Lotyšsko

Lotyšsko(lotyšskyLatvija), plným názvemLotyšská republika(lotyšskyLatvijas Republika), jestátvseverní EvropěvPobaltí. Spolu sEstonskemna severu aLitvouna jihu je jedním ze třípobaltských států. Na východě sousedí sRuskem, na jihovýchodě sBěloruskema na západě má společnou námořní hranici seŠvédskem. Většinourovinatá,nížinnázemě má rozlohu 64 589 kma žije v ní 1,8 milionu obyvatel. Jeunitárníparlamentní republikous hlavním anejvětším městemRigou.Lotyšipatří ketnolingvistickéskupiněBaltůa hovořílotyštinou, jedním ze dvou jediných dochovanýchbaltských jazyků, nejvýznamnější menšinou v zemi jsouRusové, kteří tvoří téměř čtvrtinu obyvatel.
Po staletíchkřižácké,švédské, polsko-litevské a ruské nadvlády, která byla uplatňována především prostřednictvím místníbaltsko-německéšlechty, byla 18. listopadu 1918 po odtržení odNěmeckého císařstvív důsledkuprvní světové válkyzaložena nezávislá Lotyšská republika.Po převratu v roce 1934, kdy byla nastolena diktaturaKārlise Ulmanise, se země stávala stáleautokratičtější.Faktická nezávislost Lotyšska byla přerušena na počátkudruhé světové války, která začala násilným začleněním Lotyšska doSovětského svazu, následovala v roce 1941 invaze a okupacenacistickým Německema v roce 1944 opětovná okupace Sovětským svazem, který na dalších 45 let vytvořilLotyšskou sovětskou socialistickou republiku. V důsledku rozsáhlé imigrace během sovětské okupace se etničtíRusovéstali nejvýznamnější menšinou v zemi. V roce 1987 začala mezi pobaltskými sovětskými republikami pokojnáZpívající revoluce, která skončila obnovením faktické i oficiální nezávislosti 21. srpna 1991.
Lotyšsko jevyspělou zemísvysokými příjmyavyspělou ekonomikou, které se vindexu lidského rozvojeumístilo na 39. místě. Je členemEvropské unie,Rady Evropy,eurozóny, Severské investiční banky,Schengenského prostoru,NATOaOrganizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj. Účastní se také regionální spolupráce Seversko-baltské osmičky.
JménoLatvijavzniklo z názvu starobylého baltského (indoevropského) kmeneLatgalů(lotyšskyLatgali), z něhož vzniklo etnické jádrolotyšskéhonároda.Latinskéverze názvu zeměLettigalliaaLethiavytvořil ve 13. stoletíJindřich Lotyšský(Latviešu Indriķis, Henricus de Lettis), autor kronikyHeinrici Cronicon Lyvoniae.Ty pak dali vzejít jménům země vrománských jazycích(Lettonie,Letonia) a vněmčině(Lettland).
Území dnešního Lotyšska bylo osídleno po konci poslednídoby ledovékolem roku 9000 př. n. l. Během 2. tisíciletí př. n. l. se v oblasti objeviliBaltové, kteří do konce 1. tisíciletí vytvořili v Lotyšsku čtyři kmenové celky:Kurové,Latgalci,SélovéaZemgalové. Hlavní lotyšská řekaDaugavapředstavovala významnou spojnici na cestě ze severníhoRuskadojižní Evropya naStřední východ, čehož využívali jak Baltové, tak posléze iVikingovéa později kupci zeseverských státůaNěmecka.Obchodovali především sjantarem, dnešní Rigou procházela prosluláJantarová stezka.
První křesťanštímisionářivyslanípapežempřijeli do země ve 12. století.Svatý Meinhardroku 1184 vIkšķilenechal postavit první kostel a v roce 1186 v Rize založilbiskupství.On ani jiní misionáři však nebyli tak úspěšní, jak doufali. Zdejší obyvatelé sechristianizacipostavili a stali se tak terčemseverních křížových výprav.Vyzval k nim papežCelestýn III.roku 1193.V důsledku těchto výprav území osídlili předevšímdolnoněmeckymluvícíkřižácize severního Německa, čímž začala historie tzv.baltských Němců.Založili na území Lotyšska a v jižním Estonsku křižácký státTerra Marianazvaný též Livonsko, neboť klíčovou silou kolonizace bylLivonský řád(autonomní větevŘádu německých rytířů).
