Řecké námořnictvo

Řecké námořnictvo(Πολεμικό Ναυτικό) je částí ozbrojených silŘecka. V letech1833–1924a1936–1973se jmenovaloKrálovské řecké námořnictvo.
Řecké námořnictvo hrálo důležitou roli veosvobozenecké válceprotiOsmanské říšiv letech 1821–1829. Od té doby vývoj námořnictva ovlivňovala řecko-turecká rivalita. Zatímco v šedesátých a sedmdesátých letech 19. stoletíOsmanské námořnictvomohutně posilovalo, řecké získalo pouze dvě velké jednotkyVasilefs GeorgiosaVasilissa Olga, doplněné o křižníkNauarchos Miaoulis. V doběkrétskéhopovstání v letech 1866–1868 tak bylo příliš slabé a omezilo se zejména na přepravu materiálu a dobrovolníků. Po balkánské krizi roku 1885 námořnictvo posílily tři bitevní lodětřídyHydra, doplněné torpédovými a dělovými čluny. Pro námořnictvo bylo výhodné i otevřeníKorintského průplavuroku 1893. Zařecko-turecké válkyv roce 1897 posílené řecké námořnictvo dominovaloEgejskému moři, ale řecké porážce na zemi nezabránilo.
Na počátku 20. století na Balkáně rostlo napětí a tamní státy mezi sebou závodily ve zbrojení. Osmanské námořnictvo bylo po válce z roku 1897 modernizováno, na což zareagovalo i Řecko. V letech 1906–1907 námořnictvo získalo osm torpédoborců postavených ve Velké Británii (třídaThyella) a Německu (třídaNiki). Další výrazné posílení umožnil finanční dar podnikatele Georgia Averofa, využitý na stavbu moderníhopancéřového křižníkuGeorgios Averof, patřící k italskétříděPisa. Dále byly zakoupeny čtyři argentinské torpédoborcetřídyAetosa dva torpédoborce německétřídy V 1, postaveny dvě ponorkytřídyDelfin, šest torpédových člunůtřídyAigli, devět obchodních lodí bylo upraveno na pomocné křižníky a staré bitevní lodětřídyHydradostaly modernější výzbroj.
Výrazná modernizace námořnictva proběhla právě na prahubalkánských válek. V roce1912vypuklaprvní balkánská válka, ve které Řecko bojovalo protiOsmanské říši. Řecké námořnictvo vedl kontradmirál Paul Kountouriotis. Pod jeho vedením v prosinci 1912 zvítězilo vbitvě u Eliia v lednu1913vbitvě u Lemnosu. Během balkánské války se proslavil křižníkGeorgios Averof.
Součástí dalšího rozvoje námořnictva měly být i dvadreadnoughty. Roku 1912 byla u německé loděniceAG Vulcanobjednána bitevní loďSalamisa roku 1914 ve Francii bitevní loďVasilefs Konstantinos. Kvůli vypuknutíprvní světové válkynebyla ani jedna dokončena. Dodána nebyla ani další plavidla objednaná ve Velké Británii. Dva lehké křižníky byly dokončeny jako britskátřídaBirkenheada čtyři torpédoborce jako britskátřídaMedea. Roku 1914 však námořnictvo získalo pro Čínu postavenýchráněný křižníkEllia dva téměř novépredreadnoughtyamerickétřídyMississippi, přejmenované naKilkisaLemnos.
Na počátkuprvní světové válkyŘecko zachovalo neutralitu a odmítlo britskou výzvu k vystoupení proti Turecku po boku Bulharska (se kterým se o rok dříve střetlo vdruhé balkánské válce). V zemi se střetávaly dva dominantní proudy. Neutralitu země podporovala konzervativní germanofilská pravice vedená řeckým králemKonstantinem I., přičemž vstup do války na straněDohodypodporovali liberálové vedení premiéremVenizelem. Konflikt narostl po obsazeníSoluněvojsky Dohody v říjnu 1915 a vyvrcholil vynuceným předáním plavidel řeckého námořnictva Dohodovým mocnostem v říjnu 1916. Řada plavidel, včetně křižníkuElli, od té doby sloužila pod francouzskou vlajkou. Naopak bitevní loděKilkis,Lemnosa pancéřový křižníkGeorgios Averofbyly odzbrojeny (odstraněny závěry děl a munice) a ponechány se silně redukovanou posádkou. Dohodová námořnictva rovněž v Řecku využívala řadu základen (Korfu, Lemnos, zátoka Mudros či zátoka Suda).
Řecká ústavní krize skončila abdikací krále Konstantina I., nástupem jeho syna Jiřího II. a ustavením prodohodové vlády vedené premiérem Venizelem. Do války se Řecko zapojila 2. července 1917.Po válce Řecko získalo několik plavidel od námořnictevÚstředních mocností. Jednalo se o rakousko-uherský torpédoborectřídyHuszárSMSUlan, tří rakousko-uherské torpédovkytřídy 82Fa dvě torpédovky turecké třídyAkhisar.
Zařecko-turecké válkyv letech 1919–1922 řecké námořnictvo podporovalo pozemní síly, hlídkovalo a nakonec se zapojilo do evakuace poražené řecké armády a civilistů (250 000 osob). Na moři jej nikdo neohrožoval, neboťturecké námořnictvo, které nahradilo námořnictvo osmanské v pozici hlavního řeckého rivala, bylo od konce světové války internováno.
