Ekvádor

Ekvádor(španělskyEcuador), plným názvemEkvádorská republika(španělskyRepública del Ecuador), jestátvJižní Americe, který leží narovníkua zároveň je jehopobřežíomýváno vodamiTichého oceánu. Jeho sousedy jsouKolumbiena severu aPeruna jihovýchodě. Součástí Ekvádoru jsou rovněžGalapágy, jež leží asi 1 000 kilometrů západně od ekvádorského pobřeží v Tichém oceánu. Španělské slovoEcuadorznamená „rovník“. Hlavním městem jeQuito, největšímGuayaquil.
Před příchodem Evropanů území Ekvádoru ovládalaIncká říše. V průběhu 16. století bylokolonizovánoŠpanělskem. Ke svržení koloniální nadvlády došlo v roce 1820, kdy vzniklaVelká Kolumbie, z níž se v roce 1830 Ekvádor odtrhl a tento rok je tudíž považován za datum vzniku současného státu. Díky této historii má Ekvádor etnicky a rasově rozmanitou populaci, v níž převládajímesticové, kteří v sobě kombinují evropský aindiánskýpůvod. Tato skupina tvoří zhruba 70 procent obyvatelstva.Úředním jazykemješpanělština, mluví jí většina obyvatel, ačkoli je za oficiální jazyk uznáváno také 13 domorodých jazyků, včetněkečuánštinyašuarštiny. Přes 90 procent Ekvádorců jsoukřesťané, mezi nimi převládajíkatolíci. K roku 2021 měla země 17,6 milionu obyvatel.
S čím se může Ekvádor také pochlubit, je velmi nízká spotřeba tabákových výrobků. Až na ojedinělé výjimky v Ekvádoru nikdo nekouří.
Ekvádor jeunitární státademokratickáprezidentská republika. Je členemOrganizace amerických států,MercosurčiHnutí nezúčastněných zemí. Jeho ekonomika roste, je nicméně stále závislá na těžbě surovin a vývozu zemědělských produktů. Sociální úroveň se pozvolna zvyšuje, podle amerického Centra pro ekonomický a politický výzkum se v letech 2006 až 2016 chudoba snížila z 36,7 % na 22,5 %. Ekvádor nemá vlastní měnu a používáamerický dolar, razí nicméněekvádorské mince.
Mimořádná jebiodiverzitazemě, zejména díky Galapágám, kde lze nalézt řaduendemickýchdruhů zvířat a rostlin. I proto nová ústava z roku 2008, jakožto první na světě,uznává vymahatelná „práva ekosystémů“.
Archeologickédůkazy naznačují, že k příchodupaleoindiánůdošlo na konci poslední doby ledové, asi před 16 500–13 000 lety. Odborníci si nejsou jisti, zda první lidé, kteří dorazili do Ekvádoru, přišli ze Severní a Střední Ameriky po souši nebo na lodích, na kterých se plavili při pobřeží Tichého oceánu. Později migrace do Ekvádoru patrně využívala i přítokyAmazonky. Jisté je, že se na území vyvinuly různé jazyky a kultury lišící se etnicky, nábožensky i způsobem života. Obyvatelé pobřeží rozvíjeli kulturu lovu a rybolovu, lidé zAndusedlý zemědělský způsob života a lidé z povodí Amazonky si osvojilikočovnictví. Nejvýznamnějšími předinckými kulturami byly Valdivia, Machalilla, Quitus a Cañari.Nejvíce se civilizace rozvinula v horských oblastech, kde došlo dokonce k pokusu vytvořit větší stát v podobě kmenové konfederace. Když roku 1463 na území vpadliInkové, jejichž říše měla centrum vPeru, trvalo jim dvě generace, než konfederaci absorbovali.Obyvatelé původní konfederace, kteří dělali Inkům největší problémy, byly dokonce deportováni do vzdálených oblastí Peru,Bolíviea severníArgentiny.Naopak byla do Ekvádoru přesídlena řada věrných inckých poddaných z Peru a Bolívie, aby se zabránilo vzpouře. Když pak Inkové podnikli vpád do ekvádorských pobřežních oblastí a východních amazonských džunglí, setkali se ještě s větším odporem domorodého obyvatelstva. To se nakonec stáhlo do vnitrozemí a uchýlilo se kpartyzánské válce. V důsledku toho Inkové nemohli expandovat do Amazonské pánve a zastavena byla i jejich expanze po pobřeží. Domorodí obyvatelé amazonské džungle a pobřežního Ekvádoru zůstali relativně autonomní až do příchodu Španělů a dokonce částečně i poté – udrželi si svůj jazyk a kulturu až do současnosti.
