Bělehrad

Bělehrad(srbskyБеоград / Beograd) je hlavním a největším městemSrbska. Mezi lety1918–1941a1945–1992byl také hlavním městemKrálovství Srbů, Chorvatů a Slovinců, resp.Jugoslávie. Žije zdepřibližně 1,20 milionuobyvatel. Město se nachází na soutoku řekDunajaSáva. Je přirozeným politickým, ekonomickým i dopravním centrem Srbska. Kříží se zde celá řada mezinárodně významných silničních i železničních tahůspojujícíStřední EvropusBalkánem.
Název města jeslovanskéhopůvodu a znamenáBílé město. Vstaroslověnštiněměl podobu Бѣлградъ nebo Бѣлиградъ; poprvé byl zaznamenán v roce878v dopisu papeže bulharskému carovi Borisovi.Odsud byl převzat do všech jazyků; jen vněmčiněse objevuje jakokalkv podoběWeizzenburg.V tureckých zdrojích je doložen jako Tuna Belgrad (Dunajský Bělehrad) pro odlišení podobných měst.
Historickými změnamivznikla jeho současná podoba vsrbštině(Београд). Název vznikl podle bílého kamene místního opevnění.
Slovanský název se občas objevoval i vbyzantskýchzáznamech jakoBelagradon.
Latinskýnázev Singidunum byl převzat odkeltskéhokmeneSkordiskůa romanizován.Dunum, resp.dinoznačovalo v jazyce Skordisků nejspíše město, případně drobný vršek.
Bělehrad, který se nachází na strategickém soutoku dvou řek, patří k velmi starým městům a místům, kde kontinuální osídlení trvá již několik tisíc let.Již v dobáchKeltůzde existovala osada. Tu pozdějiŘímané, kteří město nazývaliSingidunum, rozšířili a přebudovali i přístav pro svoji říční flotilu. Od 6. století město patřiloByzantské říši, postěhování národůa úpadkuCařihraduse sem nastěhovaliSlované. Město ale trpělo pod náporem jakuherských, takbenátskýchútoků, neboť oba státy se snažily získat tuto oblast pod svoji kontrolu.
V roce1284se Bělehrad stal poprvé hlavním městemSrbska.Mezi lety1316–1402byl ale také součástíUher. V roce1402se Bělehrad stal hlavním městem posledního srbského státu vstředověku–Srbského despotátu. Nyní tak nachází k dalšímu rozkvětu města a i srbského státu jako takového.
V obdobíhusitských váleka úpadku těžby stříbra v Českých zemích, které patřily k významným vývozcům tohoto kovu, se Srbsko stalo státem s největší těžbou stříbra, což umožnilo srbskému králiŠtěpánu Lazarevičoviudělat z Bělehradu jedno z největších kulturních a hospodářských měst Evropy. Tureckéobléhání Bělehraduse odehrálo mezi4.a22. červencemroku1456. Město se hrdinně bránilo, nicméně počet výpadů ze strany stále agresivnějšího islámského souseda se zvyšoval.
V důsledkutureckých nájezdůřada vysoce vzdělaných lidí z Byzance,Bulharska,ŘeckaaMakedonieutekla do Bělehradu. V tomto důsledku se Bělehrad stal jednotným kulturním centrem, ne jen ve východní ale v celé Evropě. Jedním z těchto významných lidí byl napříkladBulharKonstantin Filosof, který byl osobním životopiscem krále Štěpána.
V 15. století zde stála uherská pohraniční pevnost, kterou však roku1521po mnoha neúspěšných pokusech dobyliTurci.V letech1688–1690,1717–1739a1789–1791ho drželiRakušané.
Od roku1806je Bělehrad hlavním městemSrbska, ve stejném roce sesrbským vzbouřencůmpodařilo město získat od Turků.Nejednalo se však o samostatný stát, ale pouze o stát autonomní. Až do roku1867tu proto byla stále přítomna tureckávojenská posádka. Konec 19. století je ve znamení rychlého rozvoje města. Původní budovy jsou likvidovány a nahrazují je moderní stavby, budované v tehdejších populárních slozích.
Od roku1918byl Bělehrad hlavním městemKrálovství SHS, které neslo od roku1929názevJugoslávie. Město následuje další evropské metropole v rozvoji moderní dopravních a komunikační infrastruktury. V roce 1927 bylo otevřeno letiště, o dva roky později začíná vysílatRadio Beograd.
Zadruhé světové válkybyl obsazennacistickým Německem, v říjnu1944Bělehrad obsadila národněosvobozenecká armáda Jugoslávie aRudá armáda.Po válce se v Bělehradě konaly procesy s válečnými zločinci, četníky a protikomunistickými aktivisty.
Jakmile boje skončily a moci se chopili komunisté, začal být Bělehrad jako metropole rozšiřován a modernizován. V rámciprvní pětiletkyse začalo západně od historického města na zelené louce stavět rozsáhlé sídlištěNový Bělehrad.Jeho vznik byl plánován již v dobách existencekrálovství, nicméně realizaci překazila druhá světová válka. K budování byly nasazenymládežnické brigády, které se zapojily do mnohých staveb v Jugoslávii přelomu 40. a 50. let 20. století.
Kromě masové výstavby nových sídlišť se Bělehrad stal také místem realizace moderní jugoslávské, potažmo srbské architektury. Zatímco v celé zemi vznikaly výstavní budovy, hlavní město potřebovalo také mnohé kulturní a společenské budovy vystavěné s vědomím, že se jedná o metropoli reprezentující celou federaci.Dunajpřekročily nové silniční mosty, které umožnily spojení se západním i severním okolím města. Jako vůdčí státHnutí nezúčastněných zemía hlavní město neutrálního státu se Bělehrad stal místem mnohých mezinárodních konferencí a častých zahraničních návštěv. Pro jejich potřebu bylo vybudováno tzv.centrum Sáva, rozsáhlý konferenční palác.
Ke konci 80. let 20. století se ekonomická situace Jugoslávie zhoršila a problémy pocítili i obyvatelé Bělehradu. Nová politická garnitura, která reprezentovala hlavně srbské zájmy, získávala rychle podporu. Její mítinky se konaly v prostoru Ušće, tedy na soutokuSávyaDunaje. Celé město se stalo v dobách rozpadu jugoslávského státu dějištěm politických shromáždění, a to jak vládních, taki opozičních. RežimSlobodana Miloševićevedl k mezinárodním sankcíma vyústil až vbombardováníměsta vojskyNATOv polovině roku 1999. Byly těžce poškozeny významné budovy státní správy a mosty přesDunajaSávu. Miloševićův režim byl svržendemonstrací, při které byl obsazen a vyrabován jugoslávský parlament. V druhé dekádě21. stoletíse centrem pozornosti rozvoje města stal projektBelgrade Waterfront, který si klade za cíl vznik nových výškových budov na břehu řekySávy, odstranění starých průmyslových oblastí z blízkosti středu metropole a integraci břehu řeky do podoby města.
Bělehrad leží 116,75 m n. m. při soutokuSávysDunajemna souřadnicích 44° 49' 14s. z. š. a 20° 27' 44v. z. d. Původní bělehradské historické jádro se nachází v oblasti dnešní pevnostiKalemegdanna pravém břehu řeky Dunaje, na přirozeném návrší. Z hlediska regionálního se rozkládá na hranici mezi Střední Evropou a Balkánem.
Od 19. století bylo město rozšiřováno směrem na východ a jih, ve směru starých cest do Niše a okolí. Podruhé světové válcebylo vystavěno na levém břehu řekySávynové město v modernistickém stylu v rovinaté krajině Podunajské nížiny. S městem jsou spojeny menší komunityZemun,KrnjačaaOvčana levém břehu Dunaje. Samotný Bělehrad má rozlohu 360 km, zatímco rozloha s metropolitní oblastí činí 3 223 km.V historii tvořil Bělehrad důležitou křižovatku mezi západem aOrientem.
Na levém břehu Sávy má město kopcovitý terén, nejvyšším bodem města jeTorlak brdos výškou 303 m. Nadmořská výška města roste postupně a pozvolně směrem na jih, k vrcholu Avala (511 m n. m.) aKosmaj(628 m n. m.)
Bělehrad má mírné kontinentální podnebí, střídají se zde čtyři roční období a jsou zde rovnoměrně rozloženy srážky. Průměrná roční teplota ve městě je 11, 7 °C, nejteplejším měsícem je červenec s průměrnou teplotou 22, 1 °C. Průměrný roční úhrn srážek v Bělehradě činí zhruba 700 milimetrů. Je zde v průměru 2 096 slunečních hodin. Nejslunnější měsíce jsou červenec a srpen. Nejvyšší oficiálně zaznamenaná teplota v Bělehradě byla 43, 1 °C, nejnižší10. ledna1893činila −26,2 °C.
Jako jediné město v zemi nad 1 milion obyvatel má Bělehrad dominantní postavení v zemi. Je hospodářským, politickým i kulturním centrem státu.
Bělehrad je hospodářsky nejrozvinutější oblastí Srbska. Více než 30 % HDP země se vytváří právě v metropoli, kde je také soustředěno 30 % veškeré pracovní síly. Ekonomicky nejaktivnější částí města je Nový Bělehrad.Předpokládá se, že podílšedé ekonomikyje na hospodářství města zhruba okolo třiceti procent.
Mezi významné podniky, které v hlavním městě sídlí, patříNárodní banka Srbska,Air Serbia, Telekom Srbija, Telenor Srbija, Delta Holding a další. V dobách existence socialistické Jugoslávie zde sídlila řada průmyslových podniků, mezi které patřil např. výrobce autobusůIkarbus, výrobce hodin (INS) výrobce traktorů a zemědělské technikyIMT. Na bělehradských předměstích jsou i četné, i když většinou nevelkéstrojírenské závody(především na výrobu obráběcích a zemědělských strojů), dále podniky textilní, kožedělné, dřevozpracující, chemické a potravinářské. V okolí města, nedalekoSmederevaaPančevase nachází rozlehlá průmyslová zóna. Celkově stojí v srbském hlavním městě více než 130 závodů a továren. Historicky zde největší továrnou byl závod společnosti Ivan Ribar, která vyráběla např. kontroléry pro automobily.Území města Bělehradu zahrnuje rovněž i cca 260 000 ha zemědělské půdy, z níž je 150 000 ha obděláváno. Pěstována je předevšímkukuřiceapšenice.
V oblasti obchodu existovaly v Bělehradě četná obchodní centra již v dobách existencesocialistické Jugoslávie. Během krize v 90. letech20. stoletídošlo ke kolapsu zásobovacích řetězců, které nahradily do jisté míry pouliční prodejci, překupníci a kiosky.Po roce2000došlo ke stabilizaci a obnově západního modelu prodeje. V Bělehradě se dnes nachází celá řada obchodních center. Obnovena byla ať už původní centra (Ušće,Beograđanka) nebo vyrostla nová (Big Fashiona další).
