Ich bin ein Berliner

Ich bin ein Berliner(německávýslovnost:ɪç ˈbɪn ʔaɪn bɛɐ̯ˈliːnɐ;česky„Jsem Berlíňan“) je projevprezidenta Spojených státůJohna F. Kennedyho, který pronesl 26. června1963vZápadním Berlíně. Jedná se o jeden z nejznámějších projevůstudené války, patří mezi nejslavnějšíprotikomunisticképrojevy a též mezi nejslavnější historické projevy vůbec.
O dvaadvacet měsíců dříve postavilaNěmecká demokratická republikaBerlínskou zeď, aby zabránila masové emigraci do Západního Berlína. Projev byl zaměřen jak naSovětský svaz, tak na obyvatele Západního Berlína. V projevu zazněla i další věta pronesená v němčině: „Lasst sie nach Berlin kommen“ („Ať přijdou do Berlína“), adresovaná těm, kteří tvrdili, že „s komunisty můžeme spolupracovat“, což byla poznámka, které seNikita Chruščovjen o několik dní později vysmál.Tento projev je považován za jeden z nejlepších Kennedyho projevů, pronesený na vrcholu studené války a v období tzv. Nové hranice (anglicky New Frontier). Byl velkou morální vzpruhou pro obyvatele Západního Berlína, kteří žili v enklávě hluboko uvnitř východního Německa a obávali se možné východoněmecké okupace.
Kennedy promluvil ke 120 000 posluchačůna schodech radnice ve čtvrti Schöneberg a řekl,
Kennedy tuto větu použil ve svém projevu dvakrát, včetně závěru, kdy větu vyslovil sbostonskýmpřízvukem a přečetl ze své poznámky [„ish bin ein Bearleener“], kterou si zapsal s použitím anglického pravopisu, aby se přiblížil německé výslovnosti. Použil také klasickou latinskou výslovnost civis romanus sum, přičemž c vyslovil jako [k] a v jako [w].
Po desetiletí zastiňovala historii této promluvy různá protikladná tvrzení o původuIch bin ein Berliner. V roce2008podal historik Andreas Daum komplexní vysvětlení na základě archivních pramenů a rozhovorů se současníky a pamětníky. Jako precedens vyzdvihl autorství samotného Kennedyho a jeho projev vNew Orleansv roce1962a ukázal, že Kennedy tím, že se v Berlíně odchýlil od připraveného scénáře, vytvořil vrcholné emocionálně vypjaté politické představení, které se stalo charakteristickým znakem epochy studené války.
Existuje rozšířená mylná představa, že Kennedy omylem řekl, že je „Berlíňan“, což je německá koblihová specialita.Jedná se však jen oměstskou legendu(tzv. urban legend), včetně přesvědčení, že publikum se Kennedymu za použití tohoto výrazu údajně smálo.
Hlavní město Německa,Berlín, se po druhé světové válce nacházelo hluboko v oblasti kontrolované Sovětským svazem. Zpočátku se bylo rozděleno na čtyři sektory kontrolované čtyřmispojeneckými mocnostmi(Spojenými státy, Velkou Británií, Francií a Sovětským svazem).Napětí studené války se stupňovalo, dokud sovětské síly nezavedly berlínskoublokádu západních sektorů města, kterou západní spojenci uvolnili pomocí leteckého mostu. Poté se sektory kontrolované spojenciNATOstaly faktickou exklávou západního Německa, zcela obklopenou východním Německem. Od roku1952byla hranice mezi Východem a Západem uzavřena všude kromě Berlína. Statisíce východních Němců přeběhly na Západ přes Západní Berlín, což znamenalo odliv pracovních sil, který hrozil východnímu Německu hospodářským kolapsem.
V roce1961postavila východoněmecká vláda pod vedenímWaltera Ulbrichtakolem Západního Berlína bariéru z ostnatého drátu, oficiálně nazývanou jako „antifašistická ochranná bariéra“ (Antifaschistischer Schutzwall). Východoněmecké úřady tvrdily, že má zabránit špionům a agentům Západního Německa v přechodu na Východ. Všeobecně se jí však říkalo Berlínská zeď a jejím skutečným účelem bylo zabránit východoněmeckým občanům v útěku naZápad.Během několika měsíců byla zeď přestavěna z betonu a budovy byly zbourány, aby vznikla „zóna smrti“ na dohled východoněmeckých stráží vyzbrojených samopaly.Zeď uzavřela největší mezeru vželezné oponěa Berlín se z jednoho z nejsnadnějších míst pro přechod zvýchodní Evropydozápadnístal jedním z nejobtížnějších.
Západ, včetně USA, byl obviňován z toho, že na vztyčení zdi nereagoval rázně.Oficiálně byl Berlín pod společnou okupací čtyř spojeneckých mocností, z nichž každá měla hlavní odpovědnost za určitou zónu.Kennedyho projev byl prvním případem, kdy USA uznaly, ževýchodní Berlínje spolu se zbytkem východního Německa součástí sovětského bloku. Dne 25. července 1961 Kennedy v prezidentském projevu trval na tom, že USA budou bránit Západní Berlín, a hájil práva čtyř mocností, přičemž dal jasně najevo, že zpochybňování sovětské přítomnosti v Německu není možné.
