Dějiny Vietnamu

Dějiny Vietnamujsou dějinamiVietnamupravěkého, Vietnamu za dob dynastií, koloniálního období, dějinami dvou států existujících v letech 1955–1976 a dějinamiVietnamské socialistické republikyexistující dodnes.
K nejstarším kulturám na území Vietnamu patříbacsonská kultura. Její příslušníci uměli hrubě opracovávat kámen do elipsovitého, případně mandlovitého tvaru a vyrábět nože,škrabadlaa pravoúhlé sekery. Z lehce zpracovatelnéhobambusuzhotovovali kůly, šípy a nože. Osvojili si ihrnčířství(hlínou se vymazávaly pletené bambusové košíky, které se vypalovaly). Jinak bylilovci a sběrači. Zemědělství v této době ještě nebylo známé, ale byldomestikovánpes.
Další významnou kulturou bylaHoabinhská kultura. Bývá kladena přibližně do 11. až 4. tisíciletí př. n. l.Lidé hoabinhské kultury žili ve vápencových masivech kolem deltyRudé řeky, jejích přítoků a podél mořskéhopobřeží. VeVietnamuje známo přes 120 sídel této kultury. Její příslušníci uměli vyrobit kamenné nástroje oválného, kruhovitého a trojúhelníkovitého tvaru s ostrými hranami, jednoduchénožea sekáče, mimo kamenných nástrojů byly používány nástroje zkostíalastur. Neznalizemědělstvíanikeramiku, ale provádělikremace. I Hoabinci jsou považování za lovce a sběrače..
Kultura Dong Son(též dongsonská kultura) se nacházela na územíseverníhoa středníhoVietnamu, především vdeltěRudé řeky. Předpokládá se, že jejím hlavním územím bylo okolíLang Sonu, přičemž ve středním Vietnamu zasahovala až na území dnešní provincieQuang Binh. Existovala vdobě bronzové, zhruba kolem roku 1000 př. n. l.. Je u ní již dokázána znalost pěstovánírýžeza využitízavlažovacíchtechnik a domy na kůlech, které měly zabránit proniknutí zvěře. Dalším typickým znakem této kultury bylo žvýkáníbetele, které je dodnes ve Vietnamu značně rozšířeno. Za důležitý znak této kultury je považováno využívánítetování. Byla nalezena řadabronzovýchzemědělských nástrojů, zbraní a nádob. Za nejzvláštnější nálezy jsou považovány tzv.dongsonské bubny, které jsou vyrobeny z bronzu a zdobeny výjevy ze života. Účel těchto bubnů není znám, ale předpokládá se, že sloužily jakorituálníhudební nástroj, kterým se přivolávaldéšť.
Počátky státní dějin jsou nejisté.Legendárnízakladatelskou královskou dynastií prvního vietnamského státu měla býtdynastie Hong Bang. Měla vládnout v letech 2879–258 př. n. l. a každý z jejích 18 panovníků dle legendy vládl více než sto let.Příběhy o zakladatelské dynastii jsou shromážděny v souboruLĩnh Nam chích quái(Podivuhodné příběhy z Jižní země), jenž byl sestaven ve13. století, a který má ažpohádkovémotivy. Velkou roli v něm hrajídraci. Zakladatelem dynastie měl býtLạc Long Quâna čínská princeznaÂu Cơ. Lạc Long Quân je v pověsti označován za mořského draka, Au Co za vílu.Jejich nejstarší synHùngměl být prvním králem. Jím založené království se mělo jmenovat Văn Lang. K nejvěrohodnějším aspektůmPodivuhodných příběhůje lokace, tedy okolí dnešníHanoje, což je podle archeologů skutečně nejstarší jádro vietnamské kultury.Důležitým politickým aspektem mýtu je také vyhraňování se vůčiČíně(„severní zemi“). O první dynastii vypráví i jiné literární zdroje, například kronikaĐại Việt sử ký toàn thư. Ta určuje přesný rok začátku její vlády (2879 př. n. l.). SpisViệt sử lượcurčuje počátek dynastie do doby panování krále Čuānga z čínské dynastie Čou, tedy někam do let 696–682 př. n. l.
Dynastie Hong Bang měla vládnout až do roku 258 př. n. l., kdy měl moc převzítThục Phán, vládce severnějšího království Âu Việt (založeného dle legendy již princeznou Âu Cơ, poté, co se s Lạc Long Quânem rozešli). Obě království prý spojil pod názvemÂu Lạca založil novou královskou dynastiiThục. Ani Thuc Phana ovšem historici nepovažují za plně historickou postavu.Stát Âu Lạc však za historickou entitu již považován je. Existoval v letech 257–179 a jde o nejstarší skutečně doložený státní útvar na vietnamském území. Hlavním městem bylCổ Loa(dnesHanoj, čtvrť Dong Anh)
V roce 111 před n. l. území severního Vietnamu dobyla vojska čínskédynastie Chan. Území bylo spravováno jako provincieŤiao č(čínskypchin-jinemJiāozhǐ,znaky交趾, 交阯,vietnamskyGiao Chỉ). Přes četná povstání, z nichž nejslavnější bylo povstání sester Trung z let 39-42 po Kr., se čínská nadvláda udržela velmi dlouho. Nezávislosti se území Vietnamu dočkalo až v roce 544, kdy vojevůdce Lý Bí obhájil nezávislost a vyhlásil dynastii Raná Lý, která vydržela až do roku 602, kdy bylo území Vietnamu opětovně dobytočínskou dynastií Tchang.
