Krokodýli

Krokodýli(Crocodilia) jsou velmi starý řádplazů, mezi které patří krokodýli,aligátoři(včetněkajmanů) agaviálové. K roku 2019 je rozlišováno celkem 27recentníchdruhů v 9 rodech, ale díky moderní molekulární biologii bude počet druhů pravděpodobně ještě stoupat.
Vedleptákůjde o jedinou žijící skupinu znadřáduarchosauria(archosauři), do které patřili i druhohorní neptačídinosauři. Ptáci jsou zároveň jejich nejbližší žijící příbuzní. Krokodýli jsoumasožravci, kteří se živí lovem ryb a dalších vodních živočichů, avšak větší druhy dokážou ulovit i velké suchozemské savce.Gaviálovéa některé druhy krokodýlů s prodlouženými čelistmi (krokodýl štítnatý,Tomistoma úzkohlavá) se živí prakticky pouze rybami, jedinýmvšežravýmdruhem jekajman šíronosý, který příležitostně požírá i plody stromů spadlé do vody.Největší druh,krokodýl mořský, dosahuje délky více než 6 metrů a hmotnosti nad 1000 kg – představuje tak největšího dnes žijícího plaza. Oproti tomu nejmenším z pravých krokodýlů jekrokodýl čelnatý, obvykle dlouhý kolem 1,5 metru a vážící maximálně okolo 45 kg.Vůbec nejmenším druhem řádu jekajmánek trpasličí, který dorůstá délky 120 cm a hmotnosti nejvýše 10 kg, Za nejagresivnější, respektive nejútočnější druhy krokodýlů jsou považovánikrokodýl nilskýakrokodýl kubánský. Útoky na lidi jsou často fatální (z více než 60 % případů). Na druhou stranu existují i relativně mírné druhy krokodýlů, jako třebakrokodýl západoafrický, vedle kterého se domorodí obyvatelé vcelku bez problémů mohou i koupat, nebokrokodýl bahenní.(National Geographic News, 2002).
Slovocrocodiliajelatinizovanýtvar řeckéhoκροκόδειλος(crocodeilos),které označovalo jak ještěry obecně, tak krokodýla nilského (jiný druhstarověcí Řekovéneznali).Dříve se používal i latinský tvarCrocodylia.
Krokodýli patří do skupinyarchosauria, do které jsou řazeni takédinosauři(včetněptáků),pterosauři, méně známétriasovéskupiny jakorauisuchia,phytosauriaa další.Původně byli zástupci kladuCrocodylomorphamnohem diverzifikovanější a v průběhu druhohor sem spadaly také dnes již nežijící skupiny, jako je kladThalattosuchia, představující plně akvatické formy žijící v mořích.Velikostně a tvarově se krokodýlovití plazi příliš neměnili, jsou v tomto ohledu velmi konzervativní skupinou.
Krokodýli patří do skupinyPseudosuchia, což je jedna ze dvou hlavních skupin archosaurů. K velké evoluční radiaci krokodýlovitých plazů dochází v době před asi 235 miliony let, kdy nastává tzv.Karnská pluviální epizoda.V době před asi 230 miliony lety existovalo množství terestrických forem krokodýlů.Nejstarší známé formy se objevují na území dnešní Jižní Ameriky a velmi rychle se postupně geograficky šíří.Většina zástupců skupiny pseudosuchiavymřela na konci triasu, přežila jen skupinaCrocodylomorpha, což byli blízcí příbuzní krokodýlů. Některé druhy byly dokonce primárně bipední (chodili pouze po zadních končetinách).V průběhujuryakřídyžilo mnoho druhů blízce příbuzných krokodýlům, které však pravými krokodýly nebyly. První skuteční „moderní“ krokodýli se objevili asi před 83,5 milionu let. Čeleď aligátorovití vznikla již vesvrchní křídě, zatímco nejstarší krokodýlovití a gaviálovití jsou známi až zeocénu.
