Tsunami

Tsunami(japonsky津波,hiragana:つなみ, v překladudlouhá vlna v přístavu) je jedna nebo série po sobě jdoucích vln, způsobených náhlým přemístěním velkého množstvívodyna velkýchvodních plochách. Jeho vznik se neváže pouze naoceányamoře, ale může se objevit i ve vnitrozemí (jezero,vodní nádrž). Tsunami patří mezi jedny z nejničivějšíchpřírodních fenoménů, který si v minulosti opakovaně vyžádal vysoké ztráty na lidských životech a způsobil značné materiální škody.
Přes 90 % všech tsunami je vyvoláváno silnýmzemětřesením, jehožepicentrumleží na mořském dně nebo na pobřeží. Zbylých 10 % způsobujesopečná činnost,sesuvya vzácně takéimpaktyplanetekčikomet. Tsunami se v žádném ohledu nepodobá běžným, větrem způsobenýmvlnám.Odlišuje se řádově větším množstvím energie, vysokouamplitudou(výškou), dlouhouperiodoua schopností za krátký čas urazit velké vzdálenosti.Zároveň tsunami nemá nic společného spřílivem a odlivem. Proto by se termín nemělsynonymnězaměňovat spřílivovou vlnou.
Dojde-li při podmořskémzemětřeseník vertikálnímu posunu mořského dna, předá se do vodního sloupce obrovské množství energie. Vzniká tedyvlnění, šířící se na všechny strany. Na hlubokém volném oceánu činí jeho rychlost až 800 km/h. Výška vlny zde dosahuje méně než 1 metr a díky obrovskévlnové délcepři svém pohybu neškodně míjí proplouvajícíplavidla, aniž by si jejich posádky čehokoliv všimly. Jak se tsunami přibližuje k pobřeží a klesá hloubka vody, dochází k jeho zpomalování, zkracování vlnové délky a výraznému nárůstu výšky. Většina zaznamenaných tsunami při úderu na pevninu nepřesahovala výšku 3 m.Výjimečně silné může dosahovat výšky 10 metrů, v extrémních případech více než 30 m.Jelikož tsunami tvoří více různě velkých vln, v řádu desítek minut až hodin postupně bičují a zaplavují pobřeží.Mezi nejznámější neštěstí patřítsunami v Indickém oceánu v roce 2004, které si vyžádalo 230 tisíc obětí a stalo se jednou znejvětších přírodních katastrof.Roku2011zasáhloJaponskonejsilnější zemětřesenív jeho dějinách. Následné tsunami zabilo více než 15 tisíc lidí a poškozenímatomové elektrárny Fukušimanastalanejhorší jaderná havárieodkatastrofy v Černobylu.
Slovotsunaminení veSlovníku spisovné češtinyuvedeno. Důvodem je nízká frekvence používání, vzhledem ke geografické polozeČeské republikyveStřední Evropě, kde se tento přírodní fenomén nevyskytuje.
PodlePravidel českého pravopisuby se jako základní tvar měl užívatcunami, formatsunamiodpovídáanglickému zápisu. Nicméně novější příručky (Nový akademický slovník cizích slov) obě podoby,tsunamiicunami, již uvádějí. Lze tedy správně užívat jak z angličtiny přejatý tvartsunami, tak i podle zásadčeské transkripcepočeštěnoucunami. První z nich se ovšem používá mnohem četněji.
Pro tsunami se někdy jako synonymum používá termínpřílivová vlna. To je ve skutečnosti zavádějící zaměňování pojmů, jelikož se jedná o dva odlišné jevy, které nemají nic společného.Přílivová vlna je na několika místech světa pravidelně se opakující vlna, vyvolaná kombinací silnéhopřílivua specifické topografie v dané lokalitě.S přílivovými vlnami o výšce až 2 m se lze setkat například vAnglii(řekySevern,Mersey) nebo naAljašce(zátoka Turnain).NaAmazoncese objevuje přílivová vlna s výškou 4–5 m,přičemž tu nejvyšší lze nalézt načínskéřeceČchien-tchang, kde může dosahovat výšky 9 m.
