613 micvot

613 micvotnebo613 přikázání(hebrejskyתרי״ג מצוות‎, přepsáno jakotarjag micvot, TaRJaG je akronym numerické hodnoty „613“) je konceptžidovského náboženství, podle kteréhoTóraobsahuje celkem 613micvot(v hebrejštině: „přikázání“ (pl.), od sg.micva–מִצְוָה‎; od kořene צוה,c-v-h„přikazovat“), kteréBůhnařídil Izraeli. PodleKabalyse duše člověka skládá z 613 částí a pokud se této duši za dobu svého sestoupení na zemi podaří naplnit všech 613 micvot, pak dosáhne věčného pozvednutí.Oněch 613 přikázání se dělí na 248 „pozitivních přikázání“ (מצוות עשה‎ –micvot ase, např. „cti otce a matku“) a 365 „negativních přikázání“ (מצוות לא תעשה‎ –micvot lo ta'ase, zákazů, např. „nepokradeš“). Každé vykonání „pozitivního přikázání“ je možné chápat jako vykonání dobrého skutku. Dle tradice číslo 248 odpovídá počtu kostí a důležitých orgánů v lidském těle, takže každá část těla může s duší participovat na dodržování a plnění micvot. Naproti tomu 365 odpovídá počtu jednotlivých cév v těle člověka a rovněž počtu dní v roce, které poukazují na to, že po celý rok by se měl člověk vyvarovat porušování zákazů ustavených Bohem. Jedno z dalších vysvětlení významu dělení micvot na pozitivní a negativní spočívá v tvrzení, že plněním pozitivních micvot ježidůmumožněno, aby seteurgickypodíleli na božském životě, kdežto účelem dodržování negativních micvot je, aby byl člověk oddělen oddémonskéhosvětaa nesklouzl kmagii.
PodleTalmudubiblický verš oznamuje, žeMojžíšpřinesl Tóru od Boha židovskému lidu:„Zákonu, který nám přikázal Mojžíš jako odkaz Jákobovu shromáždění.“(Deuteronomium33,4) Nicméně jsou dvě přikázání, kteráBůhsdělil všem Židům bez prostředníka, a to první dvě zDesatera, protože ta jsou formulována v první osobě. Talmud učí, ženumerická hodnotaslovaTóraje 611 (ת – 400 ו – 6 ר – 200 ה – 5). Těchto Mojžíšových 611 přikázání zkombinovaných se dvěma přímo od Boha dává dohromady číslo 613.
Micvot– Boží přikázání – jsou esencí Tóry a jejich dodržování je jedním zezákladních pilířů judaismu. Jakožto slovo Boží jsou naprosto nezpochybnitelná. Podle učení judaismu není možné některémicvotzrušit a jiné ponechat – je možné pouzemicvotvykládat, studovat a nějakým způsobem naplňovat. V tomto naplňování se ovšem různé skupiny uvnitř judaismu liší.Ortodoxní židévěří, že je třeba dodržovat veškeré micvot, které je možné dodržovat (řadamicvotsouvisí s obětním kultem vjeruzalémském Chrámua po jeho zničení je není možné praktikovat), stejně jako ustanovení a tradice, jež jsou obsaženy vústním zákoně. Vkonzervativním judaismuje situace jiná, zde se sice dbá na dodržování všech micvot daných Tórou, nicméně postoj k rabínským ustanovením je rezervovanější a kritičtější.Reformní judaismusjako první již v19. stoletíodmítl některémicvotpraktikovat jakožto přežitek a snaží se judaismus jako náboženství vykládat vesměs racionálně – v úvahu tak připadají pouze tymicvot„dávající smysl“. Mezimicvot, proti jejichž dodržování protestoval např. jeden ze zakladatelů reformního judaismuAbraham Geiger, byly i takové charakteristické znaky židovství jakoobřízkanebokašrut(rituální dietní předpisy). Řada židů později vytýkala zastáncům reformního judaismu snahu degradovat judaismus z komplexního nábožensko-kulturního systému na pouhý etický rozměr. Skupiny jakokaraiténeboSamaritáninaopak hlásají dodržování pouzemicvotpředepsaných výslovně Tórou (nebo se alespoň o to snaží). Spory ohledně platnosti micvot již dnes nejsou zdaleka tak vyhrocené, jako tomu bylo na počátku20. století, nicméně mezi všemi skupinami existuje jisté napětí.
VDeuteronomiu, 6. kapitole, 3. verši se píše: „Aby ses bál Hospodina, svého Boha, a bedlivě dbal na všechna jeho nařízení a příkazy, které ti udílím, ty i tvůj syn a tvůj vnuk, po všechny dny svého života, abys byl dlouhoživ.“ Výklad tohoto verše zní, žemicvotjsou zde proto, aby podle nich člověk žil, nikoli umíral. Podle této teze je možné porušit všech 613micvotTóry kroměmodloslužby,vraždyasmilstvapokud je lidský život v ohrožení. Tomuto principu se říkáPikuach nefeš,dosl. „Záchrana duše“, tedy života. Rabínská teze říká:Pikuch nefeš doche et ha-Šabat– „Záchrana života odsouvá (dokonce i) Šabat“ – je tedy možné v případě ohrožení života i porušitŠabata klid práce, stejně jako předpisy ohledně kašrutu či obětí. Rabíni tento princip vysvětlovali tak, že Bohu je na základě verše Dt 6,3 milejší, „aby člověk raději porušil jeden Šabat, když pak bude moci řadu dalších Šabatů řádně světit“.