Tuřín

Tuřín(Brassica napussubsp.napobrassica), téžbrukev řepka tuřínnebo lidově kolník, kvak či dumlík, jedvouletá rostlina, která v prvém roce vytvoří nadzemníbulvua ve druhémvykvetea uzrajísemena. Je pěstovaná pro bulvu lidmi používanou jakokořenová zelenina, nebo jakokrmivoprobýložravce. Patří mezi nejstaršíužitkové rostliny, pěstuje se již více než 4000 let, zmiňuje se o něm jižTheofrastos,HérodotosiPlinius starší.
Po mnoha změnách vhierarchiitaxonomieje v současnosti tuřín považován zapoddruhbrukve řepky(Brassica napus).Rostlina vznikla pravděpodobně v evropskéstředomořskéoblastikříženímmezibrukví řepákem(Brassica rapa) abrukví zelnou(Brassica oleracea).Brassica napusjeallotetraploid, který máchromozomyčtyřikrát zdvojené jako výsledekkříženímeziBrassica oleracea(n = 9) aBrassica rapa(n = 10).
Tatobrukvovitárostlina se již odstarověkupěstuje v oblastech okolostředozemního moře, vestředověkubyla rozšířena do střední a severníEvropy, počátkemnovověkupak doFrancie,Nizozemskaa naBritské ostrovy. Okolo roku 1800 se začala vysazovat i na územíSeverní Ameriky, kam se dostala s osadníky. Je rostlinou především pro chladné klima. Pěstuje se, poměrně střídmě, vmírném podnebném pásmuobou polokoulí. Rostlina nezplaňuje a neuniká z polí a zahrad do volné přírody.
V Evropě se většinou pěstuje jakopotravina, nejvíce veSkandinávii,Polskua vRuskuaž kpolárnímu kruhu, v Americe zase téměř výhradně nakrmivo.
Rostlinu lze vypěstovat jak z přímého výsevu, tak z předpěstované sadby, které se používá v horských oblastech s pozdějším nástupem teplého počasí. Vegetační doba bývá šest až sedm měsíců, pro přímý konzum se seje v březnu a dubnu, pro uskladnění v květnu a červnu. Tuřín se jako většina kořenových zelenin pěstuje ve II. trati, nejvhodnějšípředplodinoujsouobilniny, nevhodné jsou kvůli možnosti přenosu chorob všechny brukvovité rostliny. Dosažení zralosti se projevuje tím, že spodní listy začínají žloutnout a opadávat. Pěstuje se jakookopaninana polích a v zahradách v celé České republice, odtermofytika do oreofytika, těžiště výskytu je však ve vyšších polohách.
Rostlina není na půdní podmínky příliš náročná, snese i mělčí, štěrkovité půdy, nejlépe však prospívá ve slabě kyselé spH5,9 až 7,0. Hůře se jí daří v těžké, mokré a špatně odvodněné půdě. Je ale citlivá na sucho a pro správný vývoj (tvoření bulvy) potřebuje dostatek vláhy. Dobře roste na vlhčích půdách v bramborářských oblastech, kde je dostatek živin již nehluboko pod povrchem. Na suchých stanovištích bývá bulva drobnější a má zvýrazněnou ostrou, peprnou příchuť. Není náročná na teplotu, je chladuvzdorná až mrazuvzdorná, snáší pokles teplot až na −10 °C, roste poměrně pomalu.
Tuřín, celým jménem „brukev řepka tuřín“, jedvouletá rostlina, která v prvém roce po vzklíčení zesemenevytvoří bulvu s růžici listů. Bulva, z velké části vyčnívající nad povrch půdy, vzniká zdužnatěním částikořene,hypokotylua dolní částistonku. Bývá až několik kilogramů těžká, má širokou a vysokou, bohatě olistěnou hlavu vyčnívající nad povrch půdy. Může mít tvar kulovitý, řepovitý nebo zploštělý, na povrchu bývá zbarvená bíle, žlutohnědě či nafialověle,dužinapodslupkouje bílá až nažloutlá a mírně štiplavá. Listy s 10 až 15 cm dlouhými řapíky jsou namodralé a ojíněné,čepelemají 5 až 25 cm dlouhé, 2 až 7 cm široké a lyrovitě peřenosečné.
V druhém roce vyrůstá z růžice přisedlých, po obvodě celistvých listů na vrcholu bulvy až 2 m vysoký květnístvol, v jehož horní části je řídkýhrozensvětle žlutých, čtyřčetnýchkvětůna vztyčených, asi 2 cm stopkách.Kališní lístkyvelké okolo 8 mm jsou kopinaté.Korunní lístkymají zlatou nebo světle žlutou barvu, jsou široce vejčité, velké až 13 mm a zúžené v 6 mm nehet. Květ dále obsahuje šesttyčineksprašníkyve dvou kruzích, dvě tyčinky tvořící vnější kruh jsou kratší.Semeník, srostlý ze dvouplodolistů, nese jednučnělkus dvoulaločnoubliznou. Květyopylujelétajícíhmyz.
Plodyjsou lyséšešulena stopkách a bývají 5 až 10 cm dlouhé. Obsahují po 15 až 20semenech, která jsou velká 1,5 až 2,8 mm, černohnědá a vejčitá či kulovitá.
Látky obsažené v bulvě tuřínu mají příznivý vliv na lidský organismus. Je považován za lehce stravitelnou potravinou a je zdrojemminerálních látek,stopových prvkůa obsahuje látkyléčivéiantioxidační. ObsahujevitamínyA,B1,B6,C,PP,minerálydraslík,vápníkasíruivlákninu. Jako ve všech brukvovitých rostlinách, jsou v tuřínu obsaženyglukosinoláty, které jsou příčinou štiplavé, nahořklé chuti a jež se při konzumaci podílejí se na snížení výskyturakoviny. Způsobují odumíránínádorových buněk, přičemž na normální, zdravé buňky mají zanedbatelný vliv. Obsah glukosinolátů v rostlinách je ovlivněn množstvímzinkuv půdě a také tepelným zpracováním, které jejich obsah snižuje; procesfermentacevede k jejich úplné ztrátě.
Prvním způsobem pěstování je přímý výsev na stanoviště, kdy se spotřebuje 3 kg semen na hektar. Semena potřebující kvyklíčenípůdu teplou nejméně 10 °C a vysévají se do hloubky 1 až 1,5 cm do řádků od sebe vzdálených 40 až 50 cm, po vzejití se ve fázi tří až pěti listů jednotí na vzdálenost 25 až 30 cm.
Druhou možností je výsadba předpěstovanýchsazenic, což se využívá hlavně v chladnějších oblastech. Vysazují se v květnu a červnu ve fázi tří až čtyř listů. K plné zralosti, kdy spodní listy žloutnou, dospívají asi za 13 týdnů po výsadbě.
Pro získáníosivase v prvém roce pěstuje stejným způsobem, v době zralosti se bulva sklidí a uloží do chladného a mírně vlhkého místa. Na jaře po přejití mrazíků se vysadí na pozemek ve sponu 60 × 60 cm. Asi po 40 dnech rostlinyvykvetoua za dalších 60 až 80 dnů dozrajísemena. Protože tuřín je rostlinoucizosprašnou, je kvůli nechtěnému křížení potřebná izolovanost od ostatních kvetoucích brukvovitých rostlin.
Bulvy se obvykle se sklízejí až v listopadu před zámrazem, obvyklý výnos z 1 ha je 30 až 60 tun. Při ideálním uskladnění v 1 až 2 °C a relativní vlhkosti přes 90 % je skladovatelnost asi 6 měsíců, při vyšší teplotě bulvy vadnou a případně začnou nechtěně růst nové listy. Před uskladněním se bulvám odřezávají listy i se srdíčkem.
Na území nynější České republiky byl nepostradatelnou plodinou v dobách válek, hladomoru nebo v dlouhém zimním období, kdy se využíval jako potravina i jako krmná plodina pro dobytek. V době nedostatku se strouhaný přidával do chlebového těsta, vařily se z něj polévky slané i sladké, různé omáčky, nakrájený na plátky se sušil jako ovoce. Důležitouokopaninoubyl až do konce 18. století, kdy začalo nabývat na významu pěstování brambor. Ve větší míře se pěstoval ještě v prvé polovině 20. století. V době 2. světové války býval používán jako levná potrava pro vězně vzajateckých a koncentračních táborech.
V současnosti se s jeho konzumaci v ČR setkáváme jen zřídka. Na Slovensku se z něj stále vaří „prívarok“, v Německu z listů dělají saláty. Ve Skandinávii bývají běžné kaše ze samotného tuřínu nebo ve směsi s bramborami. Někdy jsou mladé bulvičky nebo větší nakrájené na kousky součástí sterilizovaných nebo čerstvých salátů a podávají se jako přílohy k masovým jídlům. Mladé bulvy se mohou jíst syrové jako ředkvička.
Pokud je plánované využít porost tuřínu kpastvěnebo k sekání zelenépíce, mimochodem velmi výživné, je nejvhodnější doba při výšce rostlin asi 30 cm, do které doroste za 150 dnů. Spásat by se měly jen krátce, aby se rostliny mohly znovu rozrůst. Pokud se spásá ve výšce již 12 cm, mohou se za rok využít až čtyři pastvy. Bulvy krmných odrůd se rozsekávají a přidávají, hlavně v zimním období, dobytku do krmení. Ořezanýchrástse také zkrmuje, suší se nebosilážuje.
Bulvy s bílou dužinou jsou málo chutné a většinou se zkrmují, nejčastěji to bývá tradičníodrůda'Milevský'. Žlutomasé bulvy mají pevnou, nedřevnatějící dužninu a horní část bulvy zbarvenou červenofialově, patří mezi ně česká odrůda 'Dalibor'.