davidanugraha/M4-RAG huggingface dataset:
Земля любви, земля надежды

«Земля любви, земля надежды» (порт.Esperança) —бразильскийсериал телекомпании «Глобу» 2002 года. Изначально задумывался как продолжение предыдущего популярного телесериала Бенедито Руй Барбозы — «Земля любви». В России был показан на «Первом канале» с8 января2003по12 февраля2004 года(в США — наCBSв конце 2002 года).
Бенедито Руй Барбоза отошёл от первоначальной идеи съёмки продолжения сериала «Земля любви», действие которого происходило бы в периодВторой мировой войны. Причиной отказа от этой идеи стал выход в 2000 г. мини-сериала «Бразильская акварель», аналогичного по сюжету. Бенедито Руй Барбозе пришлось начать всё с нуля.
Действие сериала было перенесено в начало 1930-х годов — времяВеликой депрессиивСША. Главными героями стали не потомки эмигрантов телесериала «Земля любви», а другие, новыеитальянскиеэмигранты. Помимо итальянских эмигрантов в сериале показана жизньиспанских,португальскихиеврейскихпереселенцев в Бразилии.
Несмотря на богатый опыт автора и «звёздный» актёрский состав, сериал во время демонстрации в Бразилии показал одни из самых низких рейтингов для вечернего времени трансляции. Кризис сериала усилился неуспеванием сценариста за ритмом сериала. Сценарий отдавали актёрам практически в день съёмки. Личные проблемы вынудили Бенедито в декабре 2002 года передать своё «детище» в руки другого сценариста — Валсира Карраску, который своими переделками сценария смог вернуть телезрителей к экрану.
Непопулярность в Бразилии была компенсирована международным успехом телесериала (особенно вИталиии вИзраиле).
Молодой итальянский скульптор Тони, сын пианиста Женаро, влюбляется в Марию — дочь влиятельного Джулиано, который является врагом Женаро и рьяным сторонником набиравшего тогда оборотыфашизма. Мария «обещана» отцом в жёны другому фашисту — Мартино. Не в силах противостоять своему отцу и Жулиано, Тони уезжает из Италии в Бразилию, не зная, что Мария ждёт от него ребёнка. Мария вынуждена выйти замуж за Мартино.В Сан-Паулу Тони устраивается на работу к еврейскому предпринимателю Эзекиелу. Забыв о Марии, он влюбляется в Камилли, красивую дочь своего хозяина.Любовный треугольник активизируется вскоре после переезда Марии в Бразилию. Остановившись на фазенде итальянцев Винченцо и Констанции, вскоре она становится вдовой: на соседней фазенде при невыясненных обстоятельствах погибает её муж. Смерть Мартино «помогает» ей стать свободной. После, найдя Женаро, отца Тони, она узнаёт неприятную новость: Тони женился на Камилли.
Сериал транслировался на «ОРТ/Первом канале» с 8 января 2003 по 12 февраля 2004 года. С 9 января 2003 года все серии стали показывать с понедельника по пятницу утром в 9:20 (повтор) и вечером в 19:00 (новая серия). С 1 сентября 2003 года показ начал осуществляться лишь с понедельника по четверг в 19:00 с повтором в 10:20. Предпоследний блок серий (213—217) из-за изменений в сетке вещания от 6 февраля 2004 года вновь транслировался с понедельника по пятницу, а заключительный блок (218—220) был показан с понедельника по среду. На русский язык роли озвучивали все те актёры, озвучившие телесериал «Земля любви».
2002 — премия Contigo:
Капин-Гросу

Капин-Гросу(порт.Capim Grosso)  —  муниципалитет вБразилии. входит в штатБаия. Составная часть мезорегионаСеверо-центральная часть штата Баия. Входит в экономико-статистический микрорегионЖакобина, который входит вСеверо-центральная часть штата Баия. Население составляет 27 007 человек на 2006 год. Занимает площадь 350,032 км². Плотность населения — 77,2 чел./км².
Праздник города — 9 мая.
Город основан в 1985 году.
Климат местности: полупустыня.
Салданья, Матеус

Мате́ус Банифа́цио Салда́нья Мари́ньо(порт.-браз.Matheus Bonifácio Saldanha Marinho, более известный какМатеус Салданьяпорт.Matheus Saldanha; род.18 августа1999,Убераба,Минас-Жерайс) —бразильскийфутболист,нападающийклуба «Ференцварош».
Сальданья — воспитанник клубов «Сантос», «Гремио Аудакс» и «Баия». 23 января 2020 года в матчеЛиги Баианопротив «Жуазейренсе» он дебютировал за основной состав последних. 9 февраля в поединке против «Жакобины» Матеус забил свой первый гол за «Баию». 13 августа в матче против «Коритибы» он дебютировал вбразильской Серии A. В 2021 году Сальданья на правах аренды перешёл вяпонский«ДЖЕФ Юнайтед Итихара Тиба». 1 мая в матче против «Альбирекс Ниигата» он дебютировал воВторой Джей-лиге. 9 мая в поединке против «Фаджано Окаяма» Матеус забил свой первый гол за «ДЖЕФ Юнайтед Итихара Тиба». По окончании аренды клуб выкупил трансфер игрока.
В 2022 году Сальданья на правах аренды перешёл вкитайский«Чэнду Синчэн». 1 сентября в матче против «Чанчунь Ятай» он дебютировал вкитайской Суперлиге. 3 ноября в поединке против «Хэбэя» Матеус забил свой первый гол за «Чэнду Синчэн».
В начале 2023 года Сальданья на правах аренды перешёл в бакинский «Нефтчи». 1 февраля в матче против «Зири» он дебютировал вчемпионате Азербайджана. 5 февраля в поединке против «Сумгаита» Матеус забил свой первый гол за «Нефтчи». Летом того же года Сальданья перешёл в белградский «Партизан».
3 сентября 2024 года подписал контракт с венгерским клубом «Ференцварош».
«Баия»
Давидсон да Лус Перейра

Давидсон да Лус Перейра(порт.-браз.Davidson da Luz Pereira; родился5 марта1991,Дуки-ди-Кашиас) —бразильскийфутболист,вингертурецкого клуба «Истанбул Башакшехир».
Игровую карьеру Давидсон начал на родине, где два года выступал за второстепенные клубы. В 2014 отыграл четыре матча за «Форталезу». Впоследствии два года отыграл за малоизвестные команды «Жакобина» и «Санта-Рита».
Летом 2015 года перебрался вПортугалию, где заключил соглашение с клубом «Спортинг» изКовильяна. 12 сентября 2015 года дебютировал за клуб в матче против «Фаренсе». После полутора сезона, проведённого в команде, Давидсон перешёл в другой португальский клуб «Шавеш». 8 января 2017 года дебютировал в основном составе «Шавеша», выйдя на замену в матчевысшего дивизиона португальского чемпионатапротив «Риу Аве».
В 2018 году Давидсон подписал контракт с «Виторией Гимарайнш». 6 августа 2018 года дебютировал за «Виторию» в матчекубка португальской лигипротив «Тонделы». В августе 2019 года забил гол в ворота «Боавишты», ставший голом месяца португальской Примейры.
В 2020 года Давидсон перешёл в турецкий «Аланьяспор». 12 сентября 2020 года дебютировал за клуб в матче против «Сивасспора», отметившись своим первым голом за новую команду. 4 октября 2020 года отличился первым в своей карьере хет-триком в матче против «Хатайспора».
7 февраля 2024 года Давидсон вернулся в Турцию, подписав контракт с стамбульским клубом «Истанбул Башакшехир».
«Ухань Фри Таунс»
Силва Сантос, Сидней

Сидне́й Си́лва Са́нтос(порт.-браз.Sidnney Silva Santos; 15 мая 2000,Жакобина) —бразильскийфутболист,защитникклуба «Левый берег».
Родился в штатеБаия, воспитанникодноимённого клуба. Тренировался с первой командой, выступавшей вбразильской серии А, однако выступал преимущественно за команду U-20 в молодёжном чемпионате Бразилии. До переезда в Украину защищал цвета нижнелиговой «Диадемы».
В начале февраля 2019 года подписал 4-летний контракт с «Рухом». Дебютировал в футболке винниковского клуба 5 апреля 2019 года в ничейном (2:2) домашнем поединке 21 тураПервой лигипротив франковского «Прикарпатья». Сидней вышел на поле на 71-й минуте, заменивДаниила Кондракова. Всего в течение 2019 провёл за команду 14 матчей во всех турнирах и отличился двумя забитыми голами в выездных противостояниях с «Черкащиной» и «Авангардом», а в марте 2020 года был отдан в аренду в армянский «Арарат». Там футболист сыграл всего один матч за резервную команду во втором дивизионе. Вернувшись во Львов, в октябре 2020 года получил статус свободного агента.
В феврале 2024 года перешёл в столичный «Левый берег». Дебютировал за новый клуб 9 августа 2024 года в проигранном (0:3) домашнем поединке против «Ворсклы».
Серроландия

Серроландия(порт.Serrolândia)  —  муниципалитет вБразилии, входит в штатБаия. Составная часть мезорегионаСеверо-центральная часть штата Баия. Входит в экономико-статистический микрорегионЖакобина. Население составляет 12 085 человек на 2006 год. Занимает площадь 373,762 км². Плотность населения — 32,3 чел./км².
比雅

比雅（法語：Bugeat，法语发音：[byʒa]；奧克語：Bujac）是法国科雷兹省的一个市镇，位于该省东北部，属于于塞勒区。
比雅（45°35'53"N, 1°55'38"E）面积30.99 平方千米，位于法国新阿基坦大区科雷兹省，该省份为法国中南部省份，北起上维埃纳省和克勒兹省，西接多爾多涅省，南至洛特省，东临多姆山省和康塔爾省。
与比雅接壤的市镇（或旧市镇、城区）包括：博讷丰、古尔东-米拉、韦泽尔河畔佩罗勒、圣梅尔莱苏西讷、塔尔纳克、图瓦维扬、维扬。
比雅的时区为UTC+01:00、UTC+02:00（夏令时）。
比雅的邮政编码为19170，INSEE市镇编码为19033。
比雅所属的省级选区为米勒瓦什高原县（英语：Canton of Plateau de Millevaches）。
比雅于2022年1月1日时的人口数量为741人。
卡爾·雅可比

卡爾·古斯塔夫·雅各布·雅可比（德語：Carl Gustav Jacob Jacobi（他的名字有时写作Karl），1804年12月10日—1851年2月18日）是一名德國數學家，被廣泛認為是歷史上最傑出的數學家之一。
雅可比生于一个阿什肯纳兹犹太家庭，父亲西蒙·雅可比是银行家。卡尔是四个子女中的第二子，其长兄莫里兹·冯·雅可比之后同样因成为工程师和物理学家而出名。最初，雅可比在家接受其叔叔的家庭教育，学习了简单的数学和语言。在1816年，12岁的雅可比进入波茨坦文理中学（预科学校）学习经典语言，德语，以及数学。缘于叔叔对他的良好基础教育，以及自身的杰出能力，在不到半年的时间内雅可比就跳级到了高年级，尽管年龄还未达到标准。然而，因为大学并不招收16岁以下的学生，因此，雅可比直到1821年才能从学校毕业。在这段时间里，雅可比显示出了对很多专业的兴趣，包括拉丁语、希腊语、哲学、历史以及数学。在这段时间中，雅可比第一次尝试寻找五次方程的根式。
1821年，雅可比进入柏林大学就读，并于1825年于柏林大学获博士学位。一开始，他将自己的精力同时放到哲学和数学两个领域。在哲学上，他参加了伯克（英语：August Böckh）的研讨会，因他的才华而受到教授的注意。在数学上，雅可比并没有在大学注册很多课程，因为当时德国的数学课程对他来说太过基础。与此同时，他继续自学着欧拉、拉格朗日和拉普拉斯的研究成果。在1823年，他认识到需要在他喜爱的数学和哲学当中做一个抉择，并最终选择将所有的精力投入到数学当中。同年，他获得了成为中学教师的资格，并收到柏林的约阿希姆斯塔尔中学（Joachimsthal Gymnasium）的邀请。但是，雅可比决定继续追求大学教职。在1825年，雅可比通过《有理函数的部分分式分解》这样一篇博士论文获得了博士学位。与此同时，雅可比皈依了基督教，并获得了特许任教许可，并在1825/1826学年教授曲线与曲面理论。
1827年，雅可比正式成为教授，后于1829年担任哥尼斯堡大学数学系终身教授直至1842年。1836年，他被选为瑞典皇家科学院的外籍成员。
1843年时因工作过度而导致健康极度恶化，后前往意大利休养。回来时，雅可比搬到了柏林，同时开始领取养老金。在1848年革命期间，雅可比卷入了政治斗争并代表自由党派选举议会候选人失败。这个行为导致当革命被镇压后雅可比的皇家补助金被取消，但因为他的名气和声誉，很快补助金被恢复。
雅可比最杰出的成就之一是他对椭圆函数的理论以及其与椭圆Θ函数的关系，并发表在他著名的论文《Fundamenta nova theoriae functionum ellipticarum（英语：Fundamenta nova theoriae functionum ellipticarum）》(1829)以及后发表在《Crelle's Journal（英语：Crelle's Journal）》的文章。Θ函数在数学物理上有非常重要的地位，缘于其在周期流（period flow ）与类周期流(quasi-period flow) 的逆问题中扮演的角色。利用雅可比椭圆函数，一些特殊的运动方程变为可积方程，其中包括钟摆，欧拉陀螺（Euler top），重力场中对称的拉格朗日陀螺（Lagrange top），以及开普勒问题（中心重力场中的行星运动）。
雅可比在微分方程和经典力学上的研究，尤其是哈密顿-雅可比方程，对该领域做出了根本性的贡献。
雅可比最主要的影响通过他于1826年起在《Crelle’s Journal》发表的大量文章反映在代数领域以及其他一些数学领域。他的其中一条格言：“逆转，总是应该逆转”('man muss immer umkehren')表达了他认为大量的困难问题，都可以用逆转这种重新表达的方式来求解。
在1835年的一篇文章当中，雅可比对分类周期性函数（包括椭圆函数）的基本结果进行了证明：如果一个单变量单值方程是一个多周期方程，那么这个方程不会超过两个周期，同时，周期的比值不可以是实数。雅可比发现了许多Θ函数的基础性质，包括方程等式和雅可比三重积公式，以及许多在Q阶乘幂和超几何函数方面的结果。
1854年，魏尔斯特拉斯所解出的，雅可比反演问题在超椭圆Abel map（hyperelliptic Abel map）上的解，引入了超椭圆Θ函数以及广义黎曼Θ函数的概念。（The solution of theJacobi inversion problemfor the hyperelliptic Abel map byWeierstrassin 1854 required the introduction of the hyperelliptic theta function and later the general Riemann theta function for algebraic curves of arbitrary genus. The complex torus associated to a genus algebraic curve, obtained by quotienting by the lattice of periods is referred to as theJacobian variety. This method of inversion, and its subsequent extension byWeierstrassandRiemannto arbitrary algebraic curves, may be seen as a higher genus generalization of the relation between elliptic integrals and the Jacobi, or Weierstrass elliptic functions）（这一段落相关概念太过专业，请专业人员予以更加准确翻译）（摘自对应英文维基百科页面）
雅可比是第一个将椭圆方程应用到数论上的人，例如证明费马平方和定理、拉格朗日四平方和定理，以及类似的六、八平方和。他在数论上的其他成果延续了高斯的工作：二次互反律的新证明，雅可比符号的引入，对高次互反律的贡献，对连分数的研究，雅可比和（英语：Jacobi sum）的发明。
雅可比同时也是最早的行列式发明者之一，特别是，他发明了雅可比行列式（详细介绍见该词条）。这个行列式在分析数学中有非常重要的地位。在1841年，雅可比重新定义了勒让德的偏微分符号∂，其后成为标准用法。
在学习矢量场和李代数的时候经常会用到作为雅可比恒等式，这一恒等式是对李氏括号进行的结合律操作的一种类比。
行星理论以及其他运动学问题会不时地引起雅可比的注意。在对天体力学做出贡献的同时，他引入了为恒星坐标系的雅可比积分（英语：Jacobi integral）(1836)
雅科夫·扎罗比扬

雅科夫·尼基托维奇·扎罗比扬（俄语：Яков Никитович Заробян；1908年9月12日（格里历：9月25日）—1980年4月11日），亚美尼亚族，苏联党和国家领导人。曾任亚美尼亚共产党中央第二、第一书记，苏联电气工业部副部长等职。
扎罗比扬是苏共20,22大代表，第22届中央委员。第4-5届苏联最高苏维埃民族院代表，第6届苏联最高苏维埃联盟院代表，第3-6届亚美尼亚苏维埃社会主义共和国最高苏维埃代表。
在担任中央工业委员会书记期间，扎罗比扬牵头兴建了赫拉兹丹河水利工程项目，埃里温电灯厂，赞格祖尔铜钼矿项目，埃里温白兰地酒厂等等工业设施。瓦纳佐尔纤维厂，设计斯塔夫罗波尔-第比利斯-埃里温天然气管道，埃里温-阿格斯塔法铁路线等一系列重大工程开工建设。苏联电子科技研究所也在埃里温落地。经过他的争取，苏联政府取消了亚美尼亚的棉花种植指标，塞凡湖因此免于干涸。1965年，亚美尼亚顶住苏共中央的压力举行了纪念种族灭绝50周年的活动，并签署文件兴建种族灭绝遇难者纪念碑。活动随即演变成骚乱。扎比罗扬拒绝向示威群众开枪。但他也因此在1965年被解除职务。
奧雅納

