Stilleova reakce

Stilleova reakcejeorganickáreakce, často používaná vorganické syntéze. Spočívá vpárovánídvou organických sloučenin, přičemž jednou z nich jeorganocínová sloučenina(neboliorganostannan). Druhou sloučeninou může být některý z mnoha organickýchelektrofilů. Stilleova reakce patří mezikřížové párovací reakce.
Skupina Rnavázaná na trialkylcín je obvykle sp-hybridizovaná, může jít například ovinylneboaryl.
Organostannany jsou odolné vůči vzduchu i vodě, řada z nich je buď komerčně dostupná, nebo připravitelná podle postupu popsaného v literatuře; často ovšem tyto látky bývají značně toxické. X býváhalogenid, většinouCl,BrneboI, i když je možné použít ipseudohalogenidy, jako jsoutrifláty, takésulfonátyafosfáty.Touto reakcí se zabývalo několik studií.
První křížové párování arylhalogenidů za přítomnosti organocínových sloučenin popsalColin Eabornv roce 1976.Tato reakce dávala diarylový produkt se 7% až 53%výtěžností. Tento proces roku 1977 rozšířil Tošihiko Migita o párováníacylchloridůs alkylcínovými sloučeninami, přičemž se tvořilketons výtěžností od 53 % do 87 % .
V roce 1977 T. Migita vydal práci zabývající se reakcemiallylcínovýchsloučenin saryl- (C) aacylhalogenidy(D). Větší schopnost allylových skupin přesouvat se na palladiový katalyzátor umožnila provádět reakce za nižších teplot. Výtěžnosti se u arylhalogenidů pohybovaly od 4 do 100 %, a u acylhalogenidů mezi 27 a 86 %.Na základě Migitových a Kosugiových objevů se pro Stilleovu reakci někdy používá označeníMigitova–Kosugiova–Stilleova reakce.
John Kenneth Stillenásledně v roce 1978 provedl párování mnoha různých alkylcínových sloučenin s řadou aryl- a acylhalogenidů za mírných podmínek a s mnohem lepšími výtěžnostmi (76-99 %).V 80. letech Stille pokračoval v práci na syntéze mnoha ketonů pomocí tohoto univerzálního a mírného procesu a objasnil mechanismus této přeměny.
K polovině 80- let 20. století bylo publikováno 65 prací zabývajících se párovacími reakcemi využívajícími organocínové sloučeniny, čímž se dále rozšiřovalo spektrum použitelných substrátů. Zatímco původní výzkum byl zaměřen na párování alkylových skupin, tak se další práce soustředily především na využitelnější párovánívinylových,alkenylových, arylových a allylových organostannanů. Díky stabilitě organocínových sloučenin za přítomnosti vzduchu a jejich snadné přípravě se Stilleova reakce stala často využívaným postupem.
Mechanismus Stilleovy reakce byl podrobně prozkoumán.Katalytický cyklusobsahujeoxidační adicihalogenidu nebo pseudohalogenidu (2) napalladiovýkatalyzátor(1),transmetalacimeziproduktu3s organocínovým činidlem (4) aredukční eliminaci5za vzniku konečného produktu (7) a obnovení katalyzátoru (1).
Přesný mechanismus Stilleova párování je složitý a může probíhat řadou způsobů. Podobně jako u jiných křížových párování katalyzovaných palladiem se předpokládá vznik 14elektronového komplexu Pd, který se může vytvořit několika způsoby. 18- nebo 16elektronový zdroj Pd, například Pd(PPh3)4nebo Pd(dba)2, odštěpíligandza tvorby aktivního katalyzátoru. V druhém kroku sefosfinnaváže na volné Pd. Může také proběhnout redukce zdroje Pd, (8) (což může být například (Pd(OAc)2, PdCl2(MeCN)2, PdCl2(PPh3)2nebo BnPdCl(PPh3)2) navázáním fosfinového ligandu nebo organocínové sloučeniny.
Oxidační adice se účastní 14elektronový komplex Pd. Vzniká přitom 16elektronový meziprodukt obsahující Pd. Tento krok pravděpodobně urychlujíaniontovéligandy, jakoOAc, tvorbou [Pd(OAc)(PR3)n], což zvyšujenukleofilitukomplexů palladia.
V některých případech, například při použitísp3hybridizovanýchorganohalogenidů, převažujeSN2 mechanismus.
Přestože se posoustředěných oxidačních adicíchobvykle vytvářícis-meziprodukt, tak rychle vznikárovnováhamezicis- atrans-izomerem.