V průběhu kenozoika se objevily další suchozemské typy krokodýlovitých plazů, adaptovaných pro aktivní život na souši. Mezi ně patřil například jihoamerický sebekosuchid roduBarinasuchus, dosahující délky v rozmezí 6 až 10 metrů.Dnes jsou krokodýli poměrně velkými predátory (délka těla obvykle od 2 do 6 metrů, i když menší druhy, napříkladkrokodýl čelnatý, existují), v některých obdobích pravěku však měli mnohem větší velikostní variabilitu.Nejmenší druhy nepřesahovaly délku zhruba 1,2 metru, naopak největší přesahovaly délku 10, nebo dokonce až 12 metrů.Výzkum z roku 2020 ukazuje, že velikost krokodýlovitých plazů se v kenozoiku zvětšovala s tím, jak se klima relativně ochlazovalo.Největším krokodýlem všech dob mohl být rodDeinosuchuszesvrchní křídySeverní Ameriky, který dosahoval délky kolem 10 metrů a hmotnosti do asi osmi tun.Zřejmě lovil dinosaury a jiné velké obratlovce.Podobně velcí byli také zástupci druhůSarcosuchusimperatorze spodní křídy Afriky aPurussaurusbrasiliensiszmiocénuJižní Ameriky.Ještě delší mohl být severoafrický pozdně křídový druhAegisuchuswitmeri, jehož délka je odhadována až na 15 metrů.Obří krokodýli byli v období druhohor jakousi ekologickou sladkovodní obdobou velkých teropodních dinosaurů (jak ukazují například fosilie ze souvrství skupinyKem Kemv Maroku).
Vývojová skupina krokodýlovitých plazů byla zejména v období druhohor apaleogénuextrémně rozmanitá, jak dokládají fosilní objevy různých vývojových skupin, které již zcela vyhynuly (například čeleďAllodaposuchidae).Celkem je dnes známo asi 69 rodů vyhynulých krokodýlů. Nejbližší žijící příbuzní krokodýlů jsouptáci. Krokodýli bývají někdy označováni za „živoucí fosilie“, ačkoliv se jedná o značně nepřesné pojmenování.
Zobrazuje příbuznost mezi jednotlivými druhy krokodýlů.
Tato tabulka zobrazuje dělení řádu krokodýli. K roku 2019 je známo 27 recentních druhů krokodýlů. Ukazuje se ale, že mnohé druhy mohou být kryptické a celková biodiverzita této skupiny může být ještě podstatně větší.
ČeleďGaviálovití(Gavialidae) – úzký, dlouhý čenich
PodčeleďGaviálové(Gavialinae) - čenich je extrémně prodloužený a stejně úzký u obou pohlaví
rodGaviál(Gavialis)
PodčeleďTomistomy(Tomistominae)– dlouhé a úzké čelisti, samci je mají v dospělosti výrazně širší než samice
rodTomistoma(Tomistoma)
ČeleďAligátorovití(Alligatoridae) – čtvrtý zub v dolní čelisti při zavření tlamy není vidět, zapadá do jamky v horní čelisti
rodAligátor(Alligator)
rodKajman(Paleosuchus)
rodKajman(Caiman)
rodKajman(Melanosuchus)
ČeleďKrokodýlovití(Crocodylidae) – čtvrtý zub dolní čelisti projíždí rýhou v horní čelisti (při zavřené tlamě)
rodKrokodýl(Crocodylus)
rodMecistops
rodOsteolaemus
V současnosti přetrvává dvojítaxonomickéumístění krokodýlů, které vychází buď z tradiční srovnávacítaxonomie, nebo zfylogenetickéhouspořádání. V prvním případě tvoří spolu sřádyželv,šupinatýchahatériítříduplazi(Reptilia), která ovšem nevychází ze skutečného příbuzenství těchto skupin. V druhém případě, kdy se třídění odvozuje od vývojové příbuznosti, náleží do skupinyArchosauriaspolu sptáky(Aves) a tato skupina pak teprve s tradičními řády plazů tvoří tříduplazi (Sauropsida).
