Andrew Esiebo

Andrew Esiebo(*1978Lagos,Nigérie) je nigerijskýfotožurnalista. Zabývá se osobními projekty a úkoly především vNigériiazápadní Africe, v níž se Nigérie nachází. Za svou práci v oboru získal mezinárodní uznání.
Svou kariéru začal jakofotografna volné noze a jeho práce se týká problémy s rapidním rozvojem v zastavěných oblastí na územíNigériea taktéž různýchsocioekonomickýchproblémů spojených s různými tématy, jako jesexualita,genderovápolitika,fotbal,populární kulturaaimigrace. Po čase se jeho práce sfotografovánímvyvinula i za limityfotografienásledně začal experimentovat a pracovat svideemamultimédii.
Esiebo se narodil v Lagosu vNigérii. V roce2000dostalfotoaparátjakodárekod svého příteleJose Maria. Učil se fotografovat se svým fotoaparátem, se kterým začal postupně získávat zkušenosti. Začal se věnovat fotografování svého okolí a jeho hlavní záměr byl pořizovatfotografierychlého rozvoje měst v Nigérii s a její okolí. Poté zahájilinternetovoukorespondencisamerickýmfotografemPaulem Udstrandem, který mu dal své první sadyfotografických knih, ze kterých si začal dále rozvíjet a upevňovat své znalosti o fotografování. Esiebo si také vyzkoušel pořizovatčernobílé fotografiese svýmstrýcemJosephem Esiebem, který je aktivnímkomerčním fotografemv největším městěNigérieIbadanu. Eseibo svému strýciasistovalpři zpracování černobílých snímků vtemné komoře.
Esiebo žije a pracuje především vIbadanuvNigériikde pomáhal svémustrýcise zpracováním snímků. Eseibovi se podařilo jeho kariéru rozšířit i zahranicesvé rodné země a to dozápadní Afrikya získal si mezinárodní pozornost. Nyní je členem tiskové agenturyParticipating Artist Press Agencya jeho práce o nigerijské krajině akultuřejsou široce prezentovány vLagos LabaMigrationpapa.Jeiniciátoremaspoluorganizátorem„Moje oko, můj svět“ (vanglickémoriginále: "My Eye, My World"), participativní fotografické dílny pro sociálně vyloučené děti vNigérii.
V současné době (2020) je Esiebofotografemna volné nozepro lokálníorganizacei vzahraničí, včetněčasopisuPhotoblogs Magazine;časopisuUSAVoiceworks,Austrálie; Globální zprávaOSNo lidských sídlech,Laia Libros;Španělsko,Evropská tisková agentura;Západní AfrikaaTime OutNigeria.Je zakládajícím členemnigerijskéhofotožurnalistickéhokolektivu Black Box,Nigérie. Kolektiv tvoří fotografové různého věku avzdělánípo celéAfrice, jehož členové se věnovali mnoha uměleckým aktivitám, ať už individuálně nebo ve spolupráci se skupinami.Esiebo je součástíProgress of Love, projektu spolupráce meziMenil Collection,Houston;Centrum současného umění,Lagos; aPulitzer Arts Foundation,St. Louis.
Esiebo také nechal svéfotografiepublikovatvknihách,časopisechawebových stránkách, jako jeThe Guardian,Marie ClaireItalia,Time OutNigeria,Mail & Guardian online,Laia Books,Geo-Lino, KIT ačasopisAriseoafrickémstylu.
Esiebo absolvoval řadu uměleckých rezidencí včetně 5. měsíčního pobytu vPaříživ rámciCultures France's Visa Pour Creation, 3. měsíčního pobytu vGasworksvLondýněv rámci programuAfrica Beyonda 3. měsíčního pobytu naGyeonggi Creation CentervJižní Korejiprosinci2011.
V roce2008Esiebo zorganizoval výstavuEyes from South to West(českyOčima z Jihu k Západu), která byla součástí rezidenčního pobytu vLondýněiniciovanéhoAfrica Beyondve spolupráci sGasworks International Residency Programmeve spolupráci sThe Photographers' Gallery.Výstavazkoumala zkušenosti jednotlivců a jejich rodin, kteří migrovali zNigériedoEvropyprostřednictvímfotografiíaaudiorozhovorů.Výstavase snažila poodhalit napětí, problémy a starosti ze snu o začátku nového života vzahraničía s tím spojenourealitukterá ne nutně odpovídalapředstavám.Projektsi staví na Esiebově přístupu kdokumentární fotografii, který se zaměřuje na budovánívztahůadůvěrys cílem vytvořit skutečné zapojení se svým okolím.
V roce2007získal Esiebo cenuCultures France(nyníInstitut Français)Visa pour la Creation Awarda začal objevovat další cestyfotožurnalistikyse svým prvnímvideemamultimediálnímdílem s názvem „Living Queer African“ (Česky: ŽivotqueerAfričana), které vyzdvihuje život mladéhogayeKameruncežijícího vPaříži.
V roce2011Eseibo také vyhrál cenu za uměleckou tvorbu za rok2011odMusee du Quai BranlyvPaříži. Ocenění využil k tomu, aby se pustil dofotografickéhoprůzkumus názvemPride, který dokumentoval fenomén pánskéhokadeřnictvívzemíchzápadní Afriky:Nigérie,Benin,Ghana,Pobřeží slonoviny,Libérie,Mali,SenegalaMauretánie. Esiebo zkoumá profesi kadeřníka, protože vlasové styly a techniky významně přispívají k budování individuální a kolektivní identity v západní Africe. Esiebo zkoumá roli, kterou hrajíkadeřnické salonyvsociální mobilitě, a způsob, jakým toto odvětví funguje jako bodkonvergencemezilidmize všech prostředí.
Vlistopadu2006byly Esiebovy práce okultuřea přírodním dědictvíNigériepublikovány vLaia Libros,Barcelona,Španělskove spolupráci sUNESCOs názvemLagos: Život jde dála byly také uvedeny navýstavěvSýriis názvemSetkání naBlízkém východě.
Autorbyl také oceněn naNoorderlicht Photography Festival. Jehofotografiebyly vystaveny jako součástActs of Faithnafestivaluv roce2007.
V roce2009Esiebo vystupoval jako hostujícípřednášejícínaChobi Mela V Photo FestivalvBangladéši.
V roce2010byl Esiebo vybrán do projektuWorld Press Photography Dream16novinářů, kteří měli poskytnoutalternativnípříběhy kmistrovství světa v Jižní Africe. Jeho kolekce „Alter Gogo“ zaujala odlišný přístup ke globálnímu fenoménu mistrovství světa ve fotbale vJihoafrické republiceroku2010. Při návštěvěchudinskéčtvrti poblížJohannesburgu,Orange Fam, potkalfotbalovýtým složený zbabiček:Gogo Getters. Jeho série stavěla vedle sebeobrazystarších žen v jejich domě s jejichvnoučaty, které kontrastovaly s obrazy, na nichž jsou v jejich fotbalovém oblečení na domácímhřišti. Tato série je v rozporu se snímky starších Jihoafričanů, protože přímo zpochybňuje představy osportua volném čase jako o tom, že patří pouze mladégeneraci, a vkládá smysl prosvobodujednání dožen, které jsou příliš často přehlíženy i ve sportovní komunitě. Esiebova práce byla s Alter Gogo proto poprvé vystavena ve Francii na Photoquai 2011.Tato výstava byla také k vidění na 11. havanském bienále na [Kubě].
V roce 2011 byla autorova práce vystavena s názvem „Sharon Stone of Abuja“,v Location One Gallery v New Yorku. Tato výstava se snažila prozkoumat a znovu si představit „Nollywood“ – tj. nigerijský videofilmový průmysl. Nollywood se poprvé objevil téměř před 20 lety a rychle se rozrostl na třetí největší filmový průmysl na světě po Hollywoodu a Bollywoodu. Sharon Stone in Abuja – pojmenovaná po slavném nollywoodském filmu – byla pokusem odhalit psychodrama nigerijského života a vizuální poctou emocionální a psychologické krajině Afriky.