Isomerizacemá několik příčin. První z nich spočívá v tom, že se obvykle na fosfiny navazují objemné skupiny, pro které je vzájemná orientacecisznačně nevýhodná, čímž dochází kizomerizacinatrans-produkt.Druhou příčinu lze vysvětlit pomocí sdmodelu.Podle této teorie je palladiumhypervalentní. Ratransligand tak „soupeří“ o navázání na jeden orbital palladia. Vznikláčtyřelektronová tricentrická vazbaje nejslabší tehdy, když jsou přítomny dvě silně donorové skupiny, které o orbital soupeří silně. Ve srovnání s ostatními běžně používanými ligandy má C-donor Rligandu mnohem výraznějšítrans efekt. Ten ukazuje míru soupeření mezi ligandy, které jsou navzájem v polozetrans, o orbital palladia. Obvykle používané fosfiny a C-donory (R) a patří mezi měkké ligandy, vytvářejí s palladiem silnější vazby, a výrazně soupeří o navázání.Protože halogenidy a pseudohalogenidy jsou výrazněelektronegativnější, tak jsou jejich vazby s palladiem značněpolarizovanés většíelektronovou hustotouna skupině X, a tak vytvářejí mnohem slabší trans efekty. Z tohoto důvodu je pro Rvýrazně výhodnější být vůči X v polozetrans, protože Rpoté vytvoří silnější vazbu s palladiem.
Transmetalacetransproduktu oxidační adice může probíhat několika různými mechanismy, které závisí na substrátech a na podmínkách reakce. Nejčastější je u Stilleova párováníasociativní mechanismus, kdy se organocínová sloučenina, obvykle atomcínunavázaný na allylovou, alkenylovou nebo arylovou skupinu, koordinuje na palladium skrz jednu zdvojných vazeb. Tímto vzniká pětivazný 18elektronový meziprodukt, jenž poté odštěpí ligand za vzniku rovinného čtvercového komplexu. Přestože je organostannan na palladium koordinován přes skupinu R, tak musí být Rformálně přenesena na palladium (vazba R-Sn musí zaniknout) a skupina X musí odejít společně s cínem, čímž se transmetalace dokončí. Tato část může probíhat dvěma způsoby.
V prvním po navázání organostannanu natranskomplex dojde ke koordinaci skupiny X na cín a utvoří se cyklický přechodný stav. Rozpadem tohoto aduktu zanikne vazba R3Sn-X a trojvazný komplex má Ra Rv polozecis.
Druhý častý mechanismus začíná stejnou adicí organostannanu natrans-komplex; skupina X se však nekoordinuje na cín, vzniklý přechodný stav tak má otevřený řetězec. Poté uhlík v poloze alfa vzhledem k cínu atakuje palladium, čímž komplex cínu získá celkový kladný náboj. Na níže uvedeném schématu dvojná vazba koordinující se na cín odpovídá R, tedy alkenylu, allylu nebo arylu. X může kdykoliv disociovat a navázat se na Snkomplex. Výpočty založené nateorii funkcionálu hustotypředpovídají, že otevřený mechanismus bude převládat, jestliže dva ligandy zůstanou navázané na palladium a skupina X se oddělí, cyklický proběhne přednostně, když bude ligand disociovat před transmetalací. Dobréodstupující skupiny, jako jsou (v polárních rozpouštědlech) trifláty tak upřednostňují první mechanismus, zatímco u objemných fosfinových ligandů lze očekávat převahu druhého.
Méně častý bývá disociativní mechanismus, kde ligand ze čtyřvazné sloučeniny palladia disociuje a koordinující rozpouštědlo se může navázat na palladium. Po odštěpení rozpouštědla se vytvoří 14elektronový trojvazný meziprodukt a organostannan se může navázat na palladium, po čemž může proběhnout cyklický nebo otevřený proces, jak je popsáno výše.
Aby mohlo dojít k redukční eliminaci R-R, tak tyto skupiny musí být vzájemně v polozecis. Jakýkolivtrans-adukt se tak musí izomerizovat nacismeziprodukt, jinak nebude dále reagovat. Redukční eliminace může proběhnout několika způsoby, většinou jde o soustředěné mechanismy.