Krokodýli jsou mohutní plazi s dlouhým silným ocasem. Lebka jediapsidní, mohutná, ale částečně pneumatizovaná (= kosti jsou částečně duté). V různé míře je vyvinuto sekundární patro. Tělo krokodýlů je kryto rohovitými štíty, pod kterými leží kostěné desky. Krokodýli plavou pomocí silného, ze stran zploštělého ocasu, končetiny mají při plavání přitisknuté k tělu. Svaly jsou nejvíce rozvinuté v oblasti krku a na končetinách. Končetiny mají poměrně krátké. Na každé noze mají pět prstů. Mají osm párůžebera 14obratlů. Kostěné ornamenty na osteodermech krokodýlů mohou mít biomechanickou funkci.
Široké čelisti mají zejména aligátoři a kajmani, zatímco gaviálové mají čelisti extrémně protáhlé a úzké. Mají neobyčejně silný stisk čelistí, u 5,5 metru dlouhých krokodýlů nilských byla síla stisku změřena na 22 000newtonů. Aligátoři jsou schopni stisknout silou 10 000 newtonů. Největší druhy krokodýlů obecně mají nejsilnější stisk ze všech žijících živočichů. Síla stisku čelistísvrchnokřídovéhodeinosuchaje odhadována v případě délky 11–12 metrů na 100 000 newtonů, což je silnější než utyrannosaura. Svaly otevírající čelisti jsou však poměrně slabé a zabránit rozevření tlamy dokáže u menšího krokodýla i gumová páska omotaná kolem čenichu nebo člověk pouhým stlačením rukou. Oproti tomu rozevřít tlamu krokodýla je už o poznání složitější, jelikož svaly, které ji uzavírají, jsou mohutnější a silnější než svaly, které tlamu rozevírají.Mají kolem 80 ostrých,homodontníchapolyfyodontníchzubů. Disponují chrupem složeným ze zubů stejného typu a v průběhu života je až padesátkrát nahrazují. S věkem se náhrada zubů zpomaluje a ve stáří se zastaví. Všichni krokodýli mají zadní část tlamy uzavíratelnou kožovitoumembránou, jež zabraňuje průtoku vody do krku, jícnu a průdušnice. Bez problému tak mohou otevírat čelist, i když se nacházejí pod vodou.
Krokodýli jsou dobře přizpůsobeni pohybu ve vodě, ocas pohání celé tělo vpřed a údy drží u těla. Dokážou plavat rychlostí až 30 km/h, vzácněji i mírně rychleji.Podobným způsobem plavali také někteří druhohorní dinosauři, jako byl například severoafrický druhSpinosaurusaegyptiacus.
K pohybu po souši jsou přizpůsobeni méně. Krokodýli se neradi přesouvají po zemi, ale mohou být donuceni okolnostmi (např. když vyschne koryto).Většina druhů má proto tendenci si vybírat taková stanoviště, kde je hluboká a stálá voda. Přesto na krátkou vzdálenost zvládnou běžetrychlostíúdajně až 35 km/h,častěji však pomaleji rychlostí mezi 12–18 km/h.Tímto způsobem dokážou přeskakovat i skály nebo spadlé klády.Nejvyšší ověřená rychlost krokodýla na pevné zemi však činí 4,35 m/s (15,7 km/h).Při chůzi mají nohy více u těla než ostatníplazia dosahují rychlosti 2–4 km/h.Jejich pohyb po zemi se spíše podobá pohybusavcůnež ostatních plazů.
Kůže je značně tvrdá, pevná a zrohovatělá, tvořenáosteodermy, které po celém těle vytvářejí „pancíř“. Nejvíce jich je nazádechakrku.
Dříve se myslelo, že krokodýli dýchají jako savci. Studie z let 2010 a 2013 však ukázaly, že dýchají jako jejich vzdálení příbuzní ptáci. Při nadechnutí vzduch proudí doprůdušniceaprůdušek, poté se rozdělí do vícero menšíchdýchacích cest.
