratu, po zemětřesení roku 1812 a rovněž v důsledku povstáníllaneros, pastevců, kteří tvořili jádro republikánskékavalerie. Iniciativy v oblasti se pak ujal venezuelský rodákSimón Bolívar.Dobyl většinu území a byl vyhlášen jakoEl Libertador(„Osvoboditel“). Druhá venezuelská republika byla vyhlášena 7. srpna 1813, ale trvala jen několik měsíců, než byla rozdrcena monarchistouJosé Tomásem Bovesema jeho soukromou armádoullaneros.PorážkaNapoleonav Evropě umožnila Španělům pokusit se vojensky znovu dobýt ztracená jihoamerická území, což se načas podařilo. Kolem roku 1817 však v oblasti znovu získal převahu Bolívar.Roku 1819 rozhodl, že zapojí území Venezuely do velkého nového státu zvanéhoVelká Kolumbie. Rozhodného vítězství nad Španěly dosáhl roku 1821. Venezuelské území bylo plně osvobozeno o dva roky později, zejména díky generáloviRafaelu Urdanetovi. Během bojů za nezávislost zahynula třetina obyvatel Venezuely, včetně poloviny bílé populace.
Roku 1830 rozpoutalJosé Antonio Páez, jeden z hrdinů osvobozenecké války, povstání, po jehož vítězství se Venezuela odhlásila z Velké Kolumbie a prohlásila se samostatnou republikou. V následujících dvou desetiletích Páez dominoval politice své země a je považován za ukázkový příklad jihoamerickéhocaudilla.Jehoautoritářskýstyl vlády se až na několik drobných přerušení v zemi udržel do roku 1958.
V roce 1854 bylo zrušenootroctví. V roce 1859 ve Venezuele vypukla občanská válka mezi konzervativci a liberály, známá též jako federální válka (Guerra Federal).Trvala do roku 1863 a stála statisíce životů – v zemi s asi milionem obyvatel. Po válce se na dlouho stal caudillem liberálAntonio Guzmán Blanco, který se vracel k moci až do roku 1887. Roku 1899 se jí chopilCipriano Castro. Rozhodl se nesplácet zahraniční dluhy Venezuely a odmítl vyplatit odškodné cizincům, kteří byli poškozeni ve venezuelských občanských válkách. V důsledku toho v letech 1902 až 1903 uskutečnily Británie, Německo a Itálienámořní blokádu Venezuely, aby ji přinutily zahraniční dluh splácet.Situaci zklidnilaarbitrážv Haagu, nicméně, když se Castro dostal do dalšího podobného sporu s Nizozemci, jeho vojenský pobočníkJuan Vicente Gómez, který ho držel u moci, ho roku 1908 svrhl a sám se ujal prezidentského postu. Vládl poté Venezuele jakodiktátordalších 27 let, až do své smrti.
Objev obrovských ložisekropyv jezeřeMaracaiboběhemprvní světové válkyproměnil celou Venezuelu. Ropa přinesla velké zisky a rozbila závislost na vývozu zemědělských výrobků. Vyvolalo to hospodářský rozmach, do roku 1935 byl venezuelskýhrubý domácí produktna obyvatele nejvyšší v Latinské Americe.Gómez z toho těžil, získal si obrovskou autoritu a centralizoval venezuelský stát. I po Gomézově smrti se udržel jeho gomézistický režim, až do roku 1945. ByťIsaías Medina Angarita(vládl 1941–1945) udělal řadu liberalizačních reforem a povolil i vznik různých politických stran. Roku 1945 ho svrhl převrat, v zásadě vojenský.Venezuela poté prvně ve své historii tři roky koketovala sdemokracií. Souviselo to i s demografickou změnou, poválečná imigrace z jižní Evropy (hlavně ze Španělska, Itálie, Portugalska a Francie) výrazně kulturně proměnila venezuelskou společnost. Prvním demokratickým vládcem se stalRómulo Betancourt, v prvních demokratických volbách byl prezidentem zvolenRómulo Gallegos. V roce 1948 ho však svrhla vojenskájunta.Nejmocnějším mužem junty bylMarcos Pérez Jiménez, vládl až do roku 1958. Pérez byl zastáncemetatismua do té doby poměrně svobodnou ekonomiku značně zestátnil. Ekonomicky ale neuspěl, za jeho vlády vzrostl venezuelský dluh více než 25krát. Nakonec byl Pérez donucen odstoupit.Uchýlil se do Spojených států, z nich byl ale v roce 1963 vydán k procesu ve Venezuele.
