Willem de Kooning

Willem de Kooning(24. dubna1904,Rotterdam–19. března1997, Springs,Long Island) bylnizozemsko-americkýmalířasochař, představitelabstraktního expresionismu. Americká výtvarná kritika jeho tvorbu řadí do action painting (gestické malby). Jeho dílo vždy oscilovalo mezifigurativnostíaabstrakcí.
Jeho rodiče Leendert de Kooning a Cornelia Nobelová se rozvedli, když mu byly tři roky. Willem byl zprvu soudem přiřčen otci, zatímco jeho starší sestra Maria Cornelia (*1899) byla svěřena do matčiny péče. Až v průběhu dalšího soudního řízení byl i on svěřen matce.
V letech1916–1920působil urotterdamskéfirmy Jana a Jaapa Giddingových, která se zabývala obchodem s užitým uměnín adesigneminteriérů. V letech1917–1921navštěvoval večerní kurzy na rotterdamské Akademii (Academie voor Beeldende Kunsten en Technische Wetenschappen). Od roku1920pracoval pro Bernarda Romeina, uměleckého ředitele a designéra jednoho z rotterdamských obchodních domů. Většinu roku1924strávil vBelgii, kde se živil jako malíř vývěsních štítů a dekoratér výloh. Po roce se vrátil doRotterdamus úmyslem zakončit studia na Akademii; to se mu však nezdařilo.
V roce 1926 odjel doSpojených států. Vypravil se tam bez dokladů jako strojník na parníku.Nejprve přistál v Newport News ve státěVirginie. Na jiné lodi se dopravil doBostonu, kde teprve svůj pobyt legalizoval. Usadil se vHobokenuvNew Jersey. Na živobytí si nejprve vydělával jako natěrač a malíř pokojů, roku1927se přestěhoval naManhattan, kde po čase založil vlastní ateliér.
V letech1927–1935se živil jako grafik.Postupně však získával kontakty nanewyorskévýtvarné scéně. V té době se postupně seznámil s malířiStuartem Davisem,Johnem Grahamem,Arshilem Gorkym, sochařemDavidem Smithema galeristouSidney Janisem, kteří se stali jeho souputníky. V roce1930dokonce s Gorkym sdílel ateliér.
Roku1934byl přijat do nově založeného Svazu umělců (Artists´ Union). To mu umožnilo v dalších třech letech pracovat na projektech WPA (Works Progress Administration) v oblasti nástěnné malby.Tato organizace, financovaná vládou, pomáhala výtvarníkům vymanit se z následkůvelké hospodářské krize. Díky tomu se de Kooning dostal z ekonomických problémů a mohl se konečně věnovat jen výtvarnému umění. Žádný ze dvou jeho větších návrhů však nebyl realizován. SFernandem Légeremspolupracoval na projektu výzdoby doku námořní linky New French Line, neuskutečnil se ani návrh nástěnných maleb pro Williamsburg Federal Housing vBrooklynu.O práci v rámci WPA ovšem přišel, protože nebyl americkým občanem (občanství získal až v roce1962).
Rok1936byl pro de Kooninga významný z několika důvodů. Především se rozhodl věnovat se výhradně malbě. Poprvé měl možnost vystavit své dílo na veřejnosti v rámci skupinové výstavy s názvemNew Horizonts in American Art(Nové horizonty v americkém umění) vMuzeu moderního uměnív New Yorku. Seznámil se rovněž s fotografem a filmařemRudy Burckhardtem, spisovatelem a teoretikem tanceEdwinem Denbyma uměleckým kritikemHaroldem Rosenbergem. Burckhardt a Denby se stali prvními sběrateli jeho obrazů. Brzy nato pak poznal výtvarníkyPhilipa Gustona,Barnetta NewmanaaFranze Klina, významné představiteleabstraktního expresionismu. NaSvětové výstavě, pořádané v roce1939vNew Yorku, byl konečně jeden z jeho návrhů realizován: Jednalo se o 17 m široké nástěnné malby vefarmaceutickémpavilonu.