V jižní části dnešního Vietnamu existovalo od roku 192 po Kr. nezávislé království Lâm Ấp, z něhož později v 4. stol. vznikl státní útvarČampa, skládající se z pěti knížectví. Čamská civilizace byla silně ovlivněné indickou kulturou.
K obnovení nezávislosti došlo až po zániku dynastie Tchang v průběhu 10. století. Již od roku 905 dosáhlo území severního Vietnamuautonomiepod nadvládou klanu Khúc, avšak skutečná nezávislost byla vyhlášena až roku 939, kdy nastoupila dynastie Ngo, jež byla po třiceti letech vystřídána vojevůdcem Dinh Bo Linhem, který založil krátkodobou dynastii Dinh a dal státu jméno Đại Cồ Việt, po jeho zavraždění pak roku 980 ovládl trůn vojevůdce Lê Hoàn, zakladatel dynastie Raná Lé. Ani tato dynastie nevládla příliš dlouho, protože Lé Hoànův syn Lé Long Dinh, neblaze proslulý krutostí, zemřel roku 1009 bez potomka.
Období prvních vietnamských nezávislých dynastií (Ngo, Dinh a Le) je charakterizováno chaosem, politickou nestabilitou a častým střídáním vlády. Vládci panující z hlavního města Hoa Luu neměli moc nad celým územím tehdejšího Vietnamu a tak v jednotlivých krajích prakticky neomezeně vládla místní šlechta.
V roce 1009 se k moci dostal císař Ly Thai To a založildynastii Pozdní Lý, jejíž vláda byla charakterizována centralizací a spoluprací státu sbuddhistickým duchovenstvem. Od roku 1075 byly podle čínského vzoru zavedeny státní zkoušky a na vládě se místo aristokracie začalo více podílet školené úřednictvo. Hlavním městem se stal Thăng Long, tedy dnešníHanoj. Od konce 12. století začala moc dynastie Lý upadat a po státním převratu roku 1225 byl poslední císař dynastie Lý sesazen regentem z klanu Tran a uvězněn v buddhistické klášteře. Dynastie Lý tak byla vystřídána navazujícídynastií Tran. Obě dynastie tvoří jedno velké dějinné období Lý-Tran (1009–1400). v době vlády dynastie Tran došlo k zajímavému jevu, že ve Vietnamu vládli zároveň mladší král a starší král, tak se mohli mladí panovníci naučit vládnout pod vedením svého otce. Vliv buddhismu na státní správu postupně slábl a byl nahrazenkonfucianismem. Za vlády dynastie Tran musel Vietnam čelit třem vpádům mongolských armád (1258, 1283-85 a 1287), ale všechny se podařilo odrazit. Transký dvůr byl během 14. století oslaben dynastickými spory a rozmařilostí panovníků, roku 1400 byl poslední nezletilý císař svržen regentemHồ Quý Ly, a tím nastoupila dynastie Hồ, ta však vládla jen 7 let. V této době bylo znovu přestěhováno hlavní město, ve Vietnamu byly zavedeny papírové peníze a úředním jazykem se poprvé stalavietnamštinanamísto čínštiny. Roku 1407 byla dynastie Hồ svržena invazními vojsky čínskédynastie Ming.
Čínskou nadvládu svrhl roku 1428 vůdce povstání Lé Loi, údajně za pomoci kouzelné želvy, a založil dynastii Lé, která formálně vládla až do roku 1488. Zároveň došlo k dobytíČampy, která byla postupně podmaněna. Roku 1527 došlo k povstání rodu Mạc, který až do konce 16. století ovládal nejsevernější oblasti Vietnamu. Také na zbytku území císařská moc slábla a z císařů se nakonec stali loutkoví vládci, zatímco faktickou moc drželi od poloviny 16. století vojevůdci z rodů Trịnh na severu a Nguyen na jihu. Během 16. a 17. století přicházeli do Vietnamu první evropští obchodníci a křesťanští misionáři, zvlášť významný byl francouzský jezuitaAlexandre de Rhodes, který vytvořil dnes používané vietnamské písmo, založené na bázilatinky. Roku 1770 na jihu Vietnamu vypuklo rolnické povstání, jehož vůdci posléze založili dynastie Tây Sơn, která vládla do roku 1802.
