Jaroslav Šabata

Jaroslav Šabata(2. listopadu1927Dolenice–14. června2012Brno) bylčeskýlevicovýpolitik,filozof,psychologapolitolog, do roku 1969 funkcionářKSČ, zanormalizacedisident,mluvčí Charty 77a politický vězeň, posametové revolucipředákObčanského fóra, poslanecSněmovny liduFederálního shromážděnía ministr bez portfeje vlády České republiky.
Po komunistickém převratu v únoru 1948 byl na Filozofické fakultě brněnské Masarykovy univerzity členem tzv. trojek, jež rozhodovaly o vyloučení studentů, kteří po komunistickém převratu už neměli mít na studiích co dělat.
V letech 1953–1964 přednášel na katedře marxismu-leninismuUniversity Jana Evangelisty Purkyně v Brně, pak v období let 1964–1968 vedl katedru psychologie na Filozofické fakultě této školy. V 50. letech 20. století byl aktivním stoupencem stalinistického křídla KSČ, v 60. letech 20. století byl jako funkcionářKSČstoupencem jejího reformního křídla. V letech 1968–1969 zastával post tajemníka Krajského výboru KSČ proJihomoravský kraj.Na post vedoucího tajemníka jihomoravského KV KSČ ho zvolila konference v červenci 1968. V této funkci měl tehdy podporuSpolečnosti pro Moravu a Slezskoa v Jihomoravském kraji tehdy výrazně zesílila podpora pro projektčeskoslovenské trojfederace, tedy spolkového státu složeného ze tří zemí/republik (Čechy, Morava + Slezsko a Slovensko). Koncepce ale nebyla realizována.
Vysočanský sjezd KSČv srpnu 1968 ho bezprostředně po okupaci zvolil i za členaÚstředního výboru Komunistické strany Československa.
V roce 1969 byl zbaven všech funkcí a nastoupil jako betonář, později skladový dělník. Roku 1970 byl vyloučen z KSČ. Poté se stal jedním z vedoucích představitelů opozice, za což byl pronásledován a dvakrát vězněn. Na počátku 70. let se okolo něj zformovala skupina nazvanáKomunisté v opozici. Byl zatčen 20. listopadu 1971 a v létě roku 1972 odsouzen na šest a půl roku. Podmínečně se na svobodu dostal v prosinci 1976. PodepsalChartu 77a v letech 1978 a 1981 byl jejímmluvčím. Opětovně byl ve vězení v období říjen 1978 – prosinec 1980. Společně sRudolfem Battěkemv roce 1988 inicioval vznikHnutí za občanskou svobodu.
Profesně byl k roku 1989 uváděn jako důchodce, bytemBrno.
Posametové revolucise vrátil do vrcholné politiky. Byl jedním z mluvčích Občanského fóra v Brně. V lednu 1990 zasedl v rámci procesukooptací do Federálního shromážděníposametové revolucido Sněmovny lidu (volební obvod č. 109 –Žďár nad Sázavou-Jihlava,Jihomoravský kraj) jako bezpartijní poslanec, respektive poslanec za Občanské fórum. Ve Federálním shromáždění setrval do svobodnýchvoleb roku 1990.V parlamentu byl zvolen v lednu 1990 do předsednictva FS a předsedal zahraničnímu výboru Sněmovny lidu.
Zastával i vládní post. V letech 1990–1992 působil jako ministr bez portfeje vevládě Petra Pitharta. Ve funkci měl na starosti mimo jiné kontakty mezi českou a slovenskou a českou a federální vládou. Podílel se tak na diskuzích o státoprávním uspořádání. Prosazoval vstřícný postoj české vlády ke slovenským tendencím k přesunu kompetencí na národní republiky.Po rozpadu Občanského fóra roku 1991 byl významným členemObčanského hnutí. Od července do prosince 1992 zastával post poradce předsedy Federálního shromážděníMichala Kováče.Jako jeden z mála českých politiků si i v letech 1991–1992 udržel dobré vztahy sVladimírem Mečiarem. Ještě v září 1992 zorganizoval dvě schůzky mezi Kováčem a představiteli české opozice s cílem vytvořit alternativu k řízenému zániku Československa.
Po rozkladu Občanského hnutí působil v 90. letech jako publicista a analytik. V letech 1991–1998 zastával post předsedy správní radyNadace Bernarda Bolzana. V roce 1996 neúspěšně kandidoval do senátu jako nezávislý kandidát naZnojemsku. V roce 1997 vstoupil doČSSD.
Jeho dceraAnna Šabatováv letech 2001–2007 zastávala post zástupkyně veřejného ochránce práv, v letech 2008–2013 byla předsedkyníČeského helsinského výboru, od roku 2014 zastává postveřejného ochránce práv. SynJanzaložil nakladatelstvíDoplněka stál i u zrodu nakladatelstvíAtlantis.