Käthe Kollwitzová

Käthe Kollwitzová, rozenáSchmidt(8. července1867vKrálovci–22. dubna1945vMoritzburgu), byla německágrafička,sochařkaamalířka, jedna z nejslavnějších německých umělkyň 20. století. Její dílo se stalo známým díky hlubokému sociálnímu vyznění. Zprvu se zaměřovala na témata z německé historie (Selská válka, 1908), po vypuknutíprvní světové válkypotom témata protiválečná, zvláště pak na problém matek, které ztratily ve válce dítě. Se svými často vážnými, někdy děsivě realistickýmilitografiemi,lepty,mědirytinami,dřevorytya sochami, které vycházejí z osobních okolností a zkušeností, vyvinula samostatný umělecký styl integrující vlivyexpresionismuarealismu. Její dílo bylo za nacismu označeno zazvrhlé.
Otec Karl Schmidt vystudoval práva, ale pro své liberální názory nemohl najít zaměstnání ve státní správě a pracoval jako zednický mistr. Matka Katharina byla dcerou protestantského teologa a kazateleJulia Ruppa. Käthe byla jejich pátým dítětem, jejím bratrem byl pozdější ekonom a filozofConrad Schmidt. Až do roku 1885 žila s rodiči v Královci, kde se učila kreslit u rytce Rudolfa Mauera. V roce 1886 absolvovala v Berlíně lekce kresby uKarla Stauffer-Bernana ženské akademii (Berliner Künstlerinnenschule).V té době se seznámila s grafickým dílemMaxe Klingera.Zejména cykly leptůŽivotaLáskaměly pro další umělecký vývoj Käthe Kollwitzové zvláštní význam a trvale ji ovlivnily. Po roce se vrátila do Královce, kde ji učil malíř Emil Neide. V letech 1888–1890 studovala na ženské akademii vMnichověve třídě Ludwiga Hertericha. Pod vlivem dílaMaxe LiebermannaaFritze von Uhdehose začala zajímat o zobrazování každodenního života prostých lidí, naturalistickou literaturu a problematiku ženských práv. Z eseje Maxe Klingera o teorii umění s názvemMalerei und Zeichnung(Malba a kresba) vzešel rozhodující impuls věnovat se grafice a soustředit se na negativní stránky života. Vytvořila několik přípravných kreseb pro scénu sporu z románuÉmila ZolyGerminala uvažovala o cyklu grafických listů podle této knihy.
Po studiích žila rok jako umělkyně v Královci, než se v červnu 1891 provdala za lékaře Karla Kollwitze. Společně se přestěhovali do dělnické čtvrtiBerlína, Prenzlauer Berg. V roce 1892 se jí narodil syn Hans, v roce 1896 syn Peter. V letech 1898 až 1903 byla učitelkou na dámské akademii (Verein der Berliner Künstlerinnen).
V roce 1897 dokončila první kompletní grafický cyklusVzpoura tkalců (Ein Weberaufstand), ke kterému ji inspirovalo naturalistické dramaTkalci (Die Weber)Gerharta Hauptmanna, jehož premiéru viděla v roce 1893. Později napsala, že díky tomuto dílu poznala moc umění„přeměnit ohavnou skutečnost v cosi zdánlivě velkolepého“.Své dílo předvedla na Velké berlínské výstavě umění v roce 1898, kde upoutalo pozornost a Max Liebermann je navrhl na malou zlatou medaili. To však císařVilém II.odmítl, protože bylo v ostrém kontrastu s tehdy preferovanýmhistorismema salonní malbou vyšší třídy.
V roce 1901 se Käthe Kollwitzová stala členkou spolkuBerlínská secese, který byl založena v roce 1898 jako protipól oficiální umělecké scény. V listopadu 1901 na výstavě spolku představila svůj barevný kombinovaný tiskŽena s pomerančem (Frau mit Orange). V letech 1901 až 1908 pracovala na svém druhém tiskovém cykluSedlácká válka (Bauernkrieg)na motivy knihy Wilhelma Zimmermanna o násilném povstání rolníků proti útlaku a bezpráví v letech 1524–1525. Ještě před dokončením cyklu získala, jako první žena a grafička, za toto dílo cenu Villa Romana, kterou založil Max Klinger.
V letech 1908 až 1910 pracovala pro satirický časopisSimplicissimus. Její grafické práce se stále více stávaly nástrojem společenské a politické angažovanosti. Podle jejího názoru má umění za úkol zobrazovat sociální podmínky. V roce 1913 byla Käthe Kollwitzová jednou ze zakladatelekFrauenkunstverband(Asociace umělkyň) a působila jako její předsedkyně až do roku 1923.
V roce 1904 Kollwitzová navštívila Paříž, kde se dva měsíce učila základům sochařské práce naJulianově akademiia navštívila ateliéryAugusta Rodinav Paříži a Meudonu. Modelovat začala v roce 1908. Prvním bronzovým odlitkem díla Käthe Kollwitzové byl portrét Julia Ruppa pro památník v Královci. V letech 1910 až 1912 vytvořila další sochařské návrhy, mezi nimi i svou první dosud dochovanou drobnou plastikuŽena s dítětem na klíně (Frau mit Kind im Schoß). V letech 1913 až 1918 se umělkyně zabývala převážně sochařskou tvorbou.
V říjnu 1914 byl její syn Peter zabit v první bitvě oFlandry. Tato ztráta ji přivedla do kontaktu spacifismema sesocialisty. SousošíTruchlící rodiče (Trauerndes Elternpaar), vytvořené v letech 1914 až 1932, je věnováno padlému synovi a dnes stojí na německém válečném hřbitově ve Vladslu, kde byl v roce 1956 znovu pohřben. Osobní zkušenost a reflexi z první světové války promítla do grafického cykluVálka (Krieg), jako dřevoryt byl dokončen v roce 1922.
V roce 1917 se u příležitosti 50. narozenin Käthe Kollwitzové konaly četné výstavy jejích prací v Berlíně a dalších německých městech. V roce 1919 se jako první žena stala řádnou členkou Pruské umělecké akademie (Preußische Akademie der Künste).Zároveň byla jmenována profesorkou, ale pedagogickou činnost začala na vlastní žádost vykonávat až v roce 1928..
Po válce se plné ztotožnila se socialistickým hnutím a její přesvědčení se odrazilo v její tvorbě sochařské a zejména grafické (dřevorytyVzpomínka na Karla Liebknechta, 1919; cyklusProletariát,1925). Svou angažovanost projevila návrhy letáků a plakátů proti válce nebo pro různé pokrokové organizace. PlakátNie wieder Krieg (Už nikdy válka)vytvořený v roce 1924 pro sjezd mladých socialistických dělníků v Lipsku se stal ikonou mírového hnutí po druhé světové válce. Svým dílem reagovala na sociální a společenské poměry meziválečného období. Sympatizovala se změnou společenského systému vRusku, byla členkou Společnosti přátel nového Ruska.
V roce 1927 se Kollwitzové dostalo mnoha poct u příležitosti 60. narozenin. Byla na vrcholu slávy, mezinárodně uznávanou umělkyní. Putovní výstava jejích prací, která byla zahájena vNew Yorkuroku 1925, přesŽenevupokračovala do německých měst. V listopadu se na pozvání zúčastnila vMoskvěsvětového sjezdu přátel Sovětského svazu. V následujícím roce byla v Moskvě uspořádána první samostatná výstava jejích grafických prací. V roce 1929 byla jako první žena oceněna pruským řádem Pour le Mérite pro vědy a umění.
Před volbami roku 1932 Käthe Kollwitzová spolu sHeinrichem MannemaAlbertem Einsteineminiciovala výzvu ke spojení levicových demokratických stran, aby zabránila vítězstvínárodních socialistů. V následujícím roce byla donucena opustit své místo v akademii, persekvován byl i její manžel. Käthe Kollwitzová začala pracovat na posledním ze svých grafických cyklů s názvemSmrt (Tod), který dokončila v roce 1937. V novém ateliéru na Klosterstraße 75 pokračovala v práci na velké plasticeMatka se dvěma dětmi (Mutter mit zwei Kindern).Zatímco v USA popularita Kollwitzové rostla a bylo jí uspořádáno několik velkých výstav, v Německu bylo zakázáno její díla vystavovat.
Když roce 1940 zemřel její manžel, svou ztrátu vyjádřila drobnou plastikouSbohem (Abschied). Na podzim odešla ze svého ateliéru a postupně omezovala tvůrčí práci. V září 1942 padl na východní frontě uRževajejí nejstarší vnuk Peter.Jako svou poslední drobnou plastiku dokončila v roce 1943 sádrový odlitek nazvanýDvě manželky vojáků čekají (Zwei wartende Soldatenfraue). Koncem listopadu 1943 byl při náletu na Berlín zničen byt Weißenburger Straße, ve kterém žila a pracovala více než 50 let od roku 1891. Zničeny při tom byly četné grafiky, tisky a tiskové desky.
V červenci 1944 Käthe Kollwitzová přijala pozvání princeErnsta Heinricha Saskéhok přesídlení do vily Rudendorf vMoritzburguu Drážďan, kde zemřela dne 22. dubna 1945, několik dní před koncem války. V září byla urna s jejím popelem převezena do Berlína, aby byla pohřbena v rodinné hrobce na ústředním hřbitově ve Friedrichsfelde.
Muzea věnovaná jejímu dílu jsou vBerlíně,Kolíněa Moritzburgu.
Její jméno neseasteroid(8827) Kollwitzobjevený 13. dubna 1988Freimutem Börngenem.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuKäthe Kollwitzna německé Wikipedii.