Drak

Drakjemytickézvíře, obvykle shadímineboještěřímiznaky, který se vyskytuje v mýtech,pověstech,pohádkáchalidových příbězíchcelé řadykultur.Jeho celosvětová rozšířenost má za následek značnou variabilitu jeho vzhledu, velikosti a vlastností. Draci se liší počtem hlav – například vČíněje zobrazován zásadně jednohlavý,řecká mytologieznala drakastohlavého, v pohádkách mívá zpravidla lichý počet hlav, nejčastěji tři nebo sedm – i v počtu nohou (nejčastěji dvě, čtyři nebo žádné) a také ve schopnosti létat adštítoheň (případně mráz nebo jed).
Podobně jako se liší jejich vzhled, liší se i jejich vlastnosti. Draci se v základním pojetí mohou rozlišovat na dobré a zlé. Tradice prospěšných draků je převážně v Číně, kde je drak symbolem moci a deště.Evropští draci vestředověkujsou namísto toho chápáni jako symbol ničení achaosu.Často jsou zobrazováni jako krvelačnébestie, které ničí vše v okolí a pojídají zvířata a lidi. Draci jsou spojováni s bohatstvím a majetkem, který zpravidla ochraňují ve svých slujích.Představa draka je velmi stará a může odrážet zkamenělinydinosaurů,ale také nemusí.V báji z antického Řecka hlídal drakzlaté rouno; vyskytují se i vakkadskémeposuEnúma elišnapsaném mezi 18.–7. stol. př. n. l. Zmiňují je i příběhy ze starodávného Egypta v podobě setkání bohaRas hadím drakemApopem. Dále se objevují v germánské mytologii, kde se s drakem utkáBeowulfčiSigurd(Siegfried).Hrdinovi, který se utkal s drakem, se obecně říkádrakobijce.
V češtině kromě výrazu drak existuje také drakovi velmi blízké označenísaň. Vheraldickéterminologii jsou pokusy o odlišenídrakaa saně,ale ani tam není rozlišení zcela jisté.
Draci se vyskytují od Japonska až po západ Evropy. S jistým zjednodušením můžeme rozlišit dva základní okruhy, v jejichž rámci se představa o dracích vyvíjela: dálněvýchodní a západní.
Představa draka v západní kultuře vychází původně především z hada, jehož podoba se s místem a časem výrazně mění: získává křídla, jeden a později dva páry nohou, může mít jednu, dvě, tři i více hlav, často chrlí oheň či má jedovatý dech. Na středověkých vyobrazeních převládá drak s hadím tělem a dlouhým ocasem, ušatou hlavou připomínající psa, jedním párem lvích nohou a ptačími křídly. Teprve později, přibližně od 14. století, začíná převládat vyobrazováni s párem blanitých křídel, připomínajících netopýra.Během novověku pak draci postupně získávají stále častěji ještěří atributy: dva páry nohou, šupinatou kůži a rohy.
Západní draci často bývají spojování se silami zla a chaosu, výjimku tvoří napříkladvelšsképověsti.
Drak se objevuje již uSumerůa na ně navazujících kultur, např. nejvyššímu bohoviakkadské říšebyl drak přímo zasvěcen. Tento drak byl jakýmsi prototypem tehdejších představ draka a byl vlastně křížencemhadaaptáka Noha. Tehdejší podoba draka je dobře známa z archeologických vykopávek: drak má hadí hlavu s velkýmaočima, rozeklaným, hadímjazykema s rohem nalebce. Krk má velmi dlouhý, jeho tělo je šupinaté a má čtyři nohy. Zadní tlapy mají ptačí drápy. Mezi badateli nepanuje úplná jednota o jeho funkci, schopnostech ani vlastnostech. Velmi známým drakem sumersko-akkadské mytologie jeMušmachchu, což byl sedmihlavý drak (nebo had). Poněkud atypickým drakem bylaTiamat, která na sebe spíše brala podobu draka než by jím sama byla.
