Anděl

Anděl(zřeckéhoἄγγελοςangelos„posel“) jenadpřirozená duchovní bytost, která by měla být podřízenaBohuči bohům a sloužit jako posel mezi lidmi a bohy (záleží na učení judaismus, křesťanství, islám, či různé esoterické představy).
V původnímhebrejskémvýznamu byl anděl prostě „posel“ (מַלְאָךְ‎mal'ach). Tento pojem přeložilaSeptuagintado řečtiny jakoἄγγελος(angelosposel). V pozdním židovství – a jeho prostřednictvím i vkřesťanství– se pak tento pojem přetvořil v pojem bytosti duchovního řádu, která slouží jako prostředník mezi Bohem ačlověkem.
Nauka o andělech se vteologiioznačuje jako angelologie (zřeckéhoἄγγελοςangelosanděl +λόγοςlogosslovo, řeč). Vedle tohoto hlavního významu se pojmu používá i pro označení různýchmystickýchaesoterickýchnauk i mimo křesťanství. Vzhledem k tomu, že křesťanství považujedémonyza padlé anděly, lze za podobor angelologie považovat takédémonologii.
Podle některýchreligionistůmohou andělé představovat relikty staršíchpohanskýchkultů. Řada biblických příběhů má své paralely např. vsumerskýchči dalšíchblízkovýchodníchbájích; během redakce starozákonních textů se podle této teorie bohové, vystupující v těchto paralelních textech, „infiltrovali“ i do židovských náboženských textů, avšak nemohli obstát v ideovém souboji s jediným Bohem a přeměnili se proto v boží posly, anděly.
Starý zákon(Tanach) považuje existenci andělů za prostý fakt. Boží poslové (מַלְאָכִים‎mal'achim) jsou vTóřei v dalších biblických knihách výslovně tímto termínem označeni. Další výraz, kterýmhebrejská bibleanděly označuje, totiž„synové Boží“(בְּנֵי אֱלֹהִים‎bnej elohim), který má jak neutrální, tak i negativní konotace:Genesispopisuje svazky mezi syny božími a dcerami lidskými, po nichž dochází kpotopě,kniha Jóboznačuje jako syna božího isatana.Ačkoli se pak slovem'elohim(אֱלֹהִים) obvykleoznačuje Bůh, v některých pasážích se vykládá jako „andělé“ nebo „soudci“.
Podlemidrašůjsou andělé často v bibli skryti i za dalšími výrazy jako např. „muž“ (אִישׁ‎iš). Pokud se v bibli hovoří o anonymním muži, který se „náhodou“ vyskytuje na určitém místě v určitou dobu, jedná se pravděpodobně o anděla nebo anděly.Jinde je zřejmé, že anděl může být pro některé lidi neviditelný a nechá se spatřit pouze určité osobě (Nu 22,23-33).
Zatímco bible je na jména andělů skoupá, v židovské pobiblické literatuře,midraších,Talmudua pozdějikabalistických spisechlze nalézt snahu o pojmenovánía roztřídění jednotlivých andělských řádů, takto se stávajíserafové,cherubové,ofanimčichajotsoučástíhierarchiejednotlivých andělských kůrů. Vestředověkupak dochází k dalšímu rozvinutí této hierarchie, jak je patrné např. uMaimonida, který ve svéMišne Torařadí anděly do deseti vzestupných tříd (andělé, chajot ha-kodeš, ofanim, er'elim,chašmalim,serafové, mal'achim, elohim, bnej elohim, cherubové a išim).
Vpozdní anticedochází také k rozlišení „padlých andělů“, tj. těch andělů, kteří se vzepřeli Bohu; s těmito byli ztotožněni i „synové boží“ z 6. kapitoly Geneze. Mezi jmény padlých andělů se pak objevují v některých spisech např.ŠemchazajčiAzazel.
Křesťanská nauka o andělech navazuje velmi těsně na představu židovskou, a to především na představy typické pro pozdní židovství aapokalyptickou literaturudoby kolem přelomu letopočtu.
Andělé hrají na vícero místechNového zákonavýznamnou úlohu. Anděl předpovídá jak narozeníJana KřtiteleZachariášovi,tak i narozeníKristaPanně Marii,a pastýřům,ve snuJosefovisdělí původ Mariina těhotenstvía pošle ho do Egypta, aby byl Ježíš zachráněn předHerodem.Nakonec pak andělé zvěstují i Ježíšovozmrtvýchvstání.VeSkutcích apoštolůoznamuje andělKornéliovi, že jeho modlitba je vyslyšena a přikazuje mu poslat proPetra, aby mu zvěstoval víru.Anděl pak také několikrát vysvobozuje zatčenéapoštolyz vězení.
O andělech se vyjadřuje i přímo Ježíš, a to zejména ve svýchpodobenstvích, často v souvislosti s jejich úlohou na konci světa, kde mají být dobří andělé nástrojemBožího soudu,špatní však zavrženi.Dále pak v rozmluvách, kde k andělům přirovnává lidi po smrti, kteří se již nežení a nevdávají.Jinde Ježíš dává najevo svou moc nad anděly.Andělé však v těžkých chvílích Ježíšovi také pomáhají: jednak popokušeních ďábla na poušti, kdy ho obsluhují,nebo vGetsemanské zahradě, kdy mu anděl dodává sílu.
