Dálnice A9 (Německo)

Dálnice A9, německyBundesautobahn 9(zkratkaBAB 9) nebo zkráceněAutobahn 9(A9), je páteřníněmeckádálnice, dlouhá 530 kilometrů. Propojuje velkoměstaBerlín,Lipsko,NorimberkaMnichov. Je po ní vedenaevropská silnice E51(úsek Berlín–Norimberk),E49(Schkeuditz–Schleiz) aE45(Norimberk–Mnichov).
A9 začíná uPostupimina okruhuBerlínaa pokračuje na jihozápad až jih přes dálniční uzlyLipsko–Halle,Hermsdorf,Hof,Bayreuth,NorimberkaIngolstadtdoMnichova, kde končí. Vede zhruba paralelně se státnísilnicí B2.
Na severu se A9 napojuje v dálniční křižovatce Potsdam u vesniceFerchna dálniciA10, což je berlínský dálniční okruh. Nejkratší cesta do centra Berlína odsud vede krátce po A10 (na východ) a pak poA115. Na jihu dálnice končí v severní části Mnichova.
Na trase prochází A9 spolkovými zeměmiBraniborsko,Sasko-Anhaltsko,Sasko,DurynskoaBavorsko. Na západ odLipskadálnice zhruba kopíruje hranici mezi Saskem-Anhaltskem a Saskem. U městaHofprochází jen 20 km odAšského výběžku.
Dálnice vznikla již zanacistického Německaa byla slavnostně otevírána po několika částech. V roce 1936 byl otevřen první, 164 km dlouhý úsek mezi dnešní křižovatkouSchkeuditz(A9–A14) aBad Berneckem(poblížBayreuthu, dnes A9–A70). Poslední zkompletovanou částí byl druhý pruh u městaSchnaittach(mezi Bayreuthem a Norimberkem) otevřený roku 1941, čímž se z dnešní A9 stala první dokončená německá dálnice. Původně nesla číslo 3, a to (v západoněmecké části) až do zavedení nového systému číslování dálnic v roce 1974.
Běhemstudené válkybyla A9 jednou ze čtyř silnic, po kterých se dalo dostat zeZápadního Německapřes územíNDRdozápadního Berlína. Povolené trasy byly označeny žlutými značkami s černými písmeny „TRANSIT“. Na návěstech a ukazatelích vzdálenosti bylo obvykle uvedeno „Berlin – Hauptstadt der DDR“ (Berlín – hlavní město NDR, což byl západními státy formálně neuznávaný stav), nikolivBerlin (West).
Mezi lety 1945 a 1966 byla dálnice v oblastivnitroněmecké hranice(mezi Bavorskem a Durynskem) uzavřena. Důvodem byl neprůjezdnýhraniční mostpřes řekuSálu, poničený na koncidruhé světové války. Tranzit mezi SRN azápadním Berlínembyl odkloněn přesdálnici A72a starou státní silniciB2přes Töpen aGefelldo Schleizu, kde se vracel na dálnici A9.
Navzdory tomu, že Západní Německo přispívalo na provoz a údržbu i východoněmecké části dálnice, byl její stav obecně bídný. Povrch byl převážně z původních betonových panelů namísto modernějšího asfaltu či kontinuálně litého betonu. Na územíDurynskaměla dálnice na úseku meziSchleizema Rodabornem (uTriptisu) dokonce povrch z dlažebních kostek. Teprve v80. letechbyly kostky nahrazeny betonem.
Poznovusjednocení Německaprudce stoupla intenzita provozu na úseku Norimberk–Berlín (a zejména Bayreuth–Hof), který se z málo používaného periferního spojení stal hlavní magistrálou mezi jihem a východem sjednoceného státu. Proto musela být tato část A9 přestavěna a zmodernizována, neboť do té doby měla v obou směrech jen po dvou jízdních pruzích bez nouzových (odstavných) pruhů, což  pro moderní úroveň provozu, neomezenou rychlost a požadovanou bezpečnost bylo zcela nedostatečné. Už krátce po sjednocení byl v roce 1990 uBayreuthunaměřen za den průjezd 50 000 vozidel, tedy na hranici kapacity.
Kromě samotného rozšíření bylo na několika místech také změněno nevhodné trasování, např. severně od Bayreuthu byla dálnice odkloněna z vesnice Lanzendorf a jinde byla pomocí estakád či zářezů zmírněna příliš ostrá stoupání. Do roku 2001 byla většina A9 rozšířena na šest pruhů (plus nouzové), zcela dokončen byl tento proces roku 2014. Jediné užší místo zůstává na křižovatce Hermsdorf (sdálnicí A4).
Rekonstrukce dálnice si vyžádala také přesun či uzavření několika odpočívek a motorestů. Takto byl roku 2004 zrušen i motorest Rodaborn, jehož historie sahala až do roku 1928, kdy zde vznikl hostinec pro turisty a občany městaTriptis. Když kolem něj byla roku 1936 postavena dálnice, stalo se z něj vůbec první dálniční odpočívadlo v Německu. Fungovalo až do 70. let, kdy bylo uzavřeno. Roku 1986 bylo obnoveno výhradně pro obsluhu tranzitních cestujících. Po roce 2004 se zde v obou směrech nachází pouze parkoviště se sociálním zařízením, nicméně existuje lokální iniciativa snažící se tradici nejstaršího motorestu udržet. Tomu však brání spolkové úřady, resp. nájemci okolních odpočívadel, kteří mají smluvně zajištěnu exkluzivitu. Oficiálně je tak zdejší obnovený hostinec z parkoviště nepřístupný a prodej občerstvení probíhá jen skrz plot („Bratwurst über den Zaun“) .
Kromě výše zmíněné výjimky (křižovatka Hermsdorf) je celá dálnice A9 vedena v profilu alespoň tří průjezdných a jednoho nouzového pruhu pro každý směr. Úsek severně od Mnichova mezi křižovatkami sA99aA92je osmiproudý, podle měření roku 2008 zde projelo průměrně 143 000 vozidel denně. Uvažuje se o rozšíření na osm pruhů až po křižovatku Holledau, kde se z A9 oddělujeA93směrŘezno, a také na vytíženém úseku kolem Norimberka (mezi křížením sA3aA6).
Od roku 2006 se také hovoří o možné přestavbě třísměrné křižovatky Holledau na čtyřsměrnou, za účelem prodloužení dálnice A93 k městuPfaffenhofen an der Ilm.
Roku 2015 tehdejší spolkový ministr dopravyAlexander Dobrindtoznámil, že je v plánu využít část dálnice A9 jako testovací trať proautonomní vozidla.
Souběžně se značnou částí dálničního úseku Norimberk–Ingolstadt vede rychlodráhaICEmezi Norimberkem a Mnichovem.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBundesautobahn 9na anglické Wikipedii.