Již roku1534byl Ekvádor dobytŠpaněly, kteří si indiány podmanili na 300 let. Klíčovou roli v dobytí sehrálconquistadorFrancisco Pizarro. Nové infekční choroby, které Evropané dovezli, zejménaneštovice, způsobily během prvních desetiletí španělské nadvlády vysokou úmrtnost mezi indiánskou populací.Ve stejné době byli domorodci donuceni vstoupit do pracovního systémuencomienda.Roku 1563 se Ekvádor stal součástímístokrálovství Peru. V roce1717byl připojen kmístokrálovství Nová Granada.
10. srpna 1809 vyhlásilo město Quito nezávislost na Španělsku, jako první mezi národyLatinské Ameriky.Tato vzpoura, vyvolaná, poněkud paradoxně,Napoleonovýmdobytím Španělska, Quitu vysloužila přezdívkuLuz de América(Světlo Ameriky), byť nezávislá vláda netrvala déle než dva měsíce. Vzpoura byla důležitou inspirací pro hnutí za nezávislost v celé Španělské Americe a 10. srpen se dnes v Ekvádoru slaví jako Den nezávislosti. Byť skutečnou nezávislost země získala až roku 1822, po dvouleté válce za nezávislost, přesněji poté coAntonio José de Sucredefinitivně porazil španělské monarchistické síly v bitvě u Pichincha poblíž Quita. Následně se Ekvádor připojil k republiceSimóna BolívarazvanéVelká Kolumbie. V ní setrval osm let, roku 1830 se pak odtrhl. Dva roky poté anektoval Galapágy.
Prvním prezidentem Ekvádoru bylJuan José Flores, který byl nakonec sesazen, a následovala vláda několika autoritářských vůdců. V roce 1851 Ekvádor zrušilotroctví. KonzervativníGabriel García Morenosjednotil zemi v 60. letech 19. století za pomociřímskokatolické církve.Na konci 19. století svázala světová poptávka pokakauekonomiku s vývozem komodit a vedla k migraci z vnitrozemí na pobřeží.
V roce 1895 zažil Ekvádor pod vedenímEloye Alfaroatzv. liberální revoluci, která snížila vliv církve a konzervativních vlastníků půdy.Liberálové, kteří se tehdy ujali vlády, si moc udrželi až do roku 1925. Poté se projevila destabilizace a časté střídání civilních a vojenskýchvlád. Pětkrát se k moci prodralJosé María Velasco Ibarra, označovaný obvykle zapopulistu.V letech1940až1942proběhla neúspěšnáválkasPeru, při které Ekvádor ztratil část vnitrozemí (do té doby sousedil sBrazílií).Mezi lety1950a1970proběhlo několikstátních převratů. V roce1972armádní juntaprovedlapuč, při kterém došlo k sesazení José Maríi Velasca Ibarry a započala tak diktaturaGuilerma Rodrígeze.
V roce1979byl obnoven civilnídemokratickýrežim. Prvním demokratickým prezidentem po velmi dlouhé době byl zvolenJaime Roldós Aguilera. Ten zemřel roku 1981 při letecké havárii, kolem níž se vyrojilo, jako u většiny podobných událostí, mnohokonspiračních teorií. K nejobvyklejším patřilo, že byl Aguilera zabit Američany kvůli své reformní politice.Roku 1988 byl zvolen prezidentemRodrigo Borja Cevallos, který otevřel zemi více zahraničnímu obchodu, ale po roce 1999 se začala prosazovat radikální levice spojená s hnutím domorodého obyvatelstva.Výsledkem byl nástupRafaela Correyk moci v roce 2007.Correa vytvořil jakýsi neokomunistický blok s venezuelským prezidentemHugo Chávezema bolivijským vůdcemEvo Moralesem.V prosinci 2008 prezident Correa prohlásil ekvádorský státní dluh za nelegitimní na základě argumentu, že byl sjednaný "zkorumpovanými a despotickými předchozími režimy". Oznámil, že země nesplatí dluhopisy v hodnotě přes 3 miliardy dolarů. Díky Correově podpoře se také mohl usadit na ekvádorském vyslanectví v LondýněJulian Assange.
