Bahrám Čóvén

Bahrám Čóvén(v pahlavském písmuVarhrán Čóvén;novoperskyبهرام چوبینBahrám-e Čúbín–592) byl perský vojevůdce a dvořan, jemuž se na krátkou dobu (590–591) podařilo uchvátit vládu vperské říši. Své přízvisko Čóvén (Dřevěný) získal patrně pro svou vysokou hubenou postavu, tolik odlišnou od vzezření většiny obyvatelÍránuiMezopotámie, která současníkům připomínala dřevěnoupálkunapólo.
Bahrám byl synem Bahráma Gušnaspa z arsakovské rodinyMihránů, která zaujímala v říši již řadu let význačné postavení, a původně působil v králově tělesné stráži.
První válečné ostruhy si vysloužil počátkem sedmdesátých let6. století, kdy se zúčastnil obléhání městaDárana byzantsko-perském pomezí. Jeho schopností si brzy povšiml králHusrav I.(531–579) a využil je při svých výpravách doArménieběhem války sByzancí. Bahrámova hvězda rychle stoupala i za vlády Husravova synaHormizda IV., kdy se mu dostalo nejvyšších vojenských poct.
Roku588napadl říši na východě turecký králŠáva, čímž nadešla Bahrámova slavná chvíle. Král mu totiž svěřil vrchní velení nad sedmdesátitisícovým perským kontingentem, který měl útočníky zastavit a vyhnat z perského území. Poté, co byly podniknuty všechny nezbytné přípravy na válku, vytáhl Bahrám s vojskem do západních krajů dnešníhoAfghánistánua roku589připravilTurkůmzdrcující porážku v oblasti dnešníhoHerátu. Sám král Šáva v bitvě padl, kořist prý Peršané odváželi na dvě stě padesáti tisících (!)velbloudech. I když jsou tato čísla jistě nadsazená, „skvělé“ vítězství potvrzují i byzantští kronikáři, kteří svým odvěkým protivníkům na Východě nebyli nijak nakloněni.
Svůj triumf Bahrám zpečetil vítězstvím nad Šávovým synemParmúdou, jehož spolu s bohatou kořistí poslal zajatého na Hormizdův dvůr. Král pak ještě téhož roku odvelel úspěšného vojevůdce na západní „frontu“, kde už téměř dvacet let probíhala drobná válka s Byzancí, tu a tam přerušovaná příměřími. Poté, co zde Bahrám utrpěl poměrně nevýznamnou porážku od byzantského veliteleRomana, využil Hormizd IV. příhodné chvíle a příliš mocného velitele zbavil všech funkcí. Má-li pravdu kronikářTheofylaktos Simokattes, snad mu dokonce poslal na potupu ženské šaty. Bahrám v reakci na to začal připravovat Hormizdův pád.
Na přelomu let589/590zahájil Bahrám revoltu proti králi. Většina vojska stála na jeho straně, a tak si mohl dovolit prohlásit krále za sesazeného a zahájit pochod naKtésifón. Tam pod dojmem událostí došlo6. února590k převratu, který vynesl na trůn princeHusrava, patrně nejschopnějšího člena vládnoucího rodu; samotného krále dali dva jeho švagrové,VistámaVindóé, oslepit a uvrhnout do vězení.
Bahrám se ovšem s novým pořádkem nehodlal smířit, odmítl nabízené „druhé místo“ v říši hned za panovníkem a rozprášil Husravovy narychlo sehnané jednotky, složené převážně z palácového služebnictva a městské chudiny. Dne28. února590nezbylo Husravovi (II.) nic jiného než uprchnout k úhlavnímu nepříteli Persie, byzantskému císaři. Předtím však ještě Vistám a Vindóé uškrtili Hormizda IV., aby ho Bahrám znovu nedosadil na trůn.
V březnu590tak ovládl novoperskou říši poprvé od jejího vzniku příslušník jiného rodu nežsásánovského– Bahrám VI. Čóvén, slavnostně prohlášený za krále v Ktésifóntu. Ale situace nebyla pro korunovaného uchvatitele trůnu příznivá. Byzantský císařMaurikiostotiž převrat v Persii neuznal a přislíbil plnou podporu Husravovi II., včetně poskytnutí vojska. Marně mu Bahrám nabízel územní kompenzace, císař již uzavřel příslušné dohody s Husravem. Ani vnitropoliticky to nevypadalo příliš nadějně, neboť Bahrámovi odepírali poslušnost mágové a objevilo se několik spiknutí proti jeho osobě. Nový král musel vládnout s mimořádnou přísností, aby se udržel u moci – to jen rozšiřovalo okruh jeho odpůrců.
Když na jaře591zahájil Husrav II. za pomoci šedesátitisícového byzantského vojska tažení do perské říše, ocitl se Bahrám VI. od počátku v defenzivním postavení. Některé jeho jednotky přešly k nepříteli, městoSeleukie nad Tigridemse útočníkům vzdalo bez boje. Sám Bahrám utrpěl zaTigridemtěžkou porážku a musel ustoupit keGanzakuv perském Ázerbájdžánu; tam ho Husravovy jednotky na podzim definitivně udolaly.
Husrav a Bahrám si nyní vyměnili role – z vyhnance se stal král a z krále vyhnanec. Jen místo exilu bylo jiné. Bahrám totiž uprchl k Turkům, jimž před pouhými dvěma lety připravil zdrcující porážku při obraně perských hranic. Turecký král mu sice zaručil osobní bezpečnost, jeho žena se však nechala podplatit perskými agenty a roku592poslala na Bahrámanajaté vrahy. Tak skončil život jednoho z nejnadanějších perských vojevůdců, muže „obdivuhodné postavy a charakteru“, jehož ve svéKnize králů(Šáhnáme) oslavilstředověkýperskýepikFirdausí(cca940–1020).