Fjodor Ivanovič Truchin

Fjodor Ivanovič Truchin(ruskyФёдор Ива́нович Трухи́н), (29. února1896Kostroma-1. srpna1946Moskva) bylruskýšlechtica náčelník generálního štábu ozbrojených silKONR.
Narodil se v Kostromi ve šlechtické rodině,která v okolí města vlastnila panství Panikarpovo. Pocházel z pěti sourozenců. Jeho starší bratr Alexej jako člen jízdního pluku padl v první světové válce vbitvě u Tannenberguv srpnu 1914 veVýchodním Prusku. Jeho otec i další bratr Ivan byli zastřeleni v roce 1919 za organizování protisovětského povstání. Jeho bratr Sergej byl obětíježovskýchrepresí v roce 1938.
Fjodor Truchin vystudoval v roce 1914 Kostromské gymnázium. V témže roce začal studium na právnické fakultěMoskevské univerzity. V roce 1916 studia přerušil a dal přednost vojenské kariéře. Vystudoval školu praporčíků (1916) a přihlásil se na frontu v probíhající první světové válce. V roce 1917 byl zvolenvelitelem praporu 181. Ostrolenského pluku na jihozápadní frontě.
Jako mladý důstojník byl nadšenříjnovou revolucí,a proto v listopadu 1918 vstoupil do řadRudé armády. V rámci probíhajícíobčanské válkybyl v roce 1919 nasazen na jižní frontu protiDěnikinovijako velitel roty 41. pěší divize. V roce 1920 se jako velitel praporu účastnil tažení protiUkrajinské lidové republice,polsko-sovětské válkya bojů s protisovětskými povstaleckými formacemi na území Ukrajiny.
V roce 1924 za svou službu získalŘád rudého praporu.V roce 1925 absolval Vojenskou akademii Rudé armády. Po absolutoriu postupoval ve funkcích v Rudé armádě:
S ohledem na své zkušenosti přednášel v letech 1932–1936 naFrunzeho vojenské akademii, kde také působil jako vedoucí katedry metodiky bojového výcviku. V roce 1935 byl povýšen na plukovníka.
Jeho vojenská akademická kariéra v letech 1936–1937 pokračovala studiem na Vojenské akademii generálního štábu, kde se posléze stal vrchním vedoucím (ruskyстарший руководитель) kurzu. V roce 1939 získal docenturu na katedře operačního umění na téže akademii. Dlouhá léta byl také nejbližším spolupracovníkem náčelníka generálního štábu Rudé armádymaršála Šapošnikova.
4. června 1940 byl povýšen do hodnosti generálmajora zastával funkci zástupce náčelníka 2. oddělení Ředitelství bojové přípravy Rudé armády. V lednu–červnu 1941 byl zástupcem vedoucího operačního oddělení a zástupce náčelníka štábu Pobaltského vojenského okruhu.
Na počátkuVelké vlastenecké válkyzastával funkci náčelníka štábu Severozápadního frontu. 29. června 1941 byl zajat v Litvě (údaj 6. října 1941ostatní prameny nepotvrzují). Do zajetí upadl těžce raněný v hodnosti generálporučíka(podle ruské wikipedie generálmajora).
Za celou svou kariéru v Rudé armádě nevstoupil doVKS(b).
Ke stalinskému režimu se už v době své služby v Rudé armádě stavěl odmítavě a očekával, že armáda režim svrhne. V zajetí proto snadno souhlasil se spoluprací s německými okupačními úřady.
Od března 1942 byl umístěn ve zvláštním zajateckém táboře u městečka Wustrau určeného k výcviku propagandistů a správců pracujících pro německé okupační úřady na východních územích. V září 1942 byl oficiálně propuštěn ze zajetí a působil jako lektor politických kurzů. V říjnu 1942 vstoupil do NTS (ruskyНародно-трудовой союз -Lidový svaz práce), strany založené ruskými emigranty, která byla v Německu zakázána. V NTS se stal členem výkonného výboru a byl jedním z autorů politického programu strany zejména v národnostní, zahraniční a obranné oblasti.
V únoru 1943 se setkal s generálemAndrejem Vlasovema stal se jednou z klíčových osobností jeho hnutí. Od jara 1943 byl vedoucímškoly pro důstojníky ROAv táboře u města Dabendorfu. Od října 1944 se stal náčelníkem generálního štábu ozbrojených silKONR. Z titulu své funkce se podílel na formování prvních dvou pěších divizí.
14. listopadu 1944 se účastnil zasedání KONR vPraze, kde přednesl projev, ve které mluvil o výstavbě novéRuské osvobozenecké armády. Po projevu byl zvolen členem rady (prezídia) KONR, který měl naplňovatPražský manifest.
Na konciválky4. května 1945 vyslal doČeského Krumlovaskupinuparlamentářů, aby nabídl svou kapitulaci Američanům. Nabídka byla akceptována. V průběhu 5. května 1945 čekal na Vlasovovy rozkazy v této věci, které díky ztrátě spojení nepřicházely. Proto se ho 6. května 1945 vydal hledat na trase zeStrakonicdoPrahy. UPříbramibyl se svým doprovodem zadržen hlídkou českých partyzánů pod velením sovětského kapitána Smirnova (pseudonym Jevgenije Antonoviče Olesinského). Jednalo se o stejnou skupinu, která již dříve zadržela generálaBojarského. Jeho doprovod generál Šapovalov byl partyzány zastřelen, ale Truchin byl 9. května 1945 předán do rukou sovětského velení.
Po zatčení byl odvezen do Moskvy, kde byl v letech 1945 - 1946 vězněn. Bylo proti němu vedeno trestní řízení před Vojenským kolegiem Nejvyššího soudu SSSR. Před tímto soudem stanul společně s dalšími představiteli KONR.
Soudem byl shledán vinným, rozsudkem byl zbaven všech vojenských hodností, státních vyznamenání a odsouzen k trestu smrti. Poprava oběšením byla vykonána na dvořevěznice Butyrka. Jeho ostatky byly zpopelněny a popel rozptýlen.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuТрухин, Фёдор Ивановичna ruské Wikipedii.