Italsko-řecká válka

Italsko-řecká válka(řeckyΕλληνοϊταλικός Πόλεμος,Ellinoitalikós PólemosneboΠόλεμος του ΣαράνταPólemos tou Saránda, „Válka roku '40“,italskyGuerra di Grecia) byl konfilkt meziItáliíaŘeckem, který trval od28. října1940do23. dubna1941a byl první fázíbalkánského taženízadruhé světové války. Po intervencinacistického Německadne6. dubna1941konflikt přerostl vbitvu o Řecko.
V polovině roku1940sledovalBenito Mussolinižárlivě úspěchyAdolfa Hitlera, svéhospojencea chtěl dovést Itálii k podobným vojenským úspěchům.Itálie od jara1939okupovala Albániia od léta 1940 také několikbritskýchpevností vAfrice(Britské Somálsko), ale nemohla se chlubit takovými úspěchy jako nacistické Německo. Mussolini se tedy rozhodl rozšířit své zájmy naBalkáně. Mussolini plánoval intervenci na Balkán již delší čas a nebyl v takových myšlenkách osamocen. Veleníitalského královského námořnictvao tom snilo celá třicátá léta.
I když Mussolini měl v úmysluŘeckonapadnout tak jako tak, přece jen nechtěl vypadat jako očividnýagresor. Usnadnit mu v tom měla řada provokací. Napřed Italové obvinili Řeky z vraždy "tsamurského hrdiny" (ve skutečnosti nebezpečného bandity) Dauta Hodži, jehož mrtvé tělo se našlo ve vesnici Vrina nedaleko řecké hranice. V červenci 1940 napadaly italské výškové bombardéry ze základen na italských Dodekanéských ostrovech opakovaně řecká vojenská i civilní plavidla a 15. srpna 1940 potopila italská ponorkaDelfinořeckýkřižníkElli, kotvící na ostrověTinos. Útok byl o to odsouzeníhodnější, že byl proveden ve významný svátek řecké pravoslavné církve - v denNanebevzetí Panny Marie. Oficiální komuniké řecké vlády sice pravilo, že křižník byl potopen "ponorkou neznámého původu", nicméně řecké obyvatelstvo všeobecně tušilo, pod jakou vlajkou tato ponorka slouží. Série provokací vyvrcholila začátkem října 1940, kdy italský bombardér pronikl nad Řecko a mezi Thébami a Livadií shodil tři bomby. Toto hrubé porušení řecké svrchovanosti bylo rázně potlačeno cenzurou.
Italské velení v Albánii, ministr zahraničíGaleazzo Cianoi samotný Mussolini však vyvodili nesprávný závěr, neboť si mysleli, že Metaxasova vláda mlčí ze strachu a v případě útoku tak italská vojska nenarazí na vážnější odpor, což názorně demonstrovala porada vPalazzo Veneziadne 15. října 1940. Dle generála Prasky mělo jemu podřízených šest divizí obsadit oblastEpirusa ostrovyZakynthos,KefaloniaaKorfu. Pak měl následovat postup naAténya obsazením hlavního města měla tato válka skončit. Mussolini se generála otázal na morálku řecké armády a dostalo se mu optimistické odpovědi, žeŘekové neradi bojují. Na to navázal Ciano, který uvedl, že Řecko řídí hrstka proanglických plutokratů, kteří jsou také jako jediní ochotni klást odpor, ale drtivé většině řeckého obyvatelstva bude italská invaze naprosto lhostejná, nehledě na to, že z patnácti řeckých divizí byly mobilizovány jen dvě, které měly být smeteny dle Ciana a Prasky bleskovým útokem. Námitky generálů Badoglia a Roatty, že k úspěšné invazi je třeba nasadit 20 divizí a námořnictvo pro vyloďovací operace na Krétě a ostrovech v Egejském moři, což si Itálie válčící proti Britům v severní Africe nemůže dovolit, byly smeteny ze stolu. O uspěchanosti celé akce svědčí nejlépe fakt, že k tak důležité poradě nebyli přizvání zástupci námořnictva akrálovského letectva. Náčelník generálního štábu pozemních silmaršálRodolfo Grazianipo válce uvedl, že se o útoku dozvěděl z rozhlasu! Situaci nejlépe vystihlgenerálporučíkQuirino Armellini, další z významných velitelů pozemních sil, když napsal, žeodpovědní činitelé(Mussolini, Ciano, Prasca a albánský guvernérFrancesco Jacomoni)hovořili o obsazení Řecka a případně iJugosláviestejně lehkovážným způsobem, jako by rozhodovali o objednání šálku kávy.
Poté, co28. října1940 řecký diktátorIoannis Metaxasodmítlitalskéultimátum, italské síly zahájily invazi do Řecka.Řecká armádazahájila protiútok a donutila italské síly ustoupit zpět doAlbánie. Do poloviny prosince Řekové okupovali přibližně čtvrtinu Albánie, kde vázali italské síly o 530 000 mužích. Italský protiútok z března 1941 vyústil v malé územní zisky kolemHimary, ale jinak zcela selhal.V prvních dubnových dnech po zapojeníněmecké armádyzačalabitva o Řecko. Od 12. dubna se řecká armáda začala stahovat z Albánie, aby zabránila obklíčení rychlým německým postupem. Další vývoj byl již velmi rychlý, 20. dubna 1941 se Řecko vzdalo Němcům. Kapitulace se opakovala 23. dubna za účasti italských zástupců. I přes konečný řecký neúspěch, řecké dílčí vítězství v říjnu 1940 bylo prvním spojeneckým pozemním vítězstvím druhé světové války. Někteří historici se domnívají, že toto vítězství nepřímo ovlivnilo výsledekbitvy o Moskvu, neboť Německo na jaře invazí do Řecka (celkově i balkánským tažením) ztratilo cenný čas, což vedlo k vedení bitvy o Moskvu v zimních podmínkách.