Projev Ich bin ein Berliner je částečně odvozen z projevu, který Kennedy pronesl na občanské recepci 4. května 1962 v New Orleans; tam také použil frázi civis Romanus sum, když řekl: „Před dvěma tisíci let se lidé nejvíce honosili tím, že mohli říci „civis Romanus sum“ („Jsem občan Říma“). Myslím, že dnes, v roce 1962, se mohou nejvíce honosit tím, když řeknou: „Jsem občanem Spojených států“. Nestačí to však jen říci, musí se to odrazit i ve způsobu žití…“. Může to říci každý. Ale Američané, kteří dnes slouží v Západním Berlíně – vaši synové a bratři – [...] jsou Američané, kteří nesou velké břemeno.“Věty „Jsem Berlíňan“ a „Jsem hrdý na to, že jsem v Berlíně“ byly již týden před projevem napsány na stroji na seznamu výrazů, které měly být použity, včetně fonetického přepisu německého překladu. Takové přepisy se nacházejí i ve třetím návrhu projevu (psaném Kennedym vlastnoručně) z 25. června. Konečnástrojopisnáverze projevu tyto přepisy neobsahuje, jsou doplněny ručně až samotným Kennedym.
Na cvičných sezeních před cestou si Kennedy prošel řadu vět, dokonce i odstavců, které měl přednést v němčině; při těchto sezeních mu pomáhala Margaret Plischkeová, překladatelka pracující proamerické ministerstvo zahraničí,Ted Sorensen, Kennedyho poradce a obvyklý zapisovatel projevů, a tlumočník Robert Lochner, který vyrůstal v Berlíně. Brzy se ukázalo, že prezident nemá jazykové nadání a že by se spíše ztrapnil, kdyby měl dlouze citovat v němčině.
O původu frázeIch bin ein Berlinervšak existují různé výpovědi. Plischkeová napsala v roce1997zprávu o tom, že několik týdnů před cestou navštívila Kennedyho vBílém domě, aby mu pomohla sestavit projev a naučila ho správnou výslovnost; tvrdí také, že fráze byla přeložena již ve Státech překladatelem, který ho měl na cestě doprovázet („poněkud nepříjemný muž, který si trpce stěžoval, že musel přerušit dovolenou, jen aby mohl sledovat prezidentovy manýry“).Kromě toho Ted Sorensen ve svých pamětechCounselor: A Life at the Edge of History(2008) tvrdil, že se na projevu podílel, a uvedl, že do něj nesprávně vložil slovo ein, čímž nesprávně převzal odpovědnost za níže uvedené „želé koblihy“, což zřejmě podpořil i berlínský starostaWilly Brandt, ale pozdější badatelé toto tvrzení odmítli, protože konečná strojopisná verze, která tato slova neobsahuje, je poslední, na níž mohl Sorensen pracovat. Robert Lochner ve svých pamětech tvrdil, že ho Kennedy požádal o překlad věty „Jsem Berlíňan“ a že si ji procvičili v Brandtově kanceláři. Daum připisuje vznik fráze Ich bin ein Berliner Kennedymu a jeho výše citovanému projevu v New Orleans v roce1962. Podle Dauma byl Kennedy ovlivněn pohledem na Berlínskou zeď, takže „se vrací k nejpamátnější pasáži svého projevu v New Orleans, kterou pronesl rok předtím, a mění hrdost na to, že je Američan, v to, že je Berlíňan“.
Za dlouhým stolem prostřeným na schodech Rathaus Schöneberg seděli američtí a němečtí hodnostáři, včetněDeana Ruska(Kennedyho ministra zahraničí),Luciuse D. Claye(bývalého amerického správce Německa),Konrada Adenauera(německého kancléře), Willyho Brandta, starosty Berlína aOtto Bacha(prezidenta berlínského Abgeordnetenhausu). Počet účastníků se odhaduje na 120 000 – 450 000 osob.Bach nejprve hovořil o nedávném vývoji v Berlíně, zejména o zdi. Po něm krátce promluvil Konrad Adenauer, který představil prezidenta. Kennedyho nedoprovázel Robert Lochner, ale Heinz Weber z berlínské mise; Weber prezidentův projev publiku tlumočil. Kromě strojopisu měl Kennedy k dispozici i nápovědní kartu, na kterou si sám napsal fonetický pravopis, a všechny překvapil tím, že projev, jehož příprava trvala několik týdnů, zcela ignoroval. Místo toho improvizoval: „Říká víc, než by měl, něco jiného, než mu doporučovali jeho poradci, a je provokativnější, než zamýšlel.“
Projev vyvrcholil druhým použitím frázeIch bin ein Berlinerv projevu: „Dnes, ve světě svobody, se mohou lidé nejvíce honosit tím, když řeknou Ich bin ein Berliner!“ Dav ztichl, zatímco Weber překládal a opakoval prezidentovu německou repliku; Kennedymu se zjevně ulevilo, že dav reagoval pozitivně, a poděkoval Weberovi za překlad. Weber přeložil i tento kompliment. Podle Dauma se po tomto prvním úspěšném přednesu „Kennedy, který si trochu pohrával se svým sakem, usmíval jako chlapec, kterému se právě podařil převrat“.