Zemský povrchse skládá ze sedmi velkých a dvanácti menšíchlitosférických desek.Tyto kusy pevnélitosféry, jejíchž horní část tvoříoceánskáakontinentální kůra, v podstatě „plavou“ na plastické vrstvěsvrchního pláště–astenosféře.Díky tomu se neustále pohybují rychlostí přibližně 2–10 cm/rok.Většinazemětřesenívzniká na okrajích (rozhraní) dvou desek, neboť konstantním pohybem vzniká mezi niminapětí, které se uvolňuje ve formě otřesů.Některá zemětřesení se objevují i na aktivníchzlomechmimo rozhraní dvou desek (tzv. vnitrodesková zemětřesení).Přibližně 90 % zemětřeseních naplanetě, včetně těch nejsilnějších, probíhá v tzv.Ohnivém kruhu, což je 40 tisíc km dlouhý tektonický pás, lemující téměř celýTichý oceán.
Zhruba 90 % všech zaznamenaných tsunami bylo vyvolánozemětřesením. Nicméně ne každé zemětřesení je toho schopno.Zásadně musí dojít k narušení vodního sloupce, zpravidla vertikálním pohybem mořského dna. Tím je celá masa mořské vody nad místem vzniku vytlačena ze své normální rovnováhy, jelikožvodaje nestačitelnákapalina. Když se tato masa snaží působenímgravitaceznovu získat ztracenou rovnováhu, vytváří vlny.Sloupec vody přitom kmitá ode dna oceánu až k hladině, což vysvětluje obrovskou energii, kterou s sebou tsunami nese. Následně se vzniklé vlny v soustředných kružnicích šíří na všechny strany. Účinky tsunami nejsou stejné na všechny strany. Směrovost záleží na mechanismu rozruchu.
Aby zemětřesení bylo tsunamigenní (tzn. vytvořilo tsunami), musí splňovat určitá kritéria.Prvním je jeho velikost, respektive síla (magnitudo). Otřesy slabé intenzity toho schopny nejsou.Neexistuje žádná minimální hodnota, která by určovala jasnou hranici, kdy tsunami zaručeně vznikne. Obecně lze říct, že je velmi málo pravděpodobné u zemětřesení o síle 6,5 Mwa méně. U většiny evidovaných tsunami byly původcem otřesy o síle více než 7,0 Mw. Skutečně ničivé vlny spouští zemětřesení s magnitudem +8,0 Mw.Nutno dodat, že překročení této hodnoty stále nezaručuje vznik tsunami. S velikostí zemětřesení koreluje i délka prasklého zlomu.Při seismických událostech s magnitudem 9,0 Mwmůže délka poruchy činit přes 1000 km.Dalším důležitým kritériem je hloubka zemětřesení. Čím mělčí jehypocentrum(ohnisko), tím více energie se dokáže přenést až k vodnímu sloupci. Naopak hluboká zemětřesení, s hypocentry pod 100 km, tsunami negenerují, jelikož na mořském dně nedojde k potřebným deformacím. Tsunami vyvolávají, jak zemětřesení způsobeny přesmykem (výzdvihem), tak i normálovým pohybem (poklesem).
Existují tři základní typy rozhranítektonických desek:
Nejsilnějšízemětřesenía tedy i nejničivější tsunami mají na svědomí extrémně silná zemětřesení (anglickymegathrust earthquakes) vsubdukčních zónách.Tato zemětřesení mohou přesáhnoutmagnitudo9,0 Mwa vyvolat transoceánské tsunami. Takové vlny jsou schopné bez větší ztráty své energie překonat celýoceána na jeho druhé straně, tisíce kilometrů odepicentra, stále způsobovat rozsáhlou destrukci.Jako subdukce se označujekonvergentní rozhraní, kde se dvělitosférické deskypohybují proti sobě a jedna z nich (zpravidla lehčí oceánská) se podsouvá pod pevninskou, přičemž se postupně noří hlouběji až dozemského pláště.Mezi oběma deskami na zlomové ploše dochází vlivem velkéadhezek silnémutření. To klade odpor vůči jejich neustálému pohybu, což produkuje velké množství slabých zemětřesení. Jestliže se do sebe zaklesnou, začne stále se podsouvající oceánská deska deformovat tu pevninskou. Tím nazlomudochází k výraznému nárůstunapětí. Čím je větší odpor mezi oběma deskami, tím víceenergiese naakumuluje. Její ukládání může trvat stovky nebo více než tisíc let. Jakmile odpor mezi deskami již nedokáže vzdorovat rostoucímu napětí a překročí se kritický bod, energie je náhle uvolněna.Dochází k permanentní deformaci horní desky a vzniká zemětřesení.Během deformace nastává zpravidla reverzní pohyb (přesmyk) mořského dna, respektive jeho výzdvih. Tím je převáděna energie do vodního sloupce. Doba návratnosti silného zemětřesení se u jednotlivých subdukčních zón liší. Toto kvaziperiodické hromadění a uvolňování napětí se říká seismický (zemětřesný) cyklus a nastává i u jiných typu zlomů, nejenom u subdukcí.
Transformní zlomyje typ rozhraní, kde se dvětektonické deskypohybují horizontálně podél sebe (anglicky strike-slip). Vlivem tření vzniká na zlomové plošenapětí, uvolňující se ve formě otřesů. Nejznámějším transformním zlomem jeSan AndreasvKalifornii, kde sepacifická deskapohybuje na sever, kdežtoseveroamerickána jih. Tyto zlomy se také nachází nadivergentních rozhraních, kde jimi vyrovnává nesouvislá expanze nově vznikající desky.
Tsunamigenní potenciál transformích zlomů je malý, jelikož horizontální pohyb nemá za běžných okolností schopnost vodní sloupec narušit. Nicméně některázemětřeseníjsou přeci jen schopná vyvolat silné, byť územně stále omezené tsunami. Nejrozšířenější hrozbou jsou následné podmořskésesuvy. Tsunami ovšem může vzniknout i za jiných, poměrně specifických podmínek. Pokudzlomvede paralelně v blízkostizátokyprotáhlého tvaru a zemětřesení je supersmykové (tzn. že šíření uvolňování napětí po délce zlomu probíhá rychleji, než je rychlostseismických vln), může uvést do pohybu nebezpečné vlny. Nejzranitelnějším místem je špička zátoky, kde proběhne akumulace energie vlny a tedy významnému navýšení její výšky.
Zhruba 5 % všech tsunami připadá navulkányasopečnou činnost.Jako bodový zdroj ale nejsou schopné vytlačit dostatečně velký objem vody, proto jsou lokálního charakteru. Nicméně, aby se daly do pohybu ničivé vlny, nemusí nutně dojít kerupci. Některé vulkanogenní tsunami lze řadit mezi tzv.megatsunami. Mezi hlavní příčiny tsunami sopečného původu patří:
Sesuvypatří mezi významné, i když relativně méně časté příčiny. Zahrnují rychlý pohyb velkého objemuhornin,půdy,sedimentůneboledovce, který způsobí vytlačení vody. Mohou probíhat jak na souši, tak pod vodní hladinou (podvodní sesuvy). K podmořským sesuvům obvykle dochází napevninských svazích, okrajíchkontinentálních šelfůnebo vhlubokomořských příkopech. Může se odehrát i na svazích se sklonem pouhý 1°. Výsledné vlastnosti tsunami závisí na několika faktorech, jako je objem sesunutého materiálu, rychlost jeho pohybu a hloubka vody. Sesuv je často iniciovánzemětřesením. A to i takovým, které by ničivé vlny samo o sobě nevyvolalo (např. nízkémagnitudonebo horizontální pohyb horninových bloků –transformní zlom). Mezi další příčiny lze zařadit takéerozinebovulkanickou činnost. V závislosti na rozsahu sesuvu je vzniklé tsunami lokálního, někdy i regionálního charakteru a velice zřídka zasahují více vzdálené oblasti. Obzvláště nebezpečné jsou tyto události v blízkostipobřeží, kam mohou vlny dorazit velice brzy, čímž je čas naevakuaciomezený.
Významné události:
Tsunami generovanádopademplanetkynebokometyje extrémně vzácný jev, který dosud nebyl pozorován. Aby těleso přežilo průletzemskou atmosférou, musí mít průměr alespoň 30–50 m. Statisticky seZeměstřetně s objekty o průměru 100 m jednou za 1 000 let. Náraz impaktoru o velikosti více než 1 km se odehrává již každých 100 tisíc let. Pravděpodobnost střetu tudíž klesá s jejich velikostí. Jelikož 71 % povrchu naší planety zabírajímořeaoceány, je vyšší šance, že k dopadu dojde do vody. Rozsah takové události určujekinetická energienárazu, závisející na velikosti i rychlosti tělesa. Pro vlastnosti následných vln je dalším důležitým faktorem také hloubka vody v místě zásahu. Tsunami po dopadech velkých těles mají velkou vlnovou délkou, díky níž neztrácejí energii a jsou tak transoceánské. Navíc při zásahu pobřeží mají vysokou amplitudu a tím i značný destruktivní potenciál. Při dopadu 14km planetkyChicxulubpřed66 miliony letdo mělkých vodMexického zálivuvzniklomegatsunamis počáteční výškou 4,5 kilometrů, která po 10 minutách klesla na 1,5 kilometru. Pobřeží zálivu zasáhly vlny o výšce přesahující 100 m, zatímco severemAtlantikua jihemPacifikuse přehnalo tsunami s amplitudou +10 m.
V roce1917se vkanadskémpřístavu vHalifaxusrazily dvě plavidla, z nichž jedno převáželo přes 2600 tunvýbušninahořlavin. Požár lodi zapříčinilmasivní explozia vznik 10-18m vlny.Výbuch i tsunami si vyžádaly zhruba 2 tisíce mrtvých a 9 tisíc zraněných.
V roce1946byl v rámcioperace Crossroadsprovedentestatomové bombys označenímBaker. Bomba o síle 23 kt byla odpálena v hloubce 27 m. K nejbližšímu ostrovu, vzdáleném 6 km od místa exploze, dorazila série vln s výškou 5-6 metrů.Další podvodní testy v následujících letech však prokázaly, žejaderné zbranějsou pro generování vln málo účinné. Důvodem je skutečnost, že výbuch vytlačí pouze malý objem vody na omezené ploše. Vzniklé vlny tak velmi rychle ztrácí svou energii a zároveň se v žádném ohledu nepodobají skutečnému tsunami. Většina síly výbuchu se navíc spotřebuje na vyvržení vody nebo její přeměnu vpáru. Z provedených testů také vyplynulo, že čím hlouběji dojde k detonaci, tím menší vlny zformuje.
Na koncidruhé světové válkyexperimentovalanovozélandská armádas konvenčnímivýbušninamiv rámci projektuSeal. Jeho cílem bylo zjistit, zda by bylo možné mnohočetnými explozemi uměle vyvolat tsunami, které by se mohlo využít k vojenským účelům jako alternativa k tehdy vyvíjenýmjaderným zbraním. Experiment však nepřinesl očekávané výsledky.
Vlnová délkatsunami je velmi velká, v řádu stovekkm, což určuje její chování. Vlna s tak dlouhou vlnovou délkou se chová i na širém oceánu jako na mělké vodě. Protože rychlost vlny je obecně v mělkých vodách určena vztahemgd{\displaystyle \textstyle {\sqrt {gd}}}, kdeg{\displaystyle g}jetíhové zrychleníad{\displaystyle d}hloubka, tsunami získá na relativně hlubokém moři rychlost až 700km/h.Energietsunami je konstantní a závisí na jejírychlostia čtverci výšky. Když vlna dorazí k pobřeží, její rychlost klesátřenímo dno a výška roste s druhoumocninou. Zatímco na hlubokém moři je tsunami těžko pozorovatelná (obvykle má výšku vcmaž desítkách cm), u pobřeží nahromaděná energie zvedá vlnu až do výšky desítekmetrů. Díky velmi dlouhé vlnové délce na hlubokém moři může tsunami putovat tisíce kilometrů bez větších ztrát energie.
Příchod tsunami k pobřeží se dá v poslední chvíli dobře odhadnout podle jevu, kdy před příchodem vlny voda náhle ustoupí až o stovky metrů a odhalí jindy zaplavené mořské dno. Ale neznalí lidé jsou někdy tímto jevem natolik fascinováni, že dokonce zkoumají dno, místo aby uprchli dál dovnitrozemí, poté jsou zaskočeni příchozí vlnou. Čelo vlny bývá viditelné zbřehu. Jeho výška je ale jen předzvěstí toho, co přijde posléze. Z pohledu pozorovatele na břehu se spíše než o vodní stěnu, jak je často vyobrazována, jedná o náhlouzáplavu. Vlna je fakticky jen jejím čelem - odtud název v japonštině "dlouhá". Během několikaminutstoupne hladina moře až o desítky metrů. Ohromné množství proudící vody pochopitelně páchá rozsáhlé škody, a to i pomocí různých těžkých předmětů, které s sebou strhává. V některých místech se díky špatnému odtoku může voda udržet i delší dobu.
Výška vlny při vstupu na pobřeží se označuje jako tzv. run-up a počítá odstřední hladiny mořev daném místě. První vlna tsunami ze série nebývá ale tou největší a nejsilnější. Intervaly mezi následnými vlnami mohou být 10 až 45 min a vlny se navíc mohou odrážet od okolních pobřežních útvarů (poloostrovy, ostrůvky) a několikrát se vracet. Vliv na výšku a rychlost vlny tsunami na zasaženém pobřeží má vertikální i horizontální tvar pobřeží. Platí pravidlo, že strmější břeh vlnu více vyzdvihne a méně zpomalí, ale vlna má tendenci se tříštit, naopak mírnější břeh vlnu zpomalí postupně delším třením, vlna tak může dojít dál do vnitrozemí. Náchylnější k větší záplavě, tedy k vyšší tsunami, jsou také různé sevřenézátokyazálivyspíše než rovná pobřeží. Škody tsunami páchá také při návratu vody zpět do moře, včetně odnesení obyvatel na volné moře. Navíc v případě většiny platí, že jsou mořské a tak způsobují kromě fyzických škod i škody zasolením. Opět platí pravidlo, čím strmější břeh, tím rychlejší ústup vody.
Ochrana před tsunami spočívá především v připravenosti a informovanosti obyvatel postižených území, v dostatečné předpovědi a varování a v dlouhodobém efektivním využití krajiny v pobřežních oblastech.
Dlouhodobé zkušenosti s ochrannými stavbami má především Japonsko. Od poloviny20. stoletívyprojektovali japonštíinženýřiřadu ochranných opatření, zahrnujících pobřežní zdi nebo předsunutévlnolamy. Ne vždy byly ovšem podobné pokusy z celkového hlediska efektivní. V současnosti nabývá na významu citlivě řešené využití krajiny ohrožených pobřežních oblastí. Jde hlavně o správné rozvržení využití různých částí pobřeží v závislosti na možném dosahu působení tsunami.
Existuje hned několik varovných systémů a programů proti tsunami, všechny působí v Pacifiku, ale pomalu se rozšiřují i do dalších oblastí. V současnosti je PTWC (Pacific Tsunami Warning Center) možná nejlepším systémem v oblasti prevence přírodních katastrof. Do celého programu je zapojena většina zemí s tichomořským pobřežím. Systém je založen na součinnosti měřeníseismografů(síla zemětřesení) amareografů(výkyvy vodní hladiny). Celý systém byl v nedávné době ještě doplněn o 6 podmořskýchsenzorů, které sledují chování vodních mas (program DART - Deep-Ocean Assessment and Reporting of Tsunami). Dále jsou zde programy CREST (Consolidated Reporting of Earthquakes and Tsunamis), a nový THRUST (Tsunami Hazards Reduction Utilizing Systems Technology), který je určen pro varování před tsunami s velmi blízkými ohnisky tsunami (do 30 min.), kde je nutnost maximální rychlosti varovných hlášení. Tento systém, využívající podmořských detektorů a přenášení signálu pomocí družic NOAA, je od roku1986v testovacím režimu umístěn ve městěValparaísona pobřežíChile.
Prevencea ochrana před tsunami čelí v současné době dvěma hlavním problémům. Na jedné straně je to především neinformovanost a nepřipravenost ohroženého obyvatelstva. Druhým nedostatkem je, že u mnohých hlášení, které centrum ročně vydá, jde pouze o planý poplach. Lidé v postižených oblastech uvyklí na častá varování pak nepřikládají velký význam ani reálným hrozbám.
V dávné minulosti proběhlo mnoho tsunami. Obří tsunami o výšce až v řádu stovek metrů, která oběhla vícekrát celou zeměkouli, vznikla například po dopadu 10 až 12 km velképlanetkydo oblasti současnéhoMexického zálivuv době před 66 miliony let (tato událost souvisí svelkým vymíráním na konci křídy).Tsunami v pozdějších lidských dějinách pak dokládají i starověké masové hroby na pobřežích.
Dopad planetky na konci křídy vyvolal podle nových poznatků mohutnou tsunami, která se šířila po celém světě a měla 30 000× větší energii než tsunami z roku2004, která způsobila katastrofu v Indonésii.
TisícePortugalců, kteří přežili velkélisabonské zemětřesenív roce1755, zemřely krátce poté, když dorazila vlna tsunami. Když voda ustoupila, v přístavu zbyly jen vraky lodí.
V roce1883explodoval sopečný ostrovKrakatoav Indonésii. Série velkých tsunami o výšce přes 40 m (u pobřeží) se šířila celým světem, zemřelo nejméně 36 tisíc lidí.
15. června1896zasáhlajaponskýostrovHonšúobrovská tsunami. Rybáři, kteří byli pouhých 30 km od pobřeží, ji vůbec nezaznamenali, ale na ostrově zabila 28 000 lidí a zničila 275 km pobřeží.
V roce1908zasáhlo Itálii v oblasti Messinského průlivu zemětřesení o síle 7,5 stupněRichterovy škály. Desetimetrová vlna zaplavila pobřežní sídla včetně Messiny a zanechala za sebou přes 200 000 mrtvých.
Tsunami v Severo-Kurilskuvyvolalo zemětřesení v blízkosti jižního cípupoloostrovaKamčatka(4. listopadu195216:58:22GMT), jehožepicentrumbylo vzdáleno asi 130 kilometrů,hypocentrumse nacházelo v hloubce asi 20 kilometrů. Síla zemětřesení je odhadována na 9,0 magnitudaRichterovy stupnice. Při třech vlnách zahynulo 2336 osob z celkového počtu 6000 obyvatel městaSevero-Kurilsk.