奧雅納（Arup，正式英文名：Arup Group Limited）是一家國際企業，總部位於英國倫敦，在34個國家和地區設立逾89家分支機構，擁有逾14,000名規劃、設計、工程和諮詢專業人員，提供設計及工程等建築環境相關領域的咨詢服務，並在逾160個國家運營著不同的項目。
自1946年公司由奧韋·艾拉普（Ove Arup）成立以來，奧雅納一直由代表員工的信託基金管理。
奧雅納香港公司成立於1976年，其後陸續在深圳、上海、北京、澳門、廣州、武漢、重慶和臺北等地開設分部。
奧雅納香港分部早年以設計摩天大樓及地標建築為主，至2000年代起涉足大型鐵路及土木工程項目：香港國際機場、機場快綫 (港鐵)、深港西部通道、昂船洲大橋及港珠澳大橋香港連接路等均由奧雅納設計及監督施工。
該公司於1946年在倫敦由奧韋·艾拉普爵士（又譯奧雅納爵士，Sir Ove Arup）創立，名為Ove N. Arup Consulting Engineers。20世紀30年代，奧雅納已成為鋼筋混凝土領域的專家，以倫敦動物園的企鵝池等項目聞名。根據建築作家伊恩·沃爾納（Ian Volner）的說法，奧雅納創立公司時的願景源於他的戰時經歷和與早期現代主義粗略對應的進步思想，希望該組織成為戰後世界和平與社會進步的推動力。為此，該公司將雇用來自不同領域的專業人士共同合作，創造出比他們各自孤立工作時更高品質的項目，這一概念被稱為「全面設計」。
1963年，與建築師菲利普·道森（Philip Dowson）一起，公司成立了一個新部門——奧雅納聯合公司（Arup Associates）。
在公司成立25年內，該公司已因其為建築環境所做的設計工作而聞名，並在承擔結構和/或物流複雜的項目方面取得了良好聲譽。艾拉普本人在公司早期參與了多個項目，包括擔任首席工程師的悉尼歌劇院，彼得·瓊斯（Peter Jones）認為這使奧雅納躍居工程顧問公司的領先地位。悉尼歌劇院是將計算機計算應用於工程項目的第一個案例，使用Ferranti Pegasus計算機生成模型。[17]
該公司還參與了羅傑斯（Renzo Piano）和皮亞諾（Richard Rogers）的「內外顛倒」的龐畢度中心（Centre Georges-Pompidou）和與諾曼·福斯特（Norman Foster）合作的香港滙豐總部等知名項目。
自60年代後期開始，由於奧雅納各項業務的創始人漸漸退休， 1970年7月9日，艾拉普在英國溫徹斯特向全球各地合作人發表演說。讓次演講闡述了公司的目標，並確立了實現這些目標的治理原則。這些原則包括工作品質、全面建築、人文組織、公正光明的交往、社會效用，以及公司成員的合理繁榮。
奧雅納是一家獨立運營的跨國企業，由代表員工的信託基金管理，所有員工都擁有公司的股份，並分享全球利潤。
截至2013年，奧雅納在全球30個國家設有90多個辦事處。這些辦事處通過共享基於互聯網的協同工作軟件包和通信系統進行緊密連接，根據需要，可以使單個項目在多個辦事處之間實現無縫、24小時的工作周期。然而，各個辦事處通常專注於分配給他們的項目子部分，而不是持續交流。
英國廣播公司和英國皇家建築師協會的紀錄片《建造現代世界的英國人》強調了奧雅納與建築師的合作，並將奧雅納描述為“諾曼·福斯特勳爵（Lord Norman Foster）和他的同行理查德·羅杰斯勳爵（Lord Richard Rogers）、尼古拉斯·格里姆肖爵士（Sir Nicholas Grimshaw）、邁克爾·霍普金斯爵士（Sir Michael Hopkins）和特里·法雷爵士（Sir Terry Farrell）最經常依賴的工程公司。”
該公司自2008年起每年發布一份可持續發展報告，並參與多個旨在減少溫室氣體排放的全球項目，如計劃實現零廢棄物的東灘生態城（Dongtan Eco-City），以及世界上第一個獲得BREEAM“卓越認證”的英國2號高速鐵路換乘站。
奧雅納還開展了社區參與計劃，包括應對無家可歸、改善災害救援計劃中的衛生狀況以及地震後的災後恢復等倡議。他們還與政府、非政府組織、智庫和其他倡導團體建立合作夥伴關係。
2015年奧雅納被香港政府聘請設計元朗17億天橋，該項目於2016年完成地區諮詢, 至2018年因成本過高而引起社會爭議，至今項目尚未獲撥款動工。。
2016年，
奧雅納被揭發挪用香港政府資料，用於發展商新世界地產在元朗橫洲的私人發展項目上，而被罰停止投標3個月。2018年，由奧雅納及阿特金斯建築設計之香港高鐵石崗車廠發生出軌事故，港鐵歸咎於設計顧問公司計算失誤。
悉尼歌劇院是奧雅納的作品之一，BBC和英國皇家建築師協會曾聯合拍攝紀錄片《構築現代世界的英國人》（The Brits who Built the Modern World），其中特別指出了奧雅納公司的貢獻。
Arup集團旗下公司
多名員工離開後創立了其他公司，與奧雅納具有顯著的相似性。
斯克维尔 (哈西迪犹太教教派)