Charakteristickým fyziologickým znakem krokodýlů je, že namáhavou činnost provádějíanaerobně, proto krátce nato odpočívají, čímž naberou ztracený kyslík. Rychle se vyčerpají obzvláště při zuřivých soubojích, neboť se jim hromadíkyselina mléčnáv krvi. Ačkoli dokážou odolávat poměrně vysoké hladině kyselosti (mnohem více, než dokážou jiní živočichové), mohou za to zaplatit i životem. Nebezpečí hrozí obzvláště u větších druhů krokodýlů, například brání-li se při odchytu a trvá-li to příliš dlouho. Krokodýli, hnáni pudem sebezáchovy, bojují do úplného konce svých sil, a to i navzdory tomu, že obětují poslední dávku kyslíku.
Na jedno nadechnutí vydrží pod vodou obvykle 15 minut, ale některé druhy (zejména větší zástupci) zvládnou zadržet dech až na dvě hodiny. Není přesně známo, do jaké hloubky jsou schopni se potopit, ale jisté je, že minimálně do 20 metrů.
Jejich potravou jsou různísavci,ptáciarybya také jiníplazi, které loví, nebo se živí na jejich mršinách. Krokodýlovití nemohou posouvat čelisti na stranu, proto kořist polykají vcelku, v případě nevyhovující velikosti ji trhají prudkými pohyby hlavy na menší části, případně prudkým otáčením kolem vlastní osy.Jazykmají přirostlý ke spodní čelisti a na jeho začátku jejícnová záklopka, která brání vodě vniknout dojícnupři lovu pod vodou. Potrava putuje hltanem do žaludku, kde probíhá trávení. Krokodýlovití mají nejsilnější trávení ze všech živočichů. Stráví krunýře želv, kosti, kopyta i jiné. Také mají schopnost vyvrhovat (vyzvracet). Dále jde potrava dostřev, ve kterých proběhne vstřebávání, a odtud jekloakouvylučována z těla ven. Krokodýlítrusje velmi podobný trusu savců.
V žaludcích krokodýlů biologové nacházejí taktéž kameny (tzv.gastrolity), a ti je zdá se polykají záměrně. O skutečném významu tohoto chování se ale vedou spory. V břiše zvířete obvykle končí kameny s celkovou hmotností kolem 2 % jeho váhy, což se může zdát málo, ale váží-li druh 500 kg (např.krokodýl nilský), odpovídá to 10 kilogramům zátěže. Polykají je ovšem po menších „porcích“. Podle některých teorií napomáhají k snazšímu rozmělňování potravy, podle jiných jsou pro krokodýla zdrojem minerálů. Dle dalších hypotéz mohou také napomáhat vyprázdnění žaludku a posouvat natrávenou potravu ve střevech, nebo s jejich pomocí odstraňují z trávicího traktu parazity (podobně, jako třebatučňáci). Jiní odborníci s oblibou tvrdí, že kameny v žaludku slouží jako zátěž usnadňující krokodýlům pohyb pod vodou, což se podařilo víceméně potvrdit; výzkumníci z University of Utah přišli na to, že mladíaligátoři severoameričtí, kteří spolykají kameny v množství odpovídajícímu asi 2,5 % jejich hmotnosti těla, vydrží pod vodní hladinou téměř o 90 % déle, než ti jedinci, kterým byla tato zátěž odepřena.Nelze ale vyloučit, že je polykají třeba jen z hladu, nebo je zhltnou omylem.Jihoafrický kmen Vendů věří, že když pozřou takový gastrolit, obohatí se krokodýlí sílou. Samozřejmě se musí jednat o takový oblázek, který se ještě nachází v krokodýlím žaludku. Tuto neotřelou tradici musí vykonat každý nový náčelník, který se „uchází o funkci“.Za magické je mají taktéž příslušníci kmene Yao, žijící na březích jezeraMalawi, jejichž ženy, které se marně snaží otěhotnět, nosívají tyto kameny v ústech a věří, že se zbaví neplodnosti.
