Moje sestra a já

Moje sestra a já(hráno též jakoProč se dnes rozvádějíneboPrinceznin manžel, v německém origináleMeine Schwester und ich) jeopereta– autoři ji označují jako hudební komedie (musikalisches Lustspiel– o předehře, dvou dějstvích a dohře autorů Roberta Bluma (text) aRalpha Benatzkého(text a hudba) na námět francouzské veselohryGeorgese BerraaLouise VerneuilaMa sœur et moi. Premiéra se konala29. března1930vberlínskémdivadle Komödienhaus.
Komorní hudební veselohruMoje sestra a jánapsal původem moravský skladatel Ralph Benatzky roku 1929 mezi dvěma rozsáhlými výpravnými operetami pro režiséraErika Charella,Třemi mušketýryaU bílého koníčka. Francouzskou komedii pro něj přeložili Robert Blum a Ludwig Friedmann, ale jevištní zpracování, texty písní a ovšem i hudba pocházejí od Benatzkého.Oproti dobové revuální operetě je zde střídmý a jen málo se střídající dekor, žádný sbor ani balet, redukovaný orchestr (při premiéře jej zastupovala jazzová Lewis Ruth Band, spolutvůrce fenomenálního úspěchuWeillovyŽebrácké opery). Veselému textu odpovídá i hudba, živý, rytmicky bohatá, prostá sentimentu a nenáročná natolik, aby byla v zásadě přístupná i talentovaným činohercům. Typickou pro Benatzkého hudební komedie je plynulost, s jakou mluvené slovo přechází do melodramu, parlandového a konečně kantabilního zpěvu.Moje sestra a jábyly poprvé uvedeny 26. března 1930 v berlínském divadle Komödienhaus. Opereta brzy pronikla po německy mluvícím světě i do Spojených států (jakoMeet My Sister, premiéra 30. prosince 1930 Shubert Theatre v New Yorku) aItálie. Roku 1934 Benatzky operetu přepracoval pro vídeňské divadloTheater in der JosefstadtMaxe Reinhardtapod názvemDie Prinzessin auf der Leiter(Princezna na žebříku). Roku 1933 bylaMoje sestra a játaké poprvé zfilmována, a to paralelně v němčině a francouzštině.
V českých zemích ji jako první uvedlo brněnské německé divadlo 3. září 1930,brzy poté i německé divadlo v Praze na své pobočné scéněKleine Bühne(premiéra 10. září 1930)a další. Kritika ji označila za „opravdovou šťastnou náhodu“ a komentovala: „Najednou se to zdá tak snadné, napsat dobrou operetu, jako by to nevyžadovalo žádné zvláštní umění. Jen ty obvyklé nevkusnosti, ta odporný kýčovitá manýra a ty olejové dialogy dnes zmizely. Všechno náhle zní jasně a chytře – dokonce i vtipy.“ Benatzkého hudba byla shledána ne příliš osobitou, ale velmi tvárnou, veselou a duchaplnou, zvláštní chválu zasloužilo její plynulé vestavění do děje a téměř nepozorované přechody z řeči do zpěvu a naopak. „Tato opereta se zdá se už něčemu přiučila od zvukového filmu a jeho nápadité režie.“
V češtině ji hrálo nejdříve Městské divadlo v Plzni, a to 7. prosince 1930 v překladu Bohuše Vilíma pod názvemProč se dnes rozvádějí. Operetu brzy převzala další divadla, v Praze se hrála pod názvemPrinceznin manžel, převládl však nakonec nejvěrnější překladMoje sestra a já, pod kterým ji uvedl mimo jinéEmil František Burianv českém divadle v Olomouci.Stejně jako jiné Benatzkého hudební veselohry si ji oblíbilOldřich Novýa uvedl ji ve svém pražskémNovém divadle(premiéra 3. května 1938). Zpopularizoval také hlavní šlágr z operety pod českým názvemMé děvče má svůj doktorát za pultem. Dvě stránky hlavního hrdiny dr. Rogera Fleuriota, ostýchavost a zakřiknutost vůči jedné „sestře“ a galantnost a šarm vůči druhé, předznamenávajíKristiána. Naposledy operetu profesionálně hrály v roce 1947Zemské národní divadlo BrnosMary Bártůjako režisérkou i představitelkou titulní (dvoj)roleaMěstské divadlo v Olomouci.
Dvěflétny,hoboj, dvaklarinety, dvasaxofony,fagot, čtyřilesní rohy, dvětrubky,tympány,bubny,harfa,celesta,xylofon,zvonkohra,banjo,smyčce(+ jevištní hudba:housle,klavír).
Alternativně: flétna, hoboj, dva klarinety, fagot, dva lesní rohy, dvě trubky, bubny, harfa, celesta, klavír, banjo, smyčce.
Příběh se odehrává vPařížiaNancyv době vzniku, tj. kolem roku 1930.
Scéna: Soudní síň
Jsou předvolány strany dalšího případu. Před rozvodového soudce předstupuje manželský pár Dolly a dr. Roger Fleuriot. Přejí si, aby jejich manželství bylo rozvedeno „pro nepřekonatelný odpor“ (introdukce-gavotaAlso ist es so weit). Soudci se to jeví zvláštní, protože oba vzbuzují dojem, jako by se stále měli rádi. Vyzývá je proto, aby vypověděli, jak se seznámili a jak se jejich manželství vyvíjelo. Dr. Fleuriot se nenechá dlouho prosit a ihned soudcův pokyn vyplní.
Scéna: Knihovna na zámku Saint-Labiche v Paříži
Princezna Dolly dědila zámek Saint-Labiche. Bohatá mladá dáma si může dovolit zaměstnávat vlastního knihovníka. Na toto místo byl přijathudební vědecRoger Fleuriot. Ve skutečnosti se do své zaměstnavatelky ihned zamiloval, je ale příliš ostýchavý, aby jí dal své city najevo. Pochází ze skromných poměrů a i jen příslib mzdy 5000 franků jej uvádí do extáze (píseňHast du schon einmal 5000 Francs gesehn). Považuje proto její bohatství za překážku, jež mu brání v tom, aby se k paní domu přiblížil za hranice pracovního poměru (scéna a duetHerr Doktor, Ihre Hoheit, die Prinzessin... Genieren Sie sich nicht... Ich bin wirklich doch sonst nicht so).
Dolly by ráda viděla, aby se o ni knihovník ucházel. Její něžné pokusy překonat jeho odstup však nevedou k cíli. Má sice i jiného obdivovatele, bohatého hraběte Lacyho, ale něco více než přátelskou náklonnost k němu necítí. Říká mu i otevřeně do očí, že je nešťastně zamilována do jiného; otázku do koho nechává nezodpovězenu (píseň-tangoDollyMein lieber Freund... Warum denn nicht... Um ein bißchen Liebe dreht sich die Welt).
Roger nemůže na trvalo vydržet, že denně potkává ženu, do níž je potají zamilován, ale jíž nemůže otevřeně přiznat své pravé city. Aby přišel na jiné myšlenky, ucházel se úspěšně o profesuru na univerzitě v Nancy. Dnes je jeho poslední pracovní den na zámku Saint-Labiche. Když se loučí se svou šéfovou, ta si všimne, jak přirozený a šarmantní je Roger vůči služebné, když jej nesvírají stavovské rozdíly, a napadne ji nová strategie. Sdělí Rogerovi, že v Nancy žije její sestra, která byla dávno vyděděna a nyní pracuje jako prodavačka ve Filoselově obchodě obuví. Když už Roger do onoho města tak jako tak odchází, mohl by být tak laskav a odevzdat její sestře prsten a dopis. Roger rád slibuje, že pochůzku obstará; myšlenka na prostou dívku, která se však Dolly navlas podobá, jej přitahuje (valčíkMan hat so manchmal das Gefühl... Freunderl, mir geht es heut so gut). Neví však, že si Dolly tuto sestru jen vymyslela, aby ji pak mohla sama hrát.