V roce1937poznal studentku dějin umění Elaine Fried, roku1943si ji vzal.Fried se postupně etablovala jako malířka a především jako umělecká kritička, když přispívala do prestižního časopisu ARTnews. Manželé spolu žili do roku1955, kdy se rozešli, nikoliv však rozvedli. O rok později mu ilustrátorka Joan Ward porodila dceru Johannu Liesbeth (†2012), která se stala sochařkou. Od roku1978ale manželé de Kooningovi opět žili spolu. Jedním z důvodů bylo, že se Elaine úspěšně pokusila pomocí léčby odstranit manželovu závislost na alkoholu.
De Kooning byl činný i v oblastiscénografie. Na objednávku Edwina a Grace Denbyových navrhl v roce1940kostýmy a scénu probaletLes Nuages(Mračna), uváděného vMetropolitní opeře. V té době také kreslil pro dámský módní časopisHarper's Bazaar. Na kolektivní výstavěAmerican and French Paintings(Americká a francouzská malba) měl možnost poznatMarcela DuchampaaJacksona Pollocka.
V roce1948se de Kooning definitivně prosadil jako jeden z nejuznávanějších soudobých amerických výtvarníků. ObrazemMailbox(Poštovní schránka) se poprvé zúčastnilAnnual Exhibition of Contemporary American Painting(Výroční výstava soudobé americké malby) veWhitney Museum of American Art, čímž se přihlásil k abstraktnímu směru malby.Zároveň proběhla v Galerii Charlese Egana vNew Yorkujeho první samostatná výstava. Koncem 40. let de Kooning působil rovněž jako pedagog. Na pozváníJosefa Albersevyučoval naBlack Mountain CollegevSeverní Karolíněa později i naSchool of Fine Arts and ArchitecturevYale. V roce1950poprvé představil své obrazy v Evropě, když se zúčastnil 25.benátského bienále. Dalšího prestižního evropského podniku,documentyvKasselu, se zúčastnil v letech1959,1964a1977.
Na začátku 50. let se spřátelil s galeristouLeo Castellim. Oba manželské páry prožily léta1951a1952v Castelliho domě v East Hamptonu naLong Islandu. De Kooning během těchto pobytů maloval. Na Long Islandu se mu zalíbilo natolik, že si nedaleko Castelliho domu, ve Springs, koupil dům a roku1963se tam přestěhoval.
Roku1965proběhla v Northamptonu ve státuMassachusettsjeho první velká americká retrospektiva. Další putovní retrospektiva se o tři roky později uskutečnila v Evropě: vPaříži,Londýně,Amsterdamu, vždy za umělcovy účasti. V Evropě pobýval ještě v roce1969– vŘíměvznikly jeho první sochy. Roku1970studoval vJaponskutamní kreslířské techniky.
De Kooningovy obrazy byly vysoce ceněny na trhu s výtvarným uměním. V roce1974zakoupilaAustralian National GalleryvCanbeřemalbuWoman V(Žena V) za 850 000 dolarů, což byla tehdy mimořádně vysoká cena. A v roce1983byl v aukční síniSotheby'svydražen jeho obrazTwo Women(Dvě ženy) za 1 210 000 dolarů, což byla tehdy dosud nejvyšší cena za obraz žijícího umělce.Ale už v roce1989prodalaSotheby'sobrazInterchange(Výměna) za 20,8 miliónu dolarů. Vysoké příjmy umožnily de Kooningovi v roce1975založit nadaci Rainbow Fundation na podporu mladých výtvarníků.
Od roku1980začal de Kooning trpětAlzheimerovou chorobou. V důsledku toho přestal roku1984malovat.Když roku1989de Kooningova manželka Elaine zemřela narakovinu plic, určil mu soud za opatrovníky jeho jedinou dceru Lisu de Kooning a advokáta Johna L. Eastmana. Zemřel19. března1997ve svém domě ve Springs.
