Josef Charvát (lékař)

Josef Charvát(6. srpna1897Královské Vinohrady–31. ledna1984Praha) bylčeskýlékařinterní medicíny, zakladatel českéendokrinologie. Byl profesorem vnitřního lékařství naKarlově univerzitěa také autoremfilosofickýchúvah, pedagogem askautskýmčinovníkem.
Narodil se v chudé rodině vyučenéhokovářea zámečníka, zaměstnance Elektrických podniků v Praze. V roce 1912 vstoupil do skautské družiny Kamzíků, kterou později vedl a s níž založil2. pražský skautský oddíl.
Vystudoval gymnázium vPraze, maturoval s vyznamenáním v roce 1916.Začal studovat nalékařské fakultěUniverzity Karlovy, v roce1916musel však studium přerušit a narukovat kdělostřelectvu. Později bojoval na třech různých frontách1. světové války.
Po návratu z fronty založil 9. oldskautský oddíl, jeden z prvních oddílů pro dospělé skauty.V roce 1922 byl zvolen do náčelnictvaSvazu skautů, v roce 1932 pak jeho místostarostou a po odchoduEdvarda Benešez pozice starosty v roce 1935 vykonával tuto funkci až do sloučení sJunákem, kdy odešel z aktivní službya byl zvolen čestným velitelem.
Promoval až v roce1923.Chtěl se věnovat psychiatrii, ale v tomto oboru nenašel umístění v Praze. Nastoupil na II. interní kliniku, kde se začal věnovat biochemii a endokrinologii. O rok později zveřejnil svou habilitační práci z oboru endokrinologie o účinkuinzulinu.
Později studoval veFranciia vAnglii(Londýn,Cambridge). V roce1935byl navržen na místo profesoravnitřního lékařství, k jeho jmenování však došlo až v roce 1946.Byl iniciátorem vzniku Československé endokrinologické společnosti a byl jejím prvním předsedou (s výjimkou let 1949 – 1951) až do roku1973.
Dne 1. září 1939 byl zatčengestapempro odbojovou aktivitu a vězněn vevěznici Pankráca v koncentračních táborechDachauaBuchenwald. Dlouho se mělo za to, že se o jeho propuštění zasloužil tehdejšíšvédskýkorunní princGustav VI. Adolfúdajnou přímou intervencí uHitlera. S Gustavem Adolfem se Charvát sice znal ze skautského setkáníMootveŠvédskuz roku1937, ale tuto účelovou historku vyvrátilo pátrání australského novinářeW. H. Burkeho, shrnuté v knize s názvemČtyřiatřicet. Propuštění zařídilAlbert Göring, mladší (a nejspíše nevlastní) bratr význačného nacistyHermanna Göringa, inženýr a dosazený ředitelŠkodových závodů, se kterým se Charvát znal z předválečné doby. Svého příjmení Göring využil nejen k propuštění profesora Charváta, ale i k pomoci dalším 33 lidem, významným i obyčejným. Po válce byl očištěn norimberským i českým soudem.
Jako lékař se zapojil dopražského povstánív květnu 1945.
Byl členemzednářské lóžeNárod č. 1 v Orientu Praha.
V roce 1945 založil III. interní kliniku naUniverzitě KarlověvPrazea do roku 1970 byl jejím přednostou. V 50. letech se později snažil o vyvrácení ideologických chybných interpretací z oboru biologie. Vyhýbal se funkcím, které byly navázány na politickou příslušnost.V roce 1969 byl krátce rektorem Univerzity Karlovy.K rektorské inauguraci po srpnové okupaci 1968 však nedošlo.O rok později se vzdal vedení kliniky, působil zde však jako vědecký pracovník.
Je považován za zakladatele české endokrinologie, která byla jeho hlavním oborem. Zabýval se téžstresem,imunologiía dalším vzděláváním lékařů. Byl propagátorem lékařskékybernetikyagenetiky. Jako první na světě používalinzulinjakokatalyzátorvýživy při stavech slabosti a vyčerpání. Je autorem tzv. Charvátovy diety pro rychlé hubnutí, dnes již opuštěné.
Byl zastáncem tradice etického, vědeckého a syntetického pohledu jak na pacienta, tak na celý obor vnitřního lékařství. Psal medicínsko-humoristicky zaměřené populární články a též i filosofická díla. Vycházel z humanistické tradice, užíval syntetického myšlení. Je autorem úvah, které začleňují medicínu do širšího kontextu.Jeho hlavním odborným dílem je knihaChoroby žláz s vnitřní sekrecí(1935).
Léčil řadu významných osobností z řad politiků, umělců i jiných prominentů (např.Antonín Švehla,Edvard Beneš,Marta Gottwaldová). V roce 1953 byl jako první lékař předvolán k umírajícímu prezidentoviKlementu Gottwaldovi, kterému diagnostikoval zápal plic.Za svou práci získal řadu ocenění: byl nositelŘádu republiky,Řádu prácea Řádu Zlaté hvězdy,Státní ceny Klementa Gottwalda, dostal titulHrdina socialistické práce, bylčestným doktoremKarlovy univerzity a dalších světových univerzit a členem poradního sboru pro vědu a techniku v OSN.
Zemřel 31. ledna 1984 v Praze.