Oranže a datle

Oranže a datle(1893,Orangen und Datteln, česky jakoVe stínu palem) je sbírkadobrodružnýchpovídekněmeckéhospisovateleKarla Maye.
Sbírka obsahuje osm autorových povídek odehrávajích se vOrientu:
Sbírka vyšla roku 1893 jako desátý svazek Mayových spisů, vydávaných nakladatelstvímFriedrich Ernst FehsenfeldveFreiburgu. Roku1909vydal Friedrich Ernst Fehsenfeld ilustrovanou verzi této knihy, s ilustracemiWillyho Plancka. VSebraných spisech Karla Maye(Karl May’s Gesammelte Werke) z nakladatelstvíKarl-May-Verlagvycházela kniha pod tímto názvem rovněž jako svazek číslo deset až do roku1943(od roku1936bez povídkyProklatec). Po druhé světové válce se název desátého svazku změnil naPísek záhuby(Sand des Verderbens) pode stejnojmenné povídky přesunuté sem z knihyNa cizích stezkácha byly v něm ponechány povídkyGum,Kristus nebo Mohamed,KrumiraGhazva, zde však pod názvemLoupežné tažení Baggarů(Der Raubzug der Baggara). Ostatní povídky byly přesunuty do jiných svazů sebraných spisů.
Česká vydání sbírky i samostatná vydání jednotlivých povídek je možno najít v článkuPovídkové dílo Karla Maye.
Původní povídka byla napsána roku1877a roku1878vydána v časopiseFrohe Stunden. Později May příběh s použitím některých motivů z povídkyRůže ze Sokny(1878,Die Rose von Sokna) přepracoval a rozšířil a roku1879ji vydal pod názvemMezi škrtiči(Unter Würgern).Tuto rozšířenou verzi pak roku 1893 zařadil do své sbírky povídekOranže a datle. Roku1894vyšel příběh pod názvemŠkrtič karavan(Der Karawanenwürger) ve stejnojmenné povídkové sbírce od nakladatelství Hugo Liebau vBerlíně. VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází tato rozšířená povídka ve svazku číslo desetPísek záhubya původní text povídkyGumz roku 1877 v sedmdesátém prvním svazkuOld Firehand.
Hlavní hrdina,Kara ben Nemsí, zvaný naDivokém západěOld Shatterhand(příběh je prvním, ve kterém se vyskytuje toto jméno) se v doprovodu"statečného"průvodce Hasana a krajana Josefa Korndörfera pouští do boje s bandou loupežníků, soustředěných v tzv. loupežné karavaně (gum), vedené tzv. škrtičem karavan Hedžan-bejem. Kara ben Nemsí se měl vAlžírusetkat se svým přítelemsirem Emerym Bothwellem, se kterým se seznámil v Americe, ale ten se již vydal naSaharuza bandity, aby zachránil syna obchodníka Latréaumonta Rénalda, za kterého chce Hedžan-bej neustále se zvyšující výkupné, a požádal Kara ben Nemsího, aby jel za ním.
Cestou přes Saharu zachrání Kara ben Nesmí bratra Hedžan-beje před lvem a ten mu daruje vzácného velblouda. Když však zjistí, že jde o člověka, který v Alžíru nechal zatknout jeho posla se žádostí o další výkupné za Rénalda, chce jej zabít, je však zastřelen. Kara ben Nemsí se sirem Bothwellem následně překazí plány loupežníků přepadnout obchodní karavanu, kterou se snažili umořit v poušti žízní. Hedžan bej je nakonec dopaden ve své pouštním pevnosti a svržen Bothwellem do propasti. Rénald je zachráněn a všichni se vrací domů.
Povídka vznikla roku 1890 a v tom samém roce vyšla v mariánském kalendářiRegensburger Marien-Kalender.Roku 1893 ji May zařadil do své povídkové sbírkyOranže a datle. VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází povídka ve svazkuPísek záhuby.
Kara ben Nemsí cestuje se svým přítelem, kapitánemFrickem Turnestickem, doTunisu. Při zastávce vMarseillesi vytvoří nepřítele v podobě fanatickéhomuslimajménem Abd el Fadl, který na hřbitově povalil kříž a byl zato pohnán Kara ben Nemsím k odpovědnosti. Za to se jej ještě v Marseille pokusil zastřelit. Při další plavbě je zastihne bouře, po které objeví vrak lodi, na které cestoval Abd el Fadl a zachrání jej. Misto vděčnosti se opět dočkají výhrůžek.
