Bengálština

Bengálština(বাংলাbāṇlā) jeindoárijský jazykrozšířený v jižníAsii. Je jedním z následovníkůsanskrtu,pálijštinyaprákrtů. Poasámštiněje nejvýchodnějším jazykemindoevropské jazykové rodiny, k jejížindoíránské větvije řazena společně se již zmíněnouásámštinou.
S více než 200 miliony mluvčích je pátým nejpoužívanějšímjazykemna světě. Zároveň je čtvrtým nejrozšířenějším jazykem z hlediska počtu rodilých mluvčích. Pohindštinějde také o druhý nejčastější jazykIndie(nepočítaje angličtinu).
Díkybengálské renesanciv19.a20. stoletíbylo mnoho děl z nejznámější indickéliteraturynapsáno právě v bengálštině. V tomto jazyce byla vytvořena například dílaRabíndranátha Thákura– prvního Asijce, jemuž byla udělenaNobelova cena. Bengálci bylo vedeno také mnoho reformních náboženských, filozofických a politických hnutí té doby.
Dnes ji používá cca 207 000 000 lidí. Další 4 000 000 ji používají jako druhý jazyk. Lidé mluvící bengálsky žijí kromě hlavních oblastí (Bangladéš,Indie) i v zemích jakoMalawi,Spojené arabské emiráty,Spojené království,USA,Saúdská Arábie,SingapurčiNepál.
Bengálština jeflexivní jazyk– slova mění tvar podle větné souvislosti.
Slovosled, i když není zcela pevný, ji řadí meziSOV jazyky(subject – object – verb),tedy nejdřívepodmět, pakpředměta nakonecsloveso.
Fonetickouvýbavu více méně sdílí s ostatními indoárijskými jazyky, významným rysem jsou přídechové varianty ražených souhlásek a zvláštní řada retroflexních hlásekt – th – d – dh – n.Zvláštností oproti příbuzným jazykům je chybějící rozdíl mezibav.
Bengálština používábengálské písmo, ve kterém každásouhláskaobsahuje implicitnísamohlásku(o) a případné jiné samohlásky se vyznačují diakritickými znaménky nad, pod, před nebo za souhláskou. Kromě toho existují i samostatné znaky pro samohlásky, které stojí na začátku slabiky.
Tradiční abecední pořadí písmen je podle fonetických vlastností, tedy nejdříve samohlásky, pak souhlásky, nejdříve ražené v pěti řadách podle místa tvorby (ka, ča, ṭa, ta, pa), v rámci řady vždy dvojice neznělých (bez přídechu a s přídechem), dvojice znělých a odpovídající nosová souhláska. Nakonec přicházejí polosamohlásky, sykavky a ostatní.
Podstatná jménarozlišujíjednotnéamnožné číslo. V každém čísle mohou nabývat až čtyř různých tvarů podle užití ve větě a vztahu ke slovesu (pádovékoncovky). U indických autorůse ovšem můžeme setkat s rozlišením šesti až osmi pádů(vibhakti)v souladu s tradiční gramatikousanskrtu. V bengálštině jsou ale některé tyto „pády“ realizovány s pomocízáložky(postpozice) a tvarydativuaakuzativuse neliší vůbec.
Dvanáctosobních zájmenrozlišuje mluvnické kategorieosoby, úrovně zdvořilosti ačísla, nikoli však rodu. Důvěrné tykání ve druhé osobě se používá vůči dětem, sluhům a božstvům. Neutrální úroveň zhruba odpovídá českému tykání mezi přáteli, v ostatních případech se používá zdvořilá úroveň. Ve třetí osobě se použije zdvořilá úroveň, pokud hovoříme o někom, komu bychom vykali.
Mluvnické číslo se ve větě pozná podlepodmětu, např. podle osobního zájmena. Samotné slovesné tvary číslo nijak nerozlišují. Níže uvedené příklady obsahují zájmeno jako podmět (protože je z něj vidět osoba a stupeň zdvořilosti), toto zájmeno je v jednotném čísle, ale v množném čísle by tvary slovesa zůstaly stejné, stačilo by vyměnit zájmeno. Dále se vždy shodují zdvořilé tvary slovesa ve 2. a 3. osobě.
Slovesný tvar se sice píše jako jedno slovo, ale vznikl spojením nedokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (যাইতে) a určitého tvaru pomocného slovesa být (ছি, ছিস্, ছ, ছেন, ছে). „Právě jdu“ se tedy doslovně přeloží jako „jsem jdoucí“.
Slovesný tvar se sice píše jako jedno slovo, ale vznikl spojením dokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (গিয়া) a určitého tvaru pomocného slovesa být (ছি, ছিস্, ছ, ছেন, ছে).
Tvoří se spojením dokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (গিয়া) a minulého určitého tvaru pomocného slovesa být (ছিলাম, ছিলি, ছিলে, ছিলেন, ছিল).
Tvoří se spojením nedokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (যাইতে) a minulého určitého tvaru pomocného slovesa být (ছিলাম, ছিলি, ছিলে, ছিলেন, ছিল).
Tvoří se analyticky pomocí nedokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (যাইতে) a budoucího určitého tvaru pomocného slovesa být (থাকিব, থাকিবি, থাকিবে, থাকিবেন).
Tyto tvary se používají jednak pro vyjádření podmiňovacího způsobu, jednak pro opakovaný minulý čas (anglické I used to go).