Martin PBM Mariner

Martin PBM Marinerhlídkový bombardovacílétající člun(v pozdější verzi iobojživelný letoun) z období2. světové válkya z počátkustudené války.Letounbyl navržen, aby ve službě doplňoval strojeConsolidated PBY Catalina. Letoun byl používán i v protiponorkové službě, jakopátrací a záchranný letoun(SAR) a i jakotransportní letoun. Celkem bylo postaveno 1 366 strojů, přičemž první z nich vzlétl 18. února1939a do služby letoun vstoupil 1. září1940.Mariner patřil k nejvýznamnějším hydroplánům použitým ve 2. světové válce. Do služby vstoupil na bojišti vAtlantikua od roku 1944 i vPacifiku.
V roce1937námořnictvo Spojených státůvzneslo požadavek na nový hlídkovýbombardér, který bude „větší, silnější a důstojnější nástupce“ letounů Catalina.SpolečnostiConsolidated,SikorskiiMartinsoustředily svou pozornost na vývoj čtyřmotorových hydroplánů. V roce 1937 společnostGlenn L. Martin Companyvšak navrhla i nový dvoumotorový létající člun, označený v rámci společnostiModel 162, který měl navázat na letounMartin P3Ma doplňovat letounyPBY Catalina. Letoun měl být celokovový, s obzvláště hlubokýmtrupem, který byl dole širší než nahoře. Nejneobvyklejší však bylo použití lomenéhokřídla, které umožňovalo umístění motorů co nejvýše nad vodní hladinou kvůli vodní tříšti při startu a přistání.
Společnost obdržela objednávku na jedenprototypXPBM-1(X– Experimental (experimentální),P– Patrol (hlídkový),B– Bomber (bombardér),M– Martin) 30. června 1937.Pro vyzkoušení celkového konceptu letounu, společnost Martin postavila létající model v měřítku 3/8 oproti skutečné velikosti. Letoun označený Martin 162A„Tadpole Clipper“pilotoval jeden člen posádky, byl poháněn jedním motorem Chevrolet s výkonem 120 k (90 kW) a poprvé vzlétnul v prosinci 1937.Postavení takového modelu bylo na svou dobu velice neobvyklé, a zkušenosti s tímto modelem vedly k tomu, že námořnictvo objednalo první sérii 20 letounů PBM-1 více než rok předtím, než vůbec poprvé vzlétnul prototyp XPBM-1.První letoun XPBM-1 (BuNo 0796) poprvé vzlétl až 18. února1939.
Létající člun XPBM-1 byljednoplošníkse zalomeným křídlem (tzv. „racek“). K jeho obraně sloužilo 5 pět kulometůráže12,7 mm umístěných ve střeleckých věžích na přídi a hřbetě letounu a ve střelištích na ocase a bocích letounu. Bylo uvažováno i o umístěníleteckého kanónuráže 20 mm místo kulometu na nose letounu.Dvojice pumovnic byla umístěna v prodloužených gondolách motorů pod křídly. Letoun byl poháněn dvojicí motorůWright Cyclone R-2600-6 s výkonem 1600 k (1193 kW), které poháněly třílistévrtule. Letoun byl navržen, aby mohl nést 1814 kg (4000 liber)bombnebohlubinných pum. Letoun byl vybaven dvojicí sklopných přistávacích stabilizačních plováků pod křídly, které se sklápěly směrem dovnitř jako u letounů Catalina. Na rozdíl od sériových strojů, které mělyvodorovné ocasní plochys charakteristickým vzepětím, měl prototyp ještě klasické zdvojenésvislé ocasní plochybez vzepětí.Během testování bylo zjištěno, že letová charakteristika letounu je dobrá. Problémy byly jen s ocasní částí, které byly vyřešeny již zmíněným vzepětím vodorovných ocasních ploch ve stejném úhlu, jako byla vnitřní část lomeného křídla. Svislé dvojité ocasní plochy zůstaly v úhlu 90° k vodorovným plochám, a tak získaly ono charakteristické sklopení k ose letounu.
Objednávka na prvních 20 sériových letounůPBM-1, byla podepsána již 18. prosince 1937.Tato verze měla stejné motory jako prototyp. Největší odlišností bylo použití jiných ocasních ploch s charakteristickým vzepětím.
Ještě během výroby byl druhý sériový PBM-1 (BuNo 1247) upraven na prototypXPBM-2. Tento letoun mohl nést větší náklad pum na delší vzdálenost. Měl přidanépalivové nádržea zesílený trup, protože měl startovat z obrovského katapultu na lodi.Tato verze se všaksériové výrobynedočkala.
První opravdu masově vyráběnou verzí byla verzePBM-3, která byla objednána námořnictvem v listopadu1940.Tato verze byla poháněna motoryWright Cyclone R-2600-12 s výkonem 1700 k (1268 kW), které byly posunuty více dopředu a pod krytem motoru byl umístěn i chladič oleje. První letouny PBM-3 byly poháněny třílistými vrtulemi, pozdější letouny měly čtyřlisté vrtule.Mezi nejvýznamnější změny oproti typu PBM-1 patřily pevné plováky namísto sklopných, prodloužené pumovnice v gondolách motorů a zlepšenépancéřovánípro posádku.Letouny PBM-3 měly i nové střelecké věže, nově byla přidána i střelecká věž na ocas letounu místo původního střeliště a změnily se i boční střeliště.Verze PBM-3 měla i několik dalších variant.
První z nich byla variantaPBM-3C, která měla věže s dvojicí kulometů ráže 12,7 mm ve věžích na nose a hřbetě letounu (počet kulometů tak vzrostl z 5 na 7). Po jednom kulometu měla v ocasní věžičce a na bocích letounu. Letoun měl i vylepšené pancéřování a některé stroje měly pod rozměrným krytem nad kabinou pilotů radar APS-15.Další variantou bylaPBM-3D, která byla vybavena výkonnějšími motoryWright Cyclone R-2600-22 s výkonem 1900 k (1417 kW), bombardovacím zaměřovačem Norden, vylepšeným pancéřováním a samotěsnicími palivovými nádržemi. Počet kulometů byl zvýšen na 8 (3×2 ve střeleckých věžích a 2×1 v bočních střelištích). Letoun mohl nést až 8000 liber (3629 kg) v pumovnicích v motorových gondolách nebo dvě torpéda, která byla upevněna pod křídly mezi trupem a gondolami motorů.Další byla transportní variantaPBM-3Rs odstraněnou výzbrojí, nákladovými dveřmi a zesílenou podlahou. Tato varianta byla poháněna motory Wright Cyclone R-2600-12 a mohla přepravovat až 33 pasažérů.Jinou variantou bylPBM-3Surčený pro boj proti ponorkám. Aby byl zvětšen dolet této varianty (až o 25%) muselo být zredukováno pancéřování a obranná výzbroj.Hřbetní věž byla zcela odstraněna, přední a ocasní věž byla nahrazena jednoduššími kulometnými střelišti, přičemž na nose zůstaly dva kulomety a na ocase jeden kulomet. Rovněž kulomet na pravé straně trupu byl odstraněn, levý kulomet byl ponechán.Letouny byly poháněny motoryWright Cyclone R-2600-12 s výkonem 1700 k (1268 kW).
Další plánovaná verzePBM-4poháněná motoryWright R-3350s výkonem 2700 k (2015 kW) nebyla nakonec postavena.
Poslední verzí vyráběnou ve velkých počtech byla verzePBM-5. Tyto letouny byly poháněny dvojicí hvězdicových motorůPratt & WhitneyR-2800-34 s výkonem 2100 k (1566 kW), které poháněly nejprve třílistéhliníkovévrtule a později čtyřlistéocelovévrtule.První letoun vzlétl v květnu1943a první sériový stroj byl dodán v září1944.Některé stroje byly upraveny i pro starty s pomocnými raketovými motory (JATO).Stejně jako předchozí verze i tato měla několik dalších variant. Byly to variantyPBM-5Epro testování elektronické výbavy letounů,PBM-5Gurčený propobřežní stráž Spojených států,PBM-5Mpro sledování zkoušek raket,PBM-5Npro operace za každého počasí a protiponorkovýPBM-5Svybavený silnýmsvětlometem.