V Tunisu zjistí, že Abd el Fadl je jako popravčí místního beje velmi významný muž. Jeho žena však v skrytu duše vyznáváKristaa v tomto duchu vychovává i jejich malého syna Azmara. Když to Abd el Fadl zjistí, rozhodne se odvézt svého syna do svatého městaKairvánu, kde se má stát nábožným marabutem. Kara ben Nemsí má s Turnestickem náhodu stejnou cestu, protože chtějí navštívit zříceninyřímskéhoamfiteátruvEl-Džemu. Cestou je zastihne solná bouře, před kterou se ukryjí i s koňmi do cestou nalezené velké jeskyně. Když se do té samé jeskyně uchýlí i Abd el Fadl se svou ženou a synkem a se svými velbloudy, přesunou se do zadní části jeskyně, aby se s ním nemuseli setkat. Do jeskyně však také vnikne obrovskýčerný pardál, zabije jednoho velblouda a zmocní se dítěte. Abd el Fadl vzýváAlláhaaMohameda, zatímco jeho žena Ježíše. Když v zoufalství pronese Abd el Fadl modlitbu i Ježíšovi, Kara ben Nemsí konečně najde příležitost k tomu, aby pardála zastřelil aniž by ublížil dítěti. Díky tomuto zážitku se Abd el Fadl stanekřesťanem.
Povídka vznikla roku1881a vyšla roku1882v časopiseBelletristische Correspondenz.Roku 1893 ji May zařadil do své povídkové sbírkyOranže a datle. VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází povídka ve svazkuPísek záhuby.
Kara ben Nemsí se svým sluhou Achmedem cestuje zTunisudoMaroka. Cesta je vede přes území kmene Uelad Sebirů, ze kterého Achmed pochází. Achmed se Kara ben Nemsímu svěří, že miluje dceru šejka svého kmene Mošalláh a že kvůli tomu, aby za ni mohl šejkovi zaplatit, odešel od svého kmene sloužit bílým lidem, ale teď že má již peněz dostatek. Následně se oba seznámí s plukovníkem tělesné gardy tuniského pašiKrüger bejem, kterého doprovází Kara ben Nemsího přítelsir David Lindsay(vystupující zde pod jménem Percy). Krüger bej jede rovněž k Uelad Sebirům, aby se podíval na jejich vyhlášené koně.
Když všichni dorazí k Uelad Sebirům, zjistí, že bojovníci kmene právě zajali nechvalně známého lupiče Sádise el Chabira, zvaného podle kmene svého původu krátce Krumir. Ten požádá Mošalláh o vodu a tím získá její ochranu. Stane se tak na tři dny hostem kmene a pak musí opustit vesnici a může být pronásledován. Krumir zneužije tohoto pohostinství, a ačkoliv přísahal, že neuteče, ukradne šejkovi vzácného koně a velblouda a unese Mošalláh. Šejk, který nemá Achmeda příliš v lásce, přísahá, že pokud mu dceru přivede zpět, nebude bránit jejich sňatku. Kara ben Nemsí s Achmedem a sirem Davidem vyrazí po jeho stopách a nakonec se jim ho po různých dalších dobrodružných příhodách podaří dopadnout u velkého solného jezera Šot Rharsá, kde si Krumir při pádu z koně zlomí vaz.
Příběh byl napsán roku1892a v tom samém roce vyšel v mariánském kalendářiEichsfelder Marien-Kalender. Roku 1893 jej May zařadil do své povídkové sbírkyOranže a datle.VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází povídka ve svazkuPísek záhubypod názvemLoupežné tažení Baggarů.
Kara ben Nemsí aHadží Halef Omarse na své cestě kolemNilusetkají s černochy z kmene Nuérů, vedenými spřáteleným náčelníkem Abu Džomem. Ten je požádá o pomoc proti baggárským otrokářům. Ti na svém lovu otroků (tzv. ghazva) využili toho, že se muži Nuérů vydali na lov, přepadli jejich vesnici, starce a malé děti pobili a mladší ženy, dívky a chlapce odvlekli, aby je prodali do otroctví.
