Lubenice obecná

Lubenice obecná(Citrullus lanatus) je teplomilná,jednoletá rostlinaslodyhoupoléhavou nebo popínavou, se žlutými, až 3 cm velkýmikvěty, která se pěstuje pro kulovité až elipsoidníplody. V běžném povědomí je známa jako „vodní meloun“. Ve zralosti má červenou, šťavnatou, sladkoudužinua spoustu drobnýchsemen.
Bylinapochází ze severní a severovýchodní tropickéAfriky, za její domov je konkrétně pokládánEgypt,Etiopie,LibyeaSúdán. Mnozí chybně kladou její původ do oblastiKalahari(Botswana,Namibie,Jihoafrická republika) a jiní zase doAsie(AfghánistánaPákistán).
V prehistorických dobách se její pěstování rozšířilo postředomořskéAfrice a naBlízkémaStředním východě, semena starší 3000  let byla nalezena vpyramidáchegyptskýchfaraonů. Vestarověkuse dostala doIndie, kde vzniklo sekundární centrum genetické rozmanitosti. Koncem 10. století pronikla doČínya doJaponskav 16. století. V časné pokolumbovské době byla zavedena doAmeriky, kde místy zdomácněla.
Lubenice obecná je v současnosti rozšířena vetropických,subtropickýcha teplýchmírnýchoblastech ve všech světadílech. Na některých místech zplaněla a stala se součásti domácí flory, jinde je běžně pěstována nebo se vyskytuje přechodně. V České republice se pěstuje pouze v nejteplejších oblastech na jihovýchodníMoravě, kde ojediněle a krátkodobě zplaňuje do volné přírody.
Na základě studieDNAse předpokládá, že lubenice obecná (Citrullus lanatus) vznikla zdruhůkolokvinta obecná(Citrullus colocynthis) aCitrullus ecirrhosus. Oba druhy mají hořkou nejedlou dužinu a lidé z nich využívají jen semena. V historických dobách jejího vzniku byla pravděpodobně stejně nejedlá jako její předci, zužitkovávaly se asi pouze semena a vpolopouštníchoblastech sloužíval obsah nezralého plodu jako zdroj tekutiny vhodné k pití. Plody jsou hořké díky přítomnosticucurbitacinu, biochemické sloučeniny používané rostlinami k obraně protibýložravcům. Doba vzniku rostliny s chutnými, konzumovatelnými plody není přesně známa, objev poživatelných plodů má však podstatný podíl na dnešním, téměř celosvětovém rozšíření lubenice obecné.
V současnosti existuje nepřeberné množství různých samovolnýchkultivarůlubenice obecné, které jsou rozdělené do dvou hlavních skupin. V první skupině jsou tzv. „egusi“, rostliny s plody menšími, které mají dužinu sice hořkou, vhodnou tak leda pro krmení dobytka, ale zato semena větší a bohatější na olej. Jsou méně náročné na vláhu a rostou hlavně v Africe a Asii. Často jsou tyto plody běžně sbírány z přirozeného výskytu, kdy rostliny samovolně vyrůstají na rozlehlých, jinak pustých plochách bez lidského přičinění. V posledních desetiletích se rozmáhá jejich pěstovány na plantážích.
Tyto rostliny se vysazují do nadmořské výšky 1000 až 1800 m. Lépe se jim daří v suchých savanách než v pásmu mokrých lesů, kde bývá výnos semen dvakrát až třikrát vyšší. Rostlinám obvykle stačí denní teplota 28 až 35 °C a roční průměrné srážky 700 až 1000 mm, původním varietám pěstovaným v oblasti Kalahari dostačuje 400 až 650 mm za rok. Upřednostňují hlubokou půdu v suchých hlinitých či písčitýchvádína místech, kde je dostupná nehluboká podzemní voda. Přirozeně také vyrůstají v blízkosti vodních toků na místech s narušenou travnatou pokrývkou nebo jakoplevelna obdělávaných polích.