Nejprve 16elektronový čtyřvazný meziprodukt vzniklý transmetalací podstoupí redukční eliminaci ze čtvercového rovinného komplexu. Tato část probíhá ve dvou krocích: nejprve po redukční eliminaci proběhne eliminace a následně koordinace nově utvořenévazby sigmamezi Ra Rna kov, čímž se utvoří výsledný produkt.
Tento proces ovšem bývá někdy pomalý, může být výrazně urychlen disociací ligandu za tvorby 14elektronového meziproduktu ve tvaru T. Tento meziprodukt se poté může přesmyknout do tvaru písmene Y, kde je redukční eliminace rychlejší.
Nakonec se může další ligand navázat na palladium za vzniku 18elektronové trigonálně bipyramidové struktury, přičemž Ra Rjsou ekvatoriální a navzájem v polozecis. Geometrie tohoto meziproduktu je podobná jako u předchozího ve tvaru Y.
Rychlost eliminace mohou též navýšit objemné ligandy, například fosfiny s velkými hodnotami úhlu ligand-kov-ligand způsobujísterické odpuzováníL s Ra R, čímž se zvětšuje úhel mezi L a R a úhel mezi Ra Rtak klesá, díky čemuž je redukční eliminace rychlejší.
Níže jsou zobrazeny rychlosti transmetalací různých organostannanů. Nejčastějšími párovacími partnery jsou zde sp-hybridizované skupiny navázané na cín, jelikož sp-hybridizované uhlíky vyžadují tvrdší reakční podmínky a koncové alkyny lze párovat přes vazby C-H vSonogaširových reakcích.
Nejčastějšími organocínovými reaktanty bývají trimethylstannylové a tributylstannylové sloučeniny. Ačkoli jsou trimethylstannyly reaktivnější než odpovídající tributylstannyly a mají jednoduššíH-NMRspektra, tak vykazují daleko vyšší toxicitu.
Optimalizace výběru ligandů podle výtěžnosti a obratového čísla může být obtížná., protože oxidační adice vyžaduje kov bohatý na elektrony, ovšem upřednostňuje ligandy dodávající elektrony. Kovy chudší na elektrony jsou ovšem k transmetalacím a redukčním eliminacím náchylnější, takže jsou vhodnější ligandy, které elektronovou hustotu snižují. Nejvhodnější soustava ligandů tak záleží na použitých substrátech a reakčních podmínkách. Mohou se objevit změny v kroku určujícím rychlost, stejně jako v mechanismu transmetalace.
Obvykle se používají ligandy se střední donační schopností, například fosfiny. K urychlení reakce lze použít ligandy s mírným nedostatkem elektronů, jako jsou tri-2-furylfosfin a trifenylarsenin. Ligandy se silnou donační schopností mohou párovací reakce zpomalovat či zcela inhibovat.
Tato pozorování naznačují, že krokem určujícím rychlost Stilleovy reakce je většinou transmetalace.
Látkou nejčastěji přidávanou ke Stilleovým reakcím, a to v katalytických i stechiometrických množstvích, jejodid měďný, jenž může reakci urychlit více než 10krát. Předpokládá se, že v polárních rozpouštědlech se měď transmetaluje s organostannanem. VznikléGilmanovo činidlose následně transmetaluje s palladiovým katalyzátorem. V etherových rozpouštědlech měď též urychluje odštěpení fosfinového ligandu, čímž aktivuje Pd centrum.
Chlorid lithnýurychluje Stilleovy reakce, při kterých použité skupiny X disociují od palladia (takže reakce probíhá mechanismem).Chloridovýion může oddělit X od palladia a tím zvýšit jeho aktivitu vůči transmetalaci, nebo se koordinovat na Pdadukt, přičemž v obou případech navyšuje rychlost oxidační adice. LiCl také vylepšuje polaritu rozpouštědla, což jinak aniontovým ligandům (–Cl, –Br, –OTf...) usnadňuje odštěpení. Je nezbytný, pokud se jako rozpouštědlo používátetrahydrofuran; pomocí polárnějších rozpouštědel, jako jeN-methyl-2-pyrrolidon(NMP) jeho přidání není potřeba.
V případech, kdy transmetalace probíhá cyklickým mechanismem, může chlorid lithný průběh reakce zpomalit, protože v cyklickém mechanismu neutrální ligandy, například fosfiny, disociují namísto aniontové skupiny X.
Zdrojefluoridovýchiontů, napříkladfluorid cesný, také mohou ovlivnit katalytický cyklus. Fluorid urychluje reakce organotriflátů, nejspíše stejným způsobem jako chlorid lithný.