Tři hlavní opoziční strany podepsaly v roce 1958 pakt zvanýpuntofijo, který se stal základem nového demokratického režimu.Do úřadu prezidenta se vrátil Betancourt. Radikální levice a komunisté se však odmítli kpuntofijopřipojit a rozpoutali na venkově partyzánskou válku. Nový režim čelil tlaku i ze zahraničí,dominikánskýdiktátorRafael Trujillose například pokusil roku 1960 Betancourta zavraždit.Partyzány zase podporovalaCastrovaKuba. Nebylo ani divu, Betancourt nekompromisně trval na tom, že Venezuela bude mít diplomatické styky jen se zeměmi s demokratickou vládou (tzv. Betancourtova doktrína, jíž však Betancourtovi nástupci poněkud rozvolnili).Navzdory značnému tlaku se podařilo demokratický režim stabilizovat a dosáhnout i pokroku ekonomického. Do karet Venezuele hrála i ropná krize roku 1973, po níž došlo k masivnímu růstu cen ropy, a tedy i venezuelských zisků z ní. Aby státu z těchto zisků neuniklo vůbec nic, nechalCarlos Andrés Pérezropný průmysl v roce 1975 znárodnit.Stát si mohl dovolit náhle mnohem větší výdaje, které mu však zlomily vaz v roce 1983, kdy cena ropy náhle poklesla. Vláda se rozhodla utopit své závazky vdevalvaci měny. Výsledkem byl růst chudoby, kriminality, inflace a politické nestability, jejž se nepodařilo zastavit celých příštích dvacet let.Konci venezuelských zlatých časů se někdy říkáViernes Negro(tedy cosi jako "venezuelskýčerný pátek").
Krize roku 1983 a následný všeobecný úpadek nahrály radikální levici. Do jejího čela se postavilHugo Chávez. Již roku 1992 uskutečnil dva pokusy o státní převrat uprostřed výbuchu hněvu proti úsporným opatřením vlády. Byl zatčen, avšak roku 1994 omilostněn. Roku 1998 byl prvně zvolen prezidentem a držel úřad až do své smrti v roce 2013. Chávezismus, neboli jakýsi neokomunismus, měl velké dopady na celou Jižní Ameriku a také značné geopolitické důsledky (Venezuela je nyní hlavní ruskou základnou v Jižní Americe).Zajímavý ekonomickým rysem chávezismu bylo (a je), že navzdory revoluční rétorice v zásadě postupuje zcela stejně jako politici 80. let: využívá zisků znárodněného ropného průmyslu k velkorysým sociálním programům, a když se cena ropy zakymácí, řeší problém devalvací. Po smrti Cháveze v roce 2013 převzal tuto metodu i Chávezův nástupceNicolás Maduro, který tímto způsobem dovedl zemi až k extrémní inflaci. Kolem roku 2014 již v zemi nastal i nedostatek základních potravin a elektřina začala být zapínána jen na několik dní v týdnu. Od února 2014 proti úpadku země začaly protestovat statisíce Venezuelanů. Chávezisté odpověděli násilím a opoziční vůdci včetněLeopoldo LópezeaAntonio Ledezmybyli zatčeni.Ve venezuelských parlamentních volbách v roce 2015 přesto získala demokratická opozice většinu.
