Anton Raphael Mengs

Anton Raphael Mengs(12. března1728,Ústí nad Labem–29. června1779,Řím,Itálie) byl německý malíř raného klasicismu, malíř mytologických scén, náboženských obrazů a portrétů.
Narodil se jako syn původem dánského malířeIsmaela Mengse, v době kdy byl otec saským dvorním malířem a rodina bydlela vÚstí nad Labem. První malířské školení získával spolu s bratrem Moritzem a sestramiTheresií Concordiía Julií Carlottou v ateliéru svého otce. S otcem také v letech 1741 - 1744 podnikl první studijní cestu doŘíma, kde se rodina na čas usadila a Anton Rafael dále studoval v ateliéruAntona Marona, oženil se s jeho dcerou. Na Akademii v Římě rovněž vyučoval malbu. Při pobytu tam vyzdobil freskami chrám sv. Eusebia na Esquilinu a Vatikánskou knihovnu. PapežKlement XIII.jej za zásluhy jmenoval rytířemŘádu zlaté ostruhy.
Roku 1751 byl jmenován vrchním dvorním malířem saského kurfiřta. Fridricha Augusta II. a jeho manželku vDrážďanechrovněž portrétoval. Dále namaloval Nanebevstoupení Páně pro hlavní oltář, a Navštívení Panny Marie a Josefův sen na postranní oltáře, novostavby Dvorního chrámu Nejsvětější Trojice (Katholische Hofkirche der heiligsten Trinität). Roku 1759 pobýval na královském dvoře vNeapoli, kde vytvořil královské portréty a fresky v královském paláci.
Dvakrát pobýval veŠpanělsku. V letech 1761 - 1769 vytvořil portrét krále Karla III., podle antických předloh z Herculanea pak nástropní fresky v Palacio Real vMadridua podobizny šlechticů. Stal se ředitelem Španělské královské akademie, na níž např. v roce 1770 vyučovalFrancisca Goyu. Pro španělskou královskou kapli vAranjuezvytvořil svůj poslední oltářní obrazZvěstování P. Mariez roku 1779. Pro anglický královský dvůr namaloval obrazPerseus osvobozuje Andromedu. Mengsovým poslední nedokončeným dílem byla kresba ruky s lilií Archanděla Gabriela. Po smrti byl se všemi poctami pohřben v Panteonu v Římě.
Proslul jakoportrétista, malíř náboženských obrazů monumentálních rozměrů a nástěnných maleb. Myšlenkově vycházel z osvícenství. Stýkal se s mnoha intelektuály (např. bavorskou markraběnkou Vilemínou), vědci, výtvarnými umělci a literáty. Pobýval na malířských akademiích v Římě, Florencii, Benátkách, Bologni či Augsburgu. Ve svých memoárech o něm píšeGiacomo Casanova. Následoval společnostJohanna Joachima Winckelmannaa čerpal z jeho dílaMyšlenky o nápodobě řeckých děl v malířství a sochařství.
Původně byl evangelík, ale roku 1756 pod vlivem Říma konvertoval ke katolicismu a s tolerancí se pohyboval v prostředí různých konfesí (v luteránském Sasku i v katolickém Římě a Španělsku). Prostřednictvím námětů z antické mytologie i z křesťanství, často alegorických scén monumentálního měřítka, prosazoval myšlenky kosmopolitní osvícenské kultury. V portrétní malbě se snažil o realistické vystižení charakteru osob.
Sám sebe považoval za prorokanového uměnía tvrdil, že jeho úlohou je vdechnoutskomírajícímu a pokleslému uměnínový život. Ve freskové malbě kritizoval jako úpadek dílo pozdně barokního BenátčanaGiovanniho Battisty Tiepola, který působil ve Španělsku a v Neapoli současně s Mengsem. Věřil v nápravu společnosti skrze umění. Zejména se věnoval olejomalbě, nástěnné malbě, kresbě pastelem a grafickým technikám. K jeho grafickým návrhům patří medaile papežeKlementa XIV.. Malbami je zastoupen především v mnoha kostelech, palácích a galeriích v Evropě, zejména v Drážďanech (32 děl), v Římě, ve Španělsku v Madridu, v USA v New Yorku nebo v Bostonu.