Radikálové přišli o moc až roku 2017, kdy byl prezidentem zvolenLenín Moreno, jenž je od postřelení při loupeži upoután na invalidní vozík.Ačkoli dělal Correovi viceprezidenta, odklonil se od jeho ultralevicové politiky, což také vedlo ke konfliktu obou politiků. Aby se Moreno pojistil proti Correově návratu k moci, vypsal referendum o změnách ústavy, v němž občané odhlasovali, že jedna osoba může vykonávat prezidentský úřad v maximálně dvou volebních obdobích.Moreno také zrušil azyl Assangeovi, za což ho Correa označil za "největšího zrádce v ekvádorské a latinskoamerické historii".V říjnu 2018 přerušila vláda prezidenta Morena diplomatické styky s venezuelským režimemNicoláse Madura, vztahy se Spojenými státy Moreno naopak výrazně zlepšil.
Volby, které proběhly 11. dubna 2021, skončily vítězstvím konzervativce a bývalého bankéřeGuillerma Lassa, který získal 52,4 % hlasů oproti 47,6 % levicového kandidáta Andrése Arauze, podporovaného Correou.Lasso se tak stal prvním pravicovým vůdcem země za posledních 14 let.
Ekvádorská vlajka je tvořena listem o poměru stran 1:2 se třemi vodorovnými pruhy – žlutým, modrým a červeným – v poměru 2:1:1, poměr stran listu vlajky je 2:3.
Národní vlajka pro civilní použití je bez státního znaku, zatímco na státní vlajce je umístěn znak. V praxi se však lze běžně setkat s civilním užitím státní vlajky.
Státní znak Ekvádoru je tvořen modrým oválem (s krajinou v přirozených barvách) se stříbrným lemem. V popředí krajiny je moře, na  němkolesový parníkse žluto-modro-červenou vlajkou na zádi a znamením bohaMerkuramezi komínem na přídi a kolesem uprostřed lodi. Do moře ústí řekaGuayas, kolem je zelená krajina, v pozadí vulkánChimborazose sněhovou pokrývkou vrcholu a modrá obloha. Nad krajinou je zlaté slunce uprostřed stříbrného oblouku azvířetníkováznamení po stranách pro březen až červenec. Ovál obklopují z obou stran dvojice zkřížených žluto-modro-červených praporů s modro-červenými praporovými šňůrami se zlatýmistřapci. Mezi prapory jsou zelená vavřínová a palmová ratolest. Na oválu sedí (heraldicky vlevo hledící)kondor andskýv přirozených barvách, pod ním jeliktorský svazekse sekerou.
Ekvádorská hymna je píseň ¡Salve, Oh Patria! (českySláva naše vlasti!). V roce1865napsal na vyžádání ekvádorského senátu básník Juan León Mera text. Hudbu složil Antonio Neumane.
KrajinaEkvádoru je velmi různorodá a dá se rozdělit do tří částí (západní, centrálníAndya východní), které se od sebe výrazně lišíklimatem, biotypem, ale i zvyky.
Země je rozdělena na 24 provincií a dělí se na 3 odlišné geoklimatické celky:1. Pobřežní pás (Costa) –nížinný, sdeštnými pralesya na jihu sesavanami;2. Horský pás And (Sierra) – pásmaCordillera OccidentalaCordillera Oriental, mezi nimi pánve anáhorní plošinyve výšce 2200–2900 m n. m.Sopečnévrcholy: vyhasléChimborazo(6310 m n. m. – nejvyšší bod), ve východním pohoří činné sopky (Cotopaxije jednou z nejvyšších aktivních sopek na světě – 5897 m n. m.),rostlinstvouspořádáno dovýškových stupňů;3. Východní pás (Oriente) – okrajAmazonské nížiny(deštný prales).
Území Ekvádoru je z 35 % pokrytolesními porosty,zemědělská půdazaujímá 28 % rozlohy státu.Existuje zde 11národních parků(stav v roce 2014).
V České republice existuje několik dobrovolnických projektů pro záchranu ekvádorské přírody.Jedním z odkazovaných projektů jeBosque Medicinal(Léčivý les).Odlesňování v amazonském deštném pralese představuje kritický problém v našem moderním světě, protože je hlavní příčinou mnoha dalších problémů, které ovlivňují celou planetu.[1]
Politika se v Ekvádoru uplatňuje v rámciprezidentského systémuzastupujícího demokratickourepubliku, kde je prezident Ekvádoru hlavou státu. Je zde ipředseda vládya pluralitní systém stran. Výkonnou moc představuje vláda. Legislativní moc je tak svěřena vládě i Národnímu kongresu Ekvádoru.Soudnictvíje nezávislé na výkonné moci a zákonodárného sboru.
Ekvádor často klade důraz na multilaterální přístup k mezinárodním otázkám. Ekvádor je členemOrganizace spojených národů(a většiny jejich specializovaných agentur) a členem mnoha regionálních uskupení, včetně organizací jakoskupina z Ria,Latinskoamerický ekonomický systém, Latinskoamerické energetické organizace,Latinskoamerické integrační sdruženíaAndský pakt.
Vztahy s komunistickým Československem byly 2× v minulosti narušeny vyhoštěním československých diplomatů v roce 1957 (bez ukončení diplomatických vztahů) a v roce 1956(s ukončením diplomatických vztahů). V současnosti jsou diplomatické vztahy navázány, ale ČR v Quitu nemá velvyslanectví.
Spojené státy americkéměly na pobřeží země leteckou základnu Eloy Alfaro, ale prezident ji 7. února 2009 nařídil zrušit. 4. dubna 2011, po jedné z aférWikiLeaksoznačil americkou ambasadorku Heather Hodgespersona non grata. Ekvádor poskytl na svém velvyslanectví vLondýněazyl spoluzakladateli WikiLeaksJulianu Assangemu.
Asi nejnapjatější zahraniční vztahy má Ekvádor s Kolumbií.V dubnu 2008 dokonce propukla „andská diplomatická krize“, poté, co v hraničních oblastech obou zemí docházelo k ozbrojených střetnutím kolumbijských armádních jednotek a tamních guerrilových skupin.
Ekvádor se dělí na 24provincií(provincia,množné čísloprovincias), v závorce je uvedeno hlavní město:
Provincie se dále dělí na 199 kantonů.
Hlavním problémem současného Ekvádoru jechudoba, která prostupuje celou zemí od počátku státu. Ekvádor se vždy řadil mezi chudé státy Jižní Ameriky a lepší situaci nepřineslo ani nalezeníropyv 70. letech, které sice přineslo částečnýhospodářskýrůst a zlepšení situace veměstech, ale celkově země výrazně hospodářsky neposílila.
Pro Ekvádor měl katastrofální dopad průběh hospodářskérecesev 80. letech (stejně tak jako na většinu zemí Jižní Ameriky), kdyinflacev zemi v roce1989dosáhla 76 %. V následující dekádě se však podařilo vládě situaci částečně zlepšit a mezi lety1995a1997se pohybovala v rozmezí hodnot 25–30 %. Situace vedla k ohromnémuzadluženízemě v cizině. Podle hospodářských prognóz měly být zásoby ropy vyčerpány do roku2010, což ještě přitížilo slabému hospodářství.
Situaci v zemi nezlepšuje ani fakt, že 1 % bohatých statkářů vlastní přes 40 %zemědělské půdy. 2/3 rodinnýchfaremjsou menší než 5 ha – jedná se o příliš malé farmy, které nejsou schopny uživit ani farmářské rodiny, což zapříčiňuje odliv obyvatelstva do měst. Vidina snazšího bohatství však často končí v příměstskýchslumechnapříklad v Guayaquilu. Tíživou situaci ještě více umocňuje silná půdníerozev oblasti And a celkově těžké podmínky, jež zde panují.
Hlavnímivývoznímiartikly Ekvádoru jsou ropa,kakao,káva, květiny,balza,banányagarnáti. Mezi hlavní hospodářská odvětví patřízemědělství,těžbaarafinaceropy, výrobacementu,petrochemieapotravinářství.
Kolem třetinypopulacejsou čistokrevní indiáni zkmenůChívarůaKečuů. V roce 2010 se k indiánskému původu přihlásilo 7 % obyvatel,ale procento lidí domorodého původu je pravděpodobně vyšší. Vláda jim poskytla velké území na východě země, ale indiáni mají stále malýkapitála malou politickou moc.Kojeneckáúmrtnostu indiánů přesahuje 9 % a jejich průměrná délka života je velmi nízká, pohybuje se okolo 50 let. Některé kmeny žijí jakokočovníciv hloubi ekvádorského deštného pralesa. Tam si vždyvymýtíkuslesa, kde si postavívesniciz chaloupek sdoškovoustřechou, vypěstují něco máloplodina požníchse pak přesunou dál, kdelovízvěřarybaří.Chívarovév Amazonii prosluli jakolovci lebek. Někteří příslušníci kmeneHuaoranistále žijí izolovaně bez kontaktu s vnějším světem.Mezi izolovanými indiány v pralese dochází k mezikmenovým válkám.Většina indiánů žije v andské oblasti nebo v Amazonii; v západním Ekvádoru zbylo původních obyvatel nejméně, dnes tam oficiálně najdeme 5 indiánských etnik:
1)Manta-Huancavilca-Puná– oficiální uskupení původních obyvatel žijících na jihozápadním pobřeží (provincie Manabí, Sanat Elena, Guayas), kteří již však ztratili svůj původní jazyk.