V roce 2010 inflace vymazala růst životní úrovně i přes růst mezd,v roce 2014 dosáhla inflace 69 %a v zemi vznikl nedostatek základního zboží.V roce 2015 měla Venezuela již nejvyšší míru inflace na světě (přes 100 %), což nezažila ani v nejhorších časech po roce 1983.V roce 2017 vstoupila země do období hyperinflace,která v roce 2017 dosáhla 4000 %na konci roku 2018 rekordních 1,35 miliónu procent,MMF však odhadoval 10 miliónů procent.Ekonomika se během 5 let zmenšila na polovinu.
Z Venezuely uprchly před chudobou k roku 2015 téměř 2 miliony lidí (k roku 2021 to bylo již 5,5 milionu – ze třicetimilionové země).To vytvořilo značný tlak na sousedy, zejménaKolumbii. Ta uvažovala i o vojenském řešení, avšak nakonec ho nezvolila kvůli tomu, že vojensky drží Madura Rusové a konflikt by se mohl rozrůst do nepředvídatelných rozměrů. Ze stejného důvodu touto cestou nešly aniSpojené státy, byť prezidentDonald Trumpaspoň vyhlásil ekonomické sankce. Maduro následně posílil svou osobní moc. V červenci 2016 Maduro dočasně otevřel hraniční přechody s Kolumbií, aby si mohli Venezuelané nakoupit potraviny a základní potřeby pro domácnost.Podle některých zdrojů se chávezisté snaží zachránit krachující ekonomiku mj. svým podílem na obchodu sdrogami.
V roce 2017 vypukla v zemi ústavní krize. Nejvyšší soud dlouhodobě na Madurův příkaz rušil většinu rozhodnutí Národního shromáždění od doby, kdy v něm opozice převzala kontrolu. V březnu 2017 přímo uzmul parlamentu všechny jeho pravomoce.Po vlně odporu Nejvyšší soud ustoupil a zrušil své rozhodnutí.O měsíc později Maduro vyhlásil nové volby a roku 2018 v nich podle svých slov drtivě zvítězil.Podle opozice byly volby zmanipulované a podvodné.Jejich výsledek neuznaly sousední státy, Evropa ani USA. Naopak za nového prezidenta uznaly vůdce opoziceJuana Guaidóa.Na straně Madura zůstalyKuba,Čína,Rusko,TureckoaÍrán. V srpnu 2019 vyhlásil americký prezident Trump celkovou ekonomickou blokádu Venezuely.Maduro však moc udržel, za pomoci kubánských vojáků.Představitelé opozice jsou přitom jeho režimem unášeni a mučeni.
Venezuelská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3, se třemi vodorovnými pruhy v barvách: žlutá, modra a červená. Ve středu modrého pruhu je do oblouku uspořádáno osm bílých pěticípých hvězd. Hvězdy jsou uspořádány tak, že jejich osy jsou kolmé k tečně na pomyslném půlkruhu a svírají navzájem úhel 20°.
Venezuelský státní znak je tvořen obloukem děleným štítem na dvě části. Horní část je polcena, v prvním, červeném poli je zlatý snop pšenice s 24 klasy, v druhém, zlatém poli jsou dvě zkřížené venezuelské vlajky na žerdích zakončených hroty. Žerdě jsou svázány zelenýmvavřínovým věncem, za vlajkami jsou šavle, luk s toulcem, oštěp se stuhou v národních barvách a mačeta. V dolním, modrém poli je stříbrný kůň běžící tryskem heraldicky vpravo. Štít obepínají dvě ratolesti: heraldicky vpravo olivová, vlevo palmová, které jsou v dolní části převázány stuhou v národních barvách (žluto-modro-červenou). Na stuze jsou v modrém pruhu zlaté nápisy. Heraldicky vpravo 19 DE ABRIL DE 1810 – INDEPENDENCIA (česky19. dubna 1810 – Nezávislost), vlevo 20 DE FEBRERO DE 1859 – FEDERACIÓN (česky20. února 1859 – Federace) a dole REPÚBLICA BOLIVARIANA DE VENEZUELA (českyVenezuelská bolívarovská republika). Nad štítem jsou dva stříbrné, zkříženérohy hojnosti.