Dnešní lotyšské hlavní městoRiga, které bylo založeno roku1201německými kolonisty v ústí řeky Daugavy, se stalo strategickou základnou při dobývání okolního území Livonským řádem. Riga se stala prvním velkým městem na jižnímBaltua vytvořila úzké kulturní vazby se západní Evropou. Po roce1282se stala důležitým obchodním centremHanzy.Hanzovními městy se staly iCēsis,Limbaži,KokneseaValmiera. Od16. stoletíse německou dominanci v oblasti snažily narušit okolní velmoci.
PoLivonské válce(1558–1583) se severní Lotyšsko a jižní Estonsko dostalo podpolsko-litevskounadvládu.VznikloLivonské vévodství(Ducatus Livoniae Ultradunensis), které existovalo v letech 1561–1629. Ačkoli bylovazalskýmstátem Polsko-litevské unie, zachovalo si značnou míru autonomie a v 16. století prožilo svůj zlatý věk. Prvním guvernérem bylJan Chodkiewicz, sídlil na hradě Sigulda. Na jihu Lotyšska existovalo v té doběKuronské a zemgalské vévodství. Ač také polsko-litevským vazalem, zprvu si vládu podržela dynastie posledníhovelmistraLivonského řádu,Kettlerové. Později se ale vévodství stalo přímýmlennímúzemí Litvy. Jeho hlavním městem byla nejprveKuldīga, později byla správa přenesena doJelgavy.
V 17. a na počátku 18. století se v důsledku své strategické pozice a prosperity lotyšské území stalo ohniskem častých konfliktů mezi několika velmocemi –Pruskem(později Německem),Polskem,Švédskema Ruskem.Popolsko-švédské válce(1600–1611) se severní Livonsko dostalo pod švédskou nadvládu. Tzv.Švédská Livonie(Svenska Livland) existovala v letech 1629–1721. Riga se stala jejím hlavním městem a největším městem celé Švédské říše. Švédové vládli i veVidzeme. V Lotyšsku je švédské období často připomínáno jako dobré časy: bylo uvolněno nevolnictví, byla zřízena síť škol pro rolnictvo a moc regionálních baronů byla zmenšena. Pod švédským vlivem se upevniloluteránství, ovšem na jihu, kam vliv Švédů nesahal, naopak Latgalové přijali pod polským vlivemkatolicismus.
Zlaté časy skončilyseverní válkou(1700–1721). Během ní zemřelo až 40 procent Lotyšů, částečně na mor a částečně v důsledku hladomoru. Plná polovina obyvatel Rigy pomřela. Švédsko se v důsledku prohry ve válce vzdalo svých baltských území, včetně Lotyšska, ve prospěchRuska.Další dnes lotyšské území Rusko získalo na úkor Polska roku 1772 a další pak během třetíhodělení Polska(1795). Rusové z dobytého Švédského Livonska udělali nejprveRižskou gubernii, po uchvácení Polska, roku 1796, pakLivonskou gubernii.
Pod ruskou nadvládou začalolotyšské národní obrození.Vyhraňovalo se kulturně vůčiněmčině, jež bylaúředním jazykem, politicky pak vůči ruskémuabsolutismu.První nacionalistickou silou se stalomladolotyšské hnutí(Jaunlatvieši), vedenéKrišjānisem Valdemārsem. Zpočátku se projevovaly islavjanofilskétendence, než Rusové zahájili v 60. letechrusifikačnípolitiku.Mladolotyši byli zhruba od 80. let 19. století zastíněni hnutím zvaným Nový proud (Jaunā strāva), v němž vůdčí úlohu hrálPēteris Stučka(později se přidal k bolševikům) aRainis.To již koketovalo s radikálními myšlenkami, jak sociálními, tak nacionálními.
Za ruského panování bylo Lotyšsko v popředíindustrializacea odbourávánínevolnickýchrysů společnosti, takže ke konci19. stoletípředstavovalo jednu z nejvíce rozvinutých částíRuského impéria. Rostoucí sociální problémy a vzrůstající nespokojenost se projevily běhemrevoluce roku 1905, kdy Riga hrála mezi dalšími ruskými oblastmi čelnou roli.V Lotyšsku během revoluce přitom převážily národní požadavky nad politickými a sociálními.
První světová válkazasadila Lotyšsku tvrdé rány. 500 000 Lotyšů kvůli německé ofenzivě uprchlo na východ. Velká část potravin a domů byla ruskou armádou zničena, aby nepadly do německých rukou. Někteří uprchlíci se usadili veVidzeme(Livonