Bretaň

Bretaň(francouzskyBretagne,bretonskyBreizh, v jazycegalloBertaèyn) je historické území a jeden z 13 metropolitníchfrancouzských regionůnaBretaňském poloostrověv severozápadníFrancii. Jeho rozloha činí 27 208 km² a má 3,1 milionu obyvatel (2008). Je rozčleněn na 4departementy:Côtes-d'Armor,Finistère,Ille-et-VilaineaMorbihan. Hlavní a největší město regionu jeRennes.
Starověkými Římany byla země zvanáAremoricaa byla součástí KeltskéGalie. Na sklonku starověku Bretaň osídlili migranti zBritánie, rovněžkeltskéhopůvodu, a podle nich získala nové jméno. Země si během středověku uchovala relativní samostatnost, krátce zde existovalokrálovstvía potébretaňské vévodství. Teprve v 16. století bylo vévodství připojeno k francouzskému království jako jedna zjeho provincií. Historickou součástí Bretaně bylo městoNantesa oblastLoire-Atlantique, pátý z jejích departmentů zřízených za francouzské revoluce, který byl ve 20. století připojen k sousednímu regionuPays de la Loire.
Pro Bretaň je charakteristické úzké spojení s mořem (historické přístavyBrest,Saint-Malo), drsnější příoceánské podnebí, příslušnostBretoncůkekeltským národům: např. většina místních názvů pochází z bretonštiny nebo megalitické stavby:menhiry(Carnac),dolmeny– obě tato slova také pocházejí z bretonštiny. Ke specialitámbretaňské kuchyněpatří palačinkacrêpenebo bretaňskýcidre.
Název Bretagne (anglickyBrittany) znamená „Británie“ a pro odlišení původní ostrovní země je tato nazývánaVelká Británie(francouzskyGrande Bretagne). Jméno pochází z názvu římské provincieBritannia. Název zřejměkeltskéhopůvodu pro ostrovy na severozápadě Evropy poprvé zaznamenal cestovatelPýtheás z Massaliena konci 4. století př. n. l. a v řečtině byl zapsán v podoběPrettaniké, Brettaniaiapod. Migrace obyvatel Británie –Britůběhem stěhování národů do dnešní Bretaně, tehdejšíArmoriky, provázela i přenesení jména vlasti těchto obyvatel na nové území.
Politický význam názvu bývalé římské provincie se vytratil v období raného středověku, kdy bylo její územírozdrobeno na menší královstvía pak sjednoceno jakoanglické království. Tedy spíše geografický název byl pro rozlišení doplněn o přívlastek na „Velká Británie“. Naopak nováBritannia Minor, „Malá Británie“, nebo takéBritannia Cismarina, „Zámořská Británie“ si pod názvem Britannia a jeho jazykovými variantami ve středověku uchovávala jednotu a jistou nezávislost.
Bretonský název BretaněBreizhje kombinací dvou pravopisůBreizaBreih, které odpovídají dvěma výslovnostem [brejs] a [brech] dvou dialektůbretonštiny.Oilský jazykGallonemá jednotný pravopis a existují variantyBertègn, Bertaèyn a B·rtingn.
PřítomnostHomo erectusv Bretani byla potvrzena nálezy nástrojů (sekáčky a sekyrky) v oblastiQuimperu,TréguennecuaL´Hôpital-Camfroutu. Pozůstatky osídleníHomo neanderthalensisze středníhopaleolitulze nalézt uBréhatu, na ostrověJerseya uMont-Dolu. Sídliště uAmon-ar-Rossu,KerlouanuaBeg-ar-C´hastelupatřilyHomo sapiens.
V lese u Le Méneku je paleolitická hrobkacairn de Kerkado. Postavena byla roku 4700 př. n. l. Jde o nejstarší dochovanou stavbu v Evropě.
V obdobímezolituse obyvatelé Bretaně živili sběremkorýšůa mušlí a chovem koz (nálezy v oblastiTéviac). V Téviacu byly nalezeny hroby s bohatou výbavou.
Z obdobíneolituse zachovaly v okolíCarnacukamenné řadydolmenůamenhirů. Největší seskupení se nachází u vesnice Le Ménec. Jde o světový unikát.
Bretaň patřila pod jménemArmoricado římské provincie Gallia Lugdunensis.
Běhemstěhování národůčelila bývalá římská provincieBritánieod východu invazi zejména germánských kmenů (Jutové,AnglovéaSasové), kteří vytlačovali původní keltskéBritysměrem na západ. Část obyvatelstva pod tímto tlakem migrovala přes moře směrem na jih, zejména do nejbližší oblasti západní Armoriky. Tito obyvatelé –Bretonci– tak přenesli název své země do nové domoviny, „Malé Británie“.
Přestože bylo království Armorika v roce497dobytoChlodvíkem, jím založenáfranská říšesi nedokázala Bretaň trvale podmanit. Na jejím východě proto byla zřízena franská Bretonskámarkajako nárazníkové území. Jedním z markrabích této marky bylrytíř Roland, hrdinaPísně o Rolandovi. Od 9. století byla Bretaň, stejně jako sousední Normandie, cílemnormanských(vikinských) nájezdů. V té době zároveň došlo k vzestupu moci Bretaně, podmanění území Bretonské marky a v polovině století se dokonceErispoëdal korunovat a vzniklo takbretaňské království, které zaniklo smrtí Alana I. Bretaňského roku907.
V roce936se Alan II. Bretaňský, vnuk Alana I., stal prvním vévodoubretaňského vévodství. Roku1166připadlo vévodství sňatkem Anglii, roku1213kapetovskýmhrabatům zDreux. V roce1379získali vláduMontfortové, dědička BretaněAnna z Montfortunucena po vpádu francouzských vojsk zrušit sňatek z roku1490sMaxmiliánem I. Habsburským; její sňatky sKarlem VIII.(1491), sLudvíkem XII.(1499) a sňatek dceryClaudiesfrancouzským králemFrantiškem I.roku1514fakticky připojily Bretaň k Francii. V roce1532byla vyhlášena trvalá unie Bretaně a francouzské koruny.
PoVelké francouzské revolucibyla Bretaň rozdělena do pětidepartementů, ke kterým patřil iLoire-Inférieures hlavním městemNantes, které se na sklonku vévodství stalo jeho hlavním městem. V době Revoluce patřila Bretaň k oblastem kontrarevolučního odporu, byla součástí povstáníšuanůa Nantes pak opěrným bodem republikánů protiroajalistickému povstánív sousednímVendée.
Jihovýchodní část Bretaně Loire-Inférieure („DolníLoira“) byla oddělena francouzskou vládou mezi lety 1941-46 a znovu v roce 1956, částečně kvůli rivalitě Nantes aRennesa pro každé z obou měst tak byl vytvořen samostatnýregion– Rennes se stalo novým hlavním městem regionuBretagne, Nantes se stalo hlavním městem nového regionuPays de la Loire. Teprve po oddělení byl departement přejmenován na Loire-Atlantique. V roce 1980 bylo založeno hnutíBretagne Réunie, které usiluje o znovupřičlenění Nantes a departementuLoire-Atlantiquek regionu Bretaň.
Geologicky nejstarší územíFrancie(tvrdé pískovce, granity, přeměněné horniny), skalnaté pobřeží.
Mírně teplé podnebí oceánského charakteru se silnými západními větry. Charakteristické jsou mírné zimy a relativně chladná léta.
Národnostní složení obyvatelstva(údaje z roku 2004)
V regionu (zejména v západní části země) se ještě mluví místním keltským jazykem -bretonštinou(blízkákornštině).
V poslední době narůstají snahy o oživení místního tradičního románského jazykagallo(jímž mluví asi 28 000 mluvčích).
Současná francouzská administrativa umožňuje užívání místních jazyků v určitých regionech a obcích, na silničních značkách a jménech měst a obcí současně s francouzskou verzí. Jazyky se také vyučují na školách a mnoho folklórních sdružení se snaží o jejich oživení a posílení.
Bretaň má dlouho tradici keltské a šamanské kultury.
Bretaň byla v dějinách tradiční baštou katolické církve, návštěvnost bohoslužeb zde bývala tradičně vyšší než byl národní průměr. Vliv církve v posledních letech klesá.
Tradiční venkovské osídlení, obyvatelstvo keltského původu. Charakteristické uspořádání pozemků typubocage(geometricky vyměřené pole, louky obklopené náspy se stromy a keři). Mořské lázně (Saint-Malo,Morlaix,Roscoff,Douarnenez), města a přístavy (Brest,Rennes).
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSymbole de la Bretagnena francouzské Wikipedii.
Menšinové jazyky: