Vittore Carpaccio

Vittore Carpaccio(kolem roku 1465 – 1525/1526) bylitalskýmalířbenátské školy, který studoval uGentile Belliniho.
Carpaccio se narodil v Benátkách jako syn Piera Scarpazzy, obchodníka s kůží. Jeho rodné jméno bylo Scarpazza, pocházel z ostrova Mazzorbo, v diecézi Torcello blízkoBenátek. Dokumenty vystopovaly jeho rodinu až do 13. století a její členové byli rozptýleni po celém Benátsku. Svá hlavní díla, která ho řadí mezi rané mistry benátské renesance, vytvořil mezi roky 1490 až 1519. První zmínka o něm pochází z roku 1472. Jde o vůli jeho strýce Fra Ilaria. Po vstupu do humanistických kruhů v Benátkách změnil své příjmení na Carpaccio. Byl žákem (nikoli, jak se někdy uvádí, mistrem)Lazzara Bastianiho, jenž stejně jakoGiovanni BelliniaAntonio Vivarinibyl vedoucím velké umělecké dílny v Benátkách.
Nejznámější umělcovo dílo je cyklus devíti obrazůThe Legend of Saint Ursula (Legenda o svaté Uršule). Carpacciův poněkud konzervativní styl byl jen málo ovlivněn trendyrenesančníhohumanismu, které během jeho života přetvářely italskou renesanční malbu. Ovlivněn byl stylemAntonella da Messinya ranýmnizozemskýmuměním. Mnoho jeho nejlepších prací zůstává vBenátkách. To je pravděpodobně důvodem, že je jeho umění ve srovnání s jinými benátskými umělci jako jeGiovanni BellinineboGiorgioneve světě spíše opomíjeno. Maloval pro benátskéScuolycykly obrazů ze života svatých, jejichž výjevy zasazoval do prostředí svého rodného města. Až do konce života zůstal malířemQuatrocenta, spojujícím bohatou narativní fantazii s jemným dekorativním smyslem a půvabným vyprávěním o soudobých mravech a zvycích se vzpomínkami z dalekých cest. Do krajinných pozadí svých obrazů se zálibou umisťoval fantaskní renesanční architektury. Jeho obrazy okouzlují prostým a naivním vyprávěním, něžným koloritem a magickým osvětlením, rozlišujícím různé denní doby. Nejstarší samostatné práce Carpaccia jsouSalvator MundivCollezione Contini BonacossiaPieta, nyní vPalazzo Pitti. Tyto práce jasně ukazují vlivAntonella da MessinyaGiovanni Belliniho, zejména v používání světla a barev, stejně jako vliv uměleckých škol Forlì aFerrara. V roce 1490 začal Carpaccio práci na jeho slavném cyklu devíti obrazůLegenda o Sv. Uršulepro benátskouScuola, které jsou nyní v benátské galerii uměníGallerii dell'Accademia. Námět cyklu, který si u umělce objednala rodina Loredano, byl příběh z knihyGolden Legend (Zlatá legenda)Jacopa da Varagine. Práci na cyklu dokončil v roce 1491 malbouGlory of St. Ursula, který se stal oltářním obrazem. Většina hlavních děl Carpaccia je právě taková: velkoplošné oddělitelné nástěnné malby určené pro sály benátskéScuole Grandi, což byly doslovně „velké školy“, množné číslo: Scuola Grande. Byly to instituce bratrství nebo sodality v Benátkách v Itálii. Byly založeny již ve 13. století jako charitativní a náboženské organizace pro laiky. Tyto instituce měly hlavní roli v historii a vývoji hudby. Uvnitř těchto Scuole se formovaly na počátku 16. století první skupiny hráčů se skloněnými nástroji s názvemVioloni. O tři roky později se Carpaccio podílel na výzdoběScuola Grande di San Giovanni Evangelista, pro kterou namalovalMiracle of the Relic of the Cross at the Ponte di Rialto (Zázrak relikvie v Ponte di Rialto)
V první dekádě 16. století se Carpaccio pustil do prací, pro které je ceněn jako nejvýznamnější malíř své doby. Od 1502 do 1507 vytvořil další pozoruhodnou sérii panelů proScuola di San Giorgio degli Schiavoni, která sloužila jedné z benátských přistěhovaleckých komunitSchiavone | Schiavoni, což v dialektu znamenáSlované. Na rozdíl od poněkud staromódního užívání sekvenceNarrative art # Continuous Narrative | Continuous Narrationuplatněné v cyklu o Svaté Uršule, kde se hlavní postavy objevují na každém plátně, každý obraz v cykluSchiavonise soustřeďuje vždy na jednu epizodu v životě tří patronů Dalmácie: Sv. Jerome (Svatý Jeroným), St. George (Svatý Jiří) a St. Trifon (Trifon Zarezan). Styl těchto prací je považován za orientální, protože nabízejí důkazy o nové fascinaciLevantem:zřetelně středozápadně vyhlížející krajina přejímá rostoucí roli v obrazech jako pozadí náboženských scén. Navíc několik scén se zabývá přímo interkulturními otázkami, jako je překlad a konverze.
