Japonské císařské námořní letectvo

Japonské císařské námořní letectvo(japonsky大日本帝國海軍航空隊Dai-Nippon teikoku kaigun kókútai) bylaletecká složkajaponského císařského námořnictva, která byla zodpovědná za letecké operace na podporu císařského námořnictva (průzkum,vzdušné krytí, dálkové údery, vzdušný transport, etc…) a s tím související obranoudomácích ostrovů. Své úkoly císařské námořní letectvo plnilo od svého vzniku v roce 1912 až dokapitulaceJaponského císařstvív roce 1945.
Císařské námořní letectvo bylo operačně podřízenoGunreibu(軍令部~ námořní generální štáb) a administrativněKaigunšó(海軍省~ ministerstvo námořnictva).Kaigun kókú honbu(海軍航空本部~ letecký úřad císařského námořnictva) podléhajícíKaigunšóbyl zodpovědný za výcvik a vývoj.
Počátky císařského námořního letectva spadají předprvní světovou válku, kdy Japonsko získalo první letouny a začalo experimentovat s jejich využitím. Již v září 1914 došlo k prvním operacímhydroplánůznosičeWakamija Maruběhembitvy o Čching-taoa v dubnu 1916 došlo k založení prvníkókútai(航空隊~ letecká skupina/pluk) – základní organizační jednotky císařského námořního letectva po většinu doby jeho existence.
Zpočátku císařské námořní letectvo nakupovalo, či později i vyrábělo, letouny zahraničních konstrukcí, ale po první světové válce začalo vyvíjet i svoje vlastní konstrukce, které nakonec zcela převládly. Již v prosinci 1922 zařadilo císařské námořnictvo do služby první účelově postavenouletadlovou loďHóšó. Následovaly letadlové loděAkagiaKagazískané přestavbami z nedokončenéhobitevního křižníkuabitevní lodě. Následující výstavba letadlových lodí vedla až k sestavení prvního úderného svazu letadlových lodí na světě:kidó butai(機動部隊~ Mobilní svaz). Císařské námořní letectvo disponovalo vedle palubního letectva a hydroplánů i letouny operujícími z pozemních základen. Ty se (na rozdíl od letounůarmádního letectva) zaměřovaly na dálkové údery.
Na začátkuválky v Pacifikudisponovalo císařské námořní letectvo moderními a výkonnými konstrukcemi, jako byly stíhačkyMicubiši A6M2 a bombardéryMicubiši G4M1, které svými výkony překonávaly své protivníky. Velkého doletu, rychlosti a obratnosti bylo ale dosaženo za cenu absence pancéřování a samosvorných obalů palivových nádrží, což vedlo k vysokým ztrátám letounů i létajících posádek. Výcvikový program pilotů císařského námořního letectva se zaměřil na výcvik malého počtu dobře vycvičených pilotů. Japonští námořní stíhači si dokázali dobýt vzdušnou převahu nadčínským letectvemvdruhé čínsko-japonské válce, ale po úvodních úspěších během války v Pacifiku se projevila převaha zdrojů na straněSpojenců(nové typy letounů, výcvik, logistika) a zejména běhembojů v Šalomounových ostrovechutrpělo císařské námořní letectvo těžké ztráty na letounech, ale především na pilotech, které nedokázalo nahradit. Koncem války se rovněž potýkalo s nedostatkem paliva a dalších strategických surovin. To nakonec vedlo k tomu, že se na podzim 1944 prosadila myšlenka sebevražedných útoků pilotůKamikaze. Po japonské kapitulaci bylo císařské námořní letectvo (stejně jako císařské námořnictvo) rozpuštěno.