V roce 2012 Esiebo produkoval sérii o olympijských hrách 2012 v Londýně s názvemThe Games: Inspiring Images, Lens on Twelve, London.Lens on Twelvebyla výstava, která se snažila posunout těžiště olympijských her na druhou stranu akce, na umělce jiných národností. Umělci byli požádáni, aby se zamysleli nad tím, jak se cítí z celosvětové události, v jediném fotografickém díle. Za tímto účelem Esiebo pořídil Světovou fotbalovou sérii. Esiebo diskutoval o tom, že fotbal je v Nigérii víc než jen hra: je to místo, které spojuje lidi bez ohledu na jejich socioekonomický status. Tato série ukazuje, že hra není omezena na stadiony a formální zápasy v Nigérii, ale odehrává se na plážích, veřejných prostranstvích atd.
V srpnu 2015 byl Esiebo uveden na oficiálním účtu Instagramuza svou vynikající práci. Příspěvek, který citoval Esieba, když mluvil o jeho začátcích jako fotograf s problémy v Lagosu v Nigérii, řekl: „Tenkrát jsem fotil svou filmovou kamerou, skenoval je a posílal Paulovi e-mail, aby získal zpětnou vazbu. A v určitém okamžiku mi posílal knihy s názvy o světle, vybavení fotoaparátu, fotografování a zpracování v temné komoře. Studoval jsem ty knihy s náboženským nadšením a získal sebedůvěru, že s fotoaparátem budu kreativnější a zručnější.“
Esiebo rozvinul svou kariéru dokumentováním krajiny a komunit Nigérie, z nichž si jako součást svého online portfolia vybral následující.
Zpráva pro pana prezidenta– tato série zachycuje nigerijskou federální vládu, která 1. ledna 2012 odstranila dotace na ceny benzínu. To vedlo k náhlému 160% zvýšení cen pohonných hmot, což vedlo k celonárodnímu protestu. Výsledkem bylo, že Nigerijci vyšli do ulic, aby demonstrovali proti cenám benzínu a dávali najevo své rozhořčení se státní správou v zemi. Esiebo vyzdvihl jednotlivé demonstranty a jejich vzkazy prezidentovi Nigérie.
Bůh je živý– jak byly náboženské prostory rozšířeny po celé zemi, tento soubor prací ukazuje, jak Nigerijci chválí Svatodušní a evangelické církve. Esiebo pokrývá velká shromáždění známá jako „křížové výpravy“, která se konají po celé zemi, na nichž se Nigerijci shromažďují, aby podnítili svou víru. Tato výstava byla součástífotografického festivalu v Lagosuv říjnu 2010, prvního mezinárodního festivalu umění a fotografie, který se konal v Nigérii.
Femi Kuti and the Afrika Shrine (Femi Kuti a svatyně Afrika) – nastiňuje rušný noční život Lagosu: obchodní centrum Nigérie a nejlidnatější město v západní Africe. Pro diváka zvenčí se jeví jako město zločinu, dopravní zácpy a chudoby, Esiebo však popisuje město jako pulzující metropoli, zvláště zdůrazňuje místní noční klub Afrika Shrine.
Nigeria on my mind – „Nigérie v mé mysli“ je fotografická cesta Esibových cest po Nigérii. Během několika let, kdy pracoval jak na osobních projektech, tak na zakázkách pro cestovní průvodce a nevládní organizace, Esiebo rozsáhle fotografoval bohaté kulturní dědictví, etnickou rozmanitost a geografickou krásu Nigérie.
Soccer Worlds – pokračující série zabývající se přivlastňováním si fotbalu v nekonvenčním prostředí v Nigérii.
Nneka – fotografická série autora pro Soundcity Magazine s nigerijským hudebníkem Nnekou, jehož společensky uvědomělá hudba se střetává s R&B/hip-hopovou hudbou, která je v současné Africe tak populární.
Pool Betting – tato fotografická skupina dokumentuje trend sázení na fotbal, který byl kulturním importem britského vlivu 20. let 20. století, přesto se mezi starými muži v Nigérii stal populární činností.
Living Positive – zaměřený na život Thoko Ngubeni, černošské lesbičky s onemocněním HIV. V jednu chvíli byla na pokraji smrti, odmítnuta rodinou a přáteli, ale pak se jí podařilo změnit svůj život a využít veškerý svůj talent a zdroje k tomu, aby zlepšila život sobě i ostatním. Ngubeni je zakladatelkou ženské podpůrné skupiny s názvem Mafithobelae. Esiebo sleduje Ngubeni na cestě do jejího černošského městečka v Mpumalanga, kde organizuje veřejná setkání s cílem vzdělávat místní lidi o otázkách souvisejících s HIV a AIDS. Prostřednictvím fotografické série se Ngubeniho zkušenost života s HIV dostává do pozitivního světla, když vidíme její pokusy poskytnout přístup k testování a lékům ve své komunitě a pokusy bojovat proti stigmatu spojenému s virem.
Survival Games – vypráví příběh Sunny Omini, bývalé fotbalové hvězdy v Nigérii, jejíž slibnou kariéru přerušilo zranění. Esiebo dokumentuje jeho post-kariéru, nás provede cestou tohoto muže od fotbalového trenéra ke křesťanskému misionáři. Po letech se vrátil do hry a založil Signal Meteor Football Academy, základní tréninkovou akademii pro mladé muže ohrožené sociálním vyloučením. Dnes pracuje s přibližně 30 fotbalisty na tom, co nazývá „kostel na hřišti“, a pomáhá jim budovat lepší budoucnost prostřednictvím fotbalu.
Pouze pro členy – Lagos má jednu z nejživějších scén nočního života v Africe a 'Members Only' nabízí vzácný přístup k životu vyhazovače z nočního klubu Lagos. Po jednom vyhazovači od každodenního tříhodinového cvičení po noční směny nabízí Esiebo svěží a neochvějný pohled na život mimo nigerijské noční kluby.
Vuvuzela Journeys – Esiebo v této sérii fotografií odhaluje souvislosti mezi obrazemvuvuzelyve světě Jižní Afriky v roce 2010 a jejím spojením s církevními tradicemi 20. století, kde se předpokládalo, že má léčivé schopnosti. Esiebo staví vedle sebe fotografie z mistrovství světa 2010 s těmi, které se tradičně používají v kostele Shembe se sídlem v KwaZulu-Natal.
V roce 2007 získal Esiebo cenu Cultures France (nyní Institut Francais) Visa pour la Creation Award a začal objevovat další cesty fotožurnalistiky se svým prvním videem a multimediálním dílem s názvem „Living Queer African“, které vyzdvihuje život mladého gaye Kamerunce žijícího v Paříži..
V roce 2011 Esiebo vydal další multimediální film s názvem Barbara Encounter. Film je o sexuální pracovnici z Lusaky v Zambii. Film vypráví o životě jedné z mnoha žen v Zambii, které pracují na ulici, aby zajistily lepší život svým rodinám. Esiebo vypráví jejich životní příběh prostřednictvím synopse intimních portrétů, které zachycují život ženy na ulici i mimo ni, aby poskytly ucelenější přístup k životům zambijských prostitutek.
V roce 2013 Esiebo prohloubil svou multimediální kariéru ve své práci naEnlarging the Kingdom, což je dokumentární film ve spolupráci s Annalisou Bulttucci. Dokument se zabývá vlivem afrických letničních v Itálii, který byl promítán 23. dubna 2013 spolu s panelovou diskusí. Rozšíření království zkoumá setkání, interakce a konflikty mezi katolicismem a africkým pentekostalismem prostřednictvím konverzace nigerijských a ghanských pastorů a katolických kněží. Dokument se zabývá jejich různorodým chápáním zlých sil, autorizovaných a neoprávněných forem vztahu k Božství, vytvářením idolů a ikon a náboženského vedení a autority, aby nabídl vhled do výzev afrických letničních v Itálii a na roli letničních. Kostely pro komunity afrických přistěhovalců.
Další projekty obsahují společné dílo s Annalisou Butticci a Crazy World Crazy Faith.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuAndrew Esiebona anglické Wikipedii.