Schetitskýmidraky je spojena jedna zajímavost a to je drakIllujanka, což byl had – drak, spojený s mýtem v němžInanadraka opije a spoutá (Mýtus o Illujankovi). Zajímavá na tom je skutečnost, že drak Illujanka je pravděpodobně první drak žijící vjeskyni. Velmi nenasytný byl chetitský mořský drakChedammu, který pochází z chetitsky psanéhomýtu o Kumarbim(churritský otec bohů). Rodiče tohoto draka jsouKumarbia dcera Velkého moře Šertapšuchuri. Jeho hlavní zbraní byla žravost.Ištarse jej na prosbu svého bratra (Bůh bouře) snažila zneškodnit, nejprve použila svoje ženské vnady, ale na draka nezapůsobila, protože jeho jediná touha bylo jídlo, poté ho omámila omamnými látkami a vylákala ho na břeh, kde ho Bůh bouře pravděpodobně zabil (tato část díla se nezachovala).
Egyptské náboženství přes obrovské množství podivných bytostí a monster nezná klasického draka. Do egyptské mytologie bylo v průběhu doby zasazeno několik draků víceméně lokálního významu, kteří z ní zase odešli, aniž by do ní významněji zasáhli.
Přesto jsou v této mytologii dvě velmi významné bytosti, které jsou někdy označováni jako draci. Jedná se oAmemait, velká požíračka, nestvůra se lvím a hroším tělem a krokodýlí hlavou. Zúčastňovala se „vážení srdce“ u posledního soudu, jestliže bylo srdce těžší než pravda, sežrala ho a duše přestala existovat navěky. Amemait bývá v některé literatuře označována jako drak, jinde nikoli, každopádně s draky vykazuje některé shodné znaky.
Apopje spíše démon v podobě obrovského hada, je to nepřítel bohaRe. Byl ztělesněním nepřátelských sil, které ohrožovaly plavbu sluneční lodi, byl příčinou stmívání, přítmí, temných mraků atd.
V řecké a následně i římské mytologii je situace kolem draků velmi komplikovaná, neboť se jich zde vyskytuje značné množství, přičemž některé příběhy mají více verzí a často se stává, že v některé verzi nějakou činnost dělá drak a v jiné nikoli. Draci zde často vystupují jako představitelé tmy (někdy se stávají i jejím symbolem), jindy vystupují v pozici „hlídacího psa“, vyskytuje se i pojetí jakéhosi „posvátného“ zvířete a vykonavatele vůle bohů.
Nejznámějším řeckým drakem je patrně drak vystupující vPověsti o zlatém rounu, kdeArgonautépřijedou získatzlaté rounodoKolchidy. Zde nejprveIásóndostane za úkol osít pole dračími zuby (tento čin se stal základem mnoha přísloví), z této setby vyrostou vojáci, kteří se mezi sebou pobijí. Přestože Iásón splnil úkol zlaté rouno nedostane, proto se ho rozhodne získat lstí v čemž mu pomůžeMédeia, která uspí draka střežícího toto rouno. Do této pověsti zasáhnou draci ještě jednou, a to když Médeia prchá na voze, který tahnou dva okřídlení draci boha slunceHelia.
Dalším velmi známým drakem je drak zabitýKadmem, který po objevení vhodného místa pro založeníThébnarazí na draka, který zabije jeho společníky, ale Kadmos ho nakonec zabije. Jeho zuby osel pole a vyrostlí vojáci mu pomohli založit město a on se stal jejich králem. Jako starý svého činu lituje a nakonec se sám promění ve velkého hada – draka.
Stohlavý drakLádón, potomek nymfyEchidnya storukého obraTýfóna, střeží zlatá jablka v zahraděHesperidek.
Trochu atypickým drakem bylDelfynes, kterého stvořila bohyněGáiapři válce s nebesy a kterého zabilApollón.
