Giuseppe Garibaldi

Giuseppe Garibaldi(4. července1807,Nice–2. června1882,Caprera) byl vůdce nacionalistů (tzv. Rudých košil) vpartyzánské válceprotirakouskéafrancouzskéarmádě na územíItáliev letech1848–1849a1851s cílem vytvořit Italský národní stát. Úspěšně dobylSicíliiiNeapola napomohl vytvořit zárodekItalského království.
Giuseppe Garibaldi se narodil 4. července 1807 vNice. Jeho rodina patřila mezi lidi, kteří sympatizovali s národně osvobozeneckým hnutím. Deset let sloužil jako námořník na obchodní lodi Constanza.
VMarseillese seznámil sGiuseppem Mazzinim. S jeho pomocí se stal vůdcem hnutí Mladá Itálie (tajná politická organizace, usilující o sjednoceníItálie). G. Mazzini připravovalsavojskouvýpravu, kterou pověřil Garibaldiho. Ten vstoupil na fregatu Euridika a mezi mužstvem vyvolal vzpouru. Dva proudy po sto lidech měly vtrhnout doPiemontua připravit povstání. V lednu1834oba oddíly vyrazily. První byl zadržen hned na začátkušvýcarskýmvojskem. Signál pro Garibaldiho oddíl nepřicházel, a proto se vypravil doJanovasám. Jen stěží odtamtud uprchl, a to přesNicedoMarseille, ovšem cestou byl zatčen. Z vězení opět uprchl.
V letech 1835–1848 se účastnil revolučních bojů za nezávislostjihoamerickýchrepublik (UruguayeaBrazílie). Italští legionáři v čele s Garibaldim se roku 1848 dozvěděli o reformách prováděnýchpapežemPiem IX., což se stalo podnětem jejich návratu do vlasti. Když radikálové zaútočili na samotného papeže a usilovali o jeho život, Piův postoj se změnil a stal se zastáncemreakčníhoabsolutismu. Zpět do Itálie se legionáři vydali 15. dubna 1848.
V lednu 1848 došlo k prvnímu velkému vzbouření naSicílii, kde lid vyhnal ze země armádu, úředníky a krále. 19. března 1848 se vzbouřilomilánskéobyvatelstvo a po několikadenním boji vyhnalo rakouské vojsko. Současně sMilánempovstalo iBenátskoa prohlásilo se zarepubliku.Piemontskýgenerál vyhlásilRakouskuválku a 23. června 1848 přistál se svou posádkou vNice. V čele svých dobrovolníků se vydal doAlporganizovat partyzánskou válku. K útoku došlo v Luinu a výsledkem bitvy byla porážka Rakušanů. Zde však úspěchy tažení skončily, Garibaldi onemocněl a vrátil se zpět do Nice. Odtud se vydal do Benátek, ale cestu mu v Apeninách zkomplikoval zákaz překročení hranic papežského státu. V dubnu 1849 přišla zpráva, žeFrancouzichtějí zaútočit naŘím, a Garibaldi se proto vydal se svými vojáky bránitŘím.Francouzibyli zahnáni zpět na moře, nakonec všakItalovéFrancouzům podlehli, neboť Mazzini Garibaldimu nedůvěřoval. Garibaldi nato opouštíŘím.
Na moři je ovšem s posádkou pronásledován a nucen přistát, nedokáže však své lidi pro kritický stav své ženy zorganizovat. Po její smrti prchá sám před pronásledovateli, ale je zatčen a uvězněn vJanově. Je rozhodnuto, že bude odvezen do exilu. Po pěti letech, strávených zčásti v Americe, se roku 1854 do Itálie vrací a začíná druhá italská válka o nezávislost. Garibaldi založil jednotku Alpských myslivců a podporoval italský iredentismus.
V roce 1859 bojoval sRakouskemjakopiemontskýgenerál. Roku 1860 vedl lidové povstání naSicíliia dobylNeapol, tím pomohl svrhnout vláduBourbonůa sjednotitItálii. Roku 1866 bojoval v řadách italské armády protiRakousku. Účastnil seprusko–francouzské válkyna straněFranciea byl zvolen do francouzského Národního shromáždění.
Sympatizoval s italskou iredentou (úsilí připojit území národní menšiny v jednom státě ke státu sousednímu, obývanému týmž národem),1. internacionálouaPařížskou komunou. Zemřel na ostrůvku Caprera, který mu byl přidělen italskou vládou.