V Bělehradě sídlí okolo sedmi tisíc firem. Rostoucím sektorem je také IT, město se stalo regionálním centrem pro společnosti v této oblasti vjihovýchodní Evropě. Nachází se zde vývojářské centrum společnostiMicrosoft. Působí zde i řada dalších mezinárodních společností, jako jsouAsus,Intel,Dell,NCR Corporation,Cisco Systems,SAP,Acer,Hewlett-PackardaHuawei.
V období jugoslávské krize (mezi lety1991až2002) došlo k značnému nárůstu počtu obyvatel, kteří nevykonávali ekonomickou činnost a byli práceschopní (z 70 na 156 tisíc lidí). 5 % obyvatel pracovalo v prvovýrobě, 27 % v průmyslu a výrobě a zbytek ve službách. Během21. stoletíse uvedený trend i nadále intenzifikoval ve prospěch služeb.
Kříjnu2016činilprůměrný platv Bělehradě 56 530 srbských dinárů (cca 12 tisíc korun). Statisticky se nejvyšší průměrný plat vyplácel na území místní částiSurčin, a to 73 689 srbských dinárů. V roce2022to bylo 94 808 RSD.Podle průzkumu z roku2015mělo 73 % bělehradských domácností počítač, 65,8 % širokopásmové připojení kinternetua 73,9 % kabelovou televizi.
Bělehrad nemá dostupnoukanalizacipro cca 1/3 domů ve městě (tzn. 560 tisíc obyvatel).. Důvod pro toto omezení je způsoben především živelným rozvojem města v závěru20. století. Některé lokality (např. celý levý břeh řeky Dunaje,KrnjačaaOvča) nejsou napojeny na kanalizaci vůbec. Nedostatky jsou i v samotném centru města.Kanalizační síť, která na počátku 21. století existovala, byla napojena přímo na řekySávaaDunaj, město nemělo k dispozici moderní a potřebnoučističku odpadních vod. Voda je občas vylévána přímo nákladními vozy do Dunaje; Bělehrad je jedinou evropskou metropolí, kde odpadní voda přímo končí v řece. Ročně to je až 190 milionů mvody.Město se pokouší uvedený problém řešit výstavbou nových čističek (pěti).Odpadové hospodářství je rozděleno na tzv. centrální systéma potom oddělené systémy bývalých obcí a dnes předměstí metropole. Podoba kanalizačních sítí dlouhodobě odpovídala územnímu plánu z roku1972; později nebyla vzhledem k ekonomickým problémůmSFRJ,SRJa nakonec samostatného Srbska dlouho rozvíjena.
V druhé děkádě21. stoletíbyla tato problematika řešena rozsáhlejšími investicemi, předně výstavboukolektorus názvem Interceptor, který vede západo-východním směrem od lokalityUšćepod středem města a místními částmiDorćolaKaraburmaaž na východní okraj Bělehradu. Jeho celková délka činí 13 km.V roce2015byly dokončeny cca 4/5 kolektorové sítě ve městě.
Město má rovněž i vysokou míruskládek, dle aktuálně platnéhoúzemního plánuměsta se zde nachází 1155 skládek. Mnohé z nich se nacházejí na svazích a jsou zdrojem vysokého rizika sesuvů půdy. Statisticky jsou nejvíce rizikové v lokalitáchKaraburma,Zvezdara,Višnjica,VinčaaRitopek. V roce2021ve městě existovalo okolo padesáti velkých nelegálních skládek.
Znečištění ovzduší ve městě je přítomné, po nějakou dobu však nebylo tak závažné, jako např. vPrištině,ZenicineboSkopje. Ovzduší znečišťuje jednak doprava, především také ale nekvalitní topné systémy a vytápění hnědým uhlím.V roce2022se znečištění ovzduší stalo jedním z hlavních výzev, které vnímá místní obyvatelstvo. Množství znečištění ovzdušíbenzenemdosáhlo v centru města v roce2006hodnoty 24 mikrogramů/mKaždý den doprava vygeneruje 35 tun škodlivých látek.
Téma čistoty ovzduší je předmětem veřejné diskuze; roku2022dosáhlo svého maxima a mezi místním obyvatelstvem bylo spolu s problematickou dopravou vnímáno jako hlavní téma.Uskutečnila se řada různých demonstrancí.Vzhledem k potřebě značných investic do průmyslu a dopravy však nebylo na přelomu 20. a 21. století dlouhodobě řešeno. Diskutovalo se o možnosti rozšířenípěších zónv centru města s cílem snížení emisí škodlivých plynů, především z dopravy.
V srbském hlavním městě se nachází celkem 113,65 km, které tvoří zeleň. Jejich podíl na celkové rozloze činí 12,38 %.Co do množství zeleně, parků a lesů patří Bělehrad k zelenějším metropolím Evropy.
