Jan z Moravy

Jan z Moravy(kolem1345–13. října1394Udine) byl nemanželský synmoravského markraběteJana Jindřicha Lucemburského,biskup litomyšlský(1380–1387) aolomoucký(1387),patriarcha aquilejský(1387–1394).
Narodil se jako levobočekJana Jindřichaa neprovdané ženy svobodného stavu neznámého jména a původu, pravděpodobně kolem roku 1345 (je tak nejstarším známým potomkem Jana Jindřicha).Od počátku byl pro svůj nelegitimní původ zřejmě určen k církevní dráze. Vyrůstal pravděpodobně naMoravě, kde navštěvoval některou ze škol – snad olomouckou katedrální, neboť v letech 1357 a 1358 je uváděn jako „žák olomoucké diecéze“.Před rokem 1365 se stalkanovníkemkrálovské kapituly sv. Petra a Pavla v Brně, toho roku také studoval naartistické fakultě.Na konci roku 1368 byl při pobytu vŘíměsvým strýcemKarlem IV.jmenovánproboštemkrálovské kolegiátní kapituly sv. Petra a Pavla na Vyšehradě, neboť stávající proboštBurchard z Hardeggupři římské jízdě zemřel. Jan se ujal svého úřadu až po návratu doČeského královstvív létě 1369.
V první polovině roku 1380 Jan rezignoval na brněnský kanonikát a vzdal se též úřaduvyšehradského probošta, neboť byl po smrtiAlberta ze Šternberkazvolen a vysvěcenlitomyšlským biskupem.(Avignonský papežKlement VII.do tohoto úřadu však jmenovalHynka Kluku z Klučova, který ale působil převážně u kurie v Avignonu a jeho reálný vliv na diecézi byl nulový. Přesto se však až do roku 1394 označoval jako zvolený biskup litomyšlský.) Jan převzal správu biskupství, které v následujících letech řídil. Již na přelomu let 1380 a 1381 se po smrtiJana ze Středypokusil státolomouckým biskupem, který měl mnohem větší vliv. Jan byl s podporouVáclava IV.kapitulou skutečně zvolen, ovšem post nakonec získal kvůli momentálním církevně-politickým zájmům českého králePetr Jelito.Počátek Janovaepiskopátubyl poznamenán sporem spražským arcibiskupemJanem z Jenštejna, který vyvrcholil roku 1384 vzájemnouexkomunikací. Posléze se však jejich vztahy normalizovaly.Petr Jelito v roce 1387 zemřel a Jan podnikl druhý pokus o získání tohoto stolce. Tentokrát s podporou svých polorodých bratrů, markrabatJoštaaProkopa, a proti vůli krále Václava.Pravděpodobně byl zvolen olomouckou kapitulou a je možné, že s pomocí bratrů a s posvěcením nejvyššího maršálkaJindřicha z Lipébiskupství obsadil, i když se králi Václavovi IV. podařilo dosáhnout rychlého papežského jmenování olomouckým biskupemMikuláše z Riesenburka.
V 80. letech 14. století probíhaly vaquilejském patriarcháturozsáhlé vnitřní spory a země byla vyčerpána válkou. Dne 27. listopadu 1387 jmenoval papežUrban VI., snad na raduVáclava IV., Jana z Moravy patriarchou aquilejským, čímž skončilo i jeho biskupské působení v Litomyšli a Olomouci. Zejména vUdine, hospodářském a strategickém centru patriarchátu, byla volba přijata s velkým nadšením.
Do Itálie dorazil Jan v září následujícího rokua vzhledem k tomu, že chtěl udržet postavení uvadající patriarchální moci, provedl některé reformy a poté zahájil rozsáhlé násilné represe vůči svým odpůrcům z řadplutokracie.Tím se dostal do rozsáhlého konfliktu smístní šlechtou, takže situace v zemi se nijak neuklidnila. RodSavorgnanů, který dlouhá staletí prakticky ovládal Udine, se chtěl pomstít za vraždu Federica ze Savorgnana z roku 1389, kterou rodina přičítala právě Janovi (i když podle pramenů bylo jeho zapojení do události spíše nepravděpodobné).Savorgnanská klika nechala v létě 1392 zabít Janova rádce biskupaAugustina, bývalého převoraaugustiniánského kláštera v Brně.
Sám Jan byl Savorgnany zavražděn 13. října 1394 na svém udinském hradě, podle jiných pramenů před jeho branami.Vzhledem ke špatným vztahům Jana a místních důležitých rodin bylo Janovo tělo hned následujícího dne po jeho smrti přesunuto do hrobky jeho strýce, patriarchyMikuláše, čímž mu byl odepřen vlastní hrob.
V historické paměti v Udine byl i s podporou Savorgnanů líčen jako tyran, který si smrt zasloužil, naopak vCividalese těšil značné úctě.
Pravděpodobně zásluhou barokního historikaTomáše Pešiny z Čechorodubyl Jan z Moravy po následující staletí zaměňován se svým polorodým legitimním bratremJanem Soběslavem, který se měl v roce 1380 podle tradičního výkladu zříci postavení mladšíhomoravského markrabětea vydat se na duchovní dráhu nejprvelitomyšlského biskupaa potéaquilejského patriarchy. Nelegitimní Jan, levobočekJana Jindřicha, tak byl dlouho považován za nepříliš významného probošta, který měl zemřít někdy krátce po roce 1380.