Při snaze o osvobození zajatců narazí Kara ben Nemsí na falešného anglického misionáře Gibsona, který se takto skrytý před zraky úřadů, potírajících obchod s otroky, zabývá jejich prodejem. Zajatci jsou osvobozeni a Gibson je Abu Džomem zastřelen.
Povídka byla napsána v únoru roku 1892 a v tom samém roce vyšla v mariánském kalednářiBenziger's Marien-Kalender. Roku 1893 ji May zařadil do své povídkové sbírkyOranže a datle. VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází povídka ve 48. svatku spisůKouzelná voda(Das Zauberwasser).
Kara ben Nemsí cestuje se svým průvodcem hadži Halefem zBagdáduk Haddedihnům, z jejichž kmene Halef pochází. Cestou osvobodí z muslimského zajetíPeršanaAlama vyznávajícíhozoroastrismus, je tedy tzv.Parsi. Alam jede s výkupným k arabskému loupeživému kmeni Azenehů, kteří zajali jeho otce Vikrama. Kara ben Nemsí Alamovi slíbí, že mu pomůže otce osvobodit. Brzy zjistí, že Alamův otec byl sice Parsi, ale matka byla muslimka. Proto Alam nemá v otázce víry zcela jasno a nejvíc věří ve své dva talismany (jeden pro Parsi a jeden pro muslimy), které si koupil od jednoho anglického námořníka a které se později ukážou jako žert nebo podvod. Kara ben Nemsí se jej snaží nasměrovat ke křesťanství.
Než všichni dorazí k Azenehům setkají se s Haddedihny, kteří si chtějí od Azenehů třeba násilím vzít zpět stáda, která jim Azenehové ukradli. Nežli dojde ke krveprolití, poustevník z nedaleké hory, kterého muslimové považují za svatého, zajistí smíření obou stran. Vikram je propuštěn bez výkupného a zvířata jsou vrácena. Pak se ukáže, že poustevník je ve skutečnosti křesťan, a protože je právě25. prosince, zapálí na stromě před svou jeskynívánočnísvíčky. Alam to považuje za světlo nebes, které ozářilo i jeho duši.
Povídka vznikla roku 1882 a v tom samém roce vyšla v časopiseVom Fels zum Meer. Roku 1893 ji May zařadil do své povídkové sbírkyOranže a datle. VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází povídka ve 48. svazku spisůKouzelná voda(Das Zauberwasser).
Kara ben Nemsí a hadži Halef stráví čtyři dny ukurdskéhokmene Širvánů. Srdečně se s nimi loučí, ale Kara ben Nemsí se nemůže zbavit pocitu ohrožení. Brzy zjistí, že je Kurdové sledují a chtějí je ve spojení s kmenem Zibarů přepadnout. Když na břehuVelkého Zabuna Zibary narazí a Kara ben Nemsí se jim představí, přestanou se Zibarové vedeni šejkem jménem Šeri Šir (lev hrdina) chovat nepřátelsky a pozvou je do své vesnice.
Pohostinnost je však zdánlivá, ale Kara ben Nemsí s Halefem získají ochranu od manželky šejkova syna Šefaky, která musí být podle kurdského zvyku respektována. Pak zjistí, že její malý syn se před spaním modlí německou modlitbuKristova krev a spravedlnost(Christi Blut und Gerechtigkeit) odNikolause von Zinzendorfa. Šefaka je totiž po otciNěmka, německy sice neumí, ale modlitbu se od otce naučila nazpaměť. Na krku nosí talisman, který také získala od otce. Kara ben Nemsí v něm objeví píseňJe v Boží radě souzeno. Když jí Šeface zazpívá, jsou tím ostatní Kurdové tak dojati, že veškeré nepřátelství zmizí.
Povídka byla napsána roku1890a poprvé vyšla roku1891v mariánském kalendářiRegensburger Marien-Kalender. Roku 1893 ji May zařadil do své povídkové sbírkyOranže a datle, V upravené podobě se příběh pod názvemKříž Kurdů(Das Kurdenkreuz) stal součástí 48. svazkuSebraných spisů Karla Mayez nakladatelství Karl-May-VerlagKouzelná voda(Das Zauberwasser).
Název povídky pochází zlatinya znamenáMatka bolestná, čímž je myšlenaMarie, matka ukřižovanéhoJežíše. V příběhu Kara ben Nemsí a Hadži Halef pomohou kurdské ženě, která se dostala do stejné situace – její syn byl ukřižován.
