Pobřeží slonoviny

Pobřeží slonoviny, plným názvemRepublika Pobřeží slonoviny(francouzskyRépublique de Côte d'Ivoire), je stát vzápadní Africe. Jeho sousedy jsouBurkina Faso,Ghana,Guinea,LibérieaMali. Leží na pobřežíGuinejského zálivu.
V říjnu1985vláda požádala, aby země byla označována jakoCôte d'Ivoireve všech jazycích. Podle místního zákona nesmí být název země překládán z francouzštiny. Tento zákon, udržující jméno z dob francouzské koloniální říše, prosadil tehdejší prezidentFélix Houphouët-Boignyv rozporu se snahami jiných afrických států, které se po získání nezávislosti snažily zbavit se koloniálního dědictví i tím, že často hledaly své názvy ve vlastní minulosti.
Jméno země registrované uOSNa přejaté do normy ISO 3166 jeCôte d'Ivoire. Na diplomatické úrovni se zpravidla užívá názvu originálního, nicméně v běžném jazyce se ve světě běžně používá překlad názvu. Různé noviny anglických zemí používají anglický výrazIvory Coast. Oproti tomu originální název používají napříkladEncyclopædia Britannicanebo ekonomický magazínThe Economist.
V českých verzích smluv Evropského společenství s touto republikou překlad názvu země kolísá mezi oběma variantami.Ministerstvo zahraničních věcí ČRa číselník zemíČSÚuvádějí krátký názevPobřeží slonovinya dlouhý názevRepublika Pobřeží slonoviny. EncyklopedieStáty a jejich představiteléaStáty a území světapoužívají názvu originálního. Lze konstatovat, že v českém jazyce dosud převládá název původní, přeložený.
O historii území před rokem1460, kdy sem dorazili Evropané (Portugalci), není příliš informací. Země příliš netrpěla obchodem s otroky, na rozdíl od sousedníGhany. Pobřeží země kontrolovaliFrancouzi, do vnitrozemí začali pronikat až v druhé polovině19. století. Kompletně kontrolovat se jim ho dařilo až na přelomu století. Francouzi se zaměřili hlavně na pěstovaní exportních plodin. Na pobřeží vysázeli plantážekávovníků,kakaovníkůa palem olejných. Do země přicházelo mnoho osadníků z Francie i jiných evropských států.
Získánínezávislostina Francii v roce1960je spojeno se jménemFélix Houphouët-Boigny. Stal se prvnímprezidentema zdědil zemi prosperující, podílející se 40 % na vývozu zemí západní Afriky. Rozvoj země pokračoval, produkce kávy vzrostla tak, že se země stala třetím největším producentem na světě (zaBrazíliíaKolumbií). V produkci kakaa dokonce v roce1979země dosáhla světového prvenství. Za úspěchem stálo určitě i nezpřetrhání pout se svou bývalou koloniální velmocí Francií (na rozdíl od jiných afrických zemí). V zemi působili francouzští inženýři, učitelé, poradci. Počet Francouzů v zemi vzrostl až na 50 000 (z 10 000). Po dvacet let rostlo hospodářství pravidelně o 10 % ročně, což bylo nejvíc v Africe (mimo zemí vyvážejícíchropu).
Felixovi Houphouët-Boigny se podařilo zemí sjednotit i národnostně, a to zavedením ivorianské národnosti, zastřešující jednotlivé kmeny. Politicky prezident vládl tvrdou rukou. Svobodný tisk neexistoval, povolena byla jen jednapolitická strana. Prezident během své dlouhé vlády také utratil mnoho peněz na své velikášské projekty, hlavně na přeměnu své rodné vesnice s několika sty obyvateli v nové hlavní městoYamoussoukro. Zde mimo jiné nechal vystavět největší křesťanskou katedrálu na světě, srovnatelnou jen sbazilikou sv. PetraveVatikánu. Začátkem 80. let začala hospodářská krize, ceny komodit klesaly azahraniční dluhzačal stoupat. Kriminalita a korupce nabíraly na síle. Hospodářský zázrak skončil.
Pobřeží slonoviny se vyznačovalo dobrými vztahy mezi kmeny i dvěma hlavními náboženskými skupinami, křesťany a muslimy. Do země směřovala řada přistěhovalců z okolních chudších států. Jejich podíl na celkové populaci v 90. letech činil podle odhadů asi jednu třetinu. Ekonomická krize 80. a 90. let ovšem vyhrotila spory na náboženské linii i mezi původním obyvatelstvem a imigranty. V roce 1999 proběhl prvnístátní převratv historii země, po kterém se sice podařilo uspořádat svobodné volby, ale roztržku mezi muslimským severem a křesťanským jihem se už nepodařilo odvrátit.
19. září2002se naplno rozhořel konflikt mezi vládními silami pod vedením prezidentaLaurenta Gbagbaa třemi povstaleckými frakcemi – Vlasteneckým hnutím Pobřeží slonoviny (MPCI), Lidovým hnutím Grand Ouest (MPIGO) a Hnutím za spravedlnost a mír (MJP). Posledně jmenovaná nepočetná frakce, operující v západní části země, se podobá Kamajorům operujícím vSierra Leone. Povstalci MJP a MPIGO, působící v západní části země, patrně byli podporováni ze stranyRUFaLibérie, jejíž bojovníci na západě Pobřeží slonoviny též působí. Obdobně je podezřívánaBurkina Faso, že podporuje MPCI.GhanaaAngolanaopak do země vyslaly vojáky na pomoc vládním vojskům. Stejně jako při řešení konfliktu v Sieře Leone a Libérii byly mírové rozhovory často přerušovány a dohodnutá příměří porušována.
Od roku2003v zemi působí francouzský kontingent dnes čítající přibližně 2 500 osob (bez mandátu OSN) a brzy se stal třetí stranou konfliktu. Stejně jako britské jednotky v Sierra Leone nejprve sloužil k ochraně a následné evakuaci francouzských státních příslušníků. Přes některé protesty a nařčení ze vstupování do konfliktu (po smrti devíti a zranění dalších 40 Francouzů během útoku vládních stíhaček proti povstaleckým silám 6. listopadu 2004, nařídil presidentChiracodvetu, při níž bylo prakticky zničeno letectvo Pobřeží slonoviny + během následných protestů proti francouzské akci zahraniční vojáci zabili a zranili v Abidjanu desítky civilistů) v zemi zůstal a hraje významnou roli při ochraně nárazníkového pásma oddělujícího obě strany konfliktu.
V roce2003byla na Pobřeží slonoviny vyslána politická mise OSN (MINUCI), která měla dohlížet na dodržování dohody z ledna toho roku (tzv. Dohoda Linas-Marcoussis podepsaná vPaříži).27. února2004byla rezolucí 1528 s odvoláním na hlavu VII Charty OSN a stav ohrožující mezinárodní mír a bezpečnost vytvořena mise UNOCI, která MINUCI nahradila. Podle rezoluce 1528 do mandátu mise spadá:
Role ECOWAS byla v tomto konfliktu nižší. Jednotlivé členské státy ECOWAS se sice v konfliktu různými formami angažovaly, například nabídnutím dobrých služeb a zprostředkování, vlastní vojenská mise však zahájena nebyla, poněvadž nedošlo ke konsensu v otázce, která země by měla danou misi vést.
Na podzim2010proběhly prezidentské volby, které skončily vítězstvímAlassane Ouattary. Avšak dosavadní hlava státuLaurent Gbagboodmítl uznat prohru a ústavní soud druhý den po vyhlášení výsledků tyto změnil v jeho prospěch. Ouattara byl uznán mezinárodním společenstvím v čele s OSN právoplatným vítězem voleb a tudíž i novou hlavou státu. Došlo ke střetům mezi zastánci obou politiků.Rada bezpečnosti OSNschválila 30. března 2011 rezoluci, která zavádísankceproti Gbagbovi.Toho dne obsadily síly prezidenta Ouattary hlavní město Yamoussoukro.31. března2011pronikly do významného přístavního města San Pedro na jihozápadě země a vstoupily také na předměstí Abidžanua oblehly Gbagbu v jeho prezidentském paláci. Dne 10. dubna byl zajat francouzskými speciálními silami, které se vložily do situace kvůli údajnému ohrožení civilistů ze strany Gbagbových vojáků. Bývalý prezident byl následně předán do rukou vojáků Alassana Ouattary.
Podle odhadů za čtyři měsíce trvající povolební krize přišlo o život nejméně 472 lidí a téměř milion obyvatel musel opustit své domovy.
V roce 2016 byla přijata nová ústava a začalo období nazývané „třetí republika“.
Vlajka Pobřeží slonoviny je tvořena listem o poměru stran 2:3 se třemi svislými pruhy v barvách oranžové, bílé a zeleno-tyrkysové.
Od rovného pobřeží s lagunami a rozsáhlejší nížiny na jihovýchodě se terén mírně zvedá směrem k severu. Jižní třetinu země pokrýval tropický les, který byl z velké části vykácen pro plantáže. V lesích se těží cenné tropické dřevo. Řídce osídlenou severní plošinu pokrývá travnatá savana. Do západní části zasahují výběžkyGuinejské vysočinys nejvyšším bodemMont Richard-Molard(též Mont Nimba) v trojmezním masivuNimbana hranicích s Guineou a Libérií. Územím od severu k jihu protékají 4 větší řeky:Cavally,Sassandra,BandamiaKomoé.
Typickou faunou jsou četné opice, sloni, trpasličí hroši. V zemi je osm národních parků, největší z nich jeComoé, který je chráněnUNESCO.
Oficiálním hlavním městem je od roku1983Yamoussoukro, přestoAbidžanzůstává administrativním centrem a většina zemí tam má i své ambasády. Obyvatelstvo trpí probíhající občanskou válkou, znovu se objevuje zneužívání dětské práce na plantážích.
Od19. září2002probíhá občanská válka (viz sekce historie), rebelové drží severní část země. V září2005se měly konat nové prezidentské volby, byly však odloženy.
Prezidentské volby se konaly na podzim2010a byl zvolenAlassane Ouattara, který byl uznán iOSN.Pozici obhájil i ve volbách v letech 2015 a 2020. Poslední volby však opozice bojkotovala, protože podle ní neměl Ouattara právo na třetí funkční období.KoaliceRassemblement des houphouëtistes pour la démocratie et la paixpodporující prezidenta si také udržuje většinu v parlamentu, ve volbách v roce 2021 získala 137 z 255 křesel.
Pobřeží slonoviny sestává ze 14 distriktů (z nichž dva – města Yamoussoukro a Abidžan – mají postavení autonomního distriktu). Distrikty se dále dělí do 31 regionů, ty pak do 108departementů(stav v prosinci 2015).
V zemědělství pracuje více než polovina pracovních sil. Hlavními vývozními plodinami jsoukakao,káva,palmový olej. Pro domácí spotřebu se pěstují jamy, cukrová třtina, kasava, rýže, banány, kukuřice a kokosová palma. Velmi významná je těžba dřeva a rozvíjí se irybolov. Z nerostných zdrojů se těžídiamanty, z pobřežního šelfuropaazemní plyn. Existují zásoby rud železa, mědi,niklu,kobaltu,uranuabauxitu.
Průmysl zastupují závody na zpracování zemědělské produkce, výrobu ropných produktů, cementu, textilií a umělých vláken. Pobřeží slonoviny je významným vývozcem elektrické energie, má hydroelektrárny Soubré a Taabo a tepelné elektrárny Azito a Atinkou, elektrárna Aboisso je založena na spalování biomasy a ve výstavbě je solární elektrárna vBoundialiu severních hranic.
Ekonomika Pobřeží slonoviny patří k nejrychleji rostoucím na světě, v letech 2012 až 2021 sehrubý domácí produktzvedal o zhruba sedm procent ročně.
Obyvatelstvo Pobřeží slonoviny se dělí do několika etnických skupin, které podle odhadů mluví 65 jazyky. Oficiálním jazykem země jefrancouzština, která je vyučována na školách a slouží jakolingua franca. Místní populace se na základě náboženského klíče dělí na tři skupiny. A to konkrétně muslimskou žijící převážně na severu země. Křesťanskou převážně katolickou obývající jih země. Dalšími skupinami jsou animisté a ateisté. Pobřeží slonoviny se stalo jedním z nejúspěšnějšízápadní Afrikykolem 20 % populace tvoří imigranti z Libérie, Burkiny Faso a Guineje.
Neafričané tvoří 4 % populace, nejvíce z nich jsou Francouzi, Libanonci, Vietnamci a Španělé, stejně jako protestantští misionáři ze Spojených států a Kanady. V listopadu 2004 bylo 10 000 francouzských a dalších cizích občanů evakuováno kvůli útokům provládní milice.
Největšími městy jsou:
Z oblasti západní Afriky pochází 70 % světové produkce kakaa. Více než 1,5 miliónu rodinných hospodářství ve státech Ghana, Pobřeží slonoviny,Kameruna Nigérie je životně závislých na pěstování kakaovníků. Pěstování kakaa ale není lukrativní, rolníci žijí v bídě a najímají si nejlevnější pracovní sílu, často děti, některé jsou k nim unášeny z okolních států, dle vyšetřování Interpolu z roku 2009především z Mali a z Burkina Faso. Děti jsou nuceny pracovat dlouhé hodiny, přicházejí do kontaktu s pesticidy, denně zacházejí s mačetami, nosí těžké náklady.
Dle výzkumu Payson Centra při Tulane University z roku 2009bylo za poslední rok nuceno pracovat 15 procent dětí, polovina pracovníků na plantážích byly děti a za poslední rok se jich polovina při práci zranila. Dle Amerického ministerstva práceve státě Pobřeží slonoviny pracuje téměř 40 % dětí ve věku 5–14 let, více než 109 000 z nich zaujímá v kakaovém průmyslu nejhorší formy dětské práce a přibližně 10 000 z nich jsou oběťmi únosů a zotročování.
V Evropě aUSAse šíří kampaně mířící na velké zpracovatele kakaa (Nestlé, Kraft Foods, Hershey), aby pro své výrobky nevyužívaly kakao, na kterém se podíleladětská práce, a vyžadovaly výrobkyfair trade.
Průkopníkem místní literatury bylBernard Dadié, jehož báseň byla použita ve filmuAmistad.Ahmadou KouroumazískalRenaudotovu cenuza románAlláh není povinen, popisující zneužívání dětí v afrických ozbrojených konfliktech.V zahraničí se prosadili takéVéronique Tadjová,Josué Géboa autorka grafických románůMarguerite Abouetová. Rodákem z Pobřeží slonoviny je malířGilbert G. Groud, žijící od vypuknutí občanské války ve Švýcarsku. Představiteli filmové produkce jsou režiséřiDesiré EcaréaMarie-Louise Asseuová.
Na Pobřeží slonoviny vznikl styl taneční hudbyzouglou. Populárními interprety jsouAlpha Blondy,Tiken Jah FakolyaDobet Gnahoréová. Tanec kmeneGurůzvanýzaoulibyl zařazen na seznamsvětového dědictví, stejně jako historické centrum městaGrand Bassam.
Gramotnost dospělých dosahuje 89,9 % a patří k nejvyšším v Africe.V zemi jsou tři univerzity, nejstarší v Abidžanu byla založena roku 1964.
Pobřeží slonoviny startuje naolympijských hráchod roku 1964. Získalo čtyři medaile: v roce 1984 byl druhý v běhu na 400 metrůGabriel Tiacoh, v roce 2016 zvítězil v taekwonduCheick Sallah Cissé, dvě bronzové vybojovala taekwondistkaRuth Gbagbiová.
Sportem číslo jedna je v zemi fotbal.Fotbalová reprezentace Pobřeží slonovinystartovala třikrát na mistrovství světa (2006, 2010 a 2014) a v letech 1992, 2015 a 2024 vyhrála africký šampionát. KlubASEC MimosasvyhrálLigu mistrů CAFv roce 1998. Cenu pro nejlepšího afrického fotbalistu získal v letech 2006 a 2009Didier Drogbaa v letech 2011 až 2014 čtyřikrát po soběYaya Touré.
Ke kontinentální špičce patří také basketbalisté, kteří čtyřikrát postoupili na světový šampionát, a ragbisté, účastníci MS 1995. SprinterkaMurielle Ahouréováse stala v roce 2018 halovou mistryní světa. Abidžan hostil v roce 2017Frankofonní hry. Na Pobřeží slonoviny se také koná automobilový závodRallye Bandama.