V centru metropole se nachází několik parků; nejznámější vznikl v19. stoletíokolo pevnostiKalemegdan, další jsou rozmístěny mimo historické jádro města, ale v jeho dobré dostupnosti. Jedná se např. oPionýrský park, který se nachází blízko vládních budov, parkTašmajdannedaleko bulváru krále Aleksandra,Akademický parku budovy rektorátuBělehradské univerzitya případně parkManjež. Známý je také park Gavrila Principa. Na soutoku řeky Dunaje a Sávy se nachází rozsáhlý park(Ušće – ústí Sávy do Dunaje), který představuje hlavní oázu zeleně pro Nový Bělehrad. Jeho rozloha činí 92 ha.Navštěvovaný je rovněž i lesoparkBajička Šuma, kterž leží západně od místní částiVoždovac, neboHajd park, umístěný nedaleko nádražíBeograd-Centar. VZemunuse nachází park s názvemGardoš.
Dále od centra města se nachází řada lesů, které jsou oblíbeným cílem výletů místního obyvatelstva. Jedná se o lesy v blízkosti místních částíKošutnjak,TopčideraBanovo brdo. Topčiderský park je jedním z nejstarších ve městě, založen byl v první polovině19. století.Navštěvovaný je rovněž ilesoparkZvezdara shvězdárnouod českého architektaJana Dubového. Dále od města (18 km) se jižním směrem nachází oblíbený vrcholAvala, který je obklopen lesem. Velkou zelenou plochu, která se nachází přímo v centru města, je však oddělená vodami řek Sávy a Dunaje představuje ostrovVeliko ratno ostrvo, naproti němuž stojí ze zemunské strany pláž Lido.Chráněným územím je rovněž iBojčinský lesnedaleko místní částiSurčin.Lužní lesyv okolí Sávy a Dunaje (jejíž součástí uvedený les je) jsou početné. Ačkoliv má město rozsáhlé zelené plochy, tyto jsou rozmístěny relativně nerovnoměrně. V některých částech metrople jsou souvislé lesy, zatímco jinde jsou velké vzdálenosti k nejbližším parkům.
V Bělehradě se nachází celkem 182 památných stromů.
Míra zelené a nezastavěné plochy se vlivem prudkého nárůstu obyvatel na přelomu20.a21. stoletípodstatně snížila s tím, jak se buď legální nebo nelegální (černými stavbami) město rozšiřovalo do různých stran.
Podlesčítání liduz roku2011měl Bělehrad 1 166 763 obyvatel. Jako administrativní jednotka Město Bělehrad (srbskyГрад Београд) (tj. s přilehlými sídlyBorča,OvčaaSurčin) potom mělo město 1 233 796 obyvatel. Spolu s metropolitní oblastí žilo v hlavním městě Srbska 1 659 440 lidí. Největšíopštinoupodle počtu obyvatel je Nový Bělehrad a nejmenšíSopot.Statisticky žije v Bělehradu 22,5 % obyvatel Srbska.
Město vykazuje dlouhodobý přírůstek obyvatel.Růst vykazují hlavně okrajové části metropole, zatímco v centru města počet obyvatel klesá.Od roku1992počet obyvatel roste především díky přistěhovalectví, nikoliv přirozenou cestou. V roce2021počet obyvatel po velmi dlouhé době (i v souvislosti s pandemií nemociCOVID-19) poklesl v celém městě.
Bělehrad je domovem pro řadu národností z bývaléJugosláviei celého Balkánu. Nejpočetnější skupinou jsou zdeSrbové(1 505 448 lidí), dáleRomové(27 325),Černohorci(9 902),Chorvati(7 752),Makedonci(6 970) aBosňáci(3 996). Mnozí lidé přišli do Bělehradu jako přistěhovalci z menších měst z celé bývalé Jugoslávie. V 90. letech 20. století přišla řadauprchlíkůzChorvatska,Bosny a HercegovinyaKosova. Jen v roce1996žilo v Bělehradě na 160 tisíc lidí, kteří splňovali definici uprchlíka. Po roce1999k nim přibylo okolo padesáti tisíc lidí z územíKosova.
Od poloviny 90. let se zde také začala početně rozšiřovat ičínskákomunita, která v současné době činí okolo 10-20 tisíc lidía koncentruje se v blízkostiBloku 70naNovém Bělehradě. Mezi další přistěhovalce, kteří v Bělehradě tradičně žijí, patří i občané ze státůHnutí nezúčastněných zemí, kteří v Jugoslávii studovali v 70. a 80. letech 20. století, a později se rozhodli v zemi zůstat.
1 429 170 obyvatel se hlásí kpravoslaví, dále 16 305 kŘímskokatolické církvi, 3 796 kprotestantismua 3 996 jemuslimů.
Židovská komunitazde měla až 10 000 příslušníků, tvořili ji předevšímSefardští Židé. Židé žijí v Bělehradě již okolo pěti set let.Během 2. světové války jejich počet poklesl, řada Židů byla vyhlazena a internována v koncentračních táborech, např.na Sajmišti. Ti, kteří přežili, z určité míry emigrovali do státuIzrael. V současnosti tak žije v Bělehradě zhruba 2 200 Židů.
Město je významné také z dopravního hlediska. Křižují se zde panevropské koridory, ústí sem mnohé železniční tratě, poloha na soutoku dvou řek je klíčová pro vnitrozemskou i mezinárodní lodní dopravu.
Bělehrad má rozsáhlý přístav pro mezinárodní nákladní lodní dopravu (v blízkosti městské částiDorćol, dokončen v roce1961); řeka Dunaj je dle evropských smluv mezinárodním vodním tokem. Pro osobní dopravu nejsou vodní toky příliš využívány, existují nicméně turistické lodní spoje, které jsou provozovány v letních měsících. Městský dopravní podnik experimentoval s lodní linkou na řece Sávě v první dekádě21. století.Na řece Sávě se také nachází přístav pro osobní dopravu.
