Ruduchy

Ruduchy, neboličervené řasy(Rhodophyta, syn.Rhodoplantae)jsoueukaryotníorganismy schopnéfotosyntézy, proto se tradičně řadí mezi rostliny. Většina druhů jemnohobuněčných, 90 % žije v mořích, hlavně v tropických vodách. Koralinátní ruduchy, které inkrustují svoubuněčnou stěnuuhličitanem vápenatým, tvoří velkou částkorálových útesů. Další druhy ruduch jsou konzumovány jako potravina nebo se z nich vyrábíagar.
Ruduchy připomínají rostliny, ale zároveň se od rostlin v některých znacích liší tak významně, že bývají řazeny samostatně. Jsou ale příbuzné rostlin a v některých systémech se sdružují společně s rostlinami ve skupině Archeplastida.
I když existují i jednobuněčné červené řasy, většina tvoří vláknité nebo pletivnéstélky. Buňky jsou propojené otvory, které jsou podobné pórůmvřeckovýtrusných hub. Buněčná stěna ruduch je tvořenapolysacharidy, hlavně galaktany agarem akaragénem. V této amorfní matrix jsou kvůli větší pevnosti zalitycelulózovéneboxylanovémikrotubuly. Některé ruduchy ukládají do své buněčné stěny anorganický uhličitan.
Chloroplastyčervených řas jsou odlišné od chloroplastů zelených rostlin. Podobně jako u rostlin jsou ohraničené dvoujednotkovoumembránou, vznikl totiž primárníendosymbiózousinice(na rozdíl odskrytěnekahnědých řas, u kterých chloroplasty vznikly endosymbiózou ruduchy a jejich stěna je proto tvořena čtyřmi membránami). Na rozdíl od rostlin ale thylakoidy nesrůstají a netvoří grana. Fotosyntetickým pigmentem jechlorofyla d afykobiliny: c-fykocyanin,allofykocyanin, r-fykocyanin a r-fykoerythrin. Modrý c-fykocyanin a allofykocyanin se vyskytují i u sinic, r-fykocyanin a červený r-fykoerythrin jsou specifické pro ruduchy.
Význam červených pigmentů spočívá v tom, že ruduchy jsou schopné dobře zachytit modrozelené světlo, tedy světlo o vlnové délce, která je schopná proniknout mořskou vodou nejhlouběji. Ruduchy tak mohou růst i ve velkých hloubkách (180 až 210 m).
Další zvláštností ruduch je zásobní látka -florideový škrob, který se ve formě zrn ukládá přímo v cytoplasmě. U ruduch nenajdemecentriolya žádné červené řasy nemajíbičíkynebo bičíkatá stadia.
Ruduchy mají velmi rozmanitý, ale vždy poměrně komplikovaný životní cyklus. Příkladem může být rozmnožování známé ruduchy roduPorphyra, u níž probíhá střídánígametofytuasporofytu, tedy vlastněrodozměna. Gametofyt má lupenitou stélku a produkuje zejména haploidní gamety (probíhá u nichoogamie), jejichž splynutím (oplozením) vzniká tzv.karpospora. Z ní se vyvíjí dlouhověký a větvený sporofyt, který je schopen tvořit haploidní spory (konchospory), z nichž vyrůstá gametofyt. Ten je mimo gamet ale navíc schopen produkovat i tzv.monospory, z nichž vyrůstají další gametofytové rostlinky.
Jak vidno, životní cyklus ruduch je poměrně komplexní.Rodozměnamůže být izomorfická i heteromorfická. U jednobuněčných ruduchpohlavní rozmnožovánínení známo.
Ruduchy jsou velmi početná skupina převážně mořských řas (přes 6000 druhů) a jsou dominantními mořskýmimakrofyty. Rostou vlitorálníasublitorálnízóně, ve větších hloubkách než jinéřasy. Jsou to producenti, ostatním organismům poskytují potravu i úkryt. Od rovníků k pólům však jejich význam klesá, jsou to hlavně tropické druhy, ale žijí na celém světě, včetně Antarktidy.
Sladkovodní zástupci představují se svými 150 druhy asi ve 20 rodech pouze malou část celkové diverzity ruduch.
Preferují prudce tekoucí vody, kde je menšíkompeticeostatních řas.Nejhojnějším sladkovodním zástupcem jepotěrka žabí símě(Batrachospermumsp.), která roste i v Česku, v rašelinných tůních a v potocích, je cennýmbioindikátorem. Z dalších rodů ruduch, které můžeme na území ČR potkat, lze jmenovatPorphyridium,Galdiera,Chrodactylon,Hildenbrandia,Audouinella,LemaneaaParalemanea. Zatímco první tři jsou jednobuněčné, ostatní vytváří makroskopické stélky. Poměrně běžná je vedle zmíněného roduBatrachospermumnapříkladHildebrandia rivularis, která vytváří jasně červené krustózní stélky na kamenech v tekoucích vodách.
Fakt, že do stélek některých ruduch se ukládají minerální látky (již zmíněný uhličitan =vápenec,aragonit), má i geologický význam. Jsou známé až 25 m mocné ruduchové sedimenty.
Ruducha roduPorfyrase, hlavně v Asii, ve velkém pěstuje na mořských plantážích, stélky se konzumují pod názvem hoši-nori nebonori, používají se jakokrmivonebo jakohnojivo. Dalším druhem, který se konzumuje, jePalmaria palmata. Extrakcí v horké vodě se z ruduch získává agar (hlavněGelidiumsp.) a karagen (Chondrussp.), který se využívá vpotravinářstvínebo vmikrobiologii. Některé ruduchy produkují sekundární metabolity, které mají antibiotické účinky.
Sladkovodní ruducha známá jakočerná štětičková řasaje nechvalně proslulá mezi akvaristy jako těžko odstranitelný druh.
Podle současných (konec r. 2009) představ ruduchy fylogeneticky patří doeukaryotnískupinyArchaeplastida,tedy organismů splastidy, vzniklými primární endosymbiózoufotosyntetizující bakterie. Jsou sesterskou skupinouzelených rostlin.Nejstarší zkameněliny červených řas jsou staré 750 – 1250 milionů let. Jsou to vláknité ruduchy, již podobné současným druhům. Předpokládá se, že první ruduchy se objevily krátce po vzniku eukaryotické buňky.
V současnosti je popsáno přes 6000 druhů v cca 700 rodech ruduch.Stejně jako umístění ruduch jako skupiny ve stromu života není s konečnou platností vyjasněno, ani systém červených řas nemá definitivní podobu. Zatím nejaktuálnější (z r. 2007, doplněná r. 2010 a upravená r. 2017) fylogenetická klasifikace ruduch vypadá takto:
podříše: Rhodoplantae
V r. 2010 byla publikována fylogenetická analýza,která respektuje výše uvedené taxonomické úrovně (včetně osamostatnělých třídPorphyridiophyceaeaStylonematophyceae). Větvení fylogenetického stromu však ještě není podloženo s dostatečnou věrohodností. Ze studie vyplývá následující představa o fylogenetické příbuznosti jednotlivých skupin (větvení podkmene Proteorhodophytina, z původní analýzy vycházejícího jakoparafyletický, je upraveno podle aktuálnější studie, prokazující jeho přirozenost):