Krokodýli jsoustudenokrevníplazi a jejichtělesná teplotazávisí na okolním prostředí, obvykle se pohybuje mezi 25–35 °C, nejčastěji pak mezi 30–33 °C.Určitou dobu se musí vyhřívat na souši, ovšem když je velmi teplo, mohou sepřehřát, a proto se odeberou k vodě, kde se zchladí. Když slunce svítí nejsilněji, jsou většinou schováni ve stínu nebo ve vodě. Ochlazují se také otevíráním úst. Druhotnou adaptaci (exaptaci) pro ektotermii může představovat také lebka a dermální štítky krokodýlů, podílející se na transferu tepla při vyhřívání se na slunci.
Krokodýlísrdceječtyřkomorové, značně podobné ptačímu a výrazně odlišné od ostatních plazů. Mezi srdečními komorami se vyskytuje přepážka, která téměř odděluje pravou a levou část srdce. Majíchlopnějako pouzeptáciasavci. Srdce mají nejdokonalejší ze všech dnešníchplazů. Při ponoření do vody setepová frekvencesníží na jeden až dva tepy za minutu a je zpomalen i průtok krve. Tep i průtok krve se opět zrychlí při nadechnutí či vylezení z vody.
Mozekkrokodýlů je poměrně malý, avšak vyvinutější a celkově větší než u ostatníchplazů.Jelikož mají vyvinutý takékoncový mozek, jsou díky tomu relativně chytřejší. Inteligence krokodýlovitých plazů je poměrně vysoká, jak ukázalo pozorování v přírodě i testy jedinců, chovaných v zajetí. Údajné pozorování použití předmětů (větve) jako návnady na ptačí kořist však zatím zůstává nepotvrzeno a není doloženo žádným kontrolovaným experimentem.Zřejmě postrádají tzv.šišinku, přesto se vykazují reakcemi nadenní cyklus, ovlivněni hladinoumelatoninu.Krokodýli jsou známi tím, že se vrhnou po všem, co se jen pohne. Člověk je považuje za nebezpečné predátory.
Oči, uši i nosní otvory jsou v horní části hlavy umístěny tak, aby krokodýli mohli mít takřka celé tělo pod vodou a vnímat, co se děje venku. Díky tomu jsou ve vodě schopni dostat se nepozorovaně ke kořisti, která je právě na souši u břehu.
Mají poměrně dobrý zrak.Očise nacházejí na svrchní straně hlavy v jedné rovině s ušima a nozdrami. Jsou umístěny těsně vedle sebe a orientovány dopředu, umožňují jim tedybinokulární vidění. Zrak jim napomáhá přesně odhadnout pozici objektu, především pak vzdálenost mezi nimi a kořistí.Výborně vidí za šera i v noci, ale patrně to není jejich nejsilnější smysl. Přes oko se jim ze strany táhne jemné průhledné víčko, kterému se říká mžurka. Když se krokodýl potopí, mžurka se přes oko zatáhne. Pod vodou však příliš dobře nevidí.
Krokodýli mají poměrně dobře vyvinut také sluch. Namístoušních boltcůmají otvory (bubínek), které jsou pokryty rovnými lamelami. Otázka týkající se sluchových schopností krokodýlů včetně toho, do jaké míry jsou schopni lokalizovat kořist za pomoci zvuku, stále není uspokojivě vyřešena.
Čich mají také dobře vyvinutý. Pomocítrojklaného nervudokážou detekovatvibraceve vodě, způsobené třeba potenciální kořistí. Krokodýli mají na mnoha místech těla (na kůži) smyslové jamky, díky nimž dovedou reagovat na sebemenší změnu tlaku. Při studiikrokodýlů nilskýchbylo zjištěno, že pro citlivější detekci těkavých pachů rozpohybují spodní částhltanu, díky čemuž identifikují i ty nejjemnější vibrace ve vodě.