斯克维尔，（英语：Skver，又作Skvir，Skvere，或Square），由拉比以撒·特维尔斯基在十九世纪中叶于乌克兰城市斯克维拉创立的哈西迪犹太教教派。
斯克维尔派是切尔诺贝利派的一个分支，其创始人拉比以撒·特维尔斯基（也被称为拉比伊茨克尔）是切尔诺贝利派Maggid（犹太教头衔）末底改八个儿子之一。斯克维尔派现有三个分支：
斯克维尔派为了保持心灵的纯洁以及思想，对钻研妥拉，祈祷，以及不贪图享受的生活态度极为重视。为了达成此目的，其建立了新广场镇以避免受到堕落的影响。
斯克维尔派的生活紧紧围绕着拉比展开。和今天的大多数哈西迪犹太教教派一样，越是血统尊贵的拉比越受到尊重。但如要使信众信服，拉比需要展现出谦卑的品质，对犹太同胞的爱，以及对上帝的虔诚。作为“正确之人”（Tzadik）的拉比被视为上帝与其信众沟通的渠道。
斯克维尔派的着装通常与其他哈西迪犹太教教派相同。男子在平日穿着命名Rekls的长袍，以及丝绒帽。在安息日及其他犹太节日或某些特殊场合时，男子会穿着名为Bekishes的黑丝绸长袍或其由尼龙制成的仿制品。已婚男子还会佩戴名为Shtreimel的毛帽及穿被称为Shtievl的高筒皮靴。
已婚女子常戴假发，假发外通常还会有一层诸如围巾或帽子之类的额外包裹。其常穿的服饰有风格保守的长袖长衫，其颈部及腿部亦必须被完全覆盖住。
赫希勒·斯克维尔是斯克维尔派首任拉比，其是拉比巴尔·谢姆·托夫的直系后代。当其于斯克维尔定居时，其被选为在城中的犹太会堂代表全镇的拉比。赫希勒之女嫁给了拉比以撒·特维尔斯基，切尔诺贝利派拉比末底改的第七子。
当赫希勒于希伯来历5548年（公历1788年）住棚节左右去世后，其婿以撒接替其职位，成为了斯克维尔派的第二任拉比。
以撒结过三次婚。其与其第一任妻子，拉迪维利夫派拉比以撒之孙女结婚于1783年，并育有两子，马赫尼夫卡派的亚伯拉罕·约书亚·赫希勒及希皮科夫派的梅纳汉姆·诺乎姆。其第二任妻子，哈娅·默卡，是鲁金派拉比以色列·弗里德曼之女。其第三任妻子，哈娜·西玛，则是斯克维尔派拉比泽维·赫希勒之女。
以撒被称为“虔诚的教法学家”。18世纪末哈斯卡拉席卷东欧，以撒时常参加其活动以与其支持者辩论。
以撒并没有出版任何作品。但近年来斯克维尔派已以其名义出版了一本名为《Yalkut Meorei Or》的关于教义的语录。
在以撒死后，与其第三任妻子所生之子，大卫，继承了其职位，成为了斯克维尔派第二任拉比。
1919年，由于俄国内战，大卫离开了斯克维尔前往基辅，并定居于此直到其于希伯来历5680年（公历1930年）去世。其并无出版任何作品。
大卫之子，拉比雅科夫·约瑟夫于1925年（1899-1968）与特拉娜，乌斯蒂拉派拉比平耶之女及贝尔兹派拉比伊撒卡尔·多夫·洛卡亚赫之孙女结婚，并将某些贝尔兹派的习俗带入了斯卡维尔派。几年之后，其迁往罗马尼亚，于克勒拉希，之后又于雅西设立拉比法庭。二战后，其定居于布加勒斯特。1948年，其迁往美国。在纽约布鲁克林区威廉斯堡度过几年之后，其与几个追随者一道于罗克兰县建立了新广场镇。在其于1968年去世后，其子达维德·特维尔斯基接替其成为拉比。除了纽约之外，在加拿大、英国及以色列皆有其分支。其位于纽约的叶史瓦有约5000名学生。
因俄国内战，大量乌克兰犹太人移民美国，其中就包括末底改之子，伊扎克·特维尔斯基。其于1923年抵美，并最终定居于布鲁克林自治市公园，在13大道与14大道之间的47街开设了一座犹太会堂。其育有一子，达维德·特维尔斯基，其被其父母在一种远离美国文化中的堕落影响的氛围中养育长大。达维德因其医学方面的专业知识及影响力而闻名，并经常给人医学方面的建议。其于2001年去世，其职位由其子拉比叶希尔·米海尔·特维尔斯基接替。
Bais Yitzchok男子叶史瓦
Tomer Devorah女子叶史瓦
《Meor Eynayim》，由切尔诺贝利派首任拉比梅纳汉姆·纳乎姆·特维尔斯基所著。
《Toldos Yosef》，由巴尔·谢姆·托夫的门徒，波尔诺耶派拉比雅科夫·约瑟夫·哈科赫所著。
《Ohr ha-Chaim》，由拉比哈伊姆·本-阿塔尔所著，传统上斯克维尔派会在星期五安息日开始时阅读它。
1
https://www.nytimes.com/2018/03/16/obituaries/rabbi-mordechai-hager-dead-led-large-hasidic-sect.html
2https://web.archive.org/web/20180316210319/https://www.nytimes.com/2018/03/16/obituaries/rabbi-mordechai-hager-dead-led-large-hasidic-sect.html
1
http://video.google.com/videosearch?q=skverrer+rebbe&page=1&lv=0
2
http://www.cross-currents.com/archives/2006/02/10/back-to-skvere-one/（页面存档备份，存于互联网档案馆）
Fábio Barreto

Fábio Barreto(6 Juni 1957 – 20 November 2019) adalah seorangpembuat film,pemeran,penulis skenario, danproduserBrasil. Ia paling dikenal karena menyutradarai dan menulisLula, o filho do Brasil, sebuah biografi yang berdasarkan pada kehidupan awal PresidenLuiz Inácio Lula da Silva, yang menjadi film paling menghabiskan biaya dalam sejarahsinema Brasilsetelah penayangannya. Barreto mengalamikomapada tahun 2009 setelah terlibat dalam kecelakaan mobil di Rio de Janeiro, pada bulan Agustus 2014, ia dilaporkan dalamkeadaan sadar minimal. Dia meninggal dunia pada 20 November 2019, setelah hampir 10 tahun dalam keadaan koma.
Barreto lahir pada 1957 di Rio de Janeiro. Ia adalah putra bungsu dari produser film terkenal Luís Carlos dan Lucy Barreto.Saudaranya adalah pembuat film sejawatnyaBruno Barreto, yang membuat hit box office internasional 1976Dona Flor and Her Two Husbands, yang dibintangi olehSônia Braga.
Ia menikah dengan aktris Dora Pellegrino, yang mengkaruniainya seorang putri, Mariana. Ia menikah dengan aktris Déborah Kalume sejak 2003, yang mengkaruniainya João (b. 2006). Ia juga merupakan ayah dari Lucas (dari Amanda Martins) dan Júlia Barreto Borges (dari istri pertamanya, aktris Marcia Barreto),yang membintangi film-filmnyaLuzia Homem(1987),O Quatrilho(1995), danNossa Senhora de Caravaggio(2006).
Sebagai sutradara:
Sebagai aktor:
Eduard van Duyvenbode Varkevisser

Eduard van Duyvenbode Varkevisser(5 Februari 1865 – 2 Agustus 1927), adalah seorangpolitikusdanBelandayang pernah menjabat sebagaiKontrolirPosoyang pertama sejak bulan September 1894 hingga bulan Maret 1895, saat dia digantikan olehG. F. M. Liebert.
Varkevisser lahir dari pasangan Dirk Duyvenboode Varkevisser dan istri pertamanya, Maria Elisabeth Helmond. Dia adalah anak ketiga dari tiga bersaudara, yang masing-masing bernama Maria Louiza van Duyvenbode Varkevisser dan Constantia van Duyvenbode Varkevisser. Dia juga memiliki tiga orang saudara tiri dari pernikahan ayahnya dengan Elisa Jacobina de Leau, masing-masing bernama Eleonore Duyvenboode Varkevisser, Alice Duyvenboode Varkevisser, dan Conrad Dirk van Duyvenboode Varkevisser.Pada tanggal 9 Oktober 1895, Varkevisser menikah dengan Maria Geertje Wilhelmina Lans, dan memiliki seorang putra bernama Karel Dirk Varkevisser yang lahir setahun kemudian. Varkevisser dan Lans bercerai pada tanggal 9 Januari 1909.
Jan Carel Willem Ricus Theodore Baud

Jan Carel Willem Ricus TheodoreBaud(16 April 1838 – 9 Januari 1883) adalahletnan satuartileriBelandayang berdinas diKoninklijk Nederlandsch-Indisch Leger. Kemudian, ia menjadiasisten residenMeester Cornelis(kiniJatinegara, Jakarta Timur).
Jan Carel Willem Ricus Theodore Baud adalahputeraGuillaume Louis Baud(1801-1891), mantan menteri dan anggota parlemen Belanda, dan Wilhelmina Jacobina Theodora Couperus (1818-1899),bibidaripenulisLouis Couperus. Pada tahun1865, Jan menikah dengansepupunyaJohanna Wilhelmina Petronella Steenstra Toussaint (1844-1927),puteriAbraham Johan Daniël Steenstra Toussaint. Daripernikahantersebut, lahir 6anak, antara lain:
Baud dididik diAkademi Militer Kerajaan Belandauntuk persenjataan artileri diHindia Belanda(kiniIndonesia), dan naik pangkat sebagailetnan dualaluletnan satudi personel pada bulanSeptember1861.Atas permintaan sendiri, ia berhenti secara hormat dari dinas militer dan berdasarkanKoninklijk Besluitno. 11 tgl.18 Januari1862, ia diangkat sebagai asisten (ajudan) di dinas geografi.Dalam kedudukan itu, ia menyertai ketua geografi dalam sejumlah perjalanan dinas sejak tanggal22 Maret1863; di saat yang sama ia juga menjalankan sejumlah tugas diKabupaten Kendal. Selama perjalanan tersebut, ia tinggal selama 10haridiGunung Ungaran, yang setelah itu melaksanakan observasi geografis diKabupaten Semarang. Pada tanggal23 Juni1863, Baud dan ketua geografi keMorodemak, Bonang, Demak, dan melaksanakan sejumlah tugas di sana.Pada bulanNovember1864, Baud ditugaskan untuk mengawasi jabatan insinyur sementara di dinas geografidan pada bulanJanuari1865, ia menerimamandatuntuk melaksanakan tugas pengukuran tanah.Pada bulanFebruari1865, atas permintaannya sendiri, ia mundur dari tugas sebagai insinyur sementara secara terhormat karena masalah kesehatan, dan mendapatkan separuh gaji.
Setelah itu, Baud diangkat sebagaicommies, yang ditugasi dengan administrasi kas tanah dan jugajuru lelangdi Buitenzorg, dan pada bulanDecember1866, diangkat sebagaisekretarisdiKaresidenan Batavia.Pada bulanOktober1868, ia diangkat sebagai anggota dan 2 bulan kemudian menjadi sekretaris komisi sekolah setempat diBatavia(kiniJakarta)dan pada bulanJanuari1869, ia menerimacuti2tahunkarena sakit keBelanda.2 tahun kemudian, ia kembali ke kedudukannya dan setelah itu aktif sebagai sekretaris administrasi di Bataviasche Schouwburg.Pada bulanApril1872, Baud diangkat sebagai asisten residen diPulau Bawean, yang merangkap juru lelang di sanadan pada tahun1873, diangkat sebagai asisten residen Meester Cornelis. Atas permintaannya sendiri, ia berhenti secara terhormat dari kedudukannya pada bulanFebruari1874dan di akhir tahun1876, ia diangkat sebagai anggota istimewa di Dewan Karesidenan Bengkalis,Sumatrabagian timur.Atas permintaannya sendiri, ia berhenti dari kedudukannya tersebut pada bulanMei1877.
Guillaume Louis Baud

Guillaume Louis Baud, (27 Desember 1801 – 5 Januari 1891) adalahpolitikusberkebangsaanBelanda. Ia adalahsepupuJean Chrétien Baud, yang merupakan salah satuGubernur Jenderal Hindia Belanda.
Pada tahun1823, setelah 4 tahun bekerja di kantor perlindungan hipotek, tokoh kelahiran Den Haag ini diangkat sebagai pegawai negeri kelas 5 untuk dinas diHindia. Pada tahun1824, ia diangkat sebagai sekretaris umum.
Pada bulanApril1830, Baud diangkat sebagai pegawai kelas satu sebagaisekretarisKedudan pernah memerintah daerah ini untuk sementara waktu. Seorang mantan pemberontak, Djaja Sindergh menyerang Baud dan membuatnya terluka parah dengankelewangnya. Kepala Sindergh diberikan oleh pimpinan setempat kepada Baud.
Pada tahun1833, Baud diangkat sebagairesidenKediri; bersama dengan GubJend.Johannes van den Boschia mendapatkan reputasi tinggi di kalangan pemerintah Hindia Belanda karena Baud adalah pendukungTanam Paksa. Pada tahun1838, ia diangkat sebagai residenSemarang. 3 tahun kemudian ia diangkat sebagai direktur departemen budaya, dan kembali ke Belanda pada tahun1845karena masalah kesehatan.
Pada tanggal21 November1848, Baud diangkat sebagaimenteri jajahan. Ia memegang jabatan ini diKabinet De Kempenaer/Donker Curtiusdan setelah setengah tahun ia mengundurkan diri akibat perbedaan pendapat dengan mitranya. Ia berpendapat bahwaStaten-Generaaltidak harus ikut campur dengan politik penjajahan dan antara tahun1850-1866, berkali-kali ia gagal dalam pemilihan GubJend. dan Menteri Jajahan dalamKabinet Van Hall/Van Heemstra. Ia kemudian ditunjuk ke dinas luar biasa di dewan negara, dengan ikut dalam majelis yang menangani urusan jajahan dan keuangan. Pada tahun1858, Baud meminta pemberhentian dari Dewan Negara.
Baud adalah komandan diOrde Singa Belanda(1849), perwira besar diOrde Mahkota Ek(1855) dan pada tahun1867menjadi komisaris kerajaan diNederlandse Handelsmaatschappij. Baud adalah salah satu pendiri Oost- en West-Indische Opvoedingmaatschappij dan menjadi pimpinannya antara tahun1851-1886.
Daripernikahannyadengan Wilhelmina Jacobina Theodora Couperus (adikJohn Ricus Couperus), Guillaume Louis Baud memiliki 2puteradan 3puteri, yakni:Jan Carel Willem Ricus Theodore Baud, Maria Catharina Baud, Wilhelmina Jacobina Theodora Baud, Georgine Gerardina Baud, danFrançois Marie Baud.
GL. Baud meninggal dunia diDen Haagdalam usia 90 tahun.
야코포 콘타리니

야코포 콘타리니(Jacopo Contarini, 1194년-1280년)는 제47대베네치아 공화국의 도제로, 1275년 9월 6일부터 사퇴를 한 1280년 3월 6일까지 재임했다.
가장 저명한 베네치아의 귀족 가문 중 한 곳의 출신이였음에도, 콘타리니는 영향력 있는 인물로 고려되지 않았고 그는 두 주요 세력 사이의 타협으로서 선택된 것이였을 것이다. 이미 80대라는 나이에다가이스트리아와크레타의 반란,안코나와의 전쟁등 그의 지위에 대한 도전에 대처 할 수 없었고, 그는 5년만에 도제 자리를 사임하고 수도원으로 은퇴하여 같은 해에 사망했다. 그능프라리의 교회에 묻혔을 것이다. 그는 야코비나 (Jacobina)와 혼인했다.
ジュディス・マーティン

ジュディス・マーティン（Judith Martin、1938年9月13日- ）は、アメリカ合衆国のジャーナリスト、作家であり、ミス・マナーズ(Miss Manners)のペンネームで知られるマナーの権威である。
彼女の父のジェイコブ・パールマン(Jacob Perlman)は、1898年に当時はロシア帝国領だったビャウィストク（現ポーランド領）で生まれ、1912年にアメリカに移住した。1925年にウィスコンシン大学で経済学の博士号を取得した。ジェイコブは1935年にヘレン・アロンソン(Helen Aronson)と結婚してワシントンD.C.に移り、1938年にジュディスが生まれた。
彼女は幼少期の大部分をワシントンD.C.で過ごし、K-12の教育機関であるジョージタウンデイスクールを卒業し、現在もワシントンD.C.で生活している。父親が国連に所属する経済学者であったため、子供のときには様々な国の首都に住んでいた。彼女はウェルズリー大学を卒業し、英語の学位を取得した。大学卒業後は、ジャーナリストとなり、ホワイトハウスや大使館での社会的出来事の取材をしていた。その後、演劇や映画の評論家となった。
1978年から、彼女は「ミス・マナーズ」のペンネームでアドバイスコラム（英語版）の執筆を開始した。現在では、アンドリュース・マクミール・シンジケーション（英語版）（ユニバーサル・ユークリック）から週3回配信され、世界中の200を超える新聞に掲載されている。コラムでは、彼女は読者から寄せられたマナーに関する質問に答え、マナーの問題やポライトネスの本質的な性質に関する短いエッセイを書いている。
彼女は、一見単純なルールに基づいたアイデアや意図について書いており、複雑で高度な視点を提供している。彼女はこれを"heavy etiquette theory"（重度のエチケット理論）と呼んでいる。彼女のコラムをまとめた本も多数出版されている。著作の中で、彼女は自分自身のことを第三者的な視点から言及する（"Miss Manners hopes..."（ミス・マナーズは……と望んでいる）など）。
彼女は、アメリカで最も深刻なマナーの問題は「露骨な欲」(blatant greed)であるとしている。彼女が最もよく受ける質問は、何かをした相手に現金の支払いを丁寧に要求する方法であり、彼女は丁寧に行う方法はないと回答している。2番目に多い質問は、現金を贈る場合にいくら贈れば良いかであり、彼女は、それは祝い事の内容や相手との関係、かかった費用などではなく、贈る人が支払える金額によって決まると回答している。
2013年8月29日に、マーティンの子供であるニコラスとジャコビナは、彼女のコラムの公開を始めた。
彼女は、ジョージ・W・ブッシュ大統領から2005年のアメリカ人文科学賞（英語版）を受賞した。2006年3月23日、彼女はテレビ番組『コルベア・レポー』の特別ゲスト特派員として、ホワイトハウス番記者団（英語版）の大統領に対するマナーの分析を行った。
ドミニク・アルジェント（英語版）は、彼女の著作を題材とした連作歌曲『ミス・マナーズ・オン・ミュージック』(Miss Manners on Music)を作った。
経済学者・労働史（英語版）学者のセリグ・パールマン（英語版）は、彼女の伯父である。
スティーヴン・スピルバーグの2017年の映画『ペンタゴン・ペーパーズ/最高機密文書』(The Post)では、ブロードウェイ女優のジェシー・ミューラー（英語版）がマーティンを演じた。
ナイチンゲール (ジルベルト・ジルのアルバム)

『ナイチンゲール』（Nightingale）は、ブラジルのミュージシャン、ジルベルト・ジルが1979年に発表したスタジオ・アルバム。
アメリカ市場向けに制作されたアルバムで、当時ブラジル盤LPは発売されず、母国では2002年発売のボックス・セット『Palco』に含まれたのが初出となった。「私に合わせて動いて」と「ロサンゼルスのサンバ」は新曲で、それ以外はジルが以前に録音した曲のリメイクである。セルジオ・メンデスがプロデューサーを務め、一部の曲ではシンセサイザーの演奏にも参加した。
Thom Jurekはオールミュージックにおいて5点満点中3.5点を付け「半分以上の曲が英語で歌われているが、それで音楽的魅力が損なわれているわけではない」「滑らかなファンクのバックビート、エレクトリックピアノの響き、跳ねるようなバックビートを持つリズム自体が癖になる」と評している。
特記なき楽曲はジルベルト・ジル作。
Carl Gustav Jacob Jacobi