Latinské slovodraco, –ónis, znamená jak „drak“, tak i „had“, v důsledku čehož byli draci ještě dlouho zaměňováni s hady.
V případěBiblese drak vyskytuje pouze několikrát a to pouze ve velmi symbolickém významu vNovém zákoněv knize Zjevení, kde drak slouží jako symbolické vykreslení Satana Ďábla. Výjimečně je za draka považovánBehemot(obvykle překládán jako Velké zvíře, obluda), čiLeviatan(v kontextu pravděpodobně krokodýl, nebo prostě vodní obluda).
Naopak vapokryfních/deuterokanonickýchknihách, které byly zřejmě značně ovlivněny myšlenkami národů Předního východu, se s drakem můžeme setkat častěji. Vykreslení těchto bytostí je zhusta značně negativní. Zlovolné, nepojmenované bytosti, jejichž osud není nijak zkoumán. Prostě vystupují jako součást nějakého příběhu, ve kterém nehrají hlavní roli.
Zajímavá jeKniha Henochova, kde je přímo vysloveno, že v denPotopy světadojde k rozdělení dvou „oblud“ (draků) z nichž jedna bude samice –Leviatan(mořská) a druhá samecBehemot.Velice živý je příběh Bela a draka, uctívaného Babylóňany. Izraelskýprorok Danielpřesvědčil krále, že není živým bohem před nímž by měl klekat na kolena a že ho zabije, bez meče i hole. Vyžádal si od krále plnou moc a když mu ji panovník udělil, svařil smolu, lůj a chlupy, udělal koláče a dal je drakovi do tlamy. Sežral je a pukl.
Jörmungandr(Midgardsormr) vyskytující se vseverské mytologiije sice častěji považován za mořského hada, ale může být i drak. PodleEddyse jedná o hlavního protivníka boha hromuThóra.
Draky se zabývalo velké množství odborné literatury. Evropské pojetí draka se vyvíjelo poměrně složitou cestou, přičemž zásadní dopad na evropské pojetí draků měla samozřejměBible,z dalších významných myslitelů lze uvéstsvatého Augustina, který pravděpodobně jako první uvádí představu, že dračí křídla jsou podobná netopýřím (tuto představu neopustila evropská animace a film dodnes) a že vzduch okolo draka je zamořen jeho dechem. Toto tvrzení je zajímavé – dnes se soudí, že vzniklo ze skutečnosti, že v jeskyních (kde draci měli žít) byl zatuchlý vzduch. Nicméně v době sv. Augustýna nebylo zcela běžné, aby drak žil v jeskyni, naopak ještě mnoho let po jeho smrti se předpokládalo, že draci žijí vEtiopiia v podobných zemích.
Středověk rozeznával draky okřídlené a neokřídlené. Nevěřit v neokřídlené draky (a draky obecně) bylo těžkým hříchem, protože pochybovač odporoval Písmu svatému. Mnoho svatých, jak zaznamenali jejich biografové draky zabilo nebo zahnalo. Draka jako atribut má hned několik křesťanských světců, jsou to například Benedikt z Nursie (okřídlený dráček vylézá z kalicha), Gotthard (zkrocený u nohou), Ignác z Loyoly (přemáhá ho),svatý Jiří(probodává ho kopím), Lev Veliký (drak symbolizuje mocnosti temna), Markéta Antiochijská (u nohou, na dlani, někdy ho drží na provázku, někdy je zaměněn za hada), Marta, Hilarius nebo archanděl Michael (přemáhá ďábla v podobě draka).
VAngliiv době králeArtušebyli draci různých barev symbolem různých znepřátelených zemí. V legendách oMerlinovise vyskytují i živí draci, jak dokládá například pověst o souboji červeného draka s bílým.Walessi červeného draka jako symbol ponechal dodnes.
