Perská kočka

Perská kočkaje významné plemenokočky domácí.
Perské kočky jsou pro některé obrazem ušlechtilého a čistokrevného zvířete, pro druhé ztělesňují zlý sen,zejména kvůli náročné péči o jejichsrst. Jisté je, že perské kočky vyvolávají větší množství protichůdných názorů než jiná plemena, ale přesto se jim podařilo prorazit a stát se jedním z nejvíce chovaných plemen.
Perská kočka patří mezi nejstarší čistokrevná plemena koček vůbec. DoEvropyse rozšířila, podle některých pramenů v roce1626a dle jiných již roku1520, patrně zÍránu,Arménie,TureckačiIráku, avšak za její vlast je obecně považovánaAnglie. Tyto kočky, které dovezlNicolas Claude Fabri de Peiresac, byly ale spíše podobné turecké angoře než typické peršance. Současně přivezlPietro de la Valledalší kočky s kulatějšími hlavami a mnohem hustší srstí zPersie. A začalo docházet ke křížení obou plemen, jelikož obě měla dlouhou srst a velmi se k sobě hodila. Peršanka se rychle stala symbolem postavení, moci a bohatství, takže není divu, že si brzo našla cestu na evropské dvory a sídla tehdejšíšlechty. Perská kočka s krátkou srstí se nazývá exotická kočka. Je ve všech barevných varietách jako kočka perská. Ve FIFe se tato dvě plemena tj. perská a exotická smí křížit mezi sebou, zatímco jiné světové organizace chovatelů koček (CFA) toto přísně odmítají. Ve vrhu perské a exotické kočky nebo ve vrhu dvou exotických koček se mohou objevit obě dvě plemena. Z chovného páru pouze perských koček se mohou narodit jen perská koťata.
Cílené šlechtění počalo teprve kolem roku 1870 a ze začátku bylo jeho snahou jen uchovat roztomilý panenkovský obličej perské kočky, časem se stalo hlavním cílem vyvíjení nových barevných typů, takže v současnosti můžeme obdivovat více než 60 různých zbarvení peršanek. Na první britské výstavě koček roku1871bylo vystaveno velké množství těchto koček a krátce poté byly zveřejněny první standardy plemene. Záhy překročily perské kočkyAtlantský oceána dorazily doUSA, kde byly roku1903vytvořeny americké standardy pro toto plemeno. Ty se od evropských lehce liší. VEvropědávají chovatelé přednost méně zavalitému typu, zatímco američtí milovníci koček usilují o kompaktnější stavbu a snaží se docílit bohatší srsti. Američané vyšlechtili kočku s extrémně krátkým nosem – tzv. moderní typ. Posuzovatelé – rozhodčí na výstavě velmi pečlivě hodnotí také zdravotní stav kočky, zejména kontrolují jestli nemá kočka příliš úzké nosní dírky a celkově jestli dobře dýchá, bez námahy a chrčení. VČeskuse prvně objevily tyto kočky moderního typu až poSametové revoluciroku 1989, když se výstavy otevřely západním chovatelům. Do té doby vČeskupřevládaly kočky s nosy podobnými domácím kočkám.
Na výstavě koček se udělují body za celkový vzhled, hlavu, stavbu těla, barvu očí, barvu a kvalitu srsti a kondici. Ideální zvíře tak může dostat max. 100 bodů. 
Mají velkou a kulatou hlavu, která sedí na krátké a silné šíji. Malé a kulaté uši jsou nasazeny nízko na hlavě. Oči jsou velké a kulaté, jejich barva musí ladit s barvou srsti. Profil má mít „stop“, což je krátké. hluboké prohnutí linie mezi čelem a nosem. Dále má mít plné tváře, široké a silné čelisti s dobře vyvinutou bradou.Těloje velké s krátkými a silnými končetinami. Tlapky jsou velké a kulaté.Ocasje krátký a hustě osrstěný.Srstje dlouhá, hustá, hedvábná a měkká. Je nadýchaná, plná lesku a kolem krku tvoří límec.
vznikají působením ředícího genu.
Rodičovskému páru v plných barvách se mohou narodit koťata v plných barvách i v barvách ředěných, protože vloha pro ředění se dědí skrytě.Pokud jsou oba rodiče zbarveni ředěnou barvou, jejich potomci se rodí také pouze v ředěných barvách.
musí být jednotná, probarvená se stejnou intenzitou a bez zeleného kroužku okolo panenky. 
Nejrozšířenější jeoranžovábarva očí, kočky s tipingem jsouzelenooké.Modrábarva očí se váže buď s odznaky nebo s bílou barvou či se zbarvením van – jde o strakatou kočku, u níž převládá bílá barva, barevná je jen hlava a ocas. Velmi zřídka se objevírůznookákočka – odd eyed – jedno oko má modré a druhé oranžové.
Kromě milého „dětského“ výrazu zaujme perská kočka především svou bohatou srstí. Dlouhá léta byla péče o tuto srst strašákem pro případné zájemce o perské koťátko. V dnešní době, kdy je mnoho možností získat speciální kvalitní kosmetické přípravky, není péče o srst perské kočky o nic náročnější než péče o srst kočky jiného plemene nebo o srst psí. Pokud je srst udržována v čistotě, necuchá se a neplstnatí. Místo každodenního česání zaprášené srsti je vhodnější kočku občas vykoupat v kvalitním kočičím šamponu a kondicionéru a při sušení dobře rozčesat. Na tuto péči by mělo být koťátko naučené již od chovatele před odchodem do nového domova.