Carl Gustav Jacob Jacobi(10. prosince1804,Postupim–18. ledna1851,Berlín) bylpruskýmatematik, obecně považovaný za jednoho z nejpodnětnějších učitelů tehdejší doby a za jednoho z největších matematiků všech dob.
Pocházel zPostupimia bylžidovskéhopůvodu. Jeho otec byl úspěšnýbankéř. Studoval naHumboldtově universitěvBerlíně, kde roku1825získal tituldoktora filosofie. Jeho disertační práce byla analytickým rozebráním teoriezlomků. Roku1827se stal mimořádným a roku1829řádným profesoremmatematikynaKönigsberské universitě. Toto místo zastával do roku1842.
V roce1843Jacobi prodělal kolaps následkem přepracování. Poté na několik měsíců navštívilItálii, aby se mu zpátky navrátilozdraví. Tam se mimo jiné seznámil s německým matematikemDirichletem. Při jeho návratu se přesunul doBerlína, kde žil jako královský penzista až do své smrti. Běhemrevoluce v roce 1848Jacobi neúspěšně kandidoval do parlamentu zaLiberálníklub. To po potlačení revoluce zapříčinilo odebrání královské podpory, nicméně jeho sláva a reputace již byla tak velká, že mu byla opět vrácena zpátky.
Jacobi zemřel naneštovice18. ledna1851v Berlíně, kde je taktéž pohřben. Jeho hrob je blízko hrobuastronomaJohanna Enckeho.
Je po něm pojmenován kráterJacobinaMěsíci.
Jacobi studoval matematiku na základě pracíEulera,LagrangeaaLaplacea. Jeho práce se dotýkají mnoha oblastímatematiky, ať už teoretické –teorie funkcí,teorie čísel,lineární algebry, teoriediferenciálních rovnic, ale i aplikované –analytické mechaniky.
První práci vydal v roce 1829 pod názvemFundamenta nova theoriae functionum ellipticarum(Nové základy eliptických funkcí). Jeho práce oeliptických křivkáchbyly velmi užitečné pro tehdejšímatematickou fyziku. Byl také prvním matematikem, který poznatky o eliptických křivkách využíval vteorii čísel. Právě za výsledky obsažené v tomto díle získal roku1830cenupařížskéAcadémie des sciences. Téhož roku se stal členempetrohradské Imperátorské akademie věda roku1832londýnskéKrálovské společnosti.
Jacobi po sobě zanechal obrovské množství rukopisů, které byly postupně vydávány. Jeho dalšími díly jsouComnienlatio de transformatione integralis duplicis indefiniti in formam simpliciorem(1832),Canon arithmeticus(1839),Opuscula mathematica(1846–1857). Roku 1866 byly zveřejněny jeho přednášky z let 1842–43 pod názvemVorlesungen über Dynamik(Přednášky o dynamice).
Funkcionální determinant, dnes zvaný po něm jacobián čiJacobiho determinantuvedl v práciDe formatione et proprietatibus determinantium(O tvorbě a vlastnostech determinantů) v roce1841. V mechanice se zabýval např. řešenímproblému dvou těles.
V matematice je po Jacobim pojmenováno mnoho pojmů. Sám taktéž přispěl k systému značení – např.parciálních derivacívyšších řádů.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuCarl Gustav Jacob Jacobina anglické Wikipedii.
Jacob Grimm

Jacob Ludwig Carl Grimm(4. ledna1785Hanau–20. září1863Berlín) bylněmeckýprávník, který proslul jako jazykovědec,lexikograf, spoluzakladatelgermanistikyjako vědního oboru a sběratel lidovýchpohádek(spolu s bratremWilhelmem Grimmem).
Roku1802se zapsal nauniverzitu v Marburgu, kde studovalprávo, jak si přál jeho předčasně zesnulý otec. Rok nato se k němu připojil i jeho bratr Wilhelm, který se vyléčil z těžké nemoci. Také on studoval vMarburguprávo.
V roce1822formuloval první hláskoslovný zákon pro germánské jazyky, který je dodnes znám jako „Grimmův zákon“.
Je autorem významného dílaDeutsche Mythologie(českyNěmecká mytologie).
François Jacob

François Jacob[fransoa žakob] (17. června1920Nancy–19. dubna2013Paříž) byl francouzský lékař, fyziolog agenetik, který společně sJ. Monodemvytvořil modeloperonu. Tento model, nazývaný také Jacob-Monodův model, popisuje výstavbu prokaryotickýchgenůa vysvětluje, jak je jejich aktivita regulována. Za to obdržel Jacob roku 1965 společně s Monodem aAndré LwoffemNobelovu cenu za lékařství.
VystudovalLycée Carnotv Paříži a začal studovat medicínu naSorbonně. Roku 1940 však studium přerušil a odjel do Londýna, kde se připojil k hnutí Svobodné Francie. Jako zdravotnický důstojník se účastnil bojů v severní Africe, kde byl zraněn. Byl pak zařazen ke druhé obrněné brigádě a v srpnu 1944 byl za invaze v Normandii opět těžce zraněn. Byl vyznamenánŘádem osvobození, nejvyšším válečným vyznamenáním za této války. Po sedmi měsících v nemocnici se vrátil do Paříže a roku 1947 dokončil studium medicíny, kvůli svým zraněním však nemohl pracovat jako chirurg, jak původně zamýšlel. Oženil se s klavíristkou Lisou Bloch a měl s ní čtyři děti. Začal studovat biologii, roku 1950 nastoupil doPasteurova institutuv Paříži, kde pracoval u dr. André Lwoffa, a roku 1954 obhájil doktorát na téma "Lysogonické baktérie a koncept proviru". Roku 1956 se stal vedoucím laboratoře a roku 1960 samostatného oddělení buněčné genetiky na Pasteurově institutu. Roku 1964 byl jmenován profesorem naCollège de France.
Zabýval se zejména genetickými mechanismy vbakteriíchabakteriofázícha biochemickými účinky mutací. Studoval nejprve lysogenické bakterie a prokázal jejich schopnost inhibovat aktivitu genůprofága. Od roku 1954 spolupracoval sElie Wollmanema snažili se zjistit povahu vztahů mezi profágem a genetickým materiálem bakterie. Práce vedla k definicibakteriální konjugacea umožnila zkoumání genetického materiálu bakterie. Vznikla tak řada nových konceptů například orientovaného genetického přenosu ze samečka na samičku, cirkularity bakteriálního chromosomu a koncept episomu. Výsledky shrnuli v knize "Sexualita a genetika bakterií".
Od roku 1958 společně s J. Monodem studoval přenosy genetické informace a regulační cesty, které přizpůsobují aktivitu a synétu makromolekul v bakteriích. Roku 1963 společně se S. Brennerem předložil hypotézu replikonu, aby vysvětlil některé stránky buněčného dělení bakterií, a věnoval se tomuto dělení u bakterií, později i u buněk savců. Z těchto výzkumů vzešla řada nových konceptů, například messenger RNA (mRNA), regulátorových genů, operonů a alosterických proteinů. Roku 1970 publikoval knihu "Logika živého: dějiny dědičnosti", kde popsal dějiny biologického myšlení od 16. století až po molekulární genetiku.
Byl nositelem mnoha vědeckých cen a čestných doktorátů a byl členem řady vědeckých akademií. Byl vyznamenán velkým křížemČestné legiea roku 1996 zvolen členemFrancouzské akademie.
Jacob Augustus Riis