Největším žijícím druhem krokodýla (a plaza vůbec) jekrokodýl mořský(C. porosus). Největší dobře zdokumentovaný jedinec dosahoval délky asi 6,3 metru a hmotnosti přes 1200 kg.Existují však neověřené zprávy o jedincích dlouhých až kolem 9 metrů s hmotností přes 2 tuny. Jen o trochu menší jeafrickýdruhkrokodýl nilský(C. niloticus). Naopak nejmenší jekrokodýl čelnatý, který dosahuje délky kolem 1,5 metru. V geologické minulosti však existovaly ještě mnohem větší druhy krokodýlovitých plazů, jako byly rodySarcosuchus,DeinosuchusneboPurussaurus.
Výzkum evolučních trendů ukázal, že relativně velké druhy současných krokodýlů vděčí za své výrazné rozměry ochlazení klimatu v průběhukenozoika. Větší druhy zůstaly omezeny svým výskytem na tropické oblasti a mnoho menších druhů postupně vyhynulo.
Životním prostředímkrokodýlů je voda, přirozeně vyhledávají pomalé říční toky a jezera. Některé druhy, např.krokodýl mořský, žijí ve vodách při pobřeží, ale v mořích trvale nežijí. Nejčastěji je můžeme vidět vAfricev povodíNilu, v jižní částiSeverní Ameriky(oblastMississippi), ve východní částiAsiea na severuAustrálie. Dospělí krokodýli jsou většinou samotářští, ale některé druhy zejména v období sucha žijí ve skupinách. Vyskytují se převážně vtropech, jen dva druhy aligátorů i v teplejších částechmírného pásma, například vČíně.Krokodýl západoafrickýje přizpůsoben extrémně suchému prostředí naSahaře, období sucha tráví letním spánkem v jeskyních nebo zahrabán ve vyschlých korytech řek. Když prší, tak se krokodýli shromáždí vGueltě. Některé druhy jsou schopny lézt po stromech.Pokusy ukázaly, že mnozí krokodýli dokážou do určité míry měnit barevný odstín své kůže, když se dostanou do jiného prostředí.
Jsou schopni vydržet několik měsíců bez potravy, zdatní jedinci patrně až dva nebo tři roky.Velcí krokodýli jsou schopni ulovit i většísavce, jako napříkladzebrua výjimečně i mladého či nemocnéhohrocha, zatímco menší druhy se živí předevšímrybami. Pozemní zvířata loví ze zálohy schovaní ve vodě, zvíře stáhnou pod vodu a utopí. Častým jevem je kroucení se zakousnutou kořistí, kdy ponořený krokodýl stahuje zvíře pod vodu a kroutivými pohyby, kdy se otáčí kolem vlastní osy, vytrhává kusy masa. Tento způsob usmrcování kořisti je vlastní zástupcům mnoha různých vývojových linií krokodýlovitých plazů a je předpokládán i u mnoha fosilních druhů.Mláďata se živíhmyzem,měkkýšiaobojživelníky. Krokodýli nejsou schopni žvýkat, proto menší kořist polykají a větší trhají na kusy. Občas se živí také mršinami a velmi zřídka konzumují iovoce, čímž rozšiřujísemena.Kajman klínohlavýje schopen lovit i na souši. Krokodýli nilští při lovu občas spolupracují, zejména při trhání kořisti. Bylo zaznamenáno dokonce i užívání nástrojů, což je upredátorůvelmi neobvyklé.
Ačkoli jsou dnešní krokodýlimasožravcia aktivními predátory, v geologické minulosti je známo mnoho druhů krokodýlovitých plazů, kteří byli přednostněbýložraví. Býložravost se v průběhu jejich evoluce opakovala.
