Žralok malohlavý

Žralok malohlavý, téžžralok grónský(Somniosus microcephalus) je velký druh žraloka z čeledisvětlošovití. Vyskytuje se ve vodách severníhoAtlantského oceánuaSeverního ledového oceánu, především kolemGrónskaaIslandu. Dosahuje délky 2,5 až 6,4 metru a hmotnosti až okolo 1000 kg.Jde o potravníhooportunistu, jenž se živí převážněmršinami,rybamia rozličnými bezobratlými. Někdy napadá i ve vodě spícíploutvonožce, předevšímtuleně. Pohybuje se velmi pomalu a jeho pomalýmetabolismusje přizpůsoben chladným podmínkám. Jedná se o obratlovce s nejdelší prokázanou dobou života. Je potvrzeno, že se dožívá okolo 400 let a předpokládá se, že to může být i více. Jeho maso, pokud není dostatečně upravené, je zřejmě toxické, nicméně se z něj připravuje zvláštní, velmi aromatický pokrm zvanýhákarl.Mezinárodní svaz ochrany přírodyvyhodnocuje žraloka malohlavého jakotéměř ohrožený druh.
Vědecké jméno tohoto žraloka v překladu znamená „malohlavý spáč“. V minulosti mu bylo přiděleno celkem 11 dalších vědeckých synonym, a sice:
Žralok grónský žije severněji než jakýkoliv jiný druh žraloka. Obývá vody Severního ledového oceánu a Severního Atlantiku, vyskytuje se především nedaleko pobřeží. Nejjižněji byl zaznamenán ve vodách okoloFrancie,Portugalska, vzálivu sv. Vavřincea umysu Cod.Je možno ho nalézt ve vodách s teplotou do 12 °C, vydrží však i teplotu nižší než 0 °C (cca – 1 °C). Žije v hloubkách 0 až 1200 metrů (v teplejších měsících hlouběji než v zimních), jeden exemplář byl vyloven z 2200 metrů pod hladinou.
Jde o jeden z největších druhů žraloků, který běžně dorůstá velikosti 2,5–4,3 metru, ale byl zaznamenán i 6,4 metru dlouhý jedinec a předpokládá se, že může dorůst 7,3 metru nebo možná až okolo 8 metrů.Dosahuje váhy nejčastěji mezi 150 až 1000 kg.Nejtěžší zvážený jedinec měl 1023 kg.Jeho zbarvení je šedo-hnědo-zelené s množstvím světlých skvrn či pruhů. Hřbetní ploutev dosahuje jen malé velikosti a ocasní ploutev má jakoby useknutou či urvanou horní špičku. Zuby horní a dolní čelisti se liší svým tvarem, horní jsou úzké a špičaté, dolní mají hranatý tvar.Kůže žraloka je pokryta ostrými zahnutými výběžky (denticles), které připomínají malé zoubky. Ty zlepšují hydrodynamiku plavání.
Žralok malohlavý je potravní oportunista – predátor i mrchožrout zároveň. V žaludcích mnoha jedinců bylo nalezeno velké množství různých druhů živočichů.Předpokládá se, že se živí především mršinami, ale požírá i různé druhy ryb, paryby a některé bezobratlé (chobotnice, mlže, kraby, medúzy aj.).Napadá také ve vodě spícítuleně, na něž se doslova přisaje a při tom vykousne z jejich těla velký kus masa.Konzumuje i jiné savce, včetně kytovců. Neví se však, zda je aktivně loví nebo hoduje na jejich mršinách.Druhá varianta se zdá pravděpodobnější.Požírá zřejmě také ptáky plavající na hladině.
O jeho rozmnožování existuje jen minimum informací. Jedná se o vejcoživorodý druh, počet mláďat při narození se pohybuje okolo 10 a jejich velikost dosahuje minimálně 37 cm a maximálně 100 cm.Žralok každoročně přirůstá o 0,5 až 1 cm. Pohlavní zralosti dosahuje po více než 150 letech.
Jde o mimořádně dlouhověký druh, který se běžně dožívá přes 200 let. Maximální určený věk ze vzorku 28 zkoumaných jedinců byl odhadnut na 392 let (± 120 let), což ho činí nejdéle žijícím obratlovcem na Zemi. Jednalo se o samici dlouhou mírně přes 5 metrů.U jedinců měřících více než 6 metrů je předpoklad, že mohou žít i přes 500 let.Na dlouhověkosti se podílí to, že žijí v chladu, pohybují se velmi pomalu (zjištěná maximální rychlost je 2,7 km/h)a mají extrémně pomalýmetabolismus.
Oči žraloka malohlavého často napadají parazitičtíklanonožcidruhuOmnatokoita elongata, kteří mu vyžírajírohovkua postupně mu výrazně zhorší schopnost vidět (nakonec dokáže vnímat jen světlo a na krátkou vzdálenost hrubé obrysy) či ho přímo oslepí.Některé populace jsou infikovány tímto parazitem prakticky celé, jiné jen v malé míře (např. žraloci žijící v zálivu sv. Vavřince).
Jediným zjištěným predátorem žraloka malohlavého jevorvaň obrovský. Konkrétně šlo o samce vorvaně jménem Tryphon (zabit roku 2009), jenž se s velkou pravděpodobností živil žraloky minimálně několik let, což naznačoval jeho chrup značně obroušený o drsnou kůži svých obětí.Předpokládá se i možná predace ze stranykosatek dravých.
V minulosti byl hojně loven severskými národy kvůli svýmjátrůmbohatým na oleje. V desátých letech 20. století bylo jen při pobřeží Grónska každoročně chyceno asi 32 000 jedinců.Komerční lov po roce 1960 výrazně poklesl a začátkem 21. století byla paryba lovena především jako tzv.bycatch(omylem do sítí určených na lov jiných druhů). V současnosti (2012) loví žraloka grónského cíleně jen rybáři zIslandu.Druh vedený normamiIUCNjako téměř ohrožený je zranitelný především kvůli svému pomalému vývoji a předpokládané ne příliš rychlé reprodukci.
DatabázeISAFFloridského muzeaeviduje pouze jeden případ předpokládaného útoku tohoto druhu na člověka. V roce 1859 byl vKanaděuloven žralok malohlavý s lidskou nohou v žaludku. Případ však nebyl vědecky prozkoumán.
Maso žraloka malohlavého je považované za toxické, protože obsahuje oxidytrimethylaminu. Když je konzumováno za syrova či nedostatečně upravené, uvolní se tato látka do těla a může způsobit stavy podobné extrémní opilosti. Svalovina má navíc v sobě velké množstvímočoviny. Obě zmíněné chemikálie pomáhají parybě snášet velmi chladné prostředí.Pokud se maso několikrát převaří,prokvasí(dříve pod zemí, nyní ve speciálních nádobách) a suší po dobu několika měsíců, dá se z něj udělat islandský silně aromatický pokrm jménemhákarl.Některé zdroje však údajnou toxicitu žraločího masa zpochybňují.