2) Tsáchila (Los Colorados)– indiáni žijící původně v pralesích v provincii Santo Domingo, které jsou však dnes vykáceny. Toto etnikum si dosud udržuje svůj jazyk zvanýTsá´fíquia díky turismu se snaží udržovat svoji původní kulturu, tradice a znalosti.
3) Epera (Eperãra Siapidaarã)je etnikum, které obývá pobřežní pralesy odPanamypřes Kolumbii po severní pobřeží Ekvádoru. Tam přežívá posledních 600 příslušníků ve 3 komunitách v provincii Esmeraldas. Jejich původní jazyk se nazývásiapedee.
4) Chachi(Los Cayapas)je pravděpodobně původně andské etnikum, které uteklo před španělskou invazí do pobřežních vlhkých pralesů provincie Esmerladas, kde jich v současnosti žije kolem 8000. Žijí v několika malých komunitách na okraji posledních deštných pralesů pacifického pobřeží (Chocó), které jim byly přiděleny jako jejich území.Jejich původním jazykem jecha'palaa.
5) Awá– etnikum obývající pralesní pobřeží jižní Kolumbie a severního Ekvádoru v bezprostřední blízkosti hranic v provincii Esmeraldas a Carchi. Oficiálně obývají 19 komunit a celkové číslo obyvatel je kolem 3500. Jejich původní jazyk se nazýváAwapit.
Další indiánské kmeny najdeme vysoko v Andách; obdělávají tam malápolíčkaa prodávajířemeslnévýrobky. Předkové těchto kmenů tvořili součást obyvatelstva incké říše, jež se během 15. století rozšířila z Peru na sever a kromě centrálních And pokryla i jižní část severních And.ŠpanělésiInkypodrobili ve 30. letech16. stoletía přinesli na dobytá území feudální systém zvanýencomienda. ZAfrikysi dovezli otroky, kteří pak pracovali nacukrovýchplantážíchpodél pobřeží. Dnes se většina obyvatel považuje zamesticesmíšeného původu – míšenci bělochů a indiánů tvoří 71,9 % obyvatelstva, 7,4 % obyvatel jsou tzv. Montubiové, domorodé obyvatelstvo z pobřeží – od roku 2001 samostatná skupina, 7,2 % Afroekvádorci, 7 % indiáni a 6,1 % běloši převážně španělského původu.V 80. letech 20. století se k indiánskému původu hlásilo přibližně 40 % obyvatel, 40 % obyvatel se považovalo za mestice, 15 % za bělochy a 5 % za černochy.Úředními jazykyjsoušpanělština, kečujština a šuárština, nejvíce se však používá španělština.
Ekvádor se zbavil závislosti na Španělsku ve 20. letech19. století, lidé španělského původu však zůstali tou nejbohatší a nejvlivnější skupinou v zemi, zatímco mnoho původních obyvatel žije v chudobě. Novodobé dějiny Ekvádoru se vyznačují politickou nestabilitou; došlo zde k celé řadě vojenských převratů a bouřlivýchpovstání. Od roku1919je vládavolenademokratickou cestou, problém chudoby však zůstává nevyřešen.
Přibližně 68 % obyvatel jeřímskokatolickéhovyznání. Velká část obyvatelstva víru praktikuje a navštěvuje mše pravidelně. Ve venkovských oblastech Ekvádoru jsou domorodá víra akřesťanstvíněkdysynkretické. Jako v řadě jiných latinskoamerických zemí zaznamenalprotestantismusmasivní růst, speciálně v chudých venkovských oblastech. Jiné seskupení, jako napříkladSvědkové JehovoviaMormoni, rovněž zvyšují počty členů. Existuje malámuslimskámenšina čítající několik tisíc osob.Židovskákomunita má pouze o něco více než 1 000 členů, hlavněněmeckéhoaitalskéhopůvodu.
Převládajícíkulturav Ekvádoru je definována ekvádorskou většinoumesticůa jejich předky, je směsí evropské a jihoamerické kultury s některými africkými prvky zděděnými po zotročených předcích. Ekvádorské domorodé komunity jsou většinou víceméně integrované do těchto mainstreamových kultur, a to zejména vzdálenější domorodé komunity Amazonské kotliny.
