Theodor V. Ionescu

Theodor V. Ionescu(8. února1899Dorohoi–6. listopadu1988Bukurešť) bylrumunskýfyzikavynálezce, který učinil pozoruhodné objevy v oblasti fyzikyplazmatu, fyzikyionosféry,iontovévazbyelektronův hustém plazmatu,maserů,magnetronovýchzesilovačů aZeemanova jevusouvisející s řízenou jadernou fúzí a kvantovými emisními mechanismy v horkém plazmatu. Od 21. prosince 1935 bylčlenemRumunské akademie.
TitulPh.D.v oblasti fyzikyplazmatuzískal nejprve vPařížinauniverzitě Paris-Sorbonnea poté vIași. Historie fyziky plazmatu vRumunskuse tedy začala psát v roce 1923, kdy pod vedenímPetru Bogdanaobhájil první doktorskou práci nauniverzitě v Iași. Provedl první experimentální studie fyziky ionizovaných plynů/plazmatu v Rumunsku.
V roce 1925 vynalezlmikrofonzaložený natermoemisních proudech(proudy vyzařované zahřátými tělesy) a světelný projektor využívajícíinterferenční jev.
V témže roce založil první laboratoř elektřiny a magnetismu a první katedru elektřiny a magnetismu na Katedře matematiky a fyzikyBukurešťské univerzity.
V letech 1934–1935 sestavil předchůdcevysoce výkonnéhomagnetronus více dutinami, který následně v letech 1937–1940 sestrojil britský fyzikSir John Turton Randall, FRSEspolu s týmem britských spolupracovníků pro britské a americké vojenskéradarovézařízení zadruhé světové války.Ve stejné době hledala takové zařízení berlínská společnostTelefunken,ale zřejmě se setkala s mnohem menším úspěchem než britští vynálezci nebo Th. V. Ionescu. (Magnetron s dělenou anodou však poprvé vyvinul v roce 1921 Dr. A. E. Hull vGeneral ElectricCompany v USA; rovněž v roce 1921 vyvinul Ernst Haban, který pracoval v Německu, podobné zařízení, které pracovalo na vlnové délce 3 cm. Silným konkurentem prvních vynálezců byl také Dr. H. E. Hollman, který si v letech 1925 až 1935 zaregistroval mnoho patentů, které dokumentovaly zařízení související s vývojem magnetronu).
V roce 1936 získal patent na3D projekciv kině a televizi. V roce 1946 společně s fyzikem V. Mihuem vynalezl a sestrojil zařízení typumaser.
Počátkem 60. let pracoval v laboratoři bukurešťského Ústavu fyziky plazmatu společně se svým přítelem z dětství Octavem Gheorghiuem, kterého si velmi vážil pro jeho výjimečné lidské vlastnosti. Systematicky studovali rezonanční frekvence molekulárníhokyslíkuavodíkovýchiontů. Své nejdůležitější experimentální výsledky pak publikovali v sérii článků v časopisechC. R. Acad. Sci. Paris(s. 245, 898, 957, 246, s. 2250, 3598, 1958, 250, 2182 s. 1960, 252, s. 870, 1961) aRev Roum. Phys.
Na počátku 70. let společně s fyziky Radu Pârvanem a J. C. Băianuem - jedním ze svých doktorandů v oboru fyziky plazmatu v magnetických polích na katedře elektřiny Fyzikální fakulty v Bukurešti - dokončil experimenty s řízenými oscilacemi magnetické rezonance v ultražhavém plazmatu. Tyto zásadní experimenty se týkaly propojení iontových a elektronických oscilací v ultražhavém plazmatu za účasti kvantově zesílených stimulačních procesů v přítomnosti podélných magnetických polí, které otevřely nové možnosti pro dosažení horké jaderné fúze v budoucnosti (Dosažení jaderné fúze ve vysokotlakém žhavém plazmatu).První zprávu o výsledcích tohoto výzkumu přednesl na zasedáníFrancouzské akademie vědvPařížiLouis Néel, člen akademie a nositelNobelovy ceny za fyzikuzamagnetismus.Další výsledky pak byly publikovány v témže roce v mezinárodně uznávaném časopiseC. R. Acad. Sci. Paris.
Jeho nástupcem ve funkci vedoucího oddělení se v roce 1970 stal Florin Ciorăscu, jenž byl „importován“ z IFA (avšak zemřel v roce 1977 běhemvelkého zemětřesení v Bukurešti).
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuTheodor V. Ionescuna anglické Wikipedii.