Andělé se pak vyskytují v celém průběhuknihy Zjevení, jež je autorovi knihy odhaleno také prostřednictvím anděla, který jej provází jednotlivými viděními. Anděly mají v této knize jednotlivécírkevníobce, ohlašují jednotlivéeschatologickéudálosti (polnice, rozlomení pečetí).
Pozdně starověká křesťanská tradice ukazuje, jak křesťanská víra v anděly navazuje na představy židovské. Podlesv. Augustinaje anděl „název úkolu, ne přirozenosti. Ptáš-li se, jak se nazývá tato přirozenost, je to duch; ptáš-li se, jaký má úkol, je to anděl. Podle toho, co je, je duch, podle toho, co koná, je anděl.“
Prostředověkouteologii mělo značný význam díloDionýsia Pseudo-Areopagity, který na základě starších tradic na přelomu5.a6. stoletípopsal hierarchii devíti andělských kůrů, seskupených do tří triád: do nejvyšší z nich řadí serafy, cheruby a trůny, do prostřední panstva, síly a mocnosti, a konečně do nejnižší pak knížectva, archandělé a andělé. Tuto nauku převzal iTomáš Akvinskýa ve svéTeologické summěpřipisuje jednotlivým chórům ještě tzv. postavení (např.láska, vědění, poznání; řízení, zázraky, zahánění; vedoucí, vyslanci, poslové). Jednotlivé názvy andělských kůrů však pocházejí z bible.
Katolická církevučí, že Bůh stvořil všechny bytosti jako dobré.Někteří z andělů se však Bohu vzepřelia jejichhříchse chápe jako neodvolatelný a absolutní,neboť nemají po pádu už možnost litovat, podobně jako nemohou hříchu litovat lidé posmrti.V současné době však tato nauka o andělech stojí na okraji teologického zájmu a hierarchie andělů, která nepředstavuje oficiální nauku církve, je v zásadě marginálním tématem.
Učení o andělech jakožto průvodcích či ochráncích lidí je odvozeno ze zmínek vBibli(Ž91, 11 (Kral,ČEP);Žd1, 14 (Kral,ČEP);Ex32, 34 (Kral,ČEP)) a katolická církev o nich hovoří v katechismu. Podle nich má svého strážného anděla každý člověk, aby ho chránil a pomáhal mu vést správný život. Toto tvrzení lze vystopovat i v raně křesťanské tradici.
Podobné stanovisko zastávají i některéprotestantskécírkve.
Vislámumá anděl charakter bytosti plně přátelské Bohu. Andělé tvoří Boží dvůr, zaznamenávají činy lidí, vedou lidi k poslednímu soudu a jsou strážci pekla.Archanděl Gabriel(arab.Džabríl) je označen za božího ducha, který přinášíMohamedoviKorán. Andělé v islámu nemají moc přimlouvat se u Boha, a nelze se k nim proto modlit. Přesto podle islámské tradice, která se neuvádí vKoránu, navštíví každého mrtvého ihned po smrti anděléNakir a Munkar, kteří se dotazují na jeho víru.
Výjimku mezi anděly tvoří padlý andělIblís(ďábel), který se odmítl poklonit předAdamem. Na dalších místech je však Iblís označován zadžina, podobně jakoŠajtán(satan).
U esoterických autorů lze nalézt tendenci rozmnožovat jména jednotlivých andělů z jiných než biblických pramenů. Například Emil Páleš označuje vícearchandělů(Gabriel,Rafael,Anael,Michael,Samael,Zachariel,Orifiel) a přiřazují jimastrologickývýznam, spojený s jednotlivýmiplanetami, dějinnými epochami apod. Nauka o andělech nechybí ani u některýchléčitelůa vykladačů karet.Meziokultistickýmiautory lze zmínit např.Johanna TrithemiačiNostradama.
Vefantasyahororechse mohou vyskytovat jak andělé zcela odpovídající náboženskému významu, tak andělé jako rasa bytostí, případně jejich smíšenina. Ve druhém případě se obvykle jedná o silné magické bytosti mající mnoho společného sdémony, přestože obvykle stojí na opačné straně nebo fakt, že tomu tak není, je součást zápletky. Pokud pak na sebe anděl bere tělo, jedná se o bezpohlavní lidskou postavu s labutími křídly. Obvykle je navíc oblečený do volného bílého šatu a při objevení nebo používání magie září.
Bytosti s andělským vzhledem jsou populární také vjaponskýchanimovanýchkomiksech(manga),filmechaseriálech(anime). Bytosti však nemusejí mít nutně žádnou magickou moc a i jejich podoba se různí (kromě toho, že vždy mají křídla). Objevují se např. v dílechHaibane renmei(šedokřídlí),Neon Genesis Evangelion(poslové) neboMegatokyo. Na rozdíl od evropských andělů, kteří si vystačí s dvěma křídly, japonští mohou mít někdy křídel i více – digimonLucemonze čtvrté série seriáluDigimonjich má dokonce deset. Podobně pojatí andělé se objevili i v českém komiksuMuriel a andělé(Miloš MacourekaKája Saudek,1968).