Do druhé skupiny nazývané „meloun“ a rozšířené hlavně v Evropě a Americe, spadají rostliny s většími plody a převážně červenou dužinou, která je sladká, osvěžující a semena jsou drobnější. Pro úspěšné pěstování je nutná písčitohlinitá, slabě alkalická, na živiny středně bohatá půda spH6 až 7, při nižších hodnotách se mohou stát vážným problémem houbovité choroby. Vyšlechtěné kultivary pěstované pro kvalitní plody jsou náročné na hnojení a na mnoha místech potřebují v sušších obdobích zálivku, jejichvegetační dobatrvá 90 až 140 dnů. Lubenice obecná může býtdiploidnínebotetraploidnídruh, který mívá početchromozomů2n = 22 nebo 44.
Jednoletájednodomábylina s plazivou, případně popínavou, větvící selodyhoudlouhou 80 až 200 cm. Krátcechlupatálodyha tlustá okolo 1 cm, je porostlá drsnýmiúponky, které se někdy větví ve dví. Střídavě vyrůstajícílistymají hustě chlupatýřapíkdlouhý 3 až 12 cm, jejichčepelje v obryse vejčitá až trojúhelníkovitá, 5 až 20 cm dlouhá a 5 až 15 cm široká a bývá jednou či dvakrát peřenodílně až peřenosečně dlanitě dělená do pěti až sedmi tupých laloků.
Květyjsoujednopohlavnéa vyrůstají jednotlivě na stopkách zpaždílistů,květní obalyjsou u obou pohlaví shodné.Kalichje srostlolupenný, zvonkovitý a jeho pět chlupatých zubů je úzce kopinatých.Korunaje světle žlutá, talířovitá, má průměr 2,5 až 3 cm a pět podlouhle vejčitých či obvejčitých, vně vlnatě chlupatých laloků dlouhých 1,5 cm. Samčí květ má pěttyčineksprašníkya z nich čtyři jsou po dvojicích srostlé a jedna je volná. Samičí květ má hustě vlnatýsemeníks četnými vajíčky, srostlý ze tříplodolistů, a drobnýpestíks krátkou, sloupovitoučnělkouzakončenou tříramennoubliznou.
Plodje kulovitá až podlouhlá či vejčitá, mnohosemennábobule5 až 70 cm velká a vážící 0,1 až 30 kg (u melounů „egusi“ 0,1 až 2,5 kg). Jsou ve zralosti na povrchu zelené, šedé, žluté, bílé, jednobarevné nebo pruhované či skvrnité. Dužina u skupiny „meloun“ je šťavnatá, jedlá, sladká, nejčastěji červená, někdy žlutá, bílá či světle zelená, nemá středovou dutinu a obsahuje hodně semen. Semena jsou obvejčitá až eliptická, zploštělá, 0,5 až 1,5 cm dlouhá a 0,5 až 1 cm široká, hladká, žlutá až hnědá nebo černá, zřídka bílá. Známkou zralosti je tlumený zvuk při poklepání. Plod vykazuje neklimakterické respirační chování, utržený nezralý již nedozrává, pouze vysychá.
Osivozůstane životaschopné po dobu nejméně 8 let, pokud je skladováno v suchu při teplotách nižších než 18 °C. Semena nemajídormanci, vzcházenísemenáčetrvá průměrně pět až sedm dní, vysoké teploty všakklíčenízpomaluje. Lze je urychlitskarifikacisemen na jednom konci a následným máčením ve vodě po dobu 24 hodin. Semena nejlépe klíčí při noční teplotě 17 °C a denní 32 °C, nebo při konstantní teplotě 22 °C; při teplotě pod 15 °C neklíčí.
Světlo máinhibičníúčinky, semena se vysévají po třech do hnízd hlubokých 3 až 4 cm.Kotyledonmladé rostlinky se vyvine po deseti až dvanácti dnech a první pravý list o týden později. Ve stadiu dvou až tři pravých listů se hnízda ředí na jednu rostlinu. Pro výsadbu se používáspon0,9 × 1,2 až 1,8 m, na jeden hektar se sází asi 2500 rostlin pěstovaných pro semeno. Sazenice předpěstované v květináčích se vysazují na pole asi pět týdnů po vysetí, až když mají tři či čtyři pravé listy.
Než rostliny za šest až osm týdnů vytvoří hustý vegetační kryt, udržuje se záhon bezplevele. Aby se zabránilo nadměrnému vegetativnímu růstu zkracují se lodyhy a obvykle se ponechávají dva až tři plody na rostlinu, u maloplodých kultivarů i šest.
