Carinhall

Carinhallbylo reprezentativní sídloříšskéhomaršálaa předníhonacistyHermanna Göringa.
Majestátní komplex budov se nacházel vSchorfheidemezi jezeryGroßdöllner SeeaWuckerseevzemském okrese Ukerská markana severu dnešníspolkové zeměBraniborsko. Stavba komplexu byla zahájena po roce 1933 a probíhala v několika etapách. Návrhem byl pověřen architektWerner March, autorOlympijského stadionuvBerlíně. Později stavbu převzalFriedrich Hetzelt, který ji i dokončil. Na výstavbě se významně podílela stavební firmaPhilipp Holzmann.
Název komplexu luxusních budov pochází ze jména první, v roce1931předčasně zesnulé ženy Hermanna Göringa,Carin. Její ostatky sem nechal v roce1934pompézně převézt zeŠvédska, zde bylo tělo uloženo v cínové rakvi do soukromé krypty, postavené pro tento účel.
Honosné sídlo bylo odpočinkovým místem Hermanna Göringa a jeho rodiny po celou dobudruhé světové války.
Když navštívil CarinhallAdolf Hitler, rozladěně prohlásil:Můj Berghof se s tím přirozeně nedá srovnávat. Mohl by sloužit leda jako zahradní pavilon.Göring a jeho druhá ženaEmmypřijali na Carinhallu řadu významných hostů, například jugoslávského regentaPavla, bulharského panovníkaBorise III., švédského následníka trůnuGustava Adolfa, maďarského říšského správceHorthyho, řeckého králeJiříhoneboCharlese Lindbergha. V roce1939, jen několik měsíců před začátkem války usedlost navštívil ministr zahraničíPolské republikyJózef Beck.
V prostorách Carinhallu byla umístěna Göringova soukromá sbírka uměleckých děl, z velké části pocházející z muzeí i soukromých sbírek v celé okupované Evropě.
Součástí komplexu bylo soukromé kino, tělocvična, vyhřívaný bazén, parní lázeň, bowling a obrovský přijímací sál. Zajímavostí je, že zde byla k dispozici i jedna z prvníchmyčeknádobí, kterou vyrobila firmaAEG.
V roce1943se Göring rozhodl část sbírky převézt do úkrytu vsolném doleuAltausseeveŠtýrsku. Tato umělecká díla byla v roce1945zajištěnaspojencia nákladními automobily převezena do centrálního sběrného místa (Central Collecting Point) vMnichově, kde byla umístěna v bývalých administrativních budováchNSDAPa budověFührerbau.
Druhá část sbírky zůstala na Carinhallu. V lednu1945rozhodl Göring o jejím převozu zvláštními vlaky doBerchtesgadenu, kde měla být ukryta v tunelech. Umělecké poklady pak byly vyloženy a umístěny do protileteckého krytu.
Po smrti Hermanna Göringa měl být Carinhall přeměněn na muzeum. S vývojem situace na frontách se však plány změnily. Hermann Göring opustil Carinhall 20. dubna 1945. S postupem2. běloruského frontunařídil 28. dubna 1945 příslušníkům malé jednotkyLuftwaffevyhodit budovy pomocí více než 80leteckých pumdo vzduchu. Ostatky Carin nechal tajně zakopat v lese. Hrob byl přesto nalezen příslušníky Rudé armády a zneuctěn. Místní hajný pozůstatky zachránil, pohřbil a informoval příbuzné ve Švédsku. Tělo bylo později kvůlivýchodoněmeckýmúřadům tajně exhumováno, pod cizím jménem zpopelněno a švédský pastor Heribert Jansson převezl urnu s popelem zemřelé do Švédska, kde byla uložena do původníhohrobuna hřbitově vLovö.
V roce1999vzbudila zájem o místo původního sídla knihaGörings Reich: Selbstinszenierungen in Carinhall, ve které je popisováno hledání „pokladů“ v ruinách bývalého sídla. Z obavy, že by se místo mohlo stát svatostánkemneonacistůsebraniborská vládarozhodla pozůstatky hrobu Göringovy ženy zlikvidovat.
Zbytky rezidence, sestávající z dvou bývalých ubytoven pro stráže, dvou částí hlavní brány a kaštanové aleje je v současnosti vedena na seznamu památek městaTemplin.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuCarinhallna německé Wikipedii.