9. července1958došlo v zátoceLituya Baypo otřesech ke skalnímu sesuvu. V poměrně těsném prostoru koutu zátoky se vlna na protějším břehu doslova vyšplhala do výšky přes 500 metrů. Celý úkaz byl popsán očitými svědky.
Silné zemětřesení o síle 9,6 stupněRichterovy škályvChile22. května1960vyvolalo tsunami, která způsobila rozsáhlé škody naHavajia zasáhla i 16 800 km vzdálenéJaponsko, kde zabila stovky lidí.
Devastující tsunami, která byla důsledkem zemětřesení12. července1993o síle 7,8Richterovy stupnice, zabila na malémjaponskémostrověOkuširipoblíž ostrovaHokkaidó202 lidí a stovky dalších zranila.
17. července1998zabila 12 m vysoká tsunami min. 2200 lidí na severním pobřežíPapuy Nové Guiney. Tsunami následovalo po zemětřesení o síle 7Richterovy stupnicea následném podmořském sesuvu.
Další náhlátsunamizasáhla pobřeží jihovýchodníAsie(Indie,Srí Lanka,Maledivy,Bangladéš,Myanmar,Thajsko,MalajsieaIndonésie) ráno26. prosince2004. Později zasáhla i další ostrovy vIndickém oceánu(Madagaskar,Seychely,RéunionaMauricius) a také východní pobřežíAfriky(Somálsko,TanzanieaKeňa). Vlna zabila asi 230 tisíc, postihla miliony lidí a způsobila rozsáhlé škody na tisících km pobřeží. Pocházela z podmořského zemětřesení o síle 9,2 stupňůRichterovy stupniceu severního cípu ostrovaSumatra. Tsunami dosahovala patnácti až třicetimetrové výšky.
30. září2009byla tsunami vyvolána zemětřesením o síle 8,3 stupněRichterovy škályu souostrovíSamoav Tichém oceánu. Je pravděpodobné, že většina lidí byla vlnou spláchnuta do moře. Konečný počet obětí je okolo 150. Byly stovky zraněných, ale většina z 220 000 ohrožených stihla utéct na bezpečné vyvýšeniny.
11. března2011došlo k jednomu z nejsilnějšíchzemětřesení u východního pobřežíjaponského ostrovaHonšú. Otřesy o síle 9,0 stupněRichterovy škálya následná až 38 m vysokávlna tsunami usmrtila nejméně 28 tisíc lidí. Vlny poškodily i několik jaderných elektráren, zdaleka nejvíceFukušimu I. Vlna místy zasáhla až 10 km do vnitrozemía způsobila rozsáhlé škody na infrastruktuře, stavbách a průmyslu.Neméně závažné jsou ekologické škody, jelikož došlo vlivem poškození mnoha průmyslových podniků k úniku nebezpečných látek do ovzduší i půdy. Nejzávažnější je poškození jaderné elektrárnyFukušima I, kde došlo vlivem selhání chladicího systémuk závažné havárii reaktoru, která je klasifikována stupněm 7, tzn. stejně jakohavárie jaderné elektrárny v Černobylu. Okolí elektrárny je v okruhu 30 km evakuováno a bude trvale uzavřeno na mnoho let.Škody přesáhly 309 miliard dolarů, a proto se jedná o nejdražší katastrofu dějin.
Existují i historické důkazy, že se mohou také vyskytnout obří tsunami, tzv.megatsunami. Potenciál k tomuto mají masivnísesuvypůdy a dopadymeteoritůči jiných kosmických těles dooceánu. Příkladem je globální megatsunami, vyvolaná dopadem planetkyChicxulubna konci druhohorníkřídy(před 66 miliony let).
Jiné vlny příbuzné k tsunami jsou např. kmitající stojaté vlny zvanéSeiche("séše"), které mohou být způsobeny stejnými příčinami jako tsunami, ale může je také aktivovat sama tsunami.