Namibie

Namibie, plným názvemNamibijská republika, jerepublikana západním pobřeží jižníAfriky. Na severu sousedí sAngolou, na severovýchodě seZambií, na východě sBotswanoua na jihu sJihoafrickou republikou. Na západě ji omývají vodyAtlantského oceánu. Má rozlohu 824 292 km² a přes 3 milióny obyvatel, což představuje nejmenší hustotu zalidnění v Africe (3,7 ob./km²) a je druhou nejřidčeji obydlenou zemí světa po Mongolsku. Hlavním městem země je městoWindhoek, kde žije kolem 320 tis. obyvatel. Namibie (dříveNěmecká jihozápadní Afrika) získalanezávislostv roce1990jako jedna z posledních afrických zemí, a to od Jihoafrické republiky, která ji pod názvemJihozápadní Afrikapřechodně spravovala.
Původními obyvateli území byliDamarovéaSanové. Na konci 15. století se na dnešním území Namibie vylodiliPortugalci, ze severu přišly kmenyOvambů,HererůaNamů. Hererové s Namy a dalšími kmeny začali vést boje o půdu. Situaci vzájemných sporů využiliNěmcik obsazování země. V roce 1883 získal německý obchodník A. Lüderitz od Namů zátoku (dnes pojmenovanou)Lüderitz Bay.Angličanév té době již měli v drženíVelrybí zátoku. Na zakoupeném území v okolí dnešního městaLüderitz(celkem 40 000 km²) Němci v roce 1884 vyhlásiliprotektorát. V roce 1894 byl zlomen odbojhotentotských kmenůa Němci začali s intenzívním osidlováním.
Němečtí vojáci a statkáři zabírali domorodým kmenům pastviny a zabavovali dobytek. V roce1904proti útlaku kolonizátorů povstaly kmeny Hererů a Namů; povstání bylo potlačeno a mělo za následek tři roky trvajícígenocidu, které padlo za oběť asi 65 z 80 tisíc Hererů a asi polovina z dvaceti tisíc Namů. Zbývající byli uvězněni vkoncentračních táborech, kde museli vykonávat otrocké práce pro Německou říši a velké množství jich zahynulo. Jejich veškerá půda byla císařským dekretem zkonfiskována a rozdělena mezi bílé farmáře.
Od roku1915, kdyJihoafrická unieobsadila tuto původně německou kolonii, byla správa území výhradně v rukou vlády vPretorii, ačkoliv Jihoafrická unie ani pozdější Jihoafrická republika nikdy územíde iurenepřipojila. Bílí obyvateléJihozápadní Afrikybyli zastoupeni v Jihoafrickém parlamentu. Od roku1926existovalo Zákonodárné shromáždění, v němž byla zastoupena Národní strana a Německý svaz Jihozápadní Afriky; domorodému obyvatelstvu aktivní ani pasivní volební právo uděleno nebylo. Na místní úrovni hráli jistou roli většinou dosti servilní kmenoví náčelníci, se kterými udržovalo velice omezené kontakty jihoafrické Ministerstvo pro bantuské záležitosti. První projevy namibijské lidové iniciativy se objevovaly až v 50. letech v podobě odborových hnutí, o jejichž vznik se zasloužili hlavně jihoafričtí odboráři. V Jihoafrické unii se zároveň formovala Organizace studentů Jihozápadní Afriky. Z jejich řad vyšli pozdější vedoucí představitelé organizacíNárodní unie Jihozápadní AfrikyFanuel J. KozonguiziaZedekia NgavirueaLidová organizace Jihozápadní Afriky (SWAPO)Mburumba Kerina. Tito lidé se zasadili o vznik politické, nacionalistické, někdy až radikální alternativy k hierarchické kmenové, ze své podstaty nenárodní politice.
Po několikaletém úsilíOSN, zejména takzvanéZápadní styčné skupiny(tvořenéFrancií,Kanadou,NSR,Spojenými státyaVelkou Británií), a diplomatické aktivitě Spojených států, které zároveň usilovaly o omezení vlivuSSSRaKubyvAngole, Namibie vyhlásila nezávislost21. března1990.
Hlavní silou vozbrojeném boji za nezávislostbyla organizace SWAPO (Lidová organizace Jihozápadní Afriky) v čele seSamuelem Nujomou. Při získání nezávislosti byl Sam Nujoma Národním shromážděním, vzešlým ze svobodných a spravedlivých voleb, zvolen prezidentem. Politický vývoj Namibie je ve znamení jasné převahy jedné strany (opakovaně potvrzované volbami) SWAPO, která není příliš ohrožována opozicí. Přestože Nujoma v souladu s ústavou opustil v roce2005prezidentskou funkci, nadále zůstal patrně nejvlivnějším namibijským politikem.