Rodina Nguyen, sídlící ve městěHue, hrála významnou roli už od poloviny 16. století, kdy fakticky ovládala střední a jižní část Vietnamu. Roku 1802 se dostala k moci jakodynastie Nguyenpoté, co s francouzskou pomocí porazila předchozí dynastii Tây Sơn. Hlavním městem zůstalo Hue. Později se ale císařský dvůr od Francouzů distancoval a politicky se orientoval na Čínudynastie Čching. Za vlády císaře Minh Mạnga (1820-1841) došlo k pronásledování křesťanů včetně zahraničních misionářů, jeden z nich, páter Joseph Marchand, údajně zapletený do povstání proti císaři, byl roku 1835 v Saigonu umučen k smrti. Mezi vietnamskými křesťany však bylo obětí mnohem více. Pronásledování křesťanů se stalo posléze jednou ze záminek pro francouzskou anexi Vietnamu. Ta probíhala postupnými kroky. Roku 1855 francouzské námořnictvo poprvé ostřelovalo přístavDa Nang, roku 1861 Francouzi obsadiliSaigona roku 1867 vyhlásili v nejjižnější části Vietnamu koloniiKocinčína. Odtud posléze šířili svůj vliv na sever, kde roku 1883 po dobytí Hanoje a Hue vytvořili dvaprotektorátyAnnamve střední části země aTonkinna severu. Kočinčína, Annam a Tonkin byly začleněny do správního celkuFrancouzská Indočína. Zároveň byl Vietnam vyvázán z dosavadní formální závislosti na čínské říšidynastie Čching. Francouzi tvrdě potlačovali jakékoli projevy vietnamského nacionalismu, roku 1885 byl odstraněn císař Ham Nghi, který se pokoušel o nezávislou politiku a poslední vládci z rodu Nguyen disponovali jen omezenou mocí, vládli jako chráněnci Francouzů.
Francouzská nadvláda skončila během 2. světové války, kdy byl Vietnam obsazen Japonci. Po porážce Japonska se Francie snažila znovu upevnit koloniální panství a vypukla Indočínská válka, která skončila v roce 1954 bitvou u Dien Bien Phu, v níž Vietnamci zvítězili. Následovala mírová konference v Ženevě a podpis mírovýchŽenevských dohod. Posléze byl Vietnam rozdělen naHo Či Minovukomunistickou severníVietnamskou demokratickou republikua profrancouzský jižníVietnamský státcísařeBao Daie, který se v roce 1955 po zrušení politické unie s francií transformoval veVietnamskou republiku. Po abdikaci císaře Bao Daie se stal hlavou jižního Vietnamu problematicky zvolený prezidentNgo Dinh Diem. Během nadcházejícího 300 denního období otevřených hranic téměř 1 milion většinou katolických obyvatel emigroval ze severu do Jižního Vietnamu.
V následujícím období docházelo v obou částech Vietnamu k represím a násilnostem. Zatímco na severu probíhala kolektivizace, spojená s perzekucemi bohatých majitelů půdy a pronásledování lidí, podezřelých z kolaborace s Francouzi, na jihu zahájil prezident Diem pronásledování lidí, podezřelých ze spolupráce s komunisty. Zároveň probíhaly i perzekuce rolníků a buddhistických mnichů, jimž katolický prezident Diem nedůvěřoval. krátce nato komunistické jednotkyViet Minhuzahájily v 50. letech partyzánské operace s cílem svrhnout Diemův násilnický a zkorumpovaný režim.
Dieomovo setrvání u moci se stalo neúnosným a v listopadu 1963 byl Diem skupinou důstojníků sesazen a bez soudu zastřelen spolu se svým bratrem Nhu, druhým mužem jihovietnamského režimu. Vojenské operace partyzánských komunistických jednotekVietminhuprobíhaly i na území sousedícíKambodžeaLaosu. Již v této době působilo na území jižního Vietnamu mnoho amerických vojáků i diplomatů. Roku 1964 pod záminkou tzv.Tonkinského incidentuvypukla meziJižním a Severním Vietnamem válka, v níž se na straně Jižního Vietnamu silně angažovalyUSA. Válka však mezi veřejností v USA neměla podporu a od poloviny 60. let proti ní vzrůstal masový odpor v souvislosti shnutím hippiesapacifismem. V roce 1969 dosáhl počet amerických vojsk ve Vietnamu vrcholu, v zemi operovalo více než půl milionu Američanů, poté došlo k obratu a prezidentNixonnechal vojáky pomalu stahovat. Roku 1973 došlo k podepsáníPařížských dohod, což byl první krok k uzavření míru a stažení posledních jednotek americké armády z Vietnamu. Roku 1975 severní Vietnam obnovil ofenzívu a došlo téměř bez boje k obsazení větší části Jižního Vietnamu. Posledním krokem bylodobytí Saigonu, při němž americká armáda zajistilaevakuacizbývajících Američanů a vietnamskýchantikomunistůz Jižního Vietnamu. Po ukončení války byl Vietnam znovusjednocen pod nadvládou komunistů.
V roce 1979vietnamská invaze do Kambodžepomohla ukončit krutovláduRudých Khmerů