Venezuelská hymna je píseňGloria al bravo pueblo(českySláva statečnému lidu). Hudbu složil Juan José Landaeta, text napsal Vicente Salias.
Území Venezuely můžeme rozdělit do několika oblastí: Na severozápadě jsouAndy, kde se nachází nejvyšší hora VenezuelyPico Bolívar(4979 m). Mezi nimi je položena hluboká tektonická poklesová oblast s jezeremMaracaiboa rozlehlou Maracaibskou nížinou. Severovýchodně od Cordilerra de Mérida se táhne dlouhé pásmo Karibských And. Na jih od řekyOrinocose rozprostíráGuyanská vysočina. Je to rozsáhlá pahorkatina s ojedinělými svědeckými vrchy. Mezi oběma celky se prostíráOrinocká nížinas plošinouLlanos. Území Venezuely je z 52 % pokrytolesními porosty,zemědělská půdazaujímá 23 % rozlohy státu.
Nejvýznamnější řekou Venezuely jeOrinoco, jehož pravé přítoky tvoří vodopády v místech, kde opouští Guyanskou vysočinu. Druhý nejvyšší vodopád světa je právě ve Venezuele:Salto Angel. Měří 979 metrů. Největšími přítoky Orinoka jsouCaroní,ApureaMeta. Významné je limanovéjezeroMaracaibo.
Venezuele náleží i několikostrovůvKaribském moři, které jsou z geopolitického hlediska součástí státuNueva Espartaavenezuelských federálních dependencí– největší z nich jeIsla de Margarita. Největší poloostrovy jsouParaguaná,PariaaGuajira.
KlimaVenezuely je subekvatoriální horké s deštivým létem a suchou zimou. V Maracaibu je průměrná roční teplota 29 °C a 570 mm srážek za rok, výše položenáMérida18,5 °C a 1750 mm,Caracas20 °C,Santa Elenav Guyanské vysočině 23 °C a 1600 mm.
V roce 2024 roztál ve Venezuele její poslední ledovecLa Corona.
Venezuela je zapojená do většiny projektů a organizací na polilatinskoamerické integrace. Je členským státem např. organizacíSpolečenství latinskoamerických a karibských států,Latinskoamerický hospodářský systém,Unie jihoamerických národů,Sdružení karibských států,Mercosur. Z iniciativy bývalého venezuelského prezidentaHuga Chávezevznikly na začátku 21. století spolkyPetrocaribeaBolívarovský svaz pro lid naší Ameriky, ve kterých hraje Venezuela hlavní roli. Kromě členů Bolívarovského svazu má Venezuela příznivé vztahy sČínou,Ruskem,ÍránemaTureckem.
V současné době se následkem humanitární krize a politiky prezidentaNicolase Madurazhoršují venezuelské vztahy se sousedními zeměmi. Kvůli přílivu uprchlíků z Venezuely se ochladily vztahy sKolumbiíaBrazílií. Po krizi ohledně údajně zmanipulovaných prezidentských voleb prohlásili představitelé Kolumbie, Brazílie,Argentiny,Chile,Kanady,Evropské unieaSpojených států amerických, že neuznávají Madura jako legitimního prezidenta a podporují předsedu parlamentuJuana Guaidóa.
Dne 23. ledna 2019 oznámila Madurova vláda přerušení diplomatických styků Venezuely s USA.Ty však tento krok neuznávají a nehodlají své diplomaty ze země odvolat.
Venezuela je federací 23státůa 2 dalších státotvorných útvarů: Distrito capital a Dependencias Federales.
Venezuela je zemědělsko-průmyslový stát s významnou těžbounerostných surovin. Nejdůležitější jsouropa,zemní plyn, kvalitníželezná ruda,bauxit,zlato,uhlí,diamanty,sůl,fosfátyavápenec. Nejvýznamnějším průmyslovým odvětvím jepetrochemie, následujíhutnictví, výrobasurového železa,oceliahliníku,strojírenstvíapotravinářství. Tři čtvrtinyelektrické energieprodukujívodní elektrárny.
Pro rostlinnou výrobu je důležitá sklizeňrýže,kukuřice,sorga,manioku,slunečnice,brambor,luštěniny,bavlny,kokosových ořechů,cukrové třtiny,banánů,citrusů,manga,ananasů,kávy,kakaa,tabáku,sisaluazeleniny. Chová se skot,prasata,drůbežakoně. Význam márybolovi těžbadřeva. Země má důležitou silniční a leteckoudopravu. Významné je obchodníloďstvo.
Venezuela má největší zásoby ropy na světě;surová ropa a produkty z ní představují více než 93 % venezuelského exportu.
Politika „Socialismu 21. století,“ zavedená za vládyHuga Cháveze, přinesla státní kontrolu cen a v důsledku toho vznikl nedostatek základních komodit jako toaletního papíru,chleba a mouky.V srpnu 2014 měla Venezuela jednu z nejvyšších cenových inflaci na světě (63,4 %) a v rámci tajné devalvace měny požadovala po obchodních společnostech zaplatit za dolary o 61 % více než v předchozím roce.
Některé následky politiky „socialismu 21. století“:
Obyvatelstvoje ze 67 % tvořenomestici, ze 21 % potomky Evropanů (běloši a kreolové), z 10 % potomky Afričanů (černoši,mulatiazambové). Domorodé obyvatelstvo činí 2 % (asi 577 tisíc), z nich přibližně 200 000Indiánů, kteří se stále živí lovem a sběrem. Příslušníci kmeneJanomamůz deštných pralesů severníAmazoniebyli známí svou bojovností a někteří z nich stále žijí v izolaci od vnějšího světa. Průměrná délka života je 73,45 let, a to 70,4 u mužů a 76,65 u žen.
Obyvatelstvo je předevšímkatolickéhovyznání (96 %, vč. východních katolíků: 1) řeckokatolíci-melchité: Apoštolský exarchát ve Venezuele, Caracas, vznikl 1990, 2015 – 26 200 věřících, počet narůstá, 2014 – 25 800, 2010 – 25 000, 2) syrští katolíci: Apoštolský exarchát pro V., Maracay, vznikl 2001, 2015 – 20 600, počet narůstá, 2014 – 20 300, 2010 – 5 000. Dále iprotestantského(2 %) vyznání.Gramotnostdosahuje 93 % (u obyvatel starších 15 let).
Klasikem venezuelské literatury je básník, filozof a filologAndrés Bello.Hlásí se k němu i Chilané, a je tak dnes zobrazen jak na bankovce venezuelské, tak na chilskémpesu. K významným básníkům patřil iEugenio Montejo, romanopiscemRómulo Gallegos, který se na krátkou dobu stal i venezuelským prezidentem.SpisovatelArturo Uslar Pietrije autorem pojmumagický realismusoznačujícího styl řady jihoamerických autorů druhé poloviny 20. století.
Významným dirigentem současnosti jeGustavo Dudamel, k jeho předchůdcům patřil napříkladJosé Antonio Abreu. Ve Francii se prosadil hudební skladatelReynaldo Hahn.
Filmový režisérLorenzo Vigaszískal v roce 2015Zlatého lvanafestivalu v Benátkách.Rolí teroristy Carlose, za jejíž ztvárnění v třídílné minisérii z roku 2010 dostalCésara, se proslavil herecÉdgar Ramírez.VHollywooduse prosadila herečkaPatricia Velásquezová. Z venezuelskýchtelenoveljsou známy herečkyGabriela SpanicováčiGaby Espinová.