Jacob Augustus Riis(1849,Ribe–1914,Barre) bylamerickýfotograf,sociolog,novinářaspisovatel.
Pocházel zDánska, narodil se vRibe. Vyučil setruhlářem. Roku1870se přestěhoval do Spojených států amerických.
Dlouho se nemohl uchytit. Střídal zaměstnání, cestoval po krajině, žil v chudých poměrech. Roku 1877 se stal policejním a soudním reportérem novinThe New York Tribune, pozdějiThe Evening Sun. Obstarával zpravodajství z chudinských čtvrtí, kde se tísnili ve starých domech bez kanalizace a vodovodu statisíce lidí a kde se rodila zločinnost. Psal mnoho článků, aby upozornil na nelidské životní podmínky v těchto čtvrtích, později sáhl po názornějším fotografickém obraze. Jelikož neuspěl u fotografů, kteří se zalekli práce v nebezpečném prostředí, koupil si začátkem roku 1888deskový fotoaparát. Využil tehdy nový vynálezbleskového světlaa dokumentoval ponižující způsoby života v nájemných ubytovnách kasárenského typu (jeden z takovýchto typických domů měl 2781 nájemníků, v jedné místnosti přebývalo až 9 lidí a v celém domě byla jen jedna vana na koupání). Dále dokumentoval poměry v policejních noclehárnách a práci dětí využívanou v domácích řemeslných dílnách.
O rok později uveřejnil v časopiseScribner'sčlánekJak žije druhá polovina, ve kterém svoje kritické texty doplnil kresbami vyhotovenými podle vlastních fotografií. Materiály vzbudily takový ohlas, že v rozšířené formě, ale i s přímými reprodukcemi fotografií, vyšly roku 1890 pod stejným názvem knižně.
Riis vydal devět knih, kromě jinýchDěti chudých, 1892,Z Mulberry Street,1898. Jejich pomocí a novinových článků a přednášek, na kterých používaldiapozitivysvých fotografií, dosáhl některé změny a nápravy. Zrušily se policejní noční útulky, byla zřízená škola pro bezprizorní děti, doplnily se zákony o dětské práci a odstranila se celá ulice Mulberry Bend, která byla skrýší zločinců. Na jejím místě se zřídil park a vybudoval obytný důmSousedská osada Jacoba A. Riise.
Jeho jménem nazývali sídliště, školy, parky a hřiště po celých Spojených státech.
Riis nefotografoval dlouho, jen do konce století. Ale i v této krátké době (asi devět let) vytvořil fotografické dílo, které patří mezi nejpozoruhodnější a nejzávažnější humanistické programy fotografie. Ačkoli neusiloval o uměleckou tvorbu, jak sám přiznává, přece přispěl k základnímu uměleckému druhu, který se v jeho období začal formovat –výtvarná reportáž.
Joe Jacobi

Joseph Bennet „Joe“ Jacobi(*26. září1969Washington, D.C.) je bývalýamerickývodní slalomář,kanoistazávodící v kategorii C2.
NaLetních olympijských hrách 1992v Barceloně získal v lodi seScottem Strausbaughemzlatou medaili v závodě C2. Startoval také naLOH 2004v Athénách, kde sMattem Tayloremdojel na osmém místě.
Ježidovskéhopůvodu.
Moritz Hermann Jacobi

Moritz Hermann Jacobi nebo Boris Semjonovič (von) Jacobi(rusky Борис Семёнович Якоби;21. září1801,Postupim–10. března1874,Petrohrad) bylpruskýaruskýcarskýinženýrafyzikžidovskéhopůvodu. Pracoval hlavně vRuském impériu. Je vynálezcemgalvanoplastikya průkopník inženýrského využitíelektromagnetismu,elektromotorůa drátovételegrafie.
Roku 1838 předvedl Jacobi ukázky galvanoplastiky pro tiskařské účely. V roce 1839 s finanční pomocí caraMikuláše I. Pavlovičepostavil 28 stop dlouhý elektrickýmotorový člunpoháněný bateriovými články, který přepravoval až 14 cestujících na řeceNěvěproti proudu rychlostí tři míle za hodinu. V letech 1842-1845 vybudoval telegrafní linku meziPetrohrademaCarským Selem.
Moritz Jacobi se narodil doaškenázskéžidovské rodiny v roce 1801 v Postupimi. Jeho mladší bratrCarl Gustav Jacob Jacobise stal slavnýmněmeckýmmatematikem.
Zpočátku pracoval jako stavitel vKrálovcia roku 1835 byl pozván doTartujako profesorstavitelství. Od roku 1834 začal studovatmagnetickémotory. V roce 1835 se přestěhoval do Dorpatu (nyníTartuvEstonsku), kde přednášel na Dorpatské univerzitě. Roku 1838 se odešel do Petrohradu a v roce 1842 se stal členem ruské carské akademie a později byl povýšen došlechtickéhostavu.
Na akademii Jacobi zkoumal využití elektromagnetických sil pro pohybstrojů. Zabýval se sílou elektromagnetu v motorech a generátorech. Testovalvýkonmotorů stanovením množstvízinkuspotřebovaného baterií. Při studiu přenosu energie z baterie na elektromotor odvodil zákon maximálního výkonu.  Zabýval se také studiemelektrického proudu, jeho měřením a definoval pro ně vlastní jednotky.
Jakobiho zákon známý jako věta o maximálním výkonu říká:
V roce 1838 Jacobi objevil galvanoplastiku (elektrotypizaci), metodu výroby tiskových desek galvanickým pokovováním. Její fungování je analogické s baterií, ale působí obráceně. Tato technika se používá při reliéfním tisku.
Jacobi pracoval také na vývoji elektrického drátovémtelegrafu. V letech 1842-1845 vybudoval pomocí podzemního kabelu telegrafní linku mezi Petrohradem a Carským Selem. V roce 1867 byl ruským delegátem v Komisi pro měřicí jednotky na Světové výstavě vPaříži. Byl silným zastáncemmetrické soustavy
V roce 1853 vyvinul Jacobi námořní minu, byla přivázána k mořskému dnu kotvou a pomocí kabelu spojena sgalvanickým článkem. Síla její výbušné nálože se rovnala 14 kilogramůmstřelného prachu. Její výroba byla schválena Výborem pro doly Ministerstva války Ruské říše. V roce 1854 bylo v blízkosti pevností Pavel a Alexander (Kronštadt) položeno 60 Jacobiho námořních min.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuMoritz von Jacobina anglické Wikipedii.
Jacob Zuma

Jacob Gedleyihlekisa Zuma(*12. dubna1942,Nkandla,Jihoafrická republika) je bývalý jihoafrický politik, prezidentJihoafrické republiky(JAR) od roku 2009 až do své rezignace14. února2018.
V roce1959se stal členem stranyAfrický národní kongres(ANC). V roce1963byl na 10 let uvězněn za nezákonné opuštění země. Od roku1979do počátku 90. let 20. století žil v exilu vMosambikuaZambii. V roce1994se stal členem vlády provincieKwaZulu-Natal. V roce1997byl zvolen místopředsedou ANC a v roce1999viceprezidentem JAR. Ale z funkce byl kvůli obvinění zkorupceodvolán v červnu2005. V prosinci2007se stal předsedou ANC, když ve volbě porazilThabo Mbekiho. V květnu 2009 byl zvolen prezidentem JAR.Mandát obhájil i v květnu 2014.
Zuma byl obžalován, že znásilnil dceru svého kolegy z období boje protiapartheidu. V roce2006však byl obvinění zproštěn, když tým obhájců přesvědčil soud, žeHIVpozitivní žena s nechráněnýmpohlavním stykemsouhlasila a tudíž nešlo o znásilnění. Vlnu kritiky si vysloužil i za tvrzení, že po sexu s HIV pozitivní ženou se šel osprchovat, aby tím zabránil možné nákaze virem HIV, ačkoli předsedal jihoafrické Národní radě pro boj sAIDS.
V lednu 2010 se Zuma popáté oženil a to ve věku 68 let. Svatbu absolvoval v rodné vesnici a tradičním oblečení Zulů. O dvě ženy kdysi přišel (rozvodem, sebevraždou), nynější žena je jeho v současnosti třetí. V době nové svatby měl 19 dětí. Polygamie je v JAR povolena.
V době jeho působením ve funkci viceprezidenta v letech 1999 až 2005 byl Zuma obviněn z korupce,vydíráníapraní špinavých peněz. Kvůli korupčnímu skandálu, který se týkal vládních armádních zakázek v hodnotě několika miliard dolarů, byl odvolán z funkce viceprezidenta.V období od května 2009 do února 2018 byl prezidentem Jihoafrické republiky. 15. 2. 2018 oznámil svou okamžitou rezignaci.Bývalý ministr financí Pravin Gordhan odhadl, že lidé z vedení ANC, kteří byli napojeni na Zumu, zpronevěřili státní prostředky v celkové výši kolem 350 miliard korun.
Jihoafrický ústavní soud jej v červnu 2021 odsoudil za pohrdání justicí k patnáctiměsíčnímu trestu vězení,neboť se opakovaně nedostavil k jednání protikorupční komise.
Jacob Bernoulli