Na své cestě doPersiezachrání Kara ben Nemsí s Halefem ženu před roztrháním zuřivými psy, které na ni poslali Mir-Mahmalové, nepřátelé jejího kmene Mir-Jusufů, u kterého se stanou hosty. Žena se jmenuje Fatima Marryah (podle dceryMohamedaFatimya podle Marie) a její muž Jusuf Alí (podleJosefa, Ježíšova pěstouna, a podle manžela FatimyAlího). Jusuf se velmi trápí kvůli svému synovi, kterému dal jméno Husein Iza (podle syna FatimyHuseinaa podle Ježíše). Posla jej doMašhadu, aby tam studovalší'itský islám, ale on zůstal jako sluha upatriarchyvMosulu.
Během pobytu Kara ben Nemsího u Mir-Jusufů přijde Husein Iza ke svým rodičům na návštěvu. Chce je vzít sebou do Mosulu, aby nemuseli žít tak chudě, a sdělil jim, že se stal křesťanem a bude knězem. Jeho otec jej v zuřivém vzteku vyžene z vesnice a vzápětí se jej zmocní Mir-Mahmalové a rozhodnu se ho ukřižovat. Kara ben Nemsí s Halefem vyslyší zoufalé prosby obou rodičů a Huseina zachrání. Jusuf Ali i Fatima Marryah se rozhodnou odejít se synem do Mosulu a stát se křesťany. A Halef na konci povídky prohlásí:„Také já věřím, že kříž je mocnější než Mohamed".
Příběh o odpadlíkovi od islámu byl napsán roku 1891 a poprvé vyšel 1892 v mariánském kalendářiRegensburger Marien-Kalender. Roku 1893 jej May zařadil do své povídkové sbírky sbírkyOranže a datle. VSebraných spisech Karla Mayez nakladatelství Karl-May-Verlag vychází ve 48. svazku 'Kouzelná voda(Das Zauberwasser) pod názvemEs sábí(Es Ssabbi – der Verfluchte).
Kara ben Nemsí je požádán svým přítelem Saidem Kalešem, valim (guvernérem) vAngoře, aby doručil bývalému plukovníkovi sultánova vojska Abdalu Osmanu-bejovi do Urumdžili konečně přiznanou penzi. Zároveň ho upozorní na to, že Osman-bej nenávidí křesťany, takže bude lepší, když o svém vyznání pomlčí. Protože je penze přiznána zpětně za minulých patnáct let, jedná se o značný obnos, dostane Kara ben Nemsí od valiho jako ochranu dva Arnauty, kterým od počátku nedůvěřuje. Arnautové také brzy zmizí. Kara ben Nemsí je přesvědčen, že jej chtějí přepadnout, a chytře se jim vyhne. V další cestě pokračuje s mladýmTurkem, o kterém v rozhovoru zjistí, že je synem Osmana-beje a že se stal křesťanem, za což jej jeho otec proklel. Je proto muslimy, kteří jej znají, nenávistně nazývánes sábí(proklatec).
Osman-bej žije se svou ženou nedaleko Urumdžili. Má obrovskou radost z obdržené penze, ale když uvidí svého syna, chce ho dokonce zabít, čemuž Kara ben Nemsí na poslední chvíli zabráni. Pak oba cestují doKayserik francouzskému konzulovi, s jehož dcerou je mladý Turek zasnouben. Krátce poté, co dorazili, se dozvědí, že Osman-bej byl napaden a oloupen a že z tohoto činu obvinil Kara ben Nemsího a svého syna. Oba jsou sice zatčeni, ale kádi (soudce) se brzy přesvědčí, že jsou oba nevinní. Osman-bej zuří nad jejich propuštěním a prohlásí, že mezi ním a jimi bude brzy rozhodovat Alláh, což se skutečně stane. Společně s Arnauty, kteří se ve městě objevili, poštve na Kara ben Nemsího a svého syna rozzuřený dav. Oba jsou nuceni prchnout a ukrýt se v okolí křesťanské kaple na skalním výběžku. Pronásledovatelé v čele s Arnauty a Osmanem-bejem kapli zapálí, ale skalní výběžek neunesl váhu tak velkého množství lidí a se všemi se zřítil do propasti. Při ohledávání mrtvol jsou u Arnautů nalezeny ukradené peníze.