BAC 1-11

British Aircraft Corporation One-Eleven(někdy takéBAC-111neboBAC-1-11) bylbritskýdvoumotorovýproudovýdopravní letouns ocasními plochami do T z 60. a 70. let určený pro krátké tratě. Šlo o druhé letadlo na krátké vzdálenosti, které vstoupilo do služby po francouzskéSud Aviation Caravelle. Jeho výroba probíhala na základě licence během 80. let i vRumunskujakoRombac One-Eleven.
Letoun One-Eleven vznikl ve společnostiHunting Aircrafta dokončen byl společnostíBritish Aircraft Corporation, jejíž součástí se Hunting Aircraft v roce1960spolu s dalšími britskými výrobci letadel stala. One-Eleven byl určen k nahrazení turbovrtulových letounůVickers Viscountna kratších tratích. Na trh BAC-1-11 vstoupil před soupeři jakoDouglas DC-9-10, čímž měl na trhu dočasnou výhodu.
Letadlo se u domácích leteckých společností a různých mezinárodních provozovatelů osvědčilo. Více než polovina prodeje směřovala do USA. BAC-1-11 bylo jedním z nejúspěšnějších dopravních letadel britské konstrukce a sloužilo až do 90. let, kdy začalo být ve velkém vyřazováno, což bylo částečně způsobeno zavedením hlukových omezení v mnoha evropských zemích. Svůj poslední letoun ze služby vyřadila společnostNorthrop Grummana od května 2019 tak už žádný z letounů BAC-1-11 není v provozu.
Projekt letounu zahájila společnost Hunting Percival Aircraft Ltd. V květnu 1956 uveřejnila informace o svém projektu lehkého dopravního letounu H-107 pro 48 cestujících s doletem 1600 km. Při realizaci konstrukčních podkladů bylo pro firmu Hunting důležitou skutečností, že od ledna 1958 společně s firmamiDe Havilland Aircraft Companya Fairey Aviation spolupracovala ve sdruženíAircopři realizaci třímotorového letounuHawker Siddeley Trident. Hunting získal od společnosti De Havilland četné praktické poznatky, které uplatnil při práci na H-107.
Během reorganizace britského leteckého průmyslu koncem 50. let20. stoletívstoupil Hunting v roce 1960 do koncernu British Aircraft Corporation. V této nové organizaci byl projektem H-107 pověřen další člen koncernu Vickers. Při zpracování podkladů nového BAC-107 Vickers vycházel ze zkušeností s konstrukcí turbovrtulových letounůViscount, které měl nový letoun nahradit v provozu. Projektovaný letoun byl zvětšen pro 59 až 69 pasažérů a za pohonné jednotky byla vybrána dvojice dvouproudovýchRolls-Royce Speyumístěných na záditrupu.
Prototypnového letounu označený BAC-111 (G-ASGH) poprvé vzlétl 20. srpna 1963, avšak již v říjnu havaroval a jeho sedmičlenná posádka zahynula.Letounse dostal do silně přetažené polohy se sklonem osy trupu 35°, v níž bylyvodorovné ocasní plochyv úplavukřídlaa motorových gondol, přičemž kormidla přestala reagovat.
Upravené sériové provedeníBAC-111-200poháněly dva motoryRolls-Royce Spey 506-14po 47,1 kN. Oproti prototypu byla rekonstruovánanáběžná hranakřídla, zvětšila se jeho hloubka u trupu a dodatečně byly namontovány aerodynamické plůtky. Současně byla do řízení zavedena automatika, zabraňující přetažení. Na každé polovině křídla byl umístěn detektor úhlu náběhu, který po překročení stanovené meze ve spolupráci s pneumatickým pracovním válcem automaticky sklonilknipl, aby se podélná osa letounu navrátila do normálu. Vstup do kabiny cestujících byl sklopnými dveřmi se schodištěm pod zádí trupu a dveřmi na levém boku přídě trupu, v nichž mohly být na přání zákazníka instalovány sklopné schůdky.Křídlobylo vybaveno velkými Fowlerovýmivztlakovými klapkami. Posádka byla obvykle dvoučlenná pluspalubní průvodčí.
Na produkci „dvoustovky“ navázala verzeBAC-111-300se zvýšenouvzletovou hmotnostía většímdoletem, které se však prodalo jen 9 kusů (British Eagle, Channel Airways a Laker).
Amerikanizované obměněBAC-111-400, jejíž prototyp (G-ASYD) poprvé vzlétl 13. července 1965, se na trhu dařilo lépe. Do nové verze bylo zabudováno nucené vypouštění palivových nádrží za letu, nouzové kyslíkové dýchací přístroje pro cestující ačerná skříňka. Třicet kusů odebrala společnostAmerican Airlines, která s nimi začala létat od března 1966. Letouny poháněly motory Spey 510-14, nebo 511-14 se statickým tahem po 51 kN. Celkem bylo prodáno 69 strojů -400.
Výroba pokračovala sériíBAC-111-500pro 119 cestujících, jejíž prototyp (G-ASYD) byl zalétán 30. června 1967. Trup byl prodloužen o 2,54 m před a 1,57 m za křídlem, jehož plocha byla zvětšena. Motory Spey 512 DW se statickým tahem 55,8 kN každý dokázaly zvládnout vzletovou hmotnost až 47 400 kg. První sériový stroj -500 (G-AVMH) absolvovalprvní let7. února 1968.
BAC-111-475byl určen pro provoz na vysoko položenýchletištícha v horkých klimatických zónách. Pohyb na nezpevněnéVPDusnadňovaly pneumatiky se širší dosedací plochou. Jako prototyp opět posloužil 27. srpna 1970 letounimatrikulaceG-ASYD upravený na nový standard. Ten spočíval v instalaci křídla verze -500 v kombinaci s kratším trupem a motory Spey 512DW. Následujícího roku v dubnu vzlétl první sériový stroj, v červenci přišla první dodávka dvou kusů peruánské společnosti Fawcett.
V květnu 1977 uzavřela britská strana s rumunským podnikemIARdohodu o licenční výrobě dvaaosmdesáti letounů BAC-111-475 a -500. První trup BAC-111-500 byl doRSRdodán letecky strojemSuper Guppyna jaře 1980, který následoval druhý trup varianty -500 a jeden -457. Rumunská výroba licenčních letounůRombac-111byla ukončena v roce 1989.
V létě 1978 poprvé vzlétla specializovaná variantaBAC-111-670(opět přepracovaný G-ASYD) s upraveným křídlem, které umožňovalo stroji vzlétat z dráhy dlouhé 1220 m.
Prvních devět sériových letounů odebral britský svaz dopravních společností British United Airways, dále irskýAer Lingus, Central African Airways, Bavaria a Kuwait Airways. Velkým obchodním úspěchem byl prodej šesti, později pak dalších osmi letounůletecké společnostiBraniff v říjnu 1961. O rok později odebral přepravce Mohawk 4 stroje.
Braniff uvedl dodané BAC-111-200 na své linky v dubnu 1965 a Mohawk v březnu příštího roku. Jeho letouny dopravovaly cestující z menších měst v okolí doNew Yorku. Celkem se prodalo 56 exemplářů verze 200.
Prvním zákazníkem BAC-111-500 se stala společnostBritish Airways, která první kus převzala v srpnu roku 1968. Následoval přepravce Caledonian (4 kusy),TAROM(5) a dva stroje putovaly k Cyprus Airways.