K nejznámějším ekvádorským spisovatelům patříJorge Icaza Coronel, který se proslavil románemHuasipungo.SpisovatelJuan Montalvoje zobrazen naekvádorské minci. K nejslavnějším básníkům patříJorge Enrique Adoum.Eugenio Espejobyl první ekvádorský novinář. Nejuznávanějším ekvádorským malířem jeOswaldo Guayasamín.
Na seznamsvětového kulturního dědictvíUNESCObylo zapsáno Quito (1978), historické centrum městaSanta Ana de los Ríos de Cuenca(1999) a systém 30 000 kilometrů starověkých inckých silnic (2014).
Nejpopulárnějším sportem v Ekvádoru je, podobně jako ve většině jihoamerických zemí,fotbal. Několik nejznámějších týmů:Barcelona SCaCS Emelecz Guayaquilu,Liga Deportiva Universitaria de QuitoaEl Nacional(ekvádorské ozbrojené síly) z Quita,Olmedoz Riobamba aDeportivo Cuencaz Cuenca. LDU Quito je dosud jediným ekvádorským klubem, jemuž se podařilo získat nejprestižnější jihoamerickou klubovou trofej,Pohár osvoboditelů– zvítězil v něm v roce 2008.Ekvádorská fotbalová reprezentacese třikrát zúčastnilasvětového šampionátu, poprvé roku2002. Nejlepšího výsledku dosáhla roku 2006 našampionátu v Německu, kde Ekvádorci postoupili ze skupiny do osmifinále, v němž podlehliAnglii.
Projevuje se značný zájem otenisve střední a vyšší vrstvě ekvádorské společnosti a několik ekvádorských profesionálních hráčů dosáhlo mezinárodního věhlasu, včetně jmen jakoFrancisco SeguračiAndrés Gómeza v 90. letechNicolás Lapentti.Basketbalmá také velkou popularitu, protože mezi ekvádorské speciality patříEcuavolley, variacevolejbalupro tři hráče.Býčí zápasyse praktikují na profesionální úrovni pouze v Quitu během výročních slavností na památku založení města Španěly, ačkoli nekrvavá forma tohoto sportu, nazývanárodeos montubios, se praktikuje v mnoha venkovských oblastech během místních slavností.
Ekvádor se poprvé zúčastnilolympijských herjiž v roce1924, poté však přišla dlouhá pauza a ekvádorští sportovci se vrátili na olympiádu až roku1968. Na první medaili si počkali do roku 1996, byla však ihned zlatá – nahrách v Atlantětriumfoval na dvacetikilometrové tratichodecJefferson Pérez, jinak též trojnásobnýmistr světa.Stejný závodník a na stejné trati zajistil Ekvádoru i druhou olympijskou medaili, a to o dvanáct let později nahrách v Pekinguroku 2008. Historickou se pak pro Ekvádorce stala zejménaolympiáda v Tokiukonaná roku 2021, ze které národní výprava přivezla rekordní tři medaile. Národní událostí se stalo zejména vítězství cyklistyRicharda Carapazev silničním závodě.Carapaz patří k největším hvězdám ekvádorského sportu, v roce 2019 vyhrálGiro d'Italia.NaVueltěbyl o rok později celkově druhý, další rok zaznamenal své nejlepší celkové umístění naTour de France, třetí místo. Ekvádor však z Tokia přivezl ještě jedno zlato, díky vzpěračceNeisi Dajomesové.Její kolegyně z vyšší váhové kategorieTamara Salazarovápak přidala do medailové sbírky stříbro.V roce 2018 se Ekvádor poprvé zúčastnilzimních olympijských her.
Kuchyně je v Ekvádoru velmi různorodá; mění se snadmořskou výškouspolu s podmínkami pro zemědělství.Cuy(pečené morče) je populární v horských oblastech.Existuje celá paleta čerstvého ovoce, zejména v nižších polohách. Mořské plody jsou populární na pobřeží, především corvina agarnáti. I krevety jsou velmi populární a čerstvé. Strava nabízena na ulicích v Ekvádoru jsou brambory s opékaným vepřovým masem.Fanescaje jídlo známé v Ekvádoru – je to čočková polévka se sušenou treskou, mlékem a četnými druhy fazolí, např. zelenými fazolemi, lima fazolemi a chochos. Velmi důležitou součástí jídelníčku, v podstatě na denní bázi, je rýže.