V roce 1903 uskutečnilibratři Wrightovéprvní let motorového letounu. Následovaly další pokroky v konstrukci létajících strojů těžších než vzduch, které nezůstaly Japoncům utajené. Již dříve císařské námořnictvo experimentovalo sbalóny, ovšem až do konce prvního desetiletí 20. století zůstal japonský zájem o letectví na strojích těžších než vzduch v rovině čistě teoretické – v Japonském císařství žádná letadla nebyla. V březnu 1909 vydalšósa(少佐~ korvetní kapitán)Eisuke JamamotosvojeKókúdžucu kenkjú ni kan suru ikenšo(航空術研究に関する意見書~ Psané pojednání o studiu leteckého umění). Jamamoto prosazoval, aby se námořnictvo zabývalo otako-šiki kúčú hikóki(凧式空中飛行機~ vzdušný létající strojdračíhotypu), ale cesta k jím předpovězené „létající válečné lodi úžasného potenciálu“ byla ještě dlouhá…
Dne 30. června 1909 byla založenaRindži gunjó kikjú kenkjúkai(臨時軍用気球研究会~ Dočasná společnost pro výzkum vojenského využitíbalónů), která sice byla společným dílem císařského námořnictva acísařské armády, ale toto vzácné spojenectví obouozbrojených složeknebylo rovnocenné.Kenkjúkaibyla financovaná armádou a rovněž hlavní posty vkenkjúkaibyly obsazené armádními důstojníky. Armádní členovékenkjúkai, kteří byli vysláni na stáži do Evropy, přivezli v roce 1910 do Japonska první dva letouny těžší než vzduch, což vedlo ke vznikucísařského armádního letectva.Císařské námořnictvo, které od svého založení usilovalo o nezávislost na armádě, založilo 26. června 1910Kaigun kókúdžucu kenkjúkai(海軍航空術研究会~ Námořní společnost pro výzkum leteckého umění; též海軍航空術研究委員会Kaigun kókúdžucu kenkjú iinkai). Ta se skládala z 22 důstojníků námořnictva, mezi nimiž vedoucí pozici zastávaldaisa(大佐~ námořní kapitán)Kazujoši Jamadži.
V roce 1911 sestrojilkikan tai'i(機関大尉~ poručík/technik) Tecukiči Isobe první hydroplán v Japonsku. Letoun byl sestaven zbambusua Isobe s ním uletěl vzdálenost 60 metrů a dosáhl výšky 3 metrů. Let ale skončil lehkou havárií, když se letoun převrátil.
V témže roce bylo šest důstojníků císařského námořnictva (mezi nimi i někteří členovéKaigun kókúdžucu kenkjúkai) vysláno doFranciea doUSA, aby se naučili pilotovat a udržovat letouny. Ve Francii se výcviku v pilotní škole v Paříži zúčastniliJózó Kaneko, Kanehiko Umekita a Fumihiko Kohama. Ve Státech se cílem druhé trojice ve složení Sankiči Kóno,Čúdži JamadaaČikuhei Nakadžimastala letecká školaGlenna Curtissev Hammondsportu vestátě New Yorka vSan Diegu.Mezitím se Jamamoto vydal studovat vojenské využití letadel doNěmeckého císařství, kde přišel na myšlenku představit létající stroje na námořní přehlídcecísaři. Přes počáteční nedůvěru nadřízených se mu na svoji stranu podařilo získat ministra námořnictvadanšaku(男爵~ baron)čúdžó(中将~viceadmirál)Makoto Saitóa. Do Japonska se proto spěšně vrátili Kaneko z Francie s hydroplánemMaurice Farmana Kóno z USA s hydroplánemCurtiss.
K prvnímu letu námořního letounu císařského námořnictva (Isobův hydroplán byl soukromý, nepatřil námořnictvu) došlo 6. října 1912 v Oppamě, severně odJokosuky, když Kaneko provedl patnácti–nebo třicetiminutovýlet s Farmanem, při kterém dosáhl výšky 100 stop (30,5 m). Necelý měsíc poté dosáhl 2. listopadu stejné výšky při desetiminutovém letu i Kóno s Curtissem. Již 12. listopadu byly oba stroje předvedenycísaři éry Taišóběhem námořní přehlídky (観艦式kankanšiki) vJokohamě. Zatímco Kóno s Curtissem kroužil nad přehlídkou, Kaneko s Farmanem přistál na hladině poblížchráněného křižníkuČikuma, z jehož paluby sledoval přehlídku císař, a poté opět odstartoval. Obavy pesimistů z neúspěchu se nenaplnily.
