Grand Prix Belgie 1950

Grand Prix Belgie1950(XII. Grote Prijs Van Belgie)byla pátým závodem nově vzniklého šampionátuFormule 1a zároveň desátým závodem vozů F1. Závod se uskutečnil18. červnana okruhuCircuit de Spa-Francorchamps. Belgickému závodu předcházela britskáBritish Empire Trophy, která se do mistrovství světa nezapočítávala a účastnili se jí především domácí piloti.
Do belgického lázeňského městaSpa Francorchampsse sjelo pouze 14 závodních strojů.Alfa Romeojiž tradičně přivezla svojí osvědčenou trojici a prakticky již jediné uchazeče o titul, Farinu, Fangia a Fagioliho.Ferraripřipravilo pro své piloty odlišné vozy s novým 12 válcovým motorem o objemu 3,3 l.Luigi Villoresistartoval s vozemFerrari 125, zatímcoAlberto Ascari, jehož otecAntoniozde zvítězil v roce1925, kočírovalFerrari 275. Nejpočetněji byla zastoupena francouzská značkaTalbot, jejíž tovární tým nasadil zkušeného Louise Rosiera, který zde již zvítězil v roce1949, dále představil Philippe Étancelina a Yves Giraud-Cabantouse. Další vozy Talbot, ale bez tovární podpory, přivezliRaymond Sommer,Eugène Chaboud,Pierre LeveghaJohnny Claes. Startovní listinu uzavíralGeoff Crossleys vozemAltaaToni Brancas vozemMaserati.
Stejně jako v ostatních závodech tak i v Belgii opanovaly čelo startovního pole všechny tři Alfetty. Z tohoto tria si nejlépe počínal vedoucí muž šampionátu Giuseppe Farina jen těsně sledován Fangiem a Fagiolim. Do druhé řady se postavil Luigi Villoresi s vozem Ferrari a překvapivě Raymond Sommer na Talbotu, Alberto Ascari na druhém Ferrari startoval až ze sedmého místa.
Farina na startu zaspal a proklouzl před něj Fangio, pozice si prohodili i Fagioli s Villoresim a na pátou příčku se prodral Ascari. Čelo startovního pole tak ovládla rudá barva italských strojů, za kterou se seřadili modré Talboty. Prvním nešťastníkem závodu byl Yves Giraud-Cabantous, který musel již ve druhém kole odstoupit pro poruchu na olejové pumpě. Nadvláda Alfy Romeo se začala projevovat hned od počátku závodu zatímco dvojice Fangio Farina se začala rychle vzdalovat svým pronásledovatelům, Luigi Fagioli, díky rychlosti svého vozu, získal zpět ztracenou pozici na startu, když už v prvním kole předjel Villoresiho. Největším překvapením při průjezdu do třetího kola byla pozice Alberta Ascariho, který se z neznámých důvodů objevil v těsném závěsu za vozy Talbot Raymonda Sommera, Philippe Étancelina a Louise Rosiera. V sedmém kole zamířil Fangio do boxu a přenechal tak pozici stájovému kolegovi Farinovi. Výborně si v závodě počínal Raymond Sommer, nejprve zasadil úder Ferrari, když v osmém kole předjel Villoresiho a začal se přibližovat Alfettam a když do boxu zajel i Farina a později i Fagioli, ujal se vedení. Vedení si Sommer užil jen pět kol, poté začal vynechávat motor v jeho voze a Francouz musel přenechat pozici Farinovi. Farinova Alfa pomalu začala ztrácet na výkonu a po dvou kolech se do čela dostal znovu Fangio. Závod nesedl vozům Talbot a v průběhu několika kol postupně odstoupili Philippe Étancelin, Raymond Sommer a Eugene Chaboud. Pomalu jedoucí Alfetta Giuseppe Farini musela přepustit i druhou pozici Fagiolimu a v posledním kole se musela sklonit i před Rosierem na Talbotu. Juan Manuel Fangio si vítězstvím a ziskem 8 bodů si zachoval šanci na zisk titulu. Fagioli po třech druhých místech nastřádal 18 bodů a dostal se tak před Fangia o pouhý bod, Farina v závodě získal důležité tři body a další bod za nejrychlejší kolo a upevnil si tak vedení v šampionátu.
V závorce body získane v této GP: