Bokmål

Bokmål(výslovnostbúkmól; doslovaknižní řeč) je spolu snovou norštinoujedna ze dvou oficiálníchspisovnýchvariantnorštiny.
Oba spisovné jazyky jsou vNorskurovnoprávné. Bokmål používá především obyvatelstvo velkých měst ve východní části země, více než 92 % všech obyvatel.
Bokmål je velkou měrou ovlivněndánštinou, která byla více než 400 letúředním jazykemv Norsku. Po roce1814, kdy skončiladánskánadvláda, byl jazyk nazýván dánsko-norský, od roku1890riksmål(říšský jazyk). Jazyk prošel řadou reforem, které měly za cíl jeho přiblížení norskýmnářečíma nové norštině. Reformy se však nesetkaly vždy s kladným ohlasem. Od roku1929se jazyk nazývá bokmål.
Riksmål, jako stále používaná konzervativní varianta, se řadí mezi východníseverogermánské jazyky(kam patří takédánštinaašvédština), zatímco nová norština patří spolu sislandštinouafaerštinoudo západní větve. Bokmål leží mezi těmito dvěma skupinami.
Specifická jazyková situace v Norsku je důsledkem historického vývoje. Od roku1397, kdy přešlo Norsko poddánskounadvládu, se hlavním jazykem Norska stala příbuznádánština, která postupně vytlačila norštinu ze všech oblastí úředního jednání. Ve městech vznikala nářečí, v nichž převažovala dánská slovní zásoba amorfologiea zároveň norskáfonetikaasyntax. Na venkově se však mluvilo nářečími, která byla výsledkem vývoje staré norštiny.
Dánština se používala až do krátkého osamostatnění a připojení Norska keŠvédskuroku1814. V té době vznikly dva hlavní myšlenkové proudy, jejichž cílem bylo vytvoření spisovného norského jazyka. Jeden z těchto směrů vycházel z nářečí venkovského obyvatelstva, z nichž byl později vytvořen landsmål – dnešní nová norština. Druhý směr rozvíjel jazyk dánsko-norský, který byl používán jako úřední (landsmål byl prohlášen za druhý úřední jazyk roku1885). SpisovatelHenrik Wergeland(1808–1845) a jeho kolegové seskupení kolem časopisuStatsborgerenzačali obměňovat jehoslovní zásobuapravopis. Wergeland v roce1835navrhoval, aby byla sjednocena výslovnost v divadlech podle dialektu používaného v Kristiánii (dnešníOslo), což se stalo, i když ne zcela podle tohoto konceptu, až roku1852. Od roku1890je dánsko-norský jazyk nazýván riksmål (dosl. říšský jazyk; tehdejším pravopisem rigsmaal). V průběhu20. stoletíbyl několikrát reformován s cílem sblížení s hovorovým jazykem obyvatelstva a novou norštinou. Tato opatření se však mnohdy nesetkala s kladným přijetím mezi uživateli.
Reforma zavedla psaníp, t, kpodle výslovnosti namísto původníhob, d, g, např.bok(kniha) místobog. Aby se předešlo záměnám, začaly se v podobných případech používat zdvojené souhlásky (např. ve slověbukk, podstavec). V mnoha případech byly nahrazeny dánskékoncovkynorskými, např. v množnémčísle(hestermístoheste, koně) čipréteritu(kastetmístokastede, házel).
Reforma z roku1907následovala po získání nezávislostiNorskanaŠvédsku(1905). Odpovídala jazykové praxi vedoucích společenských vrstev.
V roce1917došlo k dalším změnámpravopisu. V mnoha slovech se podle výslovnosti začalo psátllannmístoldand(např.fjellmístofjeld, pohoří,mannmístomand, muž). Písmenoæbylo v mnoha slovech nahrazeno písmeneme(např.lesemístolæse, číst). Bylo zavedeno písmenoå(vysl.[ɔ, ɔː]), které nahradilo v písmu dřívější skupinuaa. Přiohýbáníbyly volitelně zavedeny některé tvary používané v nářečích a vnové norštině, např. určitýčlenženskéhorodu-a(ženský rod již nebyl podle dánštiny v riksmålu používán, splynul s rodem mužským), tvary préterita na-a(např.kastavedlekastet) aj. Zavedeny byly rovněž některé nářeční formy slov vedle tradičních (např.beinvedleben, noha, dolní končetina).
Povinné změny se ujaly v praxi poměrně rychle, zatímco volitelné tvary nebyly všeobecně snadno přijímány.
V roce 1929 došlo k přejmenování obou spisovných jazyků, riksmål se od té doby nazývábokmål(knižní řeč). Pod názvem riksmål se v současnosti rozumí konzervativní forma bokmålu, prostá radikálních změn zavedených v roce1938. Tato reforma zavedla používání tzv. radikálních tvarů podle nářečí a nové norštiny vedle tvarů tradičních. Rozdělila tvary slov na hlavní a vedlejší, uváděné veslovnícíchvzávorkách. Ve školních učebnicích a v úředním styku směly být používány pouze tvary označené jako hlavní.
Reforma vedená snahou o přiblížení spisovného jazyka hovorovému (nová norština je bližší běžně mluvenému jazyku) se u většiny uživatelů bokmålu nesetkala s pochopením. Mnozí dosud považují radikální tvary za vulgární a dávají přednost tvarům tradičním, proto je riksmål stále používán jako neoficiální psaný standard. Cílem reformy bylo vytvoření jednotného spisovného jazyka, obecné norštiny (samnorsk). Proti tomuto úsilí však v 50. letech byla pořádána silná kampaň, kterou vedlRiksmålsforbundet, spolek založený v roce 1907 na ochranu riksmålu proti sílícímu vlivu nové norštiny.
V roce1951ustanovil parlament (Storting) Norskou jazykovou komisi (Norsk språknemnd), která začala pracovat na nové pravopisné normě. Cílem bylo především omezit počet dubletních tvarů. Výsledkem byla tzv. učebnicová norma (Læreboknormalen) z roku1959. Reforma omezila počet hlavních forem, mnoho z nich bylo nadále označeno za formy vedlejší. Přesto nedošlo k redukci počtu volitelných forem. Za zmínku stojí, že za hlavní byly označeny mnohé radikální tvary.
V roce1972byla myšlenka obecné norštiny opuštěna. Byla vytvořenaNorská jazyková rada(Norsk språkråd), která nahradila Norskou jazykovou komisi. V radě získali místo i zástupci spolku Riksmålsforbundet. Rada pak vypracovala návrh nové reformy, kterou v roce1981jednomyslně schválil parlament. Mnohé slovní formy byly zrovnoprávněny s hlavními formami danými reformou z roku 1959. Bylo například povoleno používat tvary mužského rodu (-en) u feminin (vedle zakončení-a) s výjimkou školních učebnic.
Reforma z roku2005navázala na předchozí. Zrušila zcela rozdíly mezi hlavními a vedlejšími formami.
Následující tabulka srovnává v hlavní rysech tradiční a radikální tvary bokmålu s tvarydánskýmina straně jedné a nářečními tvary používanými v hlavním městěOslona straně druhé. Z porovnání vyplývá ovlivnění tradičních tvarů dánštinou a radikálních tvarů osloským nářečím.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBokmålna anglické Wikipedii.