VSurčinuse pak nacházímezinárodní letiště Nikoly Tesly, které je hlavním vzdušným přístavem pro aerolinkyAir Serbia. Od středu města je vzdáleno cca 18 km. V roce2016jej využilo 4,9 milionu cestujících a v roce20226,5 milionu lidí.Nedaleko od něj směrem na Novi Sad leží vojenské letiště u obceBatajnica. Samotné bělehradské mezinárodní letiště má být v 20. letech21. stoletírozsáhlým způsobem modernizováno.Prostorový plán pro rozvoj Srbska do roku2035počítá s výstavbou dalších letišť v okolí města.
Metropole má rozsáhlý systém veřejné dopravy, jejímž základem jetramvajová síť. Tramvaje spojují všechny hustěji osídlené části města (včetněNového Bělehradua sídlišť na okraji metropole. Jsou v srbské metropoli v provozu již od roku1892.Tramvaje mají nicméně velmi nízkou cestovní rychlost (okolo 14 km/h)a nezajišťují adekvátní dopravu na velké vzdálenosti. Tramvajovou síť doplňujítrolejbusya autobusy (přes sto linek městské a přes tři sta linek příměstské dopravy).
Dlouhodobě problematickou otázkou z hlediska rozvoje města je výstavbametra, o které se diskutuje od 70. let 20. století.Od této doby byly vypracovány četné studie (jen do roku2019patnáct), jak by podzemní dráha v srbské metropoli mohla vypadat. Realizace byla často odkládána.I přes několikerá slavnostní zahájení výstavby nebylo metro nikdy zbudováno. Vlednu 2021byla podepsána dohoda o výstavbě metra.Roli neexistujícího metra do jisté míry plnípodzemní železniční spojení, které představují linky příměstské dopravy křížící se v podzemní staniciVukov spomenik. Výstavba podzemní dráhy byla zahájena opětovně vlistopadu 2021. Výhledově má mít místní metro 44 stanic.V roce2022nicméně došlo k zastavení projektu.
Dopravu zajišťuje městský dopravní podnik (Městská dopravní společnost;srbskyGradsko saobraćajno preduzeće), zkr. GSP); některé příměstské spoje provozují soukromí dopravci (celkem sedm společností), z nichž největším je společnostLasta.
Průměrná jízdní doba bělehradského cestujícího do cílové destinace činí 35 minut a využití veřejné dopravy se pohybuje okolo 50 % všech cest ve městě.
Pro příměstskou dopravu funguje systémBG voz, který zajišťuje spojení Bělehradu s vzdálenějšími místy.
Železniční uzel města Bělehradu je dlouhodobě přestavován;původní železniční nádražíz roku1883, které se nachází u řekySávybylo přemístěno dále od centra města. Nová stanice má neformální názevBeograd-Centar, kolokviálně je však nazývánaProkop(průkop, resp. zářez) a nachází se jižně od středu metropole. Kromě toho v Bělehradě existuje velká řada dalších menších nádraží, která mají význam pro zmíněnou regionální dopravu (např. staniceVukov spomeniknebo nádraží u Pančevského mostu).
Dálkové železniční spojení z Bělehradu vede doZáhřebu,Nového Sadu/Budapešti,Aradu,Požarevace,Niše, aValjeva/Podgorice. Pro celé Srbsko představuje Bělehrad klíčový železniční uzel, stejně jako představoval i pro celou bývalou Jugoslávii. V Bělehradu začínají železniční tratido Baruv Černé Hoře,do Niše,do Suboticeado Vršace(krumunskéhranici). K roku2022byly některé z uvedených tratí modernizovány tak, aby byla zvýšena kapacita a cestovní rychlost tratí, především ve směru doNového Sadu, kde cestovní rychlost dosahuje až 200 km/h.
Historické centrum města a místní části, které jsou na něj napojené z jižní a východní strany (tj. pravý břeh řeky Sávy), má přibližně okružně radiální systém ulic.Nový Bělehradna druhé straně řeky Sávy (levý břeh) zato disponuje systém pravoúhlých tříd s úrovňovými kříženími. Skrz město Bělehrad je veden dálniční tah, který umožňuje rychlý přejezd východo-západním směrem; jedná se o bývalý průtah dálnice Bratrství a jednoty. Jižně od metropole se nachází dálniční okruh, který byl k roku2017dobudován především z jihovýchodní části. Městem vedou dva celoevropské dopravní koridory – koridory VII a X.
Celková délka uliční sítě se pohybuje okolo 1200 km.
V Bělehradě se nachází nemalé množství mostů, které překonávají obě velké řeky Dunaj a Sávu. Nejvýznamnějšími z nich jsouBrankův mostaGazela, které patří k nejvytíženějším; dále se jedná omost přes ostrov Ada Ciganlija,Pančevský mosta mostmost Obrenovac Surčin.
Bělehrad je napojen na dálniční síť prostřednictvím bývalédálnice Bratrství a jednoty, která vede směrem naZáhřebv západním aNišv jihovýchodním směru. Další dálnice, která směřuje z Bělehradu, vede do metropoleVojvodiny, Nového Sadu. Směrem na jihozápad vededálnice A2v traseIbarské magistrály. Výhledově mají být vybudovány dálnice i doZrenjaninua na severovýchod k rumunské hranici. Dálnice mají řadu křižovatek a sjezdů v samotném městě, nejvýznamnějšími a největšími jsouMostaraAutokomanda.
Cyklistická doprava není v Bělehradě příliš populární. Délka cyklistické infrastruktury dosahuje v srbské metropoli v počtu různých tras zhruba 100 km. Velká část oddělených tras je vedena po březích řek Dunaje a Sávy, kde je obecně méně frekventovaný provoz. Město Bělehrad chce rozšířit délku cyklistických tras do roku2031o cca 500 km.
Město Bělehrad má status speciální územní jednotky v rámciRepubliky Srbska. Má své vlastní orgánysamosprávy. Ty tvořískupština Bělehradu, která sídlí veStarém paláci, bývalém sídle dynastieKarađorđevićů.
Skupština města je zastupitelský orgán, který vykonává základní funkce místní vlády, které předpokládají srbské zákony a Statut města Bělehradu. Skupština má 110 zastupitelů, kteří jsou voleni v místních volbách každé 4 roky. Zasedání Skupštiny se koná dle potřeby a minimálně jednou za tři měsíce.
Město Bělehrad zastupuje navenek primátor města, kterým je od roku2022Aleksandar Šapić. Od roku2014je ve vední města zastoupenaSrbská pokroková strana, v letech2003až2014byla vůdčí silouDemokratická strana.
Rada města je orgán, který realizuje vůli primátora i Skupštiny města a vykonává kontrolně-dohledovou funkci nad prací bělehradského magistrátu. Radu města tvoří primátor, jeho zástupce a 9 členů. Členy Rady volí Skupština města na návrh primátora. Funkční období Rady je čtyřleté. Jednotliví radní spravují své gesce, celkem je v rámci úřadu gescí čtrnáct.
Skupština města schvaluje i rozpočet metropole. Jeho výše dlouhodobě roste: v roce1994činila 360 milionů dinárů, v roce 2000 více než 5,3 miliardy dinárů, v roce 2013 více než 88 miliard dinárů a v roce 2020 více než 143 miliard dinárů. Skutečností nicméně zůstává, že dramatický růst je do značné výše dána iinflacídináru.
Město Bělehrad tvoří podle jeho statutu jednotlivé opštiny (ekvivalentní k městským částem), kde je vykonávána místní samospráva na nižší úrovni. Každá opština má vlastní skupštinu. Většina opštin, kterých se v Bělehradě nachází celkem sedmnáct, se rozkládá jižně od řekSávaaDunaj, v historickém regionuŠumadija. Tři místní opštinyZemun,Nový BělehradaSurčinse nacházejí severně od řeky Sávy a opštinaPalilulase rozkládá i severně od řeky Dunaje. Zahrnuje bývalé obceKrnjačaaOvča.
Území města Bělehradu je definováno zákonem a hranice jednotlivých opštin (městských částí) jsou vymezeny dle usnesení zastupitelstva města a na návrh dotčených městských částí.Přenesení některých pravomocí na místní části bylo uskutečněno legislativní reformou v roce2010. Do roku2010byly jednotlivé opštiny rozdělené na městské (10) a venkovské (7). Ve srovnání například s Prahou jsou součástí Bělehradu z administrativního hlediska i větší sídelní celky, které jsou vzdálené více od souvislé zástavby metropole a mohly by být považovány za samostatná města.
Samosprávnými městskými částmi (opštinami) v rámci města Bělehradu jsou následující:
Současný znak města vznikl v roce1931na základě výběrové komise, kterou tvořili odborníci v oblasti heraldiky, zástupci jugoslávské armády a političtí představitelé. Finální návrh, který vypracovalĐorđe Andrejević Kunschválil předseda tehdejší skupštinyMilan Nešić.Znak města je vyobrazen na štítě v národních barvách (červená, modrá, bílá). Nachází se na něm řeka, symbol síly města, římskátriréma, symbol dějin a starobylosti metropole a symbolizovaná pevnost s bílými hradbami. Otevřená brána má symbolizovat svobodu pohybu a červená barva země potom krev prolitou za svobodu v četných bitvách o město.
Během období existencesocialistické Jugosláviebyl znak doplněn o rudou pěticípou hvězdu.
Ivo Andrić, nositelNobelovy ceny za literaturuzde napsal jedno ze svých nejznámějších děl –Most na Drině. Na jeho počest byl v Bělehradě pojmenován po spisovateli park (Andrićev venac). K dalším velkým bělehradským spisovatelům patří iBranislav Nušić,Miloš Crnjanski,Meša Selimovića další. Většina srbskéhofilmového průmysluse nachází v Bělehradě. Jedním z nejznámějších je filmUnderground(Podzemí) režiséraEmira Kusturicyoceněný roku1995Zlatou palmou.
V 80. letech20. stoletíbylo město jedním z center jugoslávské hudební scény. Pocházely odsud skupiny, jako např.Idoli,Ekaterina Velika(EKV),Šarlo Akrobataa dalších. K význačným rockovým skupinám patříRiblja Čorba,Bajaga i Instruktoriaj. Během 90. let bylo město hlavním centrem hudebního styluturbofolk,k jehož nejznámějším představitelům patřilaCeca Ražnatovićová. Dnes je Bělehrad centrem srbské hip-hopové scény, působí zde umělci jakoBeogradski Sindikat,Škabo,Marčelo.
Nachází se zde mnoho divadel, přední místa majíSrbské národní divadlo,Jugoslávské dramatické divadloneboAteliér 212. V Bělehradě sídlíSrbská akademie věd a umění,Srbská národní knihovnaaBělehradská filharmonie. Pro kulturu mládeže byl v minulosti ustanovenDům mládeže, stojí zde také Dětské kulturní centrum a Studentské kulturní centrum.
V Bělehradě je zastoupeno rovněž i mnoho zahraničních kulturních institucí, mezi které patří např.Řecká kulturní nadace, španělskýinstitut Cervantes, německýGoethe-InstitutaFrancouzský institut, které se nacházejí přímo v samotném centru města. Dalšími kulturními centry jsou potom American Corner, Rakouské kulturní fórum, British Council, Čínský institut Konfucia, Kanadské kulturní centrum, Italský kulturní institut, Íránské kulturní centrum, Kulturní centrum Ázerbájdžánu a Ruské centrum vědy a kultury (vRuském domě). Město Bělehrad provozuje celkem 30 kulturních institucí (z toho 12 divadel, 8 památkových institucí, 4 knihovny, 6 kulturních center a jednu galerii. Jedenáct větších kulturních akcí, které se ve městě pravidelně pořádají, rovněž vzniká pod hlavičkou místního magistrátu.
K dalším muzeím patří např.Muzeum Vuk a Dositej,Muzeum Afrického umění, Poštovní muzeum, Pedagogické muzeum, MuzeumIva Andrićenebo židovské historické muzeum.
Mezi galerie, které se na území města Bělehradu nacházejí, patří:
V Bělehradě sídlí řada knihoven.Srbská národní knihovnanaVračaru, ale například iměstská knihovna, která má několik desítek poboček po celém městě. Mimo to v Bělehradě působí iUniverzitní knihovna Svetozara MarkovićenaBulváru krále Aleksandrav centru města, Bibliografický institut na tříděTerazijea Knihovna Milutina Bojiće.
Bělehrad každoročně hostí několik významných kulturních akcí. Mezi ně patří např. festivaly:
Jako hlavní město je Bělehrad hlavním turistickým cílem v Srbsku. Město je populární především díky kulturnímu inočnímu životu, spíše než kvůli kulturním a historickým památkám. V roce 2016 činil příjem z turistiky v Bělehradě okolo jedné miliardy eur, město navštívilo okolo milionu lidí. Turistický průmysl zaznamenává v Bělehradě růst 13–14 % ročně. Po roce 2017 začalo město získávat popularitu i v anglofonních médiích jako neotřelá turistická destinace.V roce2019navštívilo město okolo milionu lidí.Statistikami ohledně návštěvnosti města zamíchala pandemie nemociCOVID-19. V roce2021nejvíce přenocování v metropoli uskutečnili turisti zIndie.Roku2022došlo do prudkého růstu turistického ruchu v Bělehradě; dominovali hlavně hosté z nedalekéBosny a Hercegovinya zRuska. Za první pololetí město navštívilo celkem 376 879 lidía ke konci roku to byl skoro milion.
Bělehrad nemá na rozdíl od řady jiných evropských metropolí bohatý fond historických budov, neboť velká část z nich byla zničena během neslavných dějin regionu i města. Centrum samotné metropole (okolo uliceKnez MihailovaaNáměstí republiky) vzniklo na přelomu 19. a 20. století a je turisticky atraktivní, stejně jako nedaleká pevnostKalemegdans výhledem na soutok řek Dunaj a Sáva aNový Bělehrad. Oblíbená je také třídaSkadarlija.V Bělehradě se nachází i přesto různé historické stavby, které jsou svědky srbských i balkánských dějin. Jednou z mála ulic, ke jsou takto dochovány, je např.Kosančićev venac.
Jako země s dominantnípravoslavnou tradicíje v Bělehradě nemalý počet kostelů a dalších staveb podobného charakteru. Mezi největší dva pravoslavné chrámy patříChrám svatého Sávyna vrcholuVračar(s bílou fasádou, dobře viditelný z celého města). Starší, nicméně rovněž veliký, jeChrám svatého Marka, který sleží blíže centru města a obklopuje jej park s názvemTašmajdan. V samotném centru města se potom nachází takéKatedrála svatého Michaela Archanděla, postavený roku1728.Chrám Nanebevzetí (srbskyVaznesenjska crkvavznikl v roce1863z rozhodnutí tehdejšího knížete Mihaila Obrenoviće.Mezi připomínky přítomnosti jiných náboženství potom lze zařadit imešitu Bajrakliz 16. století.
Připomínkou dřívější srbské monarchie jsou paláce, které si nechaly vybudovat předchozí královské rodiny (ObrenovićovéaKarađorđevićové). První z uvedených sídlili v tzv.Starém paláci, kde sídlí dnešní magistrát města Bělehradu. V blízkosti se nachází potomNový palác, který zbudovala rodina Karađorđevićů, a který je sídlem prezidenta republiky. Nedaleko od nich se nachází budovaSkupštiny Srbska(parlamentu). Od ní vedeBulvár krále Alexandra; velkolepá třída, která v minulosti sloužila např. i pro pořádánívojenských přehlídek.
K centru města patří také ještě třídaTerazijes řadou historických staveb (nemalou část z nich vybudovali i zahraniční architekti, včetněČechů). Mezi budovy s českou stopou v srbské metropoli patří např.Dům kapitána Miši,budova Pražské úvěrní banky, sídlo bývaléhoJugoexportua další.