Nejčastější vedlejší reakcí u Stilleových párování je homopárování stannanů za vznikudimerůR-R, u níž byly navrženy dva mechanismy. U prvního reakce dvou ekvivalentů organostannanu s palladnatým prekatalyzátorem vytvoří homopárovaný produkt po redukční eliminaci. V druhém případě Pdvstupuje doradikálovýchpochodů. Organostannany, které se zde používají obvykle mají čtyřvazný cín, kde se vyskytuje sp-hybridizovaná skupina a tři „nepřesunutelné“alkyly. Alkyly se obvykle na palladium přesouvají nejpomaleji.
Bylo zjištěno, že i při teplotách okolo 50 °C se mohou vyměnit arylové skupiny na palladiu a koordinovaném fosfinu. I když obvykle nejsou zaznamenány, tak mnohdy mají potenciál vytvořit menšinové produkty.
Další, vzácnější, vedlejší reakcí jecinesubstituce. Po úvodní oxidační adici arylhalogenidu se mohou Pd-Ar meziprodukty navázat na dvojné vinyl-cínové vazby. Po následnébeta-hydridové eliminaci, migrační inserci a protodestannylaci se tak může vytvořit 1,2-disubstituovaný alken.
Existuje i řada dalších vedlejších reakcí narušujících Stilleova párování, jako jsoucis-transizomerizace, jež narušují reakci po tvorbě alkenylstannanu. Mechanismus této přeměny není znám. Organostannany obvykle odolávajíhydrolýzám, avšak u arylstannanů velmi bohatých na elektrony může jít o významnou vedlejší reakci.
Častými párovacími partnery jsou u Stilleových reakcívinylhalogenidy; jejich reakce jsou součástmitotálních syntézřady přírodních látek. Nejobvykleji se používají vinyljodidy a vinylbromidy. Vinylchloridy nemívají dostatečnou reaktivitu při oxidačních adicích na Pd. Většinou se do reakce zapojujíjodidy: reagují rychleji a za mírnějších podmínek nežbromidy. Tento rozdíl lze ukázat na párování vinyljodidu za přítomnosti vinylbromidu.
Stereochemiealkenuje v průběhu reakce obvykle zachována, s výjimkou tvrdších reakčních podmínek. Lze použít řadu různých alkenů, a to jak α- a β-halogen-α,β nenasycenéketony,esteryasulfoxidy(které obvykle vyžadují přídavek měďné soli) i mnoho dalších (viz následující obrázek).Použít se někdy dají i vinyltrifláty. V některých případech je nutné přidání chloridu lithného (LiCl).
Dalšími běžnýmielektrofilyjsouaryl- aheteroarylhalogenidy. Podobně jako u vinylových substrátů jsou bromidy a jodidy používány častěji. Spektrum použitelných arylových skupin je široké, patří sem kruhy se substituenty dodávajícími elektrony,biarylya řada dalších. Jednou z možností jsou i halogenované heterocyklické sloučeniny, napříkladpyridiny,furany,thiofeny,thiazoly,indoly,imidazoly,puriny,uracily,cytosinyapyrimidiny.
Níže jsou uvedeny příklady Stilleova párování při vytváření složitých struktur nanukleosidech, například purinech.
Aryltriflátya arylsulfonátymohou být také párovány s velkým počtem organostannanů. Trifláty ve Stilleových reakcích reagují podobně jako bromidy.
Acylchloridymohou reagovat s organostannany, i alkylcínovými sloučeninami, za vzniku ketonů (viz níže).Často je však obtížné navázat acylchloridy na velké molekuly obsahující citlivé funkční skupiny. Byla vyvinuta alternativa tohoto procesu, nazývaná Stilleova karbonylační párovací reakce, při níž dochází k napojeníkarbonylovýchskupin migrační insercíoxidu uhelnatého.
Do Stilleových reakcí je možné zapojit iallyl-,benzyl- apropargylhalogenidy. Allylhalogenidy reagují přes ηpřechodné stavy, což umožňuje párování s organostannany na pozicích α i γ, přičemž převážně probíhají na nejméně substituovaném atomu uhlíku.Alkenylepoxidy (epoxidys napojenýmialkenylovýmiskupinami) mohou podstoupit stejný druh párování přes ηpřechodné stavy, přičemž se epoxidový kruh otvírá za tvorbyalkoholu. Zatímco se allyl- a benzylacetáty používají často, tak propargylacetáty s organostannany nereagují.
Některé organostannany jsou komerčně dostupné.Připravit je lze reakcemiGrignardovýchneboorganolithných činidels trialkylcínchloridy, napříkladvinyltributylcínse získává reakcí vinylmagnesiumbromidu s tributylcínchloridem.Hydrostannylacemialkynůči alkenů lze vytvořit velké množství těchto sloučenin. Organocínová činidla jsou odolná vůči vzduchu a vlhkosti. některé reakce dokonce mohou probíhat ve vodě.Přečištění lze provést pomocíchromatografie. Některé organocínové sloučeniny, obzvláště trimethylstannyly, jsou toxické.
Vinylstannany a další alkenylstannany jsou široce používány.Stannany se značně objemnými substituenty nebo substitucemi na α-uhlících reagují pomalu, například α-substituovaný vinylstannan vstupuje pouze do reakcí s koncovými jodidy.
Arylstannany jsou také běžné, transmetalace u nich urychlují jak substituenty. které dodávají elektrony, tak i ty, jež je odtahují, což naznačuje dva různé mechanismy transmetalace. Jediným omezením těchto reaktantů jsou substituenty v poloháchortho, kde i malé skupiny, jako jsoumethyly, snižují rychlost reakce. K párování je možné použít i mnoho heterocyklů (jako je níže znázorněný příklad u thiazolu).
I když jsou alkyly na organostannanech obvykle považovány za nepřesunutelné ligandy, tak jsou popsány případy, kdy takovéto skupiny, obzvláštěbenzyly, mohou být za vyšších teplot párovány. Pokud je na cín navázáno několik různých alkylových skupin, selektivita může být snížená. Alkylový párovací partner se musí přesouvat na palladium rychleji než „nepřesunutelný“ logand.Tento problém lze vyřešit přípravou a použitím alkylkarbastannatranů.
Alkynylstannany, jež jsou z organostannanů nejreaktivnější, mohou rovněž být zapojeny do Stilleových reakcí. Nepoužívají se však často, protože koncové alkynovy mohou reagovat přímo s palladiem vSonogaširových reakcích. Allylstannany reagují s obtížemi, podobně jako allylhalogenidy, protože se u nich obtížně řídíregioselektivitaα a γ adicí.
Jako reaktanty ve Stilleových reakcích lze použít rovněž distannany a acylstannany.
Stilleovy reakce jsou zapojovány do výroby některýchpolymerů.Největší využití ovšem mají vorganické syntéze, hlavně při přípravách přírodních látek.
Larry Overmanvyvinul 19krokovouenantioselektivnítotální syntézu kvadrigeminu C zahrnující dvojitou Stilleovumetatezníreakci.Komplexní organostannan je zde párován s dvěma aryljodidy. Po dvojitéHeckověcyklizaci vzniká konečný produkt.
Panekova 32kroková enantioselektivní totální syntézaansamycinovéhoantibiotika(+)-mykotrienolu využívá tandemové Stilleovo párování makrocyklů. Organostannan zde má dvě koncové tributylcínové skupiny napojené na alken. Tento organostannan k sobě „přitiskne“ dva konce lineárního reaktantu za vzniku makrocyklu, čímž do procesu zapojí dvě chybějící methylenové jednotky. Po oxidaci aromatického jádradusičnanem amonno-ceričitýmnásleduje odděleníchránicí skupinyza vzniku výsledného produktu s 54% výtěžností těchto 3 kroků.
Stephen F. Martinvyvinul se svými spolupracovníky 21krokovou enantioselektivní syntézu manzaminového protinádorového alkaloidu ircinalu A s využitím jednonádobové kombinace Stilleovy aDielsovy–Alderovyreakce. Alken se zde aduje na vinylbromid, poté probíháin situDielsova–Alderovacykloadiční reakceadovaného alkenů s alkenovou skupinoupyrrolidinu.
Je popsána řada dalších totálních syntéz využívajících Stilleovy reakce, například u oxazolomycinu,lankacidinu C,onamidu A,kalyukulinu A,lepicidinu A,ripostatinu A,a lucilaktaenu.Níže uvedený obrázek znázorňuje výsledný produkt, organohaogenid (modře), organostannan (červeně) a vytvořenou vazbu (zeleně, v kruhu).Z těchto příkladů je zřejmé, že Stilleovy reakce lze použít v úvodních částech syntéz (oxazolomycin and calykulin A), ke konci procesu (onamid A, lankacidin C, ripostatin A), nebo přibližně uprostřed (lepicidin A a lucilaktaen). Při syntéze ripostatinu A probíhají současně dvě Stilleova párování, po kterých následujeuzavírací metateze. Syntéza lucilaktaenu obsahuje skupinu s boranem na jedné straně a stannanem na druhé, což po Stilleově párování umožňuje provéstSuzukiovu reakci.
Za účelem vylepšení reakce byla vyzkoušena řada různých organických rozpouštědel, byly také vyvinuty Stilleovy reakce ve vodných roztocích.
Za přítomnosti měďných solí se jako účinný katalyzátor ukázalopalladium na uhlíku.
Vzelené chemiiStilleovy reakce probíhají v nízkotajících vysoce polárních směsích cukrů, jako napříkladmannitolu, derivátůmočoviny, napříkladdimethylmočovinya solí (jako jechlorid amonný)Katalytický systém je tvořentris(dibenzylidenaceton)dipalladiematrifenylarsinem:
Běžnou obdobou Stilleova párování je zavedení karbonylové skupiny mezi Ra R, což představuje účinný způsob přípravy ketonů. Tento proces je velmi podobný párování organostannanů s acylchloridy. Tyto skupiny však nejsou vždy dostupné a jejich příprava může být těžká, obzvláště, pokud jsou přítomny citlivéfunkční skupiny. Obtížné je někdy i ovládání jejich reaktivity. Stilleova karbonylační párování se provádějí za stejných podmínek jako klasické Stilleovy reakce, pouze atmosféra je tvořena oxidem uhelnatým (CO). CO se může koordinovat na R1palladiového katalyzátoru (9) po úvodní oxidační adici, jež je následována navázáním CO na vazbu Pd-Rbond (10), což pak vede k redukční eliminaci za tvorby ketonu (12). Krokem určujícím rychlost reakce je zde většinoutransmetalace.
Larry Overmanse svými spolupracovníky zapracoval Stilleovo karbonylační párování do dvacetikrokové enantioselektivní totální syntézystrychninu. Přidaný karbonyl byl později přeměněn na alken veWittigově reakci, což umožnilo tvorbu potřebného terciárního dusíku a pětičlenného cyklického jádra kombinacíaza-Copeova přesmykusMannichovou reakcí.
Giorgio Ortar et al. využili Stilleovu karbonylační párovací reakci na syntézubenzofenonfosforů. Ty poté byly vloženy do 4-benzoyl-L-fenylalaninovýchpeptidů, jenž byly následně použity ke zkoumání interakcí peptidů s bílkovinami.
Louis Hegedus vyvinul šestnáctikrokovou přípravuracemickéhojatrafonu, jejíž poslední součástí byla Stilleova karbonylační reakce vytvářející jedenáctičlenný cyklus. Namísto halogenidu zde byl použit vinyltriflát.
Na základě práce Colina Eaborna z roku 1976, popisující tvorbu arylstannanů z arylhalogenidů a distannanů, T. Ross Kelly našel způsobvnitromolekulárníhopárování arylhalogenidů. Toto spojení stannylace s párováním arylhalogenidů bylo použito na přípravu několika dihydrofenantrenů. Tímto postupem se většinou dají získat 5členné nebo 6členné kruhy, byly však připraveny i makrocykly. Na rozdíl od běžné Stilleovy reakce zde chlor nefunguje stejně jako ostatní halogeny., pravděpodobně v důsledku své nižší reaktivity (vytváří kratší a silnější vazby, které se při oxidačních adicích hůře štěpí).
Na začátku se palladiový katalyzátor (1) oxidačně naaduje na nejreaktivnější vazbu C-X (13) za vzniku meziproduktu14, poté proběhnetransmetalaces distannanem (15) za tvorby16a redukční eliminace, která vede ke tvorbě arylstannanu (18). Obnovený katalyzátor (1) se může navázat na druhou vazbu C-X bond sloučeniny18, čímž se utvoří19, z něhož vnitromolekulární transmetalací vznikne meziprodukt20, jenž je redukčně eliminován na (22).
Stilleova-Kellyova reakce byla též použita na přípravu několika benzo[4,5]furopyridinů. Jedná se o třífázový proces, skládající se zBuchwaldovy–Hartwigovy aminace, dalšího křížového párování a vnitromolekulární Stilleovy-Kellyovy reakce. Vazba mezi arylem a jodidem se napalladiumaduje rychleji než vazba aryl-bromid.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuStille reactionna anglické Wikipedii.