V severníFranciije drak někdy nazývánguivre(čivouivre, názvy pochází z francouzskýchdialektů, např. Franc-Comtois neboIle-de-France) a je popisován jako příšera s dlouhým hadím tělem, dračí hlavou a otráveným dechem, občas rovněž mívá rohy na čele. Na některých místech ve Francii je považován za velmi agresivní stvůru, která často napadá i bez zjevné příčiny či předchozího vyprovokování, ale bojí se nahých lidí, při pohledu na ně se červená a odvrací pohled.
SvatýSamson z Dolubyl prý svědkem setkání dráčka nazývanéhoLa Guivrea mladého kněze. Svatý Samson se s několika následovníky vypravil navštívitsvatého Tysilia, zakladatele kláštera vSaint-Suliacu. Ten byl sice velmi chudý, ale snažil se poutníkům poskytnout co nejlepší pohoštění. Jeden mnich, nespokojený s kvalitou jídla, schoval skývu chleba pod plášť, aby ji nemusel snít či nechat na stole. Takřka okamžitě se začal třást a hlasitě křičet. Svatý Samson nevěděl, co si počít, ale svatý Tysilio mnichovi ihned roztrhl plášť a objevil hádě, které se nebožákovi zahryzlo do prsou. Napomenul kněze za jeho chování, ale následně provedl zaříkání a svrhl dráče ze skály do moře.
VThe Drac: French Tales of Dragons and Demons, francouzské knize o dracích adémonech, jevouivrezobrazována jako ženská příšera s oslnivými, zelenýmišupinami, která vytvářízvukjakomoucha. Vouivre je popisována jako chamtivá a chtivá s hlavoukorunovanouperlamiazlatýmprstenemnaocasu. Příšera zůstává většinu času ve svéjeskyni, odchází jen, aby se vykoupala.
Konrad Gesnerv díleHistoriae animaliumuvádí, že slovodracopochází od „ostře vidět“, to ovlivnilo představy o dracích na dlouhou dobu a lze tvrdit, že dobrý zrak byl nahrazen dobrým čichem až v pohádkách 20. století. Dobrý zrak měl své opodstatnění v úvaze, že pokud drak letí do velké výšky musí nutně dobře vidět.
Dalším zdrojem informací o dracích jeMandevillův cestopis, který se zmiňuje o několika dracích, ale neposkytuje nové obecné poznatky, pouze nás seznamuje, kde jaký druh draka žije. Jedinou novinkou tohoto cestopisu je možnost začarování ženy v draka –Pověst o Ipokrasově dceři.
Drak se objevuje také v proslulé středověké pověsti ovíleMeluzíně, které se každou sobotu změnily nohy na hadí ocas a poté, co byla takto přes zákaz spatřena svým manželem v lázni, se proměnila v draka (okřídleného hada) a zmizela. Ve středověké heraldice byla proto zobrazována v podobě draka v kádi, přestože později začala být ztotožňována s mořskou pannou.
Ve středověké Evropě bylo mnoho „draků“ vystaveno v tehdejších kabinetech kuriozit. Nejčastějším takto vystavovaným drakem byl buďkrokodýlneborejnok. Středověk obecně v Evropě ale proslul představou soubojů s draky a jejich postupnou likvidací.
Motiv zabití draka se objevuje velice často, podle mnohých etnografů je to jedna z mála skutečně hrdinských situací. Ve starověku draka zpravidla zabíjeli hrdinové případně sami bozi. Nejčastěji je drak zabíjen jako temný element a jeho zabití pak symbolizuje vítězství světla a dobra. V některých případech je zabití draka považováno za akt zabití posvátného zvířete (pouze v případě, že ho zabije člověk). Za tento čin je pak tento člověk potrestán jako za zabití posvátného zvířete, kdy odpovědnost za trest buď převezmou sami bozi, nebo dochází k jakémusi samovolnému, nikým neřiditelnému trestu.
Velmi zvláštní jsou informace vyplývající z dílaGaia Plinia Secundakterý uvádí, že drak lovíslony, přičemž je velmi často zabit. Zrovna tak sloni se pokoušejí lovit draky. Z představ Plinia vyplývá, že drak je menší než slon.