U typu „egusi“ se na hlavním stonku vytvoří čtyři až šest větví a osm až jedenáct samčích květů za 35 až 50 dnů po výsevu a prvních patnáct až pětadvacet samičích květů po 45 až 60 dnech. Plody dozrávají asi po padesáti dnech odopylení.
U červenoplodého „melounu“ se prvé plody tvoří o něco později, kvetení vrcholí za 50 až 80 dnů po vyklíčení. Květiny se otevírají krátce po východu slunce a zůstávají otevřené jen jeden den. Opylování obvykle probíhá ráno a provádí jejhmyz, převážněvčely. Přenesenípyluna všechna tři ramena blizny je nezbytné pro řádný vývoj plodu. Do druhého dne po opylení se květní stopka s bobtnajícím semeníkem začne prodlužovat a ohýbat směrem dolů. První samičí květy jsou často špatně vyvinuté a nevytvoří plody, které dozrávají za 30 až 50 dnů po opylení, před dosažením zralosti stonek plodu zhnědne. Vegetační období tétoplodové zeleninytrvá v závislosti na místních podmínkách a kultivaru 90 až 130 dnů.
Zralé plody „egusi“ se rozdrtí pomoci dřevěných tyčí, nahrnou se na hromadu, pokryjí suchou trávou a nechají se na sluncifermentovatasi 14 dnů. Pak se semena ze zbytků dužin odstraní, promyjí a asi týden suší. Semena obsahují hodně poživatelného oleje a dalších výživných látek, po oloupání tvrdéhoosemeníse jedí syrová či pražená a solená, nebo se rozdrtí a přidávají jako zahušťovadlo do polévek, omáček a salátů, pražená se používají jako náhražka kávy. Také se melou a dávají do mouky při pečení chleba. Semena se také lisují a získaný olej se jednak v domácnostech využívá při vaření nebo na výrobu mýdla a jednak je žádaný kosmetickým a farmaceutickým průmyslem.Pokrutinypo vylisování se zpracovávají na kuličky, které se smaží jako speciality, nebo se využívají jako vydatné krmivo pro dobytek.
Lubenice obecná typu „egusi“ se pěstuje hlavně v Africe a Asii, v polosuchých oblastech, kde se z nich využívají olejnatá semena. V roce 2002 byla celosvětová produkce semen 576 000 t, suché semeno bez slupky ve 100 g obsahuje: voda 5,1 g, energie 2340 kJ (557 kcal), bílkoviny 28,3 g, tuky 47,4 g, sacharidy 15,3 g, vápník 54 mg, fosfor 755 mg, železo 7,3 mg, vitamín B1 0,19 mg, vitamín B2 0,15 mg, niacin 3,55 mg, kyselina listová 58 μg. Vylisovaný olej se skládá z glykosidů kyseliny linolové, olejové, palmitové a stearové, pokrutiny neobsahují žádnou kyanovodíkovou kyselinu a jsou vhodné jako krmivo pro hospodářská zvířata.
V poslední době se i do Afriky a Asie rozšířilo pěstování „melounů“, kultivarů se sladkou a šťavnatou dužinou zralého ovoce. V roce 2002 bylo celosvětově vyprodukováno asi 91 miliónu tun plodů, z toho Čína sama 57 miliónu, Turecko 3,9 miliónů, středomořská Evropa 1,8 miliónů. Mimo přímé konzumace se dužina plodů konzervuje, nebo se z ní vyrábí osvěžující nápoje, sirupy či kompoty. Sladká melounová šťáva se někdy nechává zkvasit a vypaluje se z ní alkohol.
Jedlá část plodu obsahuje ve 100 g: voda 91,5 g, energie 134 kJ (32 kcal), bílkoviny 0,6 g, tuky 0,4 g, sacharidy 7,2 g, vápník 8 mg, fosfor 9 mg, železo 0,17 mg, vitamín B1 0,08 mg, vitamín B2 0,02 mg, niacin 0,2 mg, folát 2 mg, kyselina askorbová 9,6 mg. Dužina je bohatý přírodní zdrojlykopenu,karotenoidu, o který je velký zájem, protože má antioxidační účinky a potenciální přínos pro zdraví. Jako perspektivní kultivar byly vyšlechtěnétriploidnírostliny s bezsemennými plody.
Plodová zelenina