Dne15. srpna1940potopila italská ponorkaDelfinořecký minový křižníkElli, kotvící na ostrověTinos. Italové tehdy s Řeckem nevedli válku, ale podnikali proti zemi sérii provokací. Útok byl o to odsouzeníhodnější, že byl proveden ve významný svátek řecké pravoslavné církve – v denNanebevzetí Panny Marie. Oficiální komuniké řecké vlády sice pravilo, že křižník byl „potopen ponorkou neznámého původu“, nicméně řecké obyvatelstvo všeobecně tušilo pod jakou vlajkou tato ponorka slouží.Italsko-řecká válkavypukla v říjnu1940, kdy italská vojska vtrhla do Řecka z území obsazenéAlbánie. V dubnu1941se do války proti Řecku zapojilo také Německo. Většina řeckého námořnictva unikla doAlexandrie. Bitevní loděKilkisaLemnos, již využívané jen v pomocných rolích, v dubnu 1941 potopilaLuftwaffe. V říjnu1944se námořnictvo vrátilo do Řecka. V tomto období Velká Británie zapůjčila řeckému námořnictvo řadu nových plavidel.Jednalo se například o jeden torpédoborectřídyB, jedentřídyE, tři eskortní torpédoborcetřídyHunt II, pěttřídyHunt III, čtyři korvetytřídyFlower, dvě ponorkytřídyU, čtyři ponorkytřídyVa řadu minolovek, hlídkových člunů a dalších plavidel.Po válce země v rámci reparací získala italský lehký křižníkElli(exEugenio di Savoia).
V letech 1947–1949 se německou okupací poznamenanou zemí přehnalaobčanská válka. Řecká vláda požádalaSpojené státy americkéo finanční a hospodářskou pomoc. Součástí roku 1947 vyhlášenéTrumanovy doktrínybyly i dodávky druhoválečných plavidel pro řecké námořnictvo.Roku 1951 námořnictvo získalo dva torpédoborcetřídyGleavesa čtyři fregatytřídyCannon, které v letech 1957–1958 následovaly dvě ponorkytřídyGato, v letech 1959–1962 šest torpédoborcůtřídyFletcher(později ještě dva) v letech 1965 a 1972 dvě ponorkytřídyBalao, roku 1972 ponorkatřídyTencha v letech 1971–1981 ještě jeden torpédoborectřídyAllen M. Sumnera sedmtřídyGearing.Početná byla rovněž výsadková a menší bojová plavidla. Mimo jiné torpédové čluny. Šest nových jednotektřídyTjelddoplnily původně německé čluny třídSilbermöweaSeeadler.
Roku 1952 země vstoupila doNATO. Na rivalitě s Tureckem to však nic nezměnilo. Častým zdrojem sporů byly řecké ostrovy nacházející se v blízkosti tureckého pobřeží a vymezenívýlučné ekonomické zóny. Napětí narostlo po objevu ložisek surovin v tamním šelfu. Dalším zdrojem sporů byl statusKypru. Zatímco Řecko preferovalo nějakou formu jeho připojení (Enosis), Turecko prosazovalo nezávislost ostrova. VyhlášeníKyperské republikyv roce 1960 situaci neuklidnilo a pozdější občanská válka vedla k intervenci ozbrojených sil obou států. V roce 1974 Turecko na ostrov provedlo invazi, čímž vznikl de facto státSeverní Kypr. Řecko v reakci na to v letech 1974–1981 opustilo vojenské struktury NATO.V 70.–80. letech námořnictvo výrazně posílily německé ponorky (osmTypu 209) a raketové čluny (čtyřitřídyLa Combattante IIa desettřídyLa Combattante III), vhodné pro operace v ostrovy překypujícím Egejském moři. V 80. letech země řešila náhradu za zastarávající druhoválečná plavidla. Snaha o rozvoj domácích loděnic byla silně limitována nedostatkem financí. Z Nizozemska byly získány dvě rozestavěné fregatytřídyKortenaer, zařazené jakotřídaElli. Řadu moderních plavidel se nakonec podařilo získat po skončení studené války z přebytků spojeneckých námořnictev.V letech 1991–1992 získalo čtyři americké raketové torpédoborcetřídyCharles F. Adamsa tří fregatytřídyKnox. V letech 1993–2003 bylo z Nizozemska získáno osm nadbytečných fregat třídyKortenaer. V letech 1992–1998 navíc námořnictvo posílily čtyři fregatytřídyHydra, z nichž tři postavily řecké loděnice.
Modernizaci námořnictva komplikoval dlouhodobý nedostatek financí. Například roku 1998 byly objednány čtyři ponorky německéhoTypu 214, jejichž stavba proběhla v letech 2001–2016. Rovněž akvizice sedmi raketových korvettřídyRoussenzabrala dvacet let (2002–2022). V letech 2019–2022 námořnictvo získalo tři podpůrná plavidla (Atlas I,IraklisaAias) jako dar od podnikatele Panose Laskaridise. Roku 2020 námořnictvo získalo od USA darem čtyři hlídkové čluny amerického typuMark V Special Operations Craft.