Tisová (Kraslice)

Tisová(německyEibenberg) je malá vesnice, část městaKraslicevokrese SokolovvKarlovarském kraji. Nachází se na severu Kraslic. Je zde evidováno 70 adres.V roce 2011 zde trvale žilo 82 obyvatel.Vesnicí protékáBublavský potok.
Tisová leží v katastrálním územíTisová u Kraslico rozloze 2,03 km².
První písemná zmínkao vesnici pochází z roku1654.Tisová byla jistě založena horníky již v 16. století, kteří si svá obydlí stavěli v údolí potoka a na svazích okolních kopců. Dolování na svazích vrchu Tisovec (807 metrů) se uvádí v Kraslické horní knize z let 1590–1614. Vytěžené rudy se zpracovávaly v hutích poblíž Bublavského potoka. Po útlumu těžby rud koupili huť Jiří v Tisové obchodníci Josef Keylwerth a Bedřich Landrock přebudovali ji na třípatrovou budovu přádelny a vybavili ji anglickými stroji na spřádání bavlny. Stroje poháněla vodní energie. Pracovalo zde devadesát dělníků. Kromě nich zaměstnávala továrna navíc 500 domácích přadláků. Vesnice neměla vlastní kostel, měla však vlastní hřbitov s kaplí, která později složila jako márnice. V roce 1930 měla Tisová poštu a školu.
Ložisko mědi v Tisové se stalo ekonomickou základnou královskéhohorního městaKraslice.
Hlavní rudou mědi bylchalkopyrit. Díky posloupnosti měděná ruda – měděné hutě – měď – mosazárna – výroba žesťových hudebních nástrojů jsou Kraslice přezdívané „městem hudby“. Největší rozkvět dolování měděné rudy spadá do 15.–17. století za panstvíPluhů,ŠlikůaSchönburgů. Zejména Schönburgové využili poptávky po mědi pro zbrojní průmysl zatureckých válekatřicetileté války.Po roce 1627 začala těžba klesat, hornictví téměř zaniklo a Tisovou opouštělo mnoho horníků, kteří se sem předtím přistěhovali z Německa. K obnovení těžby došlo v roce 1669. K dalšímu dočasnému zániku došlo běhemsedmileté války(1756–1763), mnohá důlní díla byla opuštěna. V roce 1821 došlo k zatopení štol, ale dolování bylo v roce 1858 opět obnoveno, brzy však ukončeno. Po nespěšné krátkodobé těžbě v letech 1899–1913 byl v roce 1950 zahájen geologický průzkum, který zjistil nové bilanční zásoby. Následovalo rozfárání rudních poloh, hlavním otvírkovým dílem byla jáma Helena s devíti rozfáranými patry do hloubky 250 metrů. V roce 1954 vznikl podnik Západočeské rudné doly v Tisové, který v dubnu 1958 převzaly Rudné doly Příbram. V roce 1964 zaměstnával důl Helena 78 pracovníků a vytěžilo se 2 437 tun rudy. Ruda byla převážena nákladními auty do úpravny vKrásně. Rudní koncentrát mědi s příměsí stříbra byl následně expedován na Slovensko, do huti vKrompachách. Pokračujícím průzkumem báňskými díly na patrech 340 metrů a 400 metrů byly ověřeny geologické zásoby 4 329 000 tun rudy s průměrným obsahem 0,94 % mědi. V roce 1994 byl provoz dolu ukončen v souvislostí s ukončením těžby a úpravy rud v Krásně. Pozůstatky po starých důlních dílech a hutí na zpracování rud, propadlé štoly, haldy hlušiny a strusky se nachází zejména nad levým břehem Bublavského potoka a na svazích vrchu Tisovec. Severovýchodě od Tisové byla na svahu Tisovce vyhlášena v roce 2009evropsky významná lokalitaod roku 2018 chráněná jakopřírodní památka Tisovec.
Přisčítání liduv roce 1921 zde žilo 1 668 obyvatel, z toho 1 661 Němců a sedm cizinců. K římskokatolické církvi se hlásilo 1 525 obyvatel, 143 k církvi evangelické.
Místní obyvatelé pracovali převážně v dolech na měděnou rudu, v úpravách rudy a později v místní přádelně.
Při sčítání lidu v letech 1850–1868 Tisová byla samostatnouobcív okrese Kraslice. V letech 1869–1909 byla osadou obceZelená Hora, ale v letech 1910–1950 byla uváděna znovu jako obec v okrese Kraslice. Od roku 1961 ječástí městaKraslicev okrese Sokolov. V letech 1950–1959 k obci patřila Zelená Hora.