V posledních letech jsou Venezuelanky mimořádně úspěšné na soutěžiMiss Universe. V roce 2008 vyhrálaDayana Mendozová, rok potéStefania Fernandezováa v roce 2013Gabriela Islerová.Jako módní návrhářka amerických prvních dam (Jacqueline Kennedyové,Laury BushovéaMichelle Obamové) proslulaCarolina Herrerová.
Největší každoroční kulturní akcí ve Venezuele jeFeria del Sol, mezinárodní kulturnífestival, který se koná ve městěMérida, vždy v únoru. Festival je spojenkarnevalovýmihody. Konají se zdebýčí zápasy, výstavy umělecké i zemědělské, koncerty, sportovní události či volbaLa Reina Del Sol(Královny slunce).
Naseznam světového kulturního dědictví UNESCObyly zapsány městoCoro, jakožto jedinečný příklad mísení indiánských a evropských architektonických tradic, auniverzitní město v Caracasu, jež bylo postaveno podle návrhu architektaCarlose Raúla Villanuevave 40. až 60. létech 20. století, a jež nese výjimečné architektonické prvkybauhausuamodernismu.Brutalistnímřešením vyniká kulturní komplex v Caracasu zvanýTeatro Teresa Carreño, otevřený roku 1983. Jedná se o druhé největší umělecké centrum Jižní Ameriky po Kulturním středisku Néstora Kirchnera vBuenos Aires. Jde o stálé sídloVenezuelského symfonického orchestrua pojmenován je po slavné venezuelské klavíristce 19. stoletíTerese Carreño. K nejvýznamnějším technickým stavbám patří 8,7 km dlouhýMost generála Rafaela Urdanetyz roku 1962, který překlenuje úžinu mezi jezeremMaracaiboaVenezuelským zálivem. Architektem mostu bylRiccardo Morandi, jemuž v roce 2018 spadl most podobné konstrukce vJanově, po čemž se začalo debatovat i o stabilitě Urdanetova mostu.
Venezuela se od roku1948zúčastňuje olympijských her. Od té doby získala tři zlaté medaile (k roku 2021). Tu první přivezl zolympiády v Mexiku roku 1968boxerFrancisco Rodríguez, druhou v roce2012 z LondýnašermířRubén Limardo, třetí paktrojskokankaYulimar Rojasovázolympijských her v Tokiukonaných roku 2021, když přitom ve finále zároveň překonala světový rekord.Rojasová navíc naOH v Riu roku 2016brala stříbro, a je tak nejúspěšnějším venezuelským olympionikem všech dob. V roce 2017 se rovněž stalamistryní světa, jako vůbec první venezuelský atlet.
Nejpopulárnějším sportem ve Venezuele jebaseball. Venezuelci třikrát vyhráli Světový pohár v baseballu, naposledy však v roce 1947. NaWorld Baseball Classicskončili v roce 2009 třetí. Legendárním baseballistou, jenž se v letech 1956–1973 prosadil v americké lizeMLB, bylLuis Aparicio. Oblíbený je i basketbal, mužská basketbalová reprezentace vyhrála v roce 2015 americké mistrovství (AmeriCup).V americkéNBAse etabloval basketbalistaGreivis Vásquez. Největším úspěchemvenezuelské fotbalové reprezentaceje čtvrté místo naCopa Américav roce2011.Mistrem světa vzávodech silničních motocyklůse v roce 1975 stalJohnny Cecotto, stejného úspěchu, dokonce dvakrát, dosáhlCarlos Lavado(1983, 1986). Nejúspěšnějším Venezuelcem veFormuli 1jePastor Maldonado.
Tradiční lidovou zábavou jecoleo, jež je podobné známějšímu americkémurodeu.