Kennedyho poradce pro národní bezpečnost McGeorge Bundy se domníval, že „projev zašel trochu příliš daleko“, a oba upravili text druhého velkého projevu, který měl být později téhož dne přednesen na Svobodné univerzitě v Berlíně, a zaujali mírnější postoj, který „se rovnal poněkud smířlivějšímu postoji vůči Sovětům“.
Zatímco bezprostřední reakce západoněmeckého obyvatelstva byla pozitivní, sovětské úřady byly s bojovným Lasst sie nach Berlin kommen spokojeny méně. Pouhé dva týdny předtím Kennedy ve svém projevu na Americké univerzitě (formálně nazvaném „Strategie míru“) hovořil smířlivějším tónem a mluvil „o zlepšení vztahů se Sovětským svazem“. Nikita Chruščov v reakci na Kennedyho berlínský projev o několik dní později poznamenal, že „by si člověk myslel, že projevy pronesli dva různí prezidenti“.
ČeskoslovenskýdeníkRudé právose o Kennedyho projevu před Schönebergskou radnicí zmínil v rámci vydání z 27. června 1963, konkrétně v článku na straně 6:
Ronald Reagano 24 let později ve svém projevuZbořte tu zeď!připomněl Kennedyho projev i jeho odkaz.
V Berlíně se na Kennedyho památku nacházejí pamětní místa, například Německo-americká škola Johna F. Kennedyho a Institut Johna F. Kennedyho pro severoamerická studia FU Berlín. Veřejné náměstí před Rathaus Schöneberg bylo přejmenováno na John-F.-Kennedy-Platz. Na sloupu u vchodu do budovy je umístěna velká pamětní deska věnovaná Kennedymu a místnost nad vchodem s výhledem na náměstí je věnována Kennedymu a jeho návštěvě. Video s Kennedyho projevem se přehrává jako součást hlavní expozice v muzeuCheckpoint Charlie.
Originál rukopisu projevu je uloženSprávou národních archivů a záznamů(zkr. NARA).
Je rozšířeno falešné přesvědčení, že Kennedy udělal trapnou chybu, když řekl Ich bin ein Berliner. Tím, že nevynechal neurčitý člen ein, údajně změnil význam věty ze zamýšleného „Jsem občanem Berlína“ na „Jsem Berlíňan“ (Berlíňan je druh německého pečiva, podobný želé koblize), čímž pobavil Němce v celém městě.
I když větu „Ich bin ein Berliner“ lze chápat jako dvojsmyslnou, není její použití způsobem, jakým to udělal Kennedy, ani špatné, ani trapné.Podle některých gramatických textů lze v němčině neurčitý člen vynechat, když se mluví o povolání nebo původu osoby, ale v každém případě se používá, když se mluví v přeneseném významu.Kromě toho, ačkoli se na severu, západě a jihozápadě Německa pro koblihu s marmeládou tradičně používalo slovo „Berliner“,v samotném Berlíně ani v jeho okolí se tehdy nepoužívalo, obvyklé je tam slovo „Pfannkuchen“ (doslova „palačinka“).Proto by si žádný Berlíňan nespletl Berliner s koblihou.
Další součástí mylné představy je, že se posluchači jeho projevu smáli jeho údajnému omylu.Ve skutečnosti jásali a tleskali v obou případech, kdy byla fráze použita. Smáli se a jásali několik sekund po prvním použití fráze, když Kennedy žertoval s tlumočníkem: „Oceňuji, že můj tlumočník překládá mou němčinu.“
Tento mylný názor pravděpodobně vznikl vešpionážnímrománuBerlínská hraod Lena Deightona z roku1983, který obsahuje následující pasáž, kterou pronesl Bernard Samson:
V Deightonově románu je Samson nevěrohodným vypravěčem a jeho slova nelze brát za bernou minci. V recenzi Deightonova románu v deníkuThe New York Timesse však zdálo, že Samsonova poznámka je považována za faktickou, a byl přidán detail, že Kennedyho výrok připadal publiku vtipný:
O čtyři roky později se tato věta dostala do článku vThe New York Times:
Mylný názor na koblihu od té doby opakují média jakoBBC(Alistair Cooke ve svém pořadu Letter from America),The Guardian,MSNBC,CNN,časopis TimeaThe New York Times;je zmíněn v několika knihách o Německu, které napsali anglicky mluvící autoři, včetně Normana Daviese a Kennetha C. Davisea je použit v příručce k jazyku Speech Synthesis Markup Language. Je také zmíněn v Kennedyho životopisuAn Unfinished Life(Nedokončený život) od Roberta Daleka z roku 2003: Kennedy, 1917–1963.
Další odkaz na tuto mylnou představu se objevuje v románu Davida FosteraWallace Infinite Jestz roku1996, který obsahuje následující pasáž:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuIch bin ein Berlinerna anglické Wikipedii.