Poslední vyráběnou variantou byl letounPBM-5A, který byl na rozdíl od předchozích obojživelný. Předchozí verze a varianty byly vybaveny pojíždějícími kolečky, která umožňovala pojezd letounu po ploše po vytažení z vody, ale nikoliv přistání. PBM-5A byl vybaven zatahovacímpodvozkem příďového typu, který umožňoval i přistání na klasickém letišti.
První letouny PBM-1 začaly být dodávány k 55. hlídkové letce (VP-55) US Navy v říjnu1940a k letce VP-56 v prosinci 1940.Před vypuknutím 2. světové války byly letouny PBM používány (společně s letounyPBY) jako tzv. „neutralitní hlídky“ nadAtlantským oceánem, což zahrnovalo operace zIslandu. Drsné zimy na Islandu však letounu příliš nesvědčily, a proto byla letka VP-74 přemístěna v lednu 1942 z Islandu naBermudské ostrovy.
Pojaponském útokuna tichomořskou základnu vPearl Harboruzačaly být letouny PBM používány k protiponorkovému hlídkování. Svou první německou ponorkuU-158potopil letoun 30. června1942.Letouny PBM se zcela nebo částečně podílely na potopení 10 ponorek během celé druhé světové války.Letouny PBM byly rovněž intenzivně používány natichomořském bojišti, přičemž působily ze základen naSaipanu,Okinawě,Iwodžiměa v jihozápadním Tichomoří.Pro toto bojiště byly určeny letouny PBM-3D. První z nich byly námořnictvu dodány na podzim 1943 a do akcí v Tichomoří zasáhly na počátku roku1944.Letouny PBM-3S byly určeny pro službu v Atlantiku, a to hlavně pro ochranuPanamského průplavu. Některé z těchto letounů byly v roce 1944 předány k pobřežní stráži Spojených států, kde sloužily i po skončení války.
Marinery sloužily i jakopátrací a záchranné stroje(SAR) a to velmi úspěšně. Mnohokrát se jim podařilo z moře zachránit sestřelené letce a jiné trosečníky, a to často i pod nepřátelskou palbou.
Letouny PBM pokračovaly ve své službě v rámci US Navy i po skončení války. Prováděly například dlouhé hlídkové lety běhemválky v Koreji.Pokračovaly ve své službě v první linii až do jejich nahrazení jejich přímým následovníkem, kterým byl letounP5M Marlin. Poslední letka US Navy, která vyřadila tyto letouny ze svého stavu k 31. červenci 1956, byla 50. hlídková letka (VP-50).
Pobřežní stráž Spojených státůobdržela 27 letounů Martin PBM-3 během první poloviny roku 1943. Na konci roku 1944 obdržela i 41 letounů verze PBM-5 a další byly dodány v polovině roku1945. Deset jich stále sloužilo i v roce1955, ale do roku1958byly všechny staženy z aktivní služby a v tom roce byl poslední stroj vrácen zpět námořnictvu Spojených států. Tyto létající čluny byly klíčové pro pátrací a záchranné akce (SAR) na dlouhé vzdálenosti americké pobřežní stráže v prvních poválečných letech až do dodání letounůP5M MarlinaHU-16 Albatrossv polovině 50. let 20. století.
Britské královské letectvo(RAF) získalo 32 upravených strojů PBM-3C pod označením Mariner G.R. Mk 1 na základěsmlouvy o půjčce a pronájmu. První z nich se dostaly do Británie v srpnu 1943. Ale již v roce 1944 se 5 z nich vrátilo k US Navy.Dalších 12 letounů PBM-3R bylo předánoKrálovskému australskému letectvu(RAAF) jakotransportní letounypro přepravu jednotek a nákladu.
Nizozemské královské námořnictvozískalo 17 letounů PBM-5A Mariner na konci roku1955pro službu na nizozemskéNové Guineji.Po sérii nehod však byly letouny staženy ze služby v prosinci1959.
XPBM-1
PBM-1
XPBM-2
PBM-3
PBM-4
XPBM-5
PBM-5
Mariner G.R. Mk 1
Technické údaje pocházejí z publikace „PBM Mariner in action – Aircraft No. 74“.
ArgentinaArgentina
AustrálieAustrálie
NizozemskoNizozemsko
Spojené královstvíSpojené království
Spojené státy americké
UruguayUruguay