V rozmezí let1964–1995bylo natočeno 5dokumentárních filmů, jejichž předmětem nebo jedním z hlavních protagonistů byl de Kooning.
Willem de Kooning bývá považován za jednoho z vůdčích představitelůabstraktního expresionismu, on sám se tomuto zařazení za svého života tu s větší, tu s menší intenzitou bránil.Jeho vývoj ke stádiu, kdy byl s tímto uměleckým směrem spojován, nebyl přímočarý. Vlastně po celý život oscilovala jeho tvorba mezi figurativností a abstrakcí. Na přelomu 30. a 40. let nalezneme mezi jeho obrazy realistické portréty mužů (Portrét Rudolfa Burckhardta, asi 1939;Muž, asi 1939;Stojící muž, asi 1942).
Jedním z hlavních tematických zaměření jeho obrazů jearchetypŽeny. De Kooning se tomuto námětu věnoval v průběhu své tvorby ve třech obdobích: prvním v letech1938–1944, druhém1947–1949a třetím1950–1954. Tato díla nebývala vždy přijímána pozitivně. Obrysy šklebících se žen, konstruované ze sytých, intenzívních barevných skvrn, byly pro ortodoxní ctitele abstrakce příliš realistické,feministkyho obviňovaly zmisogynie. Žena je na obrazech pojímána zároveň jako hrozivý i jako vytoužený objekt. Jeho aPollockůvzpůsob malby vyvolávaly dojem, že podstatou malby je umění vytvářet na plátně barevné skvrny, přitahující divákovu pozornost.Jeden z nejslavnějších de Kooningových obrazů,Woman I(Žena I), zakoupilo roku1953Museum of Modern Art. Právě obrazy z třetí sérieŽenbývají považovány za jeho nejlepší.
Zároveň s druhým obdobímŽenvznikala série černobílých, abstraktních obrazů, např.Black Friday(Černý pátek, 1948),Orestes, 1948. Těmito obrazy, představenými na jeho první samostatné výstavě, na sebe upoutal pozornost kritiky. Použití černé barvy byla přitom z nouze ctnost. Malíř byl v té době v neutěšené finanční situaci a k černé barvě se dostal za velice výhodných podmínek.
Tak jako de Kooning osciloval mezi figurativností a abstrakcí, tak střídal dvě svá klíčová témata: kromě Ženy to byla Krajina, jak urbánní, tak venkovská. Zejména krajina naLong Islandu, kam se přestěhoval roku1963, byla námětem mnoha jeho pláten. Ale i v tomto případě byl pro realisty příliš abstraktní a naopak. Karl Ruhrberg v této souvislosti mluví o „neurčitelné otevřenosti uměleckého postoje“.V 80. letech lze mluvit o určité nadprodukci v de Kooningově tvorbě. Malíř vytvářel lyričtější a jednodušší obrazy tvořené nejčastěji oranžovými, modrými a červenými liniemi na bílém nebo šedavém pozadí. Protože na de Kooningovo dílo nemá Wikipedie licenci, je možné některé obrazy prohlížet na odkazech v sekci Externí odkazy.
V rámci de Kooningova díla jsou jeho sochařské realizace sice okrajovou, ale nikoliv nevýznamnou oblastí tvorby. První plastiky vznikly v roce1969za jeho pobytu vŘímě. Jejich provedení bylo ovlivněno dílemRodinovýmaMatissovým. Někdy se umělec inspiroval tím, co viděl na Long Islandu: To je případClamdigger(Sběrače mušlí, 1972); tento námět ztvárnil i na stejnojmenném obraze. De Kooningovy plastiky, např.Seated Woman(Sedící žena, 1969–1980), jako by byly zhmotněním jeho obrazů. Některé sochy byly umístěny ve veřejném prostoru vRotterdamu.