Na severovýchodě Namibie na územíCapriviho pruhuvypuklo roku 1994 separatistické povstání.
Namibijská vlajka o poměru stran 2:3 sestává z diagonálního pruhu červené barvy s úzkými bílými okraji (lemy), který vlajku rozděluje na modré, levé, horní (žerďové) a zelené, pravé, dolní (vlající) trojúhelníkové pole. V modrém rohu leží žluté slunce s dvanácti trojúhelníkovými paprsky po obvodu. Paprsky jsou od jeho středu odděleny modrým prstencem.
Namibijský státní znak je tvořen štítem, na kterém je obraz namibijské vlajky a stojí na podnoží z pískuNamibské pouště. Nad ním jeklenotsestávající ze zelenétočeniceposázené šesti zlatýmiroutami. Nad ní stojí v přirozených barváchorel jasnohlasýs rozepjatými křídly.Štítonošijsou dvapřímorožci(opět v přirozených barvách) stojící na podnoží z písku, na kterém je rozprostřena rostlinaWelwitschia mirabilisse třemi červenými květy. Na bílé stuze pod podnožím je anglické heslo UNITY • LIBERTY • JUSTICE (českyJednota, svoboda, spravedlnost).
Namibie leží v jihozápadní části Afriky na pobřeží Atlantského oceánu. Na severu má 1 376 km dlouhou hranici s Angolou, na severovýchodě 233 km se Zambií, na východě 1 360 km s Botswanou a na jihu 855 km s Jihoafrickou republikou. Pobřeží Atlantského oceánu na západě je dlouhé 1 572 km. S rozlohou 825 418 km² je 33. největším státem na světě, 15. největším v Africe a 10,5× větším než Česká republika. Z Afriky zabírá asi 2,7 % rozlohy.
Velká část země je pokryta pouštěmi. Největší procento rozlohy země zabíráNamibská poušť. Nejdelší řekou je část řekyOkavangona severu, v tzv.Capriviho výběžku, a také část řekyZambezi. Při pobřeží se rozkládáNamibská poušť, ve vnitrozemí pak poušťKalahari.Savanyapastvinytvoří asi 45 % rozlohy státu. Nejvyšší horaKönigsteinna západě země je vysoká 2 573 m n. m.
Z administrativního hlediska je Namibie rozdělena na 14 regionů:
Každý region má krajské zastupitelstvo a regiony se dále dělí na šest až dvanáct volebních obvodů. Obce se dělí na obce, města, vesnice a osady.
Ostatní města mají méně než 20 000 obyvatel.
Namibie jepoloprezidentskou republikou. Prezident Namibie je volen na pětileté funkční období a vykonává funkci hlavy státu a hlavy vlády zároveň.
Namibie je členem spousty mezinárodních organizací na africkém kontinentu. Je členským státem např.Africké unie,Jihoafrického rozvojového společenstvíneboJihoafrické celní unie. Po vyhlášení nezávislosti se stala také 50. členemSpolečenství národů.Největším obchodním partnerem pro Namibii je její sousední země Jihoafrická republika. Kromě regionální spolupráce s africkými zeměmi, udržuje vztahy s Evropskou unií, Čínou a USA. Vzhledem ke společné koloniální historii (1884–1915) udržuje mimořádně intenzivní vztahy s Německem. Každoročně zemi navštíví téměř 100 000 německých turistů, proto pro zemi mají velký ekonomický význam.
Namibie má na africké poměry celkem dobrou síť silnic, vybudovanou německými kolonisty a modernizovanou jihoafrickými dělníky v 80. letech. Významným přístavem jeWalvis Bay(Velrybí zátoka), přes níž se do země dováží a vyváží většina zboží.HDPdosahuje 6500USDna hlavu, což je na africké podmínky mimořádné. Mezinárodní obchod je úzce provázán sJihoafrickou republikoua zeměmiCommonwealthu. Měnou jenamibijský dolar, který je navázán na jihoafrický rand v poměru 1:1. 7 % obyvatelstva je evropského původu. Tato skupina obyvatel má oproti původnímu obyvatelstvu značně vyšší kupní sílu.
