Ivan Alexejevič Blagověščenskij

Ivan Alexejevič Blagověščenskij(ruskyИва́н Алексе́евич Благове́щенский), (narozen 14. září 1893 ve městěJurjevec,Ruské impérium– popraven 1. srpna 1946 vMoskvě,SSSR) byl ruský generál, vedoucíDabendorfské školy ROAa generálmajorROAodpovídající za politickou přípravu vojáků ROA.
Narodil se v rodiněkněze.V roce 1914 ukončil Vilenskou pěchotní školu (ruskyВиленское военное училище) a byl účastníkem bojů 1. světové války. Vcarské armádědosáhl hodnosti nadporučíka (ruskyШтабс-капитан).
Vruské občanské válcevstoupil v roce 1918 do řadRudé armády, ve které sloužil až do roku 1941. V roce 1921 vstoupil doVKS(b). Jeho kariéra vSovětském námořnictvu:
Ponapadení SSSRv roce 1941 se účastnil bojů protiněmecké armáděpři obraně města Liepāja jako velitel obrany severovýchodního úseku. Při pokusu dostat se z obklíčení 27. června 1941 byla kolona, které velel, zničena Němci. Podařilo se mu uprchnout do blízkého lesa. Při pokusu dostat se zpět k sovětským silám byl 6. nebo 7. července 1941 asi 60 kilometrů od města Liepāja zajat příslušníky lotyšské polovojenské organizace Aizsargi (lotyšsky), kteří ho předali do rukou německých úřadů.
Němci ho umístili do zajateckého tábora ve městěŠiauliaia od srpna 1941 do zajateckého tábora ve městě Hammelburg. Od začátku svého zajetí se snažil aktivně spolupracovat s Němci, a proto podepsal v říjnu 1941výzvu německému velení s návrhem na vytvoření protisovětských bojových jednotek z válečných zajatců. Předal veškeré jemu známé informace o sovětských útvarech, o místě potopení ponorek v přístavu Liepāja a o rozložení nášlapných min.
V letech 1941 – 1942 působil jako člen předsednictva Výboru pro boj s bolševismem, který byl Němci rozpuštěn v dubnu 1942, a stal se členem Ruské lidové strany práce (ruskyРусская трудовая народная партия), kde se také seznámil sFjodorem Ivanovičem Truchinem. Aktivně se podílel na pátrání mezi sovětskými válečnými zajatci a na vydávánípolitických pracovníků, vyjadřujících protiněmecké nálady, a Židů německým úřadům. Při činnosti ve Výboru se mu podařilo naverbovat asi 3 000 sovětských zajatců do protisovětských útvarůa podílel se na jeho tiskové propagandě.V dubnu 1942 byl převezen do zajateckého tábora Wuhlheide na předměstíBerlína, kde byl posluchačem propagandistických kurzů.
V prosinci 1942 se stal redaktorem rusky psaných novin Úsvit (ruskyЗаря) vydávaných oddělením propagandy wehrmachtu pro sovětské válečné zajatce. První číslo tohoto časopisu bylo vydáno 1. ledna 1943. 4. února 1943 byl propuštěn a umístěn do táboraDabendorf.
Od 28. února 1943 vDabendorfské školezastával funkci vedoucího vzdělávání.V této funkci organizoval výběr kadetů v zajateckých táborech z řad bývalých sovětských vojáků a řídil práci školy zaměřené na výcvik velitelského personálu budoucíRuské osvobozenecké armády.
V prosinci 1943 byl jmenován hlavním instruktorem propagandistů Ruské osvobozenecké armády ve funkci vedoucího Inspektorátu pro sledování práce propagandistů, který byl pod přímým velením generálaA. A. Vlasova. Podřízeni mu byli inspektoři z velitelských štábůROA, kteří dojížděli do zajateckých táborů. Tam kontrolovali práci propagandistů, přinášeli zprávy o stavu politické práce v táborech, o politickém životě válečných zajatců a o jejich náladách.Byl také jmenován do hodnosti generálmajora ROA. V prosinci 1943 byl také vyznamenán Medailí pro východní národy.
Od listopadu 1944, po ustaveníKONR, se stal vedoucím Hlavní správy pro propagandu KONR.
Od února 1945 se nacházel vMariánských lázních, kde odpovídal za chod propagandy KONR. 6. května 1945 byl vyslán jednat s velením americké armády o poskytnutí azylu členům KONR, ale byl americkou armádou zajat.
Po válce se v americkém zajateckém táboře sám identifikoval zástupci sovětské armády. Následně byl předán 3. června 1945do rukou sovětských úřadů.Svůj vstup do ROA zdůvodňoval před vyšetřovateliSMĚRŠtím, že do ní vstoupil sice bez přímého pokynu sovětských úřadů, ale s cílem podkopávat KONR zevnitř. Sovětští vyšetřovatelé však pro toto tvrzení nenalezli žádné důkazy a on sám nemohl poskytnout žádná fakta o takové činnosti. Bylo proti němu vedeno trestní řízení před Vojenským kolegiem Nejvyššího soudu SSSR. Před tímto soudem stanul společně s dalšími představiteli KONR.
U soudu se přiznal ke své vině.Byl shledán vinným ve všech bodech obžaloby trestnými činy podle §58 sovětského trestního zákoníku, viz obrázek.Rozsudkem byl zbaven všech vojenských hodností, státních vyznamenání a odsouzen k trestu smrti. Poprava oběšením byla vykonána 1. srpna 1946 na dvořeVěznice Butyrka. Ostatky popravených byly zpopelněny a pohřbeny v bezejmenném příkopuDonského kláštera.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuБлаговещенский, Иван Алексеевичna ruské Wikipedii.