Oplození je vnitřní. Krokodýli jsou obvyklepolygamnía samci se snažíspářitse s co nejvíce samicemi. U aligátorů severoamerických však byly zaznamenány imonogamnípáry.U některých druhů probíhají složiténámluvy. K páření dochází ve vodě a trvá přibližně 15 minut. Zhruba jeden měsíc od páření začne samice stavět hnízdo.Vejcejsou velmi pevná askořápkaje tvořenauhličitanem vápenatým. Teplota určuje pohlaví mláďat. Pokud je v hnízdě konstantně nad 32 °C, líhne se víc samečků, pokud pod 31 °C, líhne se více samiček. Samice se po nakladení vajec nezdržuje příliš daleko a bedlivě je střeží. Vejci se často živí mnoho živočichů, a tak se mnohokrát stane, že matka nepřiplave rychle a predátoři natropí mnoho škod. Z 10–15 nakladených vajec přežije cca pouhých 6–7 jedinců. Mláďata se líhnou za jednu noc. Matka mláďatům pomáhá vylézt z hnízda a přenáší je v tlamě do vody. Některé samice opatrně nakousnou skořápku vajec, čímž pomohou těm mláďatům, kterým se nepodařilo vylézt.Od narození umějí mláďata plavat a sama se i živí, zdržují se však poblíž matky, dokud jim nebude asi jeden rok. Ukajmanů brýlovýchveVenezuelese mláďata sdružují do tzv. školek, kde je chrání jedna ze samic.Doba odstavení může být různá, například mláďataaligátorů severoamerickýchjsou na dospělých závislá až dva roky.
Schopnost péče o vajíčka a potomstvo vznikla u krokodýlů pravděpodobně již v období druhohor (asi před 100 miliony let) a je stále udržována a zachovávána. K tomuto chování patří obrana vajíček a mláďat, stavba a ochrana hnízda, transport mláďat do vodního prostředí a další návyky a chování, které se u krokodýlů biologicky předává po tisíce generací.
Krokodýli spolu začínají komunikovat ještě před tím, než se vylíhnou. Po vylíhnutí hned volají matku a jejich volání rozpoznají i ostatní dospělí. Dospělí jedinci vydávají konkrétní zvuky, aby upozornili mladé jedince na nebezpečí či přítomnost potravy. Nejhlučnější jsou američtí aligátoři, vrčením a syčením také zastrašují nepřátele i potenciální predátory vajec či mláďat. Z hlediska vydávaných zvuků je významný také aspekt učení.K zastrašování a signalizaci využívají také vibrace. Ke komunikaci krokodýli používají i svůj silnýocas, kterým máchají a plácají do vodního sloupce.
Krokodýli se dožívají až 80 let.Rostou po celý život a největší jedinci bývají nejstarší. Věk lze určit na základěletokruhův jejich kostech. Růst mláďat záleží na příjmu potravy a dosažení pohlavní zralosti souvisí spíše s velikostí než s věkem. Samice krokodýlů mořských dosahujípohlavní dospělostipři délce 2,2–2,5 metru a samci při velikosti tří metrů.
U krokodýlů je poměrně vysoká ztrátovost vajec a úmrtnost mláďat, vSeverní Americeplení hnízdamývala medvědbaribal, vAfricepromyky,medojed,vydry,hyeny,prasata bradavičnatáaštětkouni. VAsiicibetky,krysy,medvědi pyskatí,šakaliapsi. Mláďata také lovíhadičidraví ptáci. U mláďat je i přes ochranu matky obecně vysoká úmrtnost, například dospělosti se dožije jen asi 25 % krokodýlů mořských. U dospívajících a dospělých je však úmrtnost způsobená predátory velmi nízká. Predátoři loví dospělé krokodýly poměrně zřídka, ale zejménavelké kočkyjsou schopny ulovit i dospělého krokodýla. Kajmany příležitostně lovíanakondy velké,vydry obrovskéajaguáři, pro žádného živočicha však nepředstavují dospělí krokodýli běžnou a snadnou kořist. Takésloniahrošimohou krokodýly vážně zranit, či dokonce zabít při obraně.
