Castropola

Hrabata Castropolové(původně Sergiové, později Polové) jsou prastará istrijská šlechtická rodina, odvolávající se ve svém původu na římský patricijský rodSergiů. Později se rodina přesunula zIstriedo italskéhoTrevisa,MilánaaSvaté říše římské. 5. srpna roku 1819 bylo Antonovi di Pola potvrzeno císařemFrantiškem I.šlechtictví městaTreviso, což ho opravňovalo k užívání šlechtického titulu na územírakouského císařství.
První zmínka o rodině pochází z roku990.Rodina se však odvolává na římský patricijský rodSergiů.Sledovatelný rodokmen začíná roku 1180, kdy obdržel z rukou pulského biskupa úřad výběrčího daní Bonifacio Sergi. Ten měl tři syny, dva z nich založili dvě hlavní linie rodu – istrijskou (Galvano) a trevízskou (Nascinguerra I.). Skutečný rozmach rodu nastal roku1265, když bylMonfiorito dei Sergi, syn Galvana, ustanovengorickými hrabatyvikářem (zástupcem panovníka) vIstrii.
V tomto roce nastal další zlom. V sídelním městě rodinyPuleusilovaly o nadvládu dvě mocenské skupiny. Skupina demokratů byla vedena rodinouJonatasi, skupina prosazující autoritářský přístup zase rodinou Sergiů. A právě této skupině se podařilo strhnout na sebe moc nad městem. Rodina Sergiů se přestěhovala ze svého paláce do silně opevněného hradu v Pule. Z tohoto důvodu si změnila jméno na Castropola (z lat. Castrum Polae). K tomuto roku se váže též romantická legenda, která jen vzdáleně odpovídá pravdě. A sice, že nespokojená rodina Jonatasi se nehodlala smířit s prohrou a v čele vzbouřenců napadla na Velký Pátek průvod s Božím tělem a vybila všechny příslušníky rodu Castropolů, až na malého chlapce, kterého se podařilo jednomu sluhovi zachránit a odnést ho do kostela svatého Františka v Pule, kde ho převzali tamní mniši, kteří ho ukryli na jedno z odlehlých panství rodiny a takto zachránili rod před vymřením. Tato legenda je však pravdivá jen částečně – k útoku skutečně došlo, ale hlavní představitelé rodu unikli, a tak tento útok nedosáhl žádného výraznějšího úspěchu. Pravdou však je, že od této doby byli Castropolové k řádu svatého Františka neobvykle štědří.
Roku 1285 vystřídalMonfioritav úřadu jeho bratrNascinguerra II., jenž byl pasován na rytíře a jehož synMatteobyl od roku 1280 pulským biskupem. Roku 1294 se podstatně rozšířily pravomoci rodiny, která se tak měla stát jakousi brzdou stále sílícího benátského vlivu vIstrii. Proto byla posilována i majetková stránka rodiny, která se záhy stala jednou z nejbohatších a nejmocnějších rodin Istrie. Ovládala mimo jiné hrady, vily a panství vPule,Dignanu,Valle,San Vincenti,Due Castelli,Torre del Borasua ostrovBrijuniNa počátku 14. století se cítila rodina být tak silná, že se postavila Benátkám na přímý odpor. V té době stál v jejím čeleSergius II. da Pola. Povstání však bylo potlačeno a rodina byla roku 1331 donucena opustit Istrii, později obdržela povolení opět vlastnit v Istrii pozemky a jednou ročně je navštívit.
Rodina tedy odešla k již dlouho existující boční linii do italskéhoTrevisa. Později sloužili příslušníci této rodiny ve službáchBenátské republiky, která je odměnila titulem hrabě (conte). Rodina se pak dále rozvětvila do několika větví, například do milánské, znovu do istrijské a podobně. Část rodiny se pak přesunula do Svaté říše římské, na jejímž území se usadila.