Ve středověku je motiv zabití draka ještě častější, přičemž středověká Evropa nezná nesmrtelné draky a takový čin je vždy hodnocen kladně. Ty, kteří draka zabili, zvedrakobijci.
Zmejje bájná bytost veslovanské mytologii. Vruskémytologii ho lidé nazývalizmej garynyč, vbulharskézmej, ve staroslovanské aukrajinskézmaj, stejně tak vsrbské,chorvatské,bosenskéaslovinské, ażmijvPolsku. Základ slova pochází z ruského „zmeja“ –had,zmije.
Objevuje se také pojemsmok(šmok,zmokčizmek), což má být jakýsi dračí předstupeň, dráče. Smok se prý vyvine z hada, kterého žádný člověk nespatřil po dobu sedmi let.Ovšem slovazmajismokjsou obecněslovanskéhopůvodu, a např. vpolštiněsmokoznačuje jakéhokoli draka.
V západoslovanském okruhu patří mezi známé pověsti například ta okrakovskémdrakovi. V českém prostředí drak vystupuje například v pověsti oBrunclíkovi, kde vystupuje drak jménem Bazilišek.
Orientální drak je obvykle zobrazován jako tvor s jednou velkou hlavou a protáhlým dlouhým tělem. Jeho stavba těla vychází z hadů, i když má čtyři končetiny zakončené ostrými pařáty, které mu umožňují chůzi. Jelikož mají asijští draci obývat převážně vodní prostředí, mají často zobrazován ocas zakončený ploutví, což jim má umožňovat snazší pohyb vevodě. Podobně i tvar jejich těla je uzpůsoben k životu ve vodě. Za hlavou se občas nacházejí malá zakrnělá křídla. Mnoho zobrazených draků křídla vůbec nemá, ale i přesto dokáží létat. V okolí draků jsou často zobrazoványblesky.
Dle pověstí jsou draci ve východní Asii spojeni s vodou a větrem. Podobně jako jejich evropští příbuzní mají schopnost chrlit oheň, ale je využívána jen velmi zřídka, namísto toho například přivolávají déšť.
VČíněmá uctívání draků dlouhou tradici v celé společnosti. Draci byli spojováni s vodními a vzdušnými živly, s dobrem a s vrcholným představitelem řádu. Čínské vládnoucí dynastie se považovaly za potomky nebeského draka a spojovaly s draky svůj vznik. Drak figuroval jako ochránce rolníků, jelikož se věřilo, že má magickou sílu přivolávat srážky. Z tohoto důvodu bylo po celé Číně vybudováno nespočet chrámů se sochami draků, u kterých se následně konaly lidové obřady s oběťmi. Pro asijskou mytologii drak symbolizujejaroa znamení zrodu. Spojován je se symbolemjanga jeho dech má mít léčitelské a oživovací schopnosti.Fosilie přisuzované drakům však patřily spíšepleistocénnímsavcům neždruhohorním dinosaurům.
Drak je jedním ze znameníčínského zvěrokruhu, kde se věří, že lidé narození v tomto znamení mají vladařské předpoklady.
Popisy asijského draka hovoří o tvoru, který má obrovské tělo, ocas ještěrky a čtyři velké nohy s drápy. Drak asijský mívá vyobrazená jen malá zakrnělá křídla, či vůbec žádná, ale i tak má disponovat schopností létat, čehož má docilovat používáním záhadné energie. Vyjma schopnosti chrlit oheň, kterou využívá jen zřídka, umí ovládatdéšťa měnit svoji velikost od velikostiještěrkyaž po rozměry hory. Zajímavostí je také schopnost učinit se neviditelným, čehož draci údajně využívají pro kontrolu svých teritorií.Jedna z čínských hierarchií dělí draky do čtyř skupin:
Draci jsou zde hodní a přátelští, dovedou se proměnit v lidi i jiná zvířata (symbol císařské moci). Jako potah bohů se nejvýrazněji projevili uŠ-che– bohyně, která vyjíždí každé ráno na voze taženém šesti draky a u západní hory sjede do propasti. Také vládce jaraTchaj-che(východ) s bohem stromu Ču mangem (ptačí tělo) létá na dvou dracích.