Kanibalismusnení běžný. Zejména jsou známy případy, kdy dospělý samec zabil mladšího samce, aby snížil konkurenci.
Traduje se, přičemž první zmínka přichází už odHérodotaz obdobíantiky, že krokodýli si vybudovalineobvyklý vztahskulíkovitými. Údajně jim dovolují nahlédnout do jejich čelistí a nechávají si očistit zuby a dásně od zbytků potravy, aniž by svou hrozivou tlamu sevřeli. Na oplátku se ptáci dostávají k celkem snadné potravě. Řada odborníků (např. biolog Thomas Howell – autor knihyBreeding Biology of the Egyptian Plover, Pluvianus Aegyptius) však toto soužití zpochybňuje a pravděpodobně ani neexistuje oficiální průkazný materiál (doložené fotografie či jiné dokumentace se pokládají za smyšlené a uměle vytvořené).
Krokodýly ohrožuje hlavně lidská činnost. Nejen lov, ale také ničení životního prostředí. Loveni jsou pro maso, kůži i orgány. Kriticky je ohroženo 6 druhů, a togaviál indický,aligátor čínský,krokodýl orinocký,krokodýl filipínský,krokodýl kubánskýakrokodýl siamský. Například populace gaviálů poklesla mezi lety1946až2006o 96–98 %, od roku 2013 se populace mírně zvyšuje. V mnoha zemích je obchod s částmi těla některých druhů krokodýlů zakázán. Aligátor čínský dříve žil po celém toku řekyJang-c’-ťiang, dnes žije pouze v provinciiAnhui, zejména kvůli ničení biotopů, přestože je přísně chráněn. Zřejmě v nejvážnější situaci je krokodýl filipínský. V roce 2009 žilo ve volné přírodě kolem 100 jedinců, načež jich bylo do volné přírody vypuštěno dalších 50.
Útoky načlověkanejsou výjimkou zejména ze stranykrokodýlů nilskýchamořských, kteří jsou pro člověka nejnebezpečnější ze všech druhů krokodýlů. Krokodýli se útoky snaží bránit území, hnízdo, mláďata nebo potravu.Dospělému člověku je životu nebezpečných šest druhů krokodýlů (krokodýl nilský, mořský,bahenní,kubánský,americkýaaligátor americký), výjimečné případy fatálních útoků jsou spojeny skrokodýlem orinockým,kajmanem černýmatomistomou úzkohlavou. Menší druhy krokodýlů jsou schopny způsobit člověku vážná zranění nebo ohrozit život dětí. Až 63 % krokodýlích útoků na člověka jefatálních.
Krokodýli jsou chováni jak v zoologických zahradách, které se také podílejí na jejich ochraně, tak na farmách. V Česku jeKrokodýlí zoo Protivín, kde je chováno 22 z 23 druhů krokodýlů, což z ní dělá jedno z mála míst na světě, kde je chováno tolik druhů krokodýlů. Novější je krokodýlí zoo vPraze-Holešovicích. Na farmách jsou chováni především pro kůži, ze které se vyrábějí zejména kabelky, a také na maso. V Asii je rozšířena pověra, že krokodýlím masem lze léčitrakovinu, proto se používá vtradiční čínské medicíně. Příkladem krokodýlí farmy v Česku bylkontroverznípodnik ve Velkém Karlově, nedalekoZnojma.
Mnoho kultur ztvárňovalo krokodýla různými způsoby. Starověká egyptská příšeraAmemait, spojená s podsvětím, měla krokodýlí hlavu. Krokodýlí hlavu měl takébůhSobek, spojovaný s úrodou a plodností. Egypťané krokodýly dokoncemumifikovali. Také symbolizovali mnohozápadoafrickýchvodních božstev. V říšiBeninbyli uctíváni jako „policisté vod“ a tradovalo se, že trestají provinilce.AztéckýbůhCipactli, který chránil plodiny, byl zpodobňován jako krokodýl.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuCrocodiliana anglické Wikipedii.