Chaviva Reiková

Chaviva Reiková(hebrejskyחביבה רייק‎, vlastním jménemMarta Reiková; téžMarta(čiChaviva)Reicková, takéChaviva ReichováneboEmma Reik,22. června1914,Nadabula–20. listopadu1944, Banská Bystrica-Kremnička) bylasionistickáaktivistka, příslušnicePalmachua členka výsadkové skupinyAmsterdamvysazené v roce 1944 naSlovensku.
Narodila se v malé slovenské vsiNadabula(od roku 1960 součást městaRožňava) v tehdejšímRakousku-Uherskujako jedno ze sedmi dětí v chudéžidovskérodině.V roce1919se s rodinou přestěhovala doRadvaněuBanské Bystrice. Zde v letech 1919 až 1929 navštěvovala obecnou školu. Následně do roku 1931 studovala na Střední odborné škole v Banské Bystrici. Studia ale z existenčních důvodů ukončila a nastoupila jako prodavačka a účetní do železářství bratří Norbergerů.
Již jako mladá byla činná v sionistických organizacích. V roce 1930 vstoupila do mládežnické organizaceha-Šomer ha-ca'ir, kde přijala židovské jméno Chaviva. Byla také členkouMezinárodní ženské sionistické organizace. V roce 1938 se přestěhovala doBratislavya začala pracovat jako sekretářka jednoho z vedoucích pracovníků sionistického hnutí na Slovensku, dr. Oskara Neumanna, a vyučovala v přípravných kurzech pro vystěhovalce dobritské mandátní Palestiny. Zároveň byla také vedoucí sekretariátuŽidovského národního fondu. V roce 1938 se provdala za Avrahama Martinoviče, s nímž sdílela sionistické nadšení. Existují názory, že šlo o sňatek fiktivní, uzavřený za účelem sdílení imigračního certifikátu, což v té době bylo běžnou praxí.
Do tehdejší mandátní Palestiny se společně s manželem přestěhovala v prosinci 1939. SpoluzakládalikibucMa'anit, nacházející se asi deset kilometrů východně odChadery, kde se Reiková okamžitě zapojila do činnosti spojené s rozvojem osídlení. Aktivní však byla i v hnutí ha-Šomer ha-ca'ir a podílela se například na koordinaci sklizněcitrusů.Kibuc po nějaké době opustil její manžel, s Reikovou však nadále udržoval srdečný vztah. V roce 1941 vstoupila do židovské podzemní vojenské organizaceHagana. Pro rozdílnost názorů s vedením kibucu nakonec Ma'anit opustila a přestěhovala se do kibucuŠamirv podhůříGolanských výšin. Zde se seznámila seSarou Bravermanovou, která ji přesvědčila, aby vstoupila do úderných oddílů Hagany, známých jakoPalmach.
Reiková s Bravermanovou byly osloveny britskou zpravodajskou službouSpecial Operations Executive(SOE), která prostřednictvímŽidovské agenturyhledala židovské dobrovolníky pro speciální vojenské operace, a obě se přihlásily do připravovaného tajného projektu.Staly se příslušnicemiŽenských pomocných leteckých sborůbritského královského letectva a pod patronací SOE poté prodělaly v roce 1942 vojenský azpravodajskývýcvik nabritskévojenské základně nedalekoKáhiry. Reiková po absolvování kurzu složila přísahu britskému králiJiřímu VI.a byla povýšena naseržantku. Zároveň přijala nové krycí jméno Marta Martinovič.
Dne 19. července 1944 byla rozkazem hlavního velitelství vzdušných sil na Středním východě zařazena dovýsadku Amsterdamna pozici velitele. V rámci tohoto výsadku byla pověřena plněním zpravodajských úkolů a podporouSlovenského národního povstání. Na vysazení společně s ostatními příslušníky desantu čekala vitalskémBari, kam byli z Egypta letecky přepraveni 26. srpna 1944. Původní záměr vysadit Reikovou společně s ostatními členy skupiny na padáku se nemohl uskutečnit, protože britské vojenské zákony zakazovaly nasazování žen do bojů (které v té době na určeném místě probíhaly) či v týlu nepřítele. Proto byla na Slovensko přepravena letadlem se skupinouamerickýchpilotů a17. září1944 vystoupila na letištiTri Duby, v té době ovládaném povstaleckou armádou.
Zpravodajské úkoly, kterými byla pověřena, se týkaly zejména předávání informací o postavení Židů na Slovensku a vztazích mezi Židy,SlovákyaČechy. Krátce po příletu obnovila předválečné kontakty se sionistickými kruhy v Banské Bystrici. Zároveň se jí podařilo navázat kontakty nové. Kromě zpravodajských povinností se též zabývala pomocí židovským uprchlíkům, kteří se dostali na území ovládaném povstalci; zajišťovala pro ně jídlo a finance a organizovala transporty židovských dětí přesMaďarskodo britské mandátní Palestiny. Také organizovala návrat spojeneckých pilotů sestřelených během bojů nad Slovenskem do Itálie.
Společně s ostatními příslušníky desantu Amsterdam vycvičila 40 židovských bojovníků a vytvořila z nichpartyzánskoujednotku. Po vojenské porážce Slovenského národního povstání a přechodu jednotek na partyzánský způsob boje, se s příslušníky svého oddílu 24. října 1944 ve čtyřech vlnách stáhla do hor, aby zde pokračovala v činnosti. Dne 31. října byl partyzánský tábor nad Pohronským Bukovcem přepadenukrajinskou jednotkou SS Galizien. Prakticky všem se podařilo uprchnout. Během dne byli ale partyzáni pochytáni a Reiková se společně s dalšími příslušníky své skupiny dostala do zajetí. Všichni, včetně Reikové byli 1. listopadu převezeni do Banské Bystrice, kde byli vyslýcháni a podrobenimučení. Po ukončení výslechů byla Reiková společně s ostatními zajatci a dalšími 250 Židy20. listopadu1944popravena v protitankovém příkopěv prostoru Banské Bystrice-Kremničky, a pohřbena v hromadném hrobě.
Po osvobození Banské Bystrice v dubnu1945bylo tělo Chavivy Reikovéexhumovánoa znovu pohřbeno v britském válečném oddělení naOlšanských hřbitovechvPraze.
Židovská agentura po druhé světové válce pracovala narepatriaciostatků všech pohřbených padlých výsadkářů (Chavivy Reikové, Chany Senešové aRafa'ela Reisze), avšak myšlenka jejich hromadného převozu do Izraele se ukázala být z mnoha důvodů neproveditelná.Nakonec se však 8. září 1952, po zdlouhavém a komplikovaném jednání sčeskoslovenskou vládou, podařilo do Izraele ostatky Reikové a Reisze převézt.Oběma se o dva dny později, 10. září 1952, dostalo státního pohřbu a byli pohřbeni na vojenském hřbitově naHerzlově hořevJeruzalémě, ve zvláštní sekci věnované sedmi židovským výsadkářům, kteří padli během druhé světové války za nepřátelskými liniemi.Tam již v březnu 1950 spočinuly ostatkyChany Senešovérepatriované zBudapešti. Čtyři zbývající výsadkáři (Perec Goldstein,Cvi Ben Ja'akov,Aba BerdičevaEnzo Sereni) mají na místě pouze symbolické náhrobní kameny. Zahynuli v koncentračních táborechOranienburg,MauthausenaDachau, jejich ostatky nebyly nikdy nalezeny, a předpokládá se, že zmizely v tamníchkrematoriích.Tři z výsadkářů, jejichž ostatky byly repatriovány, se stali jedinými z tisíců židovských vojáků a dobrovolníků, kteří za druhé světové války padli ve službách Spojencům, kterým se pocty pohřbení v Izraeli dostalo.
Posmrtně byla Chaviva povýšena do hodnostipodplukovniceIzraelských obranných sil.
Výsadkářské operaci a jednotlivým parašutistům se věnuje celá řada knih. Z pamětní literatury, která se takřka výhradně věnuje účastníkům mise, lze zmínit například knihy z 50. letMagen ba-seter(„Tajný štít“) aSefer ha-Palmach(„Kniha Palmachu“), jejichž editorem bylZerubavel Gil'ad.Z beletristické literatury vyšla o Chavivě Reikové v roce 1965 knihaKe'em chaš le-hacil: šelichuta šel Chaviva Rajk, jejímž autorem bylDaniel Ben NachumaBeli limco u-veli le-hikane'a: chajejcha u-šelichuta šel Chaviva Rajkz roku 1973, jejímž autorem bylEli Šadmi.Z tzv. generacenových historikůse operaci, jejím cílům a hodnocení, mimo jiné i z hlediska samotných výsadkářů, věnuje ve své knizeThe Blue and the Yellow Stars of David(doslova „Modrá a žlutá Davidova hvězda“) z roku 1990 historičkaDina Poratová.Již roku 1947 vznikla v Praze knihaChaviva, sestavená Davidem Goldsteinem.
V Izraeli její jméno nesou kibucLahavot Chaviva, Vzdělávací institut Givat Chaviva,jedna z lodí přivážející židovské přistěhovalce do Izraelea některé ulice. Ulice jsou po Chavivě Reikové pojmenovány i např. v USA čiKanadě. V září 1988 byla na její počest vydána vIzraelipoštovní známka o nominální hodnotě 0,4šekelů.
Od roku 1994 je udělována německá mírová cenaHaviva Reik-Friedenspreis.