Velmi podobné představy o dracích jsou rozšířeny též veVietnamuaKoreji.
Drak začal pronikat do literatury, předevšímfantasy, kde došlo k narušení pravidel rozlišování toho, co drak může a čeho schopen není. Veškerá pravidla pak byla narušena filmem, kde drak často nevystupuje jako bájné zvíře, ale jako přihlouplý vraždící maniak, který pro své jednání zpravidla nemá ani motiv ani jasný příkaz.
Ve fantasy zaměřené spíše na magii bývají naopak draci inteligentní, často inteligentnější než člověk nebo alespoň těžící z tisíciletých životních zkušeností. Ovládají velmi dobře magii přirozenou i naučenou (tedy klasická zaklínadla). Patří mezi nejnebezpečnější protivníky, které lze ve fantasy potkat, ale nebývají vždy zlí.
V některýchfantasy světech– například vMidkemii– na sebe draci mohou vzít lidskou podobu, ať už pomocí zaklínadla nebo díky přirozené schopnosti změny podoby. I v lidské podobě si uchovávají svou sílu, rychlost a pochopitelně i magické schopnosti.
Kromě draků dštících oheň se vyskytují draci ledoví (bývají modří) a draci vydechující nebo vyplivující jed (bývají zelení) a případně i blesky.
Draci se vyskytují i vesci-fi, například v knihách oPernu(Anne McCaffrey). Jedná se tam o původně malé tvory schopné plivat oheň po rozžvýkání jakéhosi nerostu, létat (na netopýřích křídlech), telepatické komunikace a teleportace skrz prostor i čas (přes něco zvané mezimezí). Po přistání lidských kolonistů byly geneticky vylepšeni – zvětšeni natolik, aby mohli nést lidského jezdce, a byla zvýšena jejich inteligence – aby mohli být použiti při obraně proti agresivní mimozemské (a mimopernské) formě života zvané vlákna. Draci z Pernu jsou častěji samci, samice kladou větší počet vajec. Svého jezdce si vybírají (z přivedených kandidátů) hned po vylíhnutí a tvoří s ním telepatické pouto.
Meziobecnými figuramise vheraldicerozlišuje předevšímdrakasaň. Drak (v anglosaském prostředí nazývanýwyvern) má dvě nohy, pár křídel a obvykle chrlí oheň. Saň (anglickydragon) má čtyři nohy, pár křídel a obvykle oheň nechrlí.
Kromě saně a draka se vyskytují ještě další tvorové, sdílející s draky určité rysy, jako kupříkladubazilišek(tvor s hadím tělem a ocasem, jedním párem nohou, kohoutí hlavou a dračími křídly, v anglosaské terminologiecockatirice) čipanter(zvíře chrlící oheň a podobné lvu).
Spíše mimo české prostředí se vyskytují i další, jako kupříkladuamfisbéna(drakovité stvoření s druhou hlavou na ocase),amfiptéra(okřídlený had),hydra(vícehlavá saň), „lindworm“ (anglické označení pro draka bez křídel – nezaměňovat s německým „lindwurm“, což znamená drak obecně) a další.
Saň se objevuje ve státním znakuRuské federaceaGruzie(jako přemožený protivníksv. Jiřího) a zejména ve znacích měst. Ve svém znaku má saňslovinskéhlavní městoLublaň, z českých měst je drak znám např. v městské pečetiBrna(krokodýl) nebo v městských znacíchKolínačiTrutnova.Někdy je také doprovázen postavou sv. Jiří, jako je tomu např. uVysokého Mýta.
Symbol draka či saně se vyskytuje též navlajkáchWalesuaBhútánu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuGuivrena anglické Wikipedii.