Například, Sv. Jerome, přeložil ve čtvrtém stoletíBibliz řečtiny do latiny, překlad je znám jakoVulgata. Příběh Svatého Jiří a draka se zabýval tématemkonverzea nadřazeností křesťanství. PodleZlaté LegendyJiří, křesťanský rytíř, zachraňuje princeznu (Libye), která byla obětována drakovi. Princezna je zděšená, že její pohanská rodina jí vydá drakovi. Jiří draka přemůže, přivede jej do města a přinutí rodinu draka pokřtít. (Jacobus de Voraigine, Zlatá legenda: Čtení o Svatých). Příběh svatého Jiří byl nesmírně populární během renesance a téma konfrontace mezi rytířem a drakem bylo častým uměleckým námětem. Méně častým bylo zobrazení okamžiku křtu. Přestože námět křtu nebyl obvyklý v historii zobrazování Sv. Jiří, obrazSt. George Baptizing Selenites (Svatý Jiří křtíSelenity)nabízí dobrý příklad toho, jaký typ námětů byl v té době populární v Benátkách: velká pozornost je věnovány orientálnímu ošacení. Klobouky jsou zvláště významné při zobrazení exotických postav. Stojí za povšimnutí, že na obrazeKřtujeden z nedávných konvertitů ostentativně odložil na zemi svůj složitý červenobílý turban, aby získal svátost křtu. Fortini Brown tvrdí, že tento zvýšený zájem o exotická východní témata byl důsledkem zhoršujících se vztahů mezi Benátkami a osmanskými Turky:protože zhoršující se vztahy se stávaly stále větší hrozbou, stávaly se také větší posedlostí. Carpacciův reliéf na fasádě bývalé albánské školy v Benátkách odráží tuto posedlost, neboť připomíná dvě obléháníShkodryv letech 1474 a 1478, z nichž druhé obléhání sultánMehmed II.řídil osobně.
Jako Gentile Bellini maloval Carpaccio výpravné obrazy s obšírným líčením soudobého benátského života; v pozdních dílech na něho působila citová vroucnostGiovanniho Belliniho, s nímž 1507 pracoval na výzdoběSala del Maggior Consigliovdóžecím paláci(obrazy zničeny při katastrofálním požáru 1577).
Z let 1504–1508 je cyklus „Život Panny“ pro Skula degli Albanesi, z velké části malován asistenty a nyní rozdělen mezi Accademia Carrara vBergamu, Pinacoteca di Brera vMilaněa v Ca' d'Oro v Benátkách. Zdá se, že v pozdějších letech byl Carpaccio ovlivněn malířemCima da Conegliano, o čemž svědčí obrazSmrt Panny Mariez roku 1508, dnes veFerraře. V roce 1510 Carpaccio dokončil obrazyLamentation on the Dead ChristaThe Meditation on the Passion, kde pocit hořkého smutku, který v těchto dílech našelAndrea Mantegnaje podpořen rozsáhlým použití alegorické symbolizace. Ze stejného roku jeYoung Knight in a Landscape (Mladý rytíř v krajině), nyní v Thyssen-Bornemisza Collection vMadridu. V roce 1516 vytvořilSacra Conversationev tehdejším benátském městě Koper –Capodistriapatřící nyníSlovinsku. Nyní je obraz umístěn v katedráleNanebevzetí Panny Mariev Koperu. Témasakrální konverzace(sacra conversazioni) v umění znamená svatou / posvátnou konverzaci. Je žánrem vyvinutým v italské renesanční malbě s vyobrazením Panny Marie a Dítěte (Panna Marie s Jezulátkem) uprostřed skupiny světců v relativně neformálním seskupení, na rozdíl od formálnějších a více hierarchických kompozic předchozích období. Žánr zahrnuje někdy i dárcovské portréty, dárce klečí, často jej jeho svatý patron představuje Panně, bývají přítomni i andělé. Carpaccio vytvořil několik dalších prací v Capodistrii, kde strávil poslední roky svého života a kde také zemřel. V letech 1511 až 1520 dokončil pět panelů o životě Sv. Stephena proScuola di Santo Stefano. Svá pozdní díla většinou vytvářel ve spolupráci se svými syny, Benedettem a Pierem. Jedním z jeho žáků bylMarco Marziale.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuVittore Carpacciona anglické Wikipedii.