V únoru 1914tai'i(大尉~ poručík) Kišiči Magoši dosáhl v hydroplánu Farman výšky 3500 metrů a v březnu se udržel ve vzduchu šest hodin bez mezipřistání.
V roce 1913 císařské námořnictvo rozhodlo přestavět nákladní loďWakamija Maru(ex ruskýLethington) nanosič hydroplánů. Loď poté mohla nést až čtyři hydroplány (z toho dva v rozloženém stavu), které startovaly z mořské hladiny. Během námořního cvičení uSasebav roce 1913 bylaWakamija Marua její Farmany součástí „modrého loďstva“ (tj. útočníků), zatímco další hydroplány v Oppamě byly k dispozici „červenému loďstvu“ (tj. obráncům).
Již v létě následujícího roku se aleWakamija Marudočkala válečného nasazení, když běhembitvy o Čching-taona počátkuprvní světové válkydva Farmany zWakamija Marubombardovaly 5. září 1914 dělostřeleckou baterii Bismarck vČching-tao. Jakopumbylo použito upravenýchdělostřeleckých granátů. Když byla 30. záříWakamija Marupoškozena najetím naminua musela se vrátit do Japonska, pokračovaly její hydroplány v operacích proti Čching-tao z pobřežní základny. Dne 13. října setai'iHideho Wada (účastník náletu z 5. září) zúčastnil prvního vzdušného souboje císařského námořnictva. Toho dne se Wada a tři letouny císařské armády pokusily zasáhnout proti německému průzkumnému letounuRumpler Taube, který pilotovalLeutnant(~ poručík)Gunther Plüschowa kterému se nakonec podařilo uniknout. Celkem podnikly námořní letouny 49 letů nad Čching-tao a svrhly 199 pum.Ačkoliv celé nasazení císařských námořních letounů během dobývání Čching-tao bylo pouze malým příspěvkem na epizodním válčišti Velké války, japonské námořní letectvo tím ukázalo, že je „značně napřed před jakoukoliv jinou zemí“.
Účast na dobývání Čching-tao byla pro císařské námořní letectvo prakticky jedinou významnější akcí Velké války. Námořní letectva ostatních států, aktivně se účastnících Velké války, se vyvíjela dál a císařské námořnictvo tento vývoj sledovalo prostřednictvím svých pozorovatelů. V letech 1916 až 1917 byl jedním z nichtai'iKaneko, který v Evropě a v USA sledoval vývoj prvních letadlových lodí. Stejně taktai'iTorao Kuwabara, který v druhé polovině roku 1917 pozoroval pokrokyRoyal Naval Air Service: ve skotském Dalmuir uGlasgownavštívil loděnici William Beardmore and Company, ve které se stavělaHMSArgus– první hladkopalubováletadlová loď– a dva týdny pozoroval letecké operace na letadlové lodiHMSCampania.DaisaTamaki Torisu, který byl pozorovatelem uRoyal Navyv letech 1916 a 1917, informoval nejenom o využitívzducholodípro průzkum, ale i o přestavběbitevního křižníkuHMSFuriousna letadlovou loď a o zahájení stavbyHMSHermes– první letadlové lodě na světě stavěné od počátku pro tento účel.
Mezitím v Japonsku pokračoval boj – vedený převážně mladými důstojníky námořnictva – za novou zbraň. Již v roce 1912 Kaneko ve svém dopise z Francie adresovaném Jamamotovi předpověděl ohrožení, které by pro zakotvené lodě v přístavu představovaly letouny vybavenétorpédy.TarantoaPearl Harboro více než čtvrt století později mu daly za pravdu…
V lednu 1915 poslalkikan tai'iČikuhei Nakadžimadopis předsedoviKaigun kókúdžucu kenkjúkai, ve kterém obhajoval letadla jako perspektivní zbraň a dokonce srovnával ničivou sílu boční salvy bitevního křižníkuKongós údernou sílou 3000 torpédy vybavených letounů, které by se daly pořídit za stejnou částku, jakoKongó. V roce 1917 Nakadžima odešel z námořnictva a založil první soukromou společnost na výrobu letadel v Japonsku:Nakadžima.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuImperial Japanese Navy Air Servicena anglické Wikipedii.