Santiago Calatrava

Santiago Calatrava Valls(*28. července1951Benimámet) ješpanělskýarchitekt,inženýraumělec. Patří mezi elitní světové návrháře. Jeho hlavní kancelář sídlí vCurychuveŠvýcarskua další kanceláře má vPaříži,Valenciia vNew Yorku.
Calatrava se narodil v roce1951v obciBenimámetnedalekoValencie(dnes integrované jako městská část Valencie). Od roku1959studoval naEscola d'Art i superior de disseny de Valenciakresbu a malbuUniversidad Politécnica de Valencia. Po krátkém studiu vPařížinaÉcole des beaux-arts, odkud byl nucený navrátit se zpět doValenciekvůlistudentským nepokojům roku 1968, začal studovatarchitekturua později navštěvoval i kurzyurbanismu. V letech 1975–1979 Calatrava studoval statiku konstrukcí naETHvCurychu(Švýcarsko).
Po studiu se Santiago Calatrava věnovalsochařství, avšak jehoarchitekturupřipomínající styl soch se setkává s lehkým nepochopením, proto se později věnuje hlavněarchitektuřea svůj neochabující zájem ouměnípokládá za zdroj nápadů proarchitekturu. Jeho styl je velmi osobitý a vyplývá z mnoha studií lidského těla a přírody.
Santiago Calatrava je od roku1979ženatý s Robertinou Marangoni.Dva jeho synové vystudovali technickou fakultu naColumbia University, další syn končí studia právnické fakulty na téže univerzitě.
Calatrava se ze začátku věnoval převážně návrhůmmostůavlakových nádraží, které vynikaly novým nadčasovým vzhledem. Zlom v jeho kariéře představujetelekomunikačnívěžMontjuïc vBarceloně(Španělsko,1989–1992), která vznikla při příležitostiLetních olympijských herv roce1992a skládá se z nakloněného nosníku s prstencovitým prvkem, v němž se nalézají vlastníantény. Další zajímavou stavbou jeAuditoriumnaTenerife(Santa Cruz de Tenerife,Kanárské ostrovy,Španělsko,1991–2003), dynamické, monumentální stavebnídílos charakteristickou betonovou skořepinovou střechou ve tvaru ohnutého trojúhelníku, sahajícího do výšky bezmála 60 metrů. Nejznámější a nejrozsáhlejší Calatravovou stavbou jeMěsto umění a vědvešpanělskéValencii, vybudované v letech 1991–2005.
Umělecké muzeum v Milwaukee(Milwaukee,Wisconsin,USA, 1994–2001) vybudoval jako svou prvnístavbuvUSA. Impozantní vstupní hala ze skla a oceli je vysoká 27 metrů a je možné ji zastínit pohyblivou sluneční clonou, jež se stala orientačním bodem pro návštěvníkymuzea. Calatravova prvnívýšková budovanazvanáTurning Torso, kterou postavil v letech 1999-2004 vMalmö(Švédsko), byla inspirovaná architektovým zaujetím prosochařství. Skládá se z devíti shodných krychlí uspořádaných okolo ocelové podpěry a tvořících spirálovoukonstrukcio celkové výšce 190 metrů. Jeho stavby se díky velmi osobitému vzhledu staly symboly mnoha měst po celém světě.
a další
a řada dalších výstav vNěmecku,Anglii,Španělsku,Itáliia dalších zemích.
Za své dosavadní dílo byl Santiago Calatrava oceněn četnými medailemi a cenami za architekturu a 13čestnými doktorátyvýznamných světových univerzit.
Některá jeho díla byla kritizována pro svoji extravagantnost, nedostatek užitného prostoru na úkor estetické hodnoty, chyby ve výpočtech nebo nepraktičnost použitých materiálů.To se týkalo především stavby letiště vBilbau, Kongresového paláce vOviedu, Musea de las Ciencias Principe Felipe veValencii. V některých těchto případech čelila společnost Santiaga Calatravy soudním žalobám o finanční částky v milionech eur. V případě letiště v Bilbao soud rozhodl, že veřejná bezpečnost je důležitější než právo duševního vlastnictví. V roce 2009 získal Calatrava v odvolání 30 000 eur odškodného.
Další kritiku si vyžádal most přesCanal GrandevBenátkách, který prošel mnoha konstrukčními změnami z důvodu mechanické nestability a nadměrné hmotnosti mostní konstrukce, která zatěžuje břehy kanálu a jehož realizace si vyžádala trojnásobek původně uvažovaného rozpočtu. Předmětem kritiky rovněž bylo, že most není bezbariérově přístupný.
Přes lagunu v Benátkách poblíž benátského nádraží Santa Lucia navrhl v roce 2008 most Ústavy (Ponte della Costituzione) z oceli a skla. V roce 2019 ho soud odsoudil k zaplacení odškodného městu Benátkám ve výši 78 tisíc eur, protože se při jeho konstrukci dopustil „zjevné nedbalosti“. Skleněné desky schodů trpěly vyšší mírou poškození, než s jakou architekt počítal, zejména vlivem kolečkových zavazadel. Předčasná výměna 8 schodů stála město 36 tisíc eur. Dalším problémem byl, podobně jako u pěšího mostu ve španělském městěBilbao, kluzký povrch. Obdivovatel stavby Shaul Bassi uvedl: „Je však nemožné na něm neuklouznout, zvlášť když prší.“ Za zhruba deset let provozu (podle zprávy z října 2018) most požádalo zhruba 5 tisíc lidí město o odškodnění a město muselo vyplatit odškodné v celkové výši zhruba 60 tisíc eur.
Přes dílčí neúspěchy a kritiky jeho projektů představuje dílo Santiaga Calatravy revoluci v architektuře, kterou charakterizuje sbližování architektury a stavebního inženýrství, které od poloviny 18. století existují jako dvě samostatná odvětví.