Bejrút

Bejrút(arabskyبيروت‎Bajrút) je hlavní a největší městoLibanonské republiky. Podle odhadů z roku 2014 žilo v Bejrútu a přiléhajících městech (vaglomeraci) 2,332 mil. obyvatel. V současnosti by tento počet odpovídal zhruba jedné čtvrtině všech obyvatel Libanonu (včetně 1,7 milionu uprchlíků ze sousedníSýrie). V samotném Bejrútu, který se nachází na poloostrově v Středozemním moři, žije přes 361,4 tisíc obyvatel, zástavba bejrútských předměstí se však rozpíná na pobřeží odMezinárodního letiště Rafíka Haríríhoaž po historické městečkoByblos.
Jedná se o jedno z nejstarších hlavních měst a nejstarších měst na světě vůbec. Trvale je obýváno přibližně 5 tisíc let, první zmínka o Bejrútu, která byla nalezena při vykopávkách v Egyptě, pochází z 15. století před naším letopočtem.
Bejrút hraje klíčovou roli v rámci libanonské ekonomiky. Většina tuzemských a zahraničníchbank, obchodních společností a dalších podniků sídlí v Bejrútu. Město je nazýváno „Paříž Blízkého Východu“, avšak ke konci20. stoletíje sužovalaobčanská válka, během které bylo město do značné míry zničeno. Od konce této války však probíhala rozsáhlá rekonstrukce města, na kterou finančně přispělyarabskéstáty a tamější a jiní soukromí investoři i z řad libanonskýchemigrantů.
I přes problémy války je dnes Bejrút navštěvovaným městem. Město patří mezi velmi globalizovaná města s mezinárodním významem. Patří též mezi vyhledávané destinace turistů z jiných arabských zemích, jelikož je Bejrút a celý Libanon na rozdíl od ostatních arabských zemí poměrně liberální. Město samotné se dělí na převážně muslimský západní Bejrút a křesťanský východní Bejrút, zatímco jeho předměstí jsou převážně křesťanská.
Původní název města zněl Bêrūt – česky „Studně“. Tento název mu daliFéničanéa to už v dobách15. století př. n. l.Vestarověkubyl také znám pod názvemBerytus, na tento název přišli archeologové v roce1934. Roku140 př. n. l.město obsadil a později zničilDiodotus Tryfon, král tehdejšíSýrieaSeleukovské říše. Poté bylo město přestavěno v helénském stylu a přejmenováno na Laodicea, na počest seleukovské královny. Dnešní město se rozkládá na místě právě tohoto starého. Proto se také přímo v centru Bejrútu nacházejí archeologická naleziště, na kterých bylo možno pracovat až po ukončení občanské války v roce1991. Díky průzkumu se zjistilo, že některé současné ulice kopírují tvar těch starověkých.
V této době zde existovala velmi významná právnická škola, a to i za dob císařeJustiniána, tedy po pádu Západořímské říše. V Byzantské říši se stala jednou ze tří oficiálních právnických škol (roku553). Přesto o dalších 20 let později musela být přestěhována doSidonu, protože Beirút postihlo silné zemětřesení.
V roce635padlo město do rukouArabům. Přesto svůj význam jako centrum východního středomoří nezískalo, bylo totiž zastíněno městemAkko, jehož rozvoj byl větší.
Mezi lety1110a1291Bejrút obsadila vojskakřížových výprav. Poté se ho zmocnili drúzštíemírové. Jedním z nejdůležitějších bylFakr ed-Din Maan II., který postavil kolem města silnéopevnění.
Roku1763se městu podařilo stát se konečně centrem Východního středomoří, protože v Akku propukly nepokoje. Během doby, kdy byl Bejrút pod nadvládou různých pašů, počet obyvatel prudce klesl, z kvetoucího obchodního města se stalo městečko s pouhými 10 000 obyvateli. Až rok1888přinesl zvrat. Město se stalo centremVilájetuSýrie(turecké Syrsképrovincie), což odstartovalo hospodářský i obchodní růst. Vznikly vztahy s Evropou aSpojenými státy. Po masakru křesťanů roku1860tu byla zintenzivněna činnost západních misionářů. Snaha obrátit kekřesťanstvídalší místní obyvatele však skončila neúspěchem. Jediný z výsledků práce americkýchmisionářů, který se ujal, byl nový systém škol. VzniklaSyrská protestantská univerzita, která se později přeměnila v Americkou Bejrútskou univerzitu. Díky těmto školám se tu koncem 19. století objevila i arabská inteligence. Angličtí a francouzštíinženýřizde stavěli moderní stavby (přístavv roce1894,železniceBejrút –Damašek–Halabv roce1907). Zboží se vyváželo většinou doFrancie, ve městě postupně rostl francouzský vliv.
Po páduOsmanské říšepo1. světové válcese města zmocniliFrancouzi. Ti velmi podporovali komunitumaronitských křesťanůa zajistili mírný rozvoj.
Po2. světové válcevyhlásil Libanon nezávislost s Bejrútem jako svým hlavním městem. Až do roku1975, kdy vypuklaobčanská válka, se městu říkalo „Paříž blízkého východu“, kdy stále zůstávalo centrem arabské inteligence,obchoduaturismu.
V této době se město rozdělilo. Křesťané na východě se smuslimyv západní části Bejrútu oddělili Zelenou linii, vedoucí přes náměstí Mučedníků (Place des Martyrs) v samotném centru města. Toto rozdělení pomyslně funguje dodnes.
V této době bylo město na mnoha místech do značné míry zničeno. V centru zůstaly sutiny obchodních domů a administrativních budov.
V roce1991byl podepsán mír. I 20 let po válce jsou pozůstatky zničení v období občanské války stále vidět. Centrum je sice opravené, ale v létě roku 2006 vdruhé libanonské válcebylyIzraelembombardovány jižní čtvrtě ovládanéHizballáhem.
Časté jsou také atentáty na významné politické osobnosti. Ten nejvýznamnější se odehrál v únoru roku 2005, byl to atentát na bývalého premiéraRafíka Haríríhov západním Bejrútu u hotelu St. George. Tento akt vedl k tzv. Cedrové revoluci a staženísyrských vojskz Libanonu.
V úterý dne 4. srpna 2020, 15:08:18UTC(18:08:18 místního času), došlo v oblasti bejrútského hlavního přístavu k výbuchu velkého skladu s potenciálně výbušnou látkou. Jednalo se odusičnan amonnýv množství 2750tun.Tato chemikálie, dovezená zGruzie, tam byla nekontrolovaně a neodborně skladována již od roku 2013. Zcela náhle došlo ke dvěma detonacím. Při větším druhém výbuchu vznikl ohnivý mrak, posléze mrak v podobě hřibu, který se valil na město. Vyvinula se velmi silná tlaková vlna, která zničila celé okolí včetně samotného přístavu. Značně nebo zcela poškodila mnoho domů ve městě, mj. vyrazila okna a dveře i ve vzdálenosti až 10 i více kilometrů. V okruhu několika kilometrů vmetávala stěny dovnitř budov. Jednalo se o jednu z nejsilnějších nejaderných explozí způsobených lidmi. Výbuch byl slyšet až vNikosiinaKypru, 240 kilometrů vzdálené, síla otřesu byla odhadnuta na 3,3Richterovy stupnice.Zemřelo 135 lidí a zraněno kolem 4000 osob, další početní lidé byli pohřešováni.
Mezinárodní společenství okamžitě nabídlo Libanonu a městu Bejrút rozsáhlou humanitární a materiální pomoc a začalo ji neprodleně poskytovat.