Jevgenij Ivanovič Balabin

Jevgenij Ivanovič Balabin(ruskyЕвгений Иванович Балабин), narozen22. prosince1879na kozácké stanici u řekyManyčv oblastiDonského vojska,Ruské impérium- zemřel27. října1973v Rakousku, byl ruský velitel, kozák, pedagog a člen předsednictvaKONR.
Pocházel ze šlechtické rodiny z oblasti Donského vojska. Vyrůstal poblíž hřebčína pro kozácké koně. V roce 1900 vystudoval Novočerkasskou kadetní školu a Nikolajevské jízdní učiliště. Jako praporčík (ruskyХорунжий) byl zařazen do gardy kozáckého pluku. V roce 1912 byl povýšen naesaula(kapitána) a od 25. dubna 1913 velel kozácké setnině.
Na frontě byl nasazen od prvního dne války. V roce 1915 působil jako pobočník velitele bojové části pluku. Od 30. dubna 1916 byl velitelem 12. donského kozáckého pluku generála-polního maršála knížete Potěmkina Tavrijského.
Na jaře 1917 byl povýšen na generálmajora za chrabrost a vynikající plnění bojových úkolů. Dne 19. srpna 1917 byl jmenován velitelem 2. brigády 9. donské kozácké divize a od 9. ledna 1918 se stal velitelem této divize, sídlící v Novočerkassku.
Od počátkuRuské občanské válkybojoval na straněbílých oddílů. V roce 1918 velel obraněNovočerkasska. Po zvoleníP. N. Krasnovaatamanem donské armády byl jmenován členem Donské vlády a vedoucím armádního oddělení chovu koní.
20. července 1919 byl rozkazem donské armádě povýšen na generálporučíka.
6. března 1920 spolu se zbytky donského vojska opustilNovorossijsk. Od 16. března 1920 zastával v Sevastopolu funkci předsedy Komise pro záchranu majetku Donského vojska.
Po porážce bílých armád byl evakuován doIstanbulu(Konstantinopol), kde působil jako vychovatel na Ruském reálném reformovaném gymnáziu Všeruského svazu měst v Konstantinopoli. Následně se v roce 1921 usadil vČeskoslovenskuvMoravské Třebové, kde působil na ruském gymnáziu. Škola byla od roku 1935 přesunuta do Prahy, kde jako pedagog pracoval až do roku 1939, kdy byl penzionován.
Od roku 1939 zastával funkci atamana kozákůProtektorátu Čechy a Moravaa ponapadení SSSRv roce 1941 se podílel na formování kozáckých jednotek v sestavěwehrmachtu.
Od roku 1940 byl odpovědným redaktorem časopisu Vestnik Obščekazačjego objedinenija v Protektorate Čechija i Moravija. Od roku 1940 stanul v čele Všekozáckého spolku v Německé říši, na Slovensku a v Maďarsku. Tuto funkci zastával až do roku 1945 do zániku spolku.
Z tohoto titulu byl v roce 1944generálem Vlasovempřizván do jeho hnutí. Do činnosti se zapojil jako člen předsednictvaKONRa účastnil se jehoustavení v Praze 14. listopadu 1944. Dne 6. prosince 1944 o hnutí generála Vlasova napsal svému příteli toto:
Kozácký generál Balabin v KONR však kozáky zastupoval jen formálně, a proto s ním generál Vlasov nepočítal na velitelské místo. Kozáky bojující na straně Německa v té době reprezentovaly především osobnostiKrasnovaaDomanova. V hnutí podléhal přímo náčelníkovi štábu KONRTruchinovi, ale skutečně nevelel žádné významnější síle, byť formálně velel 1. donskému pěšímu pluku.
Balabin nebyl sovětským občanem, proto se na něj nevztahovalo ujednáníJaltské konferenceo vydávání sovětských občanů doSSSR, ale z důvodů své činnosti v KONR měl důvodné obavy z vydání. Proto se raději ukrýval v rozmezí května 1945 až do května 1947 poblíž městaSalcburku, aby nakonec zvolil emigraci doChile. Jedna z jeho dcer (Lydia) zůstala žít v Praze a pokoušela se ho přemluvit k návratu doČeskoslovenska. Tento návrat odmítl. V roce 1959 se přestěhoval ke své dceři Olze do Vídně, kde také sepsal své paměti. Ve Vídni také zemřel a je pohřben na ruském oddělení Ústředního vídeňského hřbitova.
Je autorem knihy Daleké a blízké, staré a nové(ruskyДалекое и близкое, старое и новое)ISBN978-5-9524-3718-0, která popisuje v memoárové podobě osudy šlechtického rodu Balabinů a jeho vlastní osud v kontextu občanské války v Rusku. Knihu sespal v exilu v Chile.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuБалабин, Евгений Ивановичna ruské Wikipedii.