Berlínské krize

Berlínské krizebyly krize v obdobíkonfliktu Východ – Západpo druhé světové válce, které se týkalyrozděleného Berlínauprostředsovětskésféry vlivu.
První berlínská krizebyla způsobenáblokádou BerlínaSovětským svazem v letech 1948–1949 a vedla k rozděleníokupovaného NěmeckanaZápadníaVýchodní.Druhá berlínská krizebyla novým vystupňováním napětí a sporů, které započalo roku 1958 „Chruščovovýmultimátem“ požadujícím demilitarizaci Berlína. Vrcholu krize dosáhla roku1961, kdy bylyZápadníaVýchodní BerlínoddělenyBerlínskou zdí; v roce 1963 Západní Berlín podpořil Kennedy svým projevemIch bin ein Berliner. Krizové období v podstatě skončilo během roku 1963, kdy se USA a SSSR snažily o deeskalacikaribské krize.
Najaltské konferencibylo dohodnuto, že Berlín, obdobně jako celé Německo, bude rozdělen na čtyři okupační zóny, konkrétně americkou, britskou, francouzskou a sovětskou. Hranice města pak budou zcela obklopeny sovětskou zónou, která zahrnovala iBraniborsko. Spojnicí mezi západními berlínskými okupačními zónami (USA,VB,Francie) a zónami těchto států přes sovětskou zónu zajišťovaly silniční, železniční a letecké koridory. Po válce však došlo k rozkolům v otázce dalšího směřováníNěmeckameziSSSRa dalšími velmocemi (vizNěmecká otázka). Všechny tři velmoci se bezpodmínečně shodly na přichýleníNěmeckak Západu bez ohledu na udržení jeho jednoty. Sovětský svaz preferoval jednotné aneutralizovanéNěmecko, které mělo být především pod jeho vlivem.
Významným byl projev amerického ministra zahraničíJamese Byrnese6. září1946veStuttgartu. Jeho náplní bylo jasné stanovisko dělby Německa a vznik německé vlády v západních okupačních pásmech, která měla být spojena. Tato koncepce se zakládala namemorandugenerálaLuciuse Claye, velitele amerického okupačního pásma v Německu.2. prosince1946došlo ke spojení americké a britské zóny za vznikubizónie. NáslednýMarshallův plánz roku1948ekonomicky pomohl třem západním zónám a stal se základem pro příští„hospodářský zázrak“vSRN. Rozhodujícím krokem pro vznik samostatného státuSpolkové republiky Německovšak byla měnová reforma z18. června1948, která instalovala novou měnovou jednotkumarku „DM“na teritoriu třech západních pásem, i když to francouzské zatím nepřistoupilo k bizonii. Stejně tak se reforma uskutečnila ve třech západních zónách Berlína. To vyvolalo velké napětí na sektorových hranicích města, kde byl následně Sovětský svaz nucen zavést přísné kontroly kvůli zamezení převodu již znehodnocených marek ze Západu do jeho okupačního pásma. Až23. června1948po neúspěšném jednání čtyř velmocí byli Sověti donuceni zavést ve svém pásmu nová platidla.
Stalinjiž na konci března (30. březen1948) omezil železniční spojení mezi západním Berlínem a západními okupačními zónami. V červnu pak následovalo naprosté přerušení kontaktu prostřednictvím vodních i silničních cest, což vedlo k blokádě nově konstituovanéhoZápadního Berlína. Stalinovy plány měly za cíl přerušit i letecké spojení, ale v domnění, že tato trasa nebude stačit k plnému zásobování, od plánů letecké izolace odstoupil. Také měl ovšem strach z válečné konfrontace.
USA a Velká Británie pružně zareagovaly na vzniklou situacipřemostěním, vytvořením leteckého koridoru, díky němuž zásobovaly Západní Berlín. Velitelem americké mise byl generálWilliam Tunner, který měl zkušenosti s přelety letadel nadHimálajemza 2. světové války. V průběhu 1. berlínské krize zahynulo 70 členů spojeneckých posádek, které přepravovaly denně na 12 000 tun potravin a paliva. Do Západního Berlína ze SRN vedly tři vzdušné koridory široké cca 30 km, v oblasti mimo ně hrozilo zásobovacím letounům sestřelení sovětskými stíhači. Za 14 měsíců trvání blokády dopravila letadla do města celkem 2,5 miliónu tun nákladu. Spojené státy navíc přemístily na britské ostrovy dvě letecké perutě těžkýchbombardéru B-29, které mohly néstjaderné zbraně.
Až vúnoru1949bylo vMoskvěrozhodnuto, že je blokáda neúčinná, a sovětské vedení přistoupilo na jednání o budoucnosti Berlína. V květnu (12. května1949) byla blokáda zrušena, a došlo k obnově komunikace mezi Západním Berlínem a Trizónií.
Letecký most v průběhu blokády znamenal velký morální odkaz v závazku západních velmocí (USA, VB, Francie) za nově vzniklou Spolkovou republiku Německo a přidružený Západní Berlín. Sovětskému svazu bylo nyní jasné, že pokud by se rozhodl změnit německéstatus quosilou, rozpoutal by otevřený válečný konflikt.
Proti rozdělení Německa se ostře vymezily státyVýchodního bloku. V sovětské berlínské okupační zóně se sešel6. prosince1947I. německý lidový kongres, který skrze 2 000 delegátů tlumočil třem západním mocnostem kategorický nesouhlas s dělením celé země. V březnu1948zasedalII. německý lidový kongres, který inicioval výzvu k lidovémureferenduo jednotě Německa. Na kongresu byla zvolenaNěmecká lidová radajakožto vůdčí orgán hnutí, která dostala za úkol sepsatústavuNěmecké demokratické republiky. Odzáří1948byly také zahájeny práce na vzniku západoněmecké ústavy vBonnu. V den zrušení blokády (12. května1949) došlo k vyslovení souhlasu tří vojenských velitelů okupačních zón a německé parlamentní rady s novou západoněmeckou ústavou. Ta vstoupila v platnost23. května1949a brzy na to byl uzákoněn i nový okupační statut.
První berlínská krize ve svých důsledcích vedla ke zvýšenémuzbrojenína obou stranách sporu a přispěla kideologizacikonfliktu Východ–Západ.
Volný pohyb mezi Východním a Západním Berlínem vedl ve druhé polovině 50. let k masivnímu odchodu východoněmeckého obyvatelstva (zejména kvalifikovaného) na Západ. Komunistický vůdceNDRWalter UlbrichtnabádalChruščova, aby sjednotil Berlín třeba i silou pod východoněmecký režim. Chruščov nepovažoval ze sovětského hlediska Berlín za podstatný, ale nakonec ustoupil. A tak vlistopadu1958poslal západním velmocemultimátum, ve kterém oznamoval uzavřeníjednostranné mírové smlouvy s NDR, po níž měla přejít správa Berlína pod východoněmecký režim, což byde factoznamenalo včlenění celého Berlína do NDR.
V roce1961krize eskalovala. V červnu toho roku došlo k sovětsko-americké schůzce na nejvyšší úrovni veVídnimezi Chruščovem a novým mladýmamerickým prezidentemJohnem F. Kennedym, která ovšem nepřinesla žádné řešení. ZeměVaršavské smlouvyse po formální schůzce13. srpna1961rozhodly uzavřít hranice mezi Západním Berlínem a NDR, respektive východní částí Berlína. Krátce na to byla zahájena stavba betonovéBerlínské zdis ostnatým drátem (nazývané také jako „Ulbrichtova čínská zeď“ nebo „Zeď hanby“), která obehnala celý Západní Berlín a na styčných kótách byly rozmístěny sovětské vojenské jednotky. USA reagovaly přesunutím tankové divize do Západního Berlína. Došlo k bojové pohotovosti armád na obou stranách konfliktu, ale k vážnějším problémům nedošlo. Chruščov zejména z obav před vyhrocením sporu se Západem nakonec mírovou smlouvu s NDR neuzavřel.
Výsledek krize znamenal zachovánístatutu quorozděleného Berlína a Německa až do událostí v roce1989, kdy došlo k destrukci komunistického režimu v zemích Východního bloku a s ním i kpádu Berlínské zdi.
Západní Berlínnikdy nebyl integrální součástíNSR, ale byl s ní svázán měnovou a ekonomickou unií.