Scéna: Interiér obchodu obuví v Nancy
Monsieur Filosel, majitel stejnojmenného obchodu obuví, má potíže se svou prodavačkou Irmou. Má stále v hlavě nesmysly a sní o tom, že se jednou stane hvězdurevue(Irmina píseňDie farbigen Lichter). Každou chvíli ji musí z jejich nebeských výšin stahovat zpátky na zem. Obchodník je proto nadmíru potěšen, když se u něj ohlásí mladá pohledná dáma a žádá jej, aby ji zaměstnal jako prodavačku. Když má Irma zase myšlenky na všechno jiné než na práci, je propuštěna. Protože však dostává dobré odstupné, nedělá si z toho velkou hlavu, nýbrž bere to na vědomí s klidem (tercetFräulein Irma!... Na, da gratulier ich... Diesen Tag heut im Kalender).
Zanedlouho do obchodu vstupuje dr. Fleuriot. Okamžitě je mu jasné, že prodavačka, již vidí před sebou, musí být Dollyina sestra, neboť jejich podoba je vskutku ohromující. Je to pro něj láska na první pohled. Tato sestra se navíc nezdá být vůbec tak bohatá, jinak by nepracovala v obchodě s botami. Ihned zve prodavačku na sklenku vína po práci a jez bez sebe nadšením, když se mu nedostane odmítnutí (duet-shimmyWeil Sie so süß sind... Ich lade Sie ein, Fräulein). I Dolly je velmi překvapena, jak hladce se její plán blíží k naplnění.
Sotva Roger obchod opustil, již je tu nový zákazník. Je to hrabě Lacy. Někdo mu patrně proradil, kam osud jeho vyvolenou zavál, a proto přijel za ní. Když je obsluhován bujnou Irmou, hned pro ni zahoří. Tahle dívka se k němu zdá se hodí vskutku mnohem lépe než Dolly (duetEs kommt aus dem Ungarnlande... Der Paprika, Der Paprika). Zve ji, aby s ním odjela doMonte Carla, a Irma se nenechá dlouho prosit. Vesele oba opouštějí obchod, pan Filosel nechť se nehněvá – láska je všudypřítomná (tercetAber Filosel... Ach wie süß ist die Liebe).
Roger se vrací „sestru“ vyzvednout (píseň-slowfoxIch bin verliebt... Mein Mädel ist nur eine Verkäuferin). Ta jej zkouší, dokonce se mu předvádí ve „vypůjčených“ princezniných šatech, ale Roger trvá na tom, že „Geneviève“ (jak si zde Dolly říká) je docela jiná než její bohatá a vznešená sestra. Po dlouhém polibku vycházejí zamilovaní v pevném objetí z domu.
Scéna: Opět soudní síň
S napětím vyslechl slavný soud vyprávění Rogera Fleuriota. Dozvídá se ještě, že Roger několik týdnů po svatbě se „sestrou“ lest odhalil. Poté, co mu Dolly přiznala plnou pravdu, stal se z něj opět ten starý ostýchavý muzikolog. Život v aristokratické zahálce je pro něj nesnesitelný a Dolly zade považuje za absurdní, aby se její manžel vracel ke své práci v Nancy.
Soudce nejen zamítá Rogerův návrh na rozvod, ale promluví oběma naléhavě do duše. Měli by to přece jen ještě jednou spolu zkusit. Napomíná Dolly, aby brala stesky svého chotě vážně, a Rogerovi připomíná, že bohatství přece není žádné břemeno, naopak ulehčuje život. Soud si přece všiml, že láska mezi ním a jeho ženou zjevně ještě zdaleka nevyhasla. Na tomto základě se dá znamenitě vystavět šťastné manželství, které může trvat celý život.
Ruku v ruce opouštějí Roger a Dolly soudní síň (reprízaMein Mädchen ist nur eine Verkäuferin).