Těžba zajišťuje 25 % příjmů Namibie a proekonomiku Namibieje velmi důležitá. Namibie je čtvrtým největším producentemuranuna světě.V roce 2018 uranový důl Husab vyprodukoval přes 3 000 tun uranu, což představovalo 6 % celosvětové produkce uranu,důl Rossingv roce 2019 vyprodukoval přes 2 100 tun uranu, což představovalo 4 % celosvětové produkce uranu.Země je významným producentemdiamantů, těží se zde ale takézinek,uran,stříbro,rudyolova,mědiazlata. VAtlantském oceánu, v blízkosti Namibie, jsou ložiskazemního plynu, která mají být v budoucnu vytěžena.
Odhady z roku 2022 naznačují, že dva průzkumné vrty v Orange Basin by mohly obsahovat dvě a tři miliardy barelůropy. Očekávané příjmy by mohly transformovat namibijskou domácí ekonomiku a usnadnit cíle udržitelného rozvoje.
Cestovní ruch je hlavním přispěvatelem (14,5 %) k HDP Namibie a vytváří desítky tisíc pracovních míst (zhruba 18 % všech pracovních míst).Země je navštěvována především za účelemekoturistiky.
K nejnavštěvovanějším místům patří městaWindhoek,Walvis Bay,výběžek Caprivi,Kaňon Fish Rivernebo národní parkyEtoshaaPobřeží Koster.V Namibii je mnoho národních parků a některé jsou zapsané na seznamu světového dědictví UNESCO, například národní park Sossusvlei.
Namibijci jsou většinou příslušníkyOvambského kmene(50 %),Kavangové9 %,Hererové7 %,Damarové7 %,Namové7 %,Sanové3 %. Zastoupení ostatních kmenů je velice nízké. Obyvatelstvo smíšeného bělošského a černošského původu („barevní“) tvoří 6,5 % populace. V roce2006žilo v Namibii 40 000Číňanů. Běloši tvoří 7 % populace a jedná se hlavně o potomkyPortugalců,Nizozemců,Němců,BritůaFrancouzů. V roce 1960 tvořili běloši 14 % populace.
75 % – 80 % Namibijců je gramotných.
Namibie má téměř nejnižší hustotu zalidnění na světě – na kilometr čtvereční připadá jen 2,5 osob. Podle humanitární organizaceČlověk v tísnije průměrný věk obyvatel 20 let a Namibijci se dožívají průměrně padesáti let. Více než pětina (20 %) dospělých obyvatel je nositeli onemocněníAIDS. V zemi chybí dostatek lékařů, na jednoho lékaře připadá asi 9 000 obyvatel.
Úředním jazykemje angličtina. Do roku1990byly úředními jazyky takéněmčinaaafrikánština. Když se Namibie osamostatnila od Jižní Afriky, nová vláda Namibie se chtěla vyhnout obvinění z upřednostňování afrikánštiny či němčiny. Proto se angličtina stala jediným úředním jazykem Namibie. Afrikánština, němčina a oshiwambo byly uznány jako regionální jazyky.
Polovina všech obyvatel Namibie má jazyk oshiwambo jako svůj první jazyk, zatímcoafrikánštinaje nejvíce rozšířeným komunikačním jazykem, u mladší generace je tímto jazykemangličtina. Afrikánština i angličtina se používají především jako druhý jazyk, vyhrazený pro veřejnou sféru komunikace, ale menší komunity rodilých mluvčích těchto jazyků existují po celé Namibii.
Zatímco oficiálním jazykem je angličtina, většina bílých obyvatel mluví buď německy, nebo afrikánsky. Dokonce i dnes, 100 let po skončení německé koloniální éry, jeněmčinahlavním obchodním jazykem. Afrikánsky hovoří 60 % bílé komunity, německy 32 %, anglicky mluví 7 % a portugalsky 1 %. Portugalsky mluví černoši a běloši z Angoly.
Nejrozšířenějším náboženstvím v Namibii jekřesťanství, které vyznává 80 % – 90 % obyvatel (51 %luteránské, 19 %římskokatolické, 5 %anglikánské, dále nizozemští/afrikánští reformovaní, tj.kalvinistéa další). Dále jsou zde v desetiprocentní míře zastoupenaanimistickánáboženství (tradiční africká náboženství,sunnitský islám,buddhismus). Nevěřících je v Namibii kolem 1,5 %.
Statistikaz roku 2020 uvádí až 97,5 %křesťanů.Náboženskárealita je ovšem v Namibii komplexnější: mnoho tamějších křesťanů vyznává zároveň některé ztradičních náboženství(vícečetná náboženská identita),nebosynkretismuskřesťanství a tradičního náboženství. Z tradičních náboženství je známé například náboženstvíSanů, náboženstvíZulunebohimbskénáboženství.Rozšířené je také africkéčarodějnictví, v severní Namibii známé jakoomiti.