Mezi moderní symboly Bělehradu, které vznikly podruhé světové válce, lze řadit např.Palác Srbska,Věž UšćeaGenex Tower(všechny tři naNovém Bělehradu).Bělehradská arénaje hlavní sportovní hala města a také jedna z nejmladších, otevřena byla30. července2004a je ve vlastnictví města. Cena výstavby přesáhla 70 milionů EUR a navrhl jiVlada Slavica.
Pro potřeby kongresové turistiky se v Bělehradě nachází celá řada prostor, které poskytují různé hotely; pro velké konference může sloužit potomBělehradské výstavištěnebo největší kongresové centrum ve městě,Sava centar, který v minulosti hostil i řadu konferencí např.Hnutí nezúčastněných zemí.
V Bělehradě se nachází tři státní univerzity a řada škol soukromých.Bělehradská univerzita(Универзитет у Београду,Univerzitet u Beogradu) byla založená roku1808jakoVelika školaa univerzitou se stala formálně roku1905.Patří k nejstarším vzdělávacím institucím tohoto typu v zemi a studuje na cca 30 fakultách přibližně 90 000 studentů. V roce1975se od této školy oddělilaUniverzita umění(srbskyUniverzitet umetnosti) a v roce2011byla založenaUniverzita obrany(srbskyUniverzitet odbrane).
Ve městě je 203 základních a 86 středních škol. Dále je zde 14 speciálních, 15 hudebních škol a 5 škol pro dospělé. Na uvedených školách se učí a studuje okolo 230 000 studentů, o ně se starají učitelské sbory, které čítají dohromady okolo 22 tisíc lidí. Pro účely základního a středního školství slouží přes 500 budov po celém městě.
V roce2002méně než 10 % obyvatel města nevyšlo anizákladní školu. Negramotných bylo celkem 19,2 % obyvatel Bělehradu, většina z nich byla ve velmi vysokém věku.
Vzdělávací a výzkumné instituce, která spadají podsrbskou armádua nachází se v Bělehradě, jsou Vojensko-geografický institut, Institut lékařství vojenského letectví a Vojenskotechnický institut.
V Bělehradě působí téměř tisíc sportovních organizací a dále okolo stovky sportovních objektů, které umožňují pořádání téměř všech typů sportovních akcí v srbské metropoli. Po druhé světové válce se město chtělo ucházet o pořadatelství letních olympijských her v roce1948, ale kandidaturu nepodalo.V roce1986se opět ucházelo o kandidaturu, tentokrát proletní olympijské hry 1992, byť neúspěšně. Inspirovalo se úspěšnými zimními olympijskými hrami vSarajevuz roku1984.
V minulosti se zde uskutečnilo úspěšně nicméně nemalé množství sportovních událostí, mezi které patří např.Mistrovství Evropy ve fotbale 1976,Mistrovství Evropy v basketbalu mužů 2005,Mistrovství Evropy ve vybíjené 2005,Mistrovství Evropy ve vodním pólu 2006,Evropský olympijský festival mladých 2007,Univerziáda2009,Mistrovství Evropy v házené 2012,Mistrovství světa v házené 2013aMistrovství Evropy ve vodním pólu 2016.
Od roku1988je pravidelně pořádánBělehradský maraton.
V Bělehradě sídlí dva úspěšné srbské (a dříve ijugoslávskéfotbalové týmy (FK Crvena zvezdaaFK Partizan). Jejich fotbalové stadiony se nachází v relativní blízkosti a jsou největšími ve městě. Jedná se o stadion Rajka Mitiće, na kterém hraje FK Crvena Zvezda a Stadion Partizánu (dříve stadionJNA). Bělehradská aréna se poté využívá pro populárníbasketbalováutkání a provybíjenou. Další populární sportovní haly ve městě jsou např.hala Pionir, sportovní centrum Tašmajdan (ve stejnojmenném parku), kde se hrajevodní pólo. Na břehu řeky Dunaje se rovněž nachází sportovní centrum, které za dob existence socialistické Jugoslávie neslo název25. května.
Na řeceSávěse nachází u ostrovaAda Ciganlijasportovně-rekreační komplex (budovaný od roku1957), jehož součástí je i umělé jezero (Sávské jezero), původně rameno řeky Sávy, které bylo přehrazeno.V současné době se jedná o populární místo setkávání i rekreace především v letních měsících. Jeho součástí je také 7 km dlouhá pláž a řada objektů např. progolfa další sporty.
V roce2021bylo rozhodnuto o výstavbě novéhonárodního stadionu, který by měl sloužit pro mezinárodní fotbalová utkání. Stadion byl zamýšlen již v roce2019a jeho výstavba má být zahájena roku2022.
Město získalo řadu domácích i zahraničních ocenění, včetněfrancouzskéhořáduČestné legie(dne21. prosince1920),Československý válečný kříž(udělen dne8. října1925), řád Karađorđovy hvězdy (udělen18. května1939) a řád Hrdiny lidu (udělen20. října1974). Všechna tato ocenění město získalo za svoji roli vprvnínebodruhé světové válce.
V roce2016časopisForeign Direct Investmentocenil Bělehrad titulemMěsto budoucnosti Jihovýchodní Evropy.
Prvním partnerským městem se stalo v roce 1957 britskéCoventry, kde bylo na počest srbské metropole pojmenováno divadloBelgrade Theatre. Po roce 2000 byla podepsána partnerství s dalšími městy. Partnerskými městy Bělehradu jsou:
Bělehrad dále spolupracuje s městy:
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůBelgradena anglické Wikipedii aБелградna ruské Wikipedii.