Tuto linii založilNascinguerra I.Jeho synBonifacio I., přijal se zbytkem rodiny roku 1271 jméno Castropola. Mezi léty 1269–1283 vykonával významnou funkci starosty městaTrevisa. Po roce 1331 se obě linie spojily dohromady. V této době se rodina řadila mezi nejvýznamnější rody v celé oblasti.Sergio III. di Polaproslul jako schopný obchodník a nashromáždil jak v Trevisu, tak v Istrii značný majetek. Jeden z jeho potomkůFrancesco de Polastudoval právo v Padově, kde roku 1431 obdržel doktorát a papežEvžen IV.ho jmenoval soudcem v Římě a kapitánem římského lidu. Francesco nabyl veliké vážnosti a poté pracoval jak pro benátskou vládu, tak pro obecní vládu města Trevisa. V další generaci na sebe upozornilBernardino de Pola, který si nechal v Trevisu vystavět krásný palác architektemPietrem Lombardi. Z kulturního prostředí je též známáLaura da Pola, jelikož roku 1543–1544 namaloval známý malířLorenzo Lottojejí portrét, který se značně proslavil. Roku 1569 seSergio da Polaúčastnil benátských bojů proti Turkům na Kypru. Jeho bratrAnsoisio da Polasi roku 1575 vzalLavignii Caetaniz mocného římského rodu, ze kterého pocházeli dva papežové a který měl na papežství zvláště ve středověku a raném novověku spolu s rodyColonnůaOrsiniůzcela zásadní vliv. Dalším významným představitelem rodu byl Pietro de Pola, jenž byl roku 1617 pasován na rytíře řádu Svatého Marka, což bylo nejvyšší benátské vyznamenání. V tomto řádu byl i Paolo de Pola, a to od roku 1675. Jeho jmenovec Paolo de Pola se oženil s IsabelleGonzaga, čímž učinil rodinu příbuznou s mantovskými vévody. Camillo de Pola se zase roku 1721 stalmaltézským rytířem. Do dějin rodu se významně zapsal iPaolo Luigi di Pola, osobní přítel císařeNapoleona, který ho dokonce přijel navštívit do jeho paláce v Trevisu. Po Napoleonově pádu se stáhl z veřejného života a věnoval se poezii. Blízce se přátelil s generálemAdamem Albertem Neippergem, manželem své sestryTeresyi jeho pozdější chotí parmskou vévodkyníMarií Luisou. Dne 5. srpna 1819 bylo jeho otci Antonovi di Pola potvrzeno šlechtictví města Treviso, což ho opravňovalo k užívání šlechtického titulu na území habsburské monarchie. Paolův bratrGiovanni Battista Polabyl za loupež a jiné zločiny odsouzen k desetiletému žaláři vPadově, kde zemřel 19. dubna 1834.
Příbuznost s Castropoly není zcela jistá, ovšem rodinami byla uznávaná. Polové byli vKoperupoprvé zapsáni mezi šlechtu roku 1431. Již předtím, 4. prosince roku 1420, se zde stalGeremia Polabiskupem.Z rodiny pocházel i básníkPietro Pola, který se roku 1567 stal předsedou koperské akademie, roku 1618 velvyslancem, od roku 1620 pak starostou. Jako politik byl oddaný stoupenecBenátské republiky. Posledním členem této rodinné větve byla vTrevisunarozená hraběnkaMarianna Pola, která si roku 1808 vzala hraběteFrancesca Grisonihoze staré benátské patricijské rodiny a vytvořila tak rodovou alianci Pola-Grisoni. Ta však nepřežila do další generace, jelikož všechny děti vzešlé z tohoto manželství zemřely. HraběFrancesco Pola-Grisonizemřel roku 1841 a poslední z rodiny, hraběnkaMarianna Pola-Grisoni roku 1858. Celý svůj majetek přesahující částku milion zlatých a vilu Grisoni odkázala na charitu, především na sirotčinec, který ve vile vznikl.
Erb hrabat Polů tvoří tři skosené červené pruhy na stříbrném pozadí (větev Pola-Grisoni měla ve znaku červeného okřídleného grifa držícího v pařátech hada na stříbrném pozadí).