Jacob Bernoulli(téžJacques,JakobčiJakub; někdy též s číslovkouI.) (6. ledna1655Basilej–16. srpna1705Basilej) bylšvýcarskýmatematikafyzik. Zajímal se o zákonitosti křivek čimocninné řadya významně přispěl k rozvojiteorie pravděpodobnosti(Binomické rozdělení),variačního počtu. Spolu s bratremJohannem Bernoullimučinili rozhodující objevy v rozvíjející sematematické analýze.
Narodil se vBasilejiv rodině belgického obchodníkaMikulášea jeho manželky Markéty Schönauerové. Vystudovalfilosofiiateologiina místní univerzitě. Studia ukončil v roce1671a o šest let později dosáhllicenciátuv teologii. Proti otcově vůli se zabýval předevšímmatematikou,fyzikouaastronomií. Ke studiu využíval i dobu, po kterou působil jako vychovatel vŽenevěaPaříži. Při svých cestách po dnešní Anglii, Francii nebo Německu v letech1681až1682se seznámil nejen skartézskou matematikou, ale i s dalšími učenci –Janem Huddem,Robertem BoylemčiRobertem Hookem. Od roku1683přednášel experimentální fyziku vBasilejia věnoval se studiu matematiky, jíž se stal roku 1687 taktéž v Basileji profesorem. Tuto pozici zastával až do své smrti. V roce1699se stal členemFrancouzské akademie věda o dva roky pozdějiPruské akademie věd.
Jacob Bernoulli měl pět dcer a tři syny. Na rozdíl od dětí jeho bratrůJohannaa Nicolause se žádné z Jacobových dětí nestalo později známým matematikem či fyzikem. Zemřel 16. srpna 1705 v Basileji. Na počest Jacoba a jeho bratra Johanna byl pojmenován měsíční kráter Bernoulli.
Jacobova vědecká práce byla přínosná v mnoha oblastech. Podílel se na rozvojiteorie pravděpodobnostiakombinatoriky, ve které se dodnes používá právě jeho aLeibnizovaterminologie. Část jeho poznatků se zachovala v jeho nedokončeném díleArs conjectandi(Umění předpokládat). Dílo bylo vydáno roku 1713 – osm let po jeho smrti. V tomto díle se již objevuje např.zákon velkých čísel, čísla později nazvána jakoBernoullihoči dokazování pomocímatematické indukce. Jacob se taktéž zabývalteorií řad, v které dosáhl některých významných výsledků. Své poznatky poté aplikoval k výpočtům délek křivek a velikostí obsahů. Taktéž se podílel na řešení fyzikálních problémů týkajících se pohybu těles vgravitačním polipomocí tehdy velmi mladého oboru –infinitezimálního počtu, ke kterému Jacob také přispěl cennými výsledky. Na popudLeibnizepublikoval v roce1696tzv.izoperimetrický problém. Jeho řešení poté podal Jacobův bratrJohann Bernoulli– ovšem dopustil se chyby. Jacob sám problém po namáhavém úsilí vyřešil, což vedlo k položení základůvariačního počtu, který byl výrazněji rozvinut o půlstoletí pozdějiLeonhardem Eulerem. Jacob často vedl s bratrem Johannem ve vědeckých kruzích ostré odborné spory.
Nutnost matematiky k popisování přírodních jevů vyjádřil mimo jiné slovy:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuJakob I. Bernoullina německé Wikipedii.
Jacob van Ruisdael

Jacob Isaakszoon van Ruisdaelnebo takéRuysdael[röjsdál] (asi1628Haarlem–10. března1682tamtéž) bylnizozemskýbarokní malíř – krajinář a grafik.
Narodil se v rodině malíře a učil se nejprve u svého otce a strýceSalomona. Jeho nejstarší datovaná práce pochází z roku 1645. Roku 1648 byl přijat do cechu malířů svatého Lukáše v Haarlemu a roku 1659 získal občanství městaAmsterodamu. 1668 byl svědkem při svatbě malířeM. Hobbemy. Zdá se, že za svého života nebyl příliš úspěšný a roku 1681 byl na žádostmenonitů, k nimž snad patřil, přijat do městského chudobince v Haarlemu, kde o rok později zemřel.
Ruisadel maloval hlavně klidné lesní krajiny, stromy, pohledy na vzdálená města, mořské pobřeží a horské motivy. Z jeho kreseb a leptů se zachovalo jen velmi málo, jsou však dnes vysoce ceněny.
Microrregión de Jacobina

Lamicrorregión de Jacobinaes una de lasmicrorregionesdel estadobrasileñode laBahiaperteneciente a la mesorregiónCentro-Norte Baiano. Su población fue estimada en 2005 por elIBGEen 308.073 habitantes y está dividida en dieciséismunicipios. Posee un área total de 18.340,977km².
Arquitectura jacobina

Laarquitectura jacobinaes el nombre que se le da a unestilo arquitectónicoque corresponde con la segunda fase delRenacimientoenInglaterra, posterior alestilo isabelino. Su nombre se corresponde con el ReyJacobo I de Inglaterra, con cuyo reinado se asocia.
El reinado de Jacobo I (1603–1625), un discípulo de las nuevas corrientes, fue testigo de la primera adopción decisiva de motivos renacentistas que habían llegado en forma libre a Inglaterra desde Alemania y tallistas flamencos, y no desdeItalia. Si bien permanecieron las formas básicas del diseño isabelino, se observa un uso más consistente y unificado del diseño formal, tanto en planta como en elevación. Se hace mucho uso de columnas ypilastras,arcadasde arco circular, y techos planos conparapetos. Estos junto con otros elementos clásicos aparecen en una forma libre y fantasiosa vernácula más que en una expresión de pureza clásica. Con ellos se mezclaron las terminaciones prismáticas y detalles ornamentales tales como pergaminos, cintas, ylosangescaracterísticos del estilo isabelino. El estilo influyó sobre el diseño de los muebles y otras artes decorativas. Entre los edificios jacobinos se destacan lacasa Hatfield, enHertford; lacasa Knole, cerca deSevenoaksenKent; lacasa Holland, obra deJohn Thorpey laFinca Drax HalldeBarbados.
Si bien el término es generalmente utilizado para referirse al estilo que prevaleció en Inglaterra a comienzos del sigloXVII, sus detalles decadentes y peculiares se pueden observar ya unos veinte años antes en el Wollaton Hall,Nottinghamshire, enOxfordyCambridgeexisten ejemplos que se remontan a 1660, independientemente de la introducción del estilo italiano más puro usado porÍñigo Jonesen 1619 en elWhitehall.
Convento de los Jacobinos de Toulouse

Elconvento de los Jacobinosoconjunto conventual de los Jacobinos de Toulousees un antiguo convento de laOrden de los Hermanos Predicadoresque se encuentra en el centro urbano de la ciudadfrancesadeToulouse, a medio camino entre elCapitoley el ríoGarona. Está construido totalmente con ladrillos rojos, y constituye uno de los mejores exponentes de arquitectura languedociana de estilogótico meridional.
El edificio se organiza alrededor de un granclaustro, adornado con elegantes columnas de mármol y capiteles con motivos florales y animales. En torno al mismo se distinguen lasala capitular, lasacristía, lacapillade San Antonin (decorada con pinturas murales del sigloXIV) y el granrefectorio, sede habitual de exposiciones municipales.
La iglesia fue construida en cuatro etapas a partir de 1230 que se prolongarían a lo largo de los siglosXIIIyXIV. Fue durante la tercera cuando se acometió la construcción de la bóveda de 22 metros de altura (28 metros de altura bajo llave), soportada por una columna estrellada de once brazos conocida comoLa Palmera.
Desde 1369 la iglesia de los Jacobinos es el lugar de reposo del teólogo y filósofoSantoTomás de Aquino. Cuando los dominicos abandonaron el lugar en 1791 transportaron los restos del santo (que había sido miembro de su orden) a la cercanaBasílica de San Sernín, retomando su lugar de veneración en 1974 al cumplirse el 7.º centenario de su muerte.
En tiempos deNapoleónla iglesia fue confiada a los militares, que establecieron en ella un cuartel de caballería y vertieron en su interior más de 5000 metros cúbicos de tierra para elevar el nivel del suelo. No fue hasta 1865 que el monumento dejó de ser posesión militar, cuando la alcaldía de Toulouse lo intercambió al Ejército por terrenos para construir nuevos cuarteles.
El conjunto de los Jacobinos experimentó una larga restauración en el siglo pasado, comenzada en 1920 y terminada en 1972. Actualmente la iglesia ha recuperado su esplendor con una fachada exterior hecha íntegramente en ladrillo (símbolo de la ciudad de Toulouse) que poco presagia la elegancia de las formas en su interior.
Mesorregión del Centro-Norte Baiano

Lamesorregión del Centro-Norte Baianoes una de las sietemesorregionesdel estadobrasileñode laBahia. Es formada por la unión de ochentamunicipiosagrupados en cincomicrorregiones.
Los principales municipios son:Feira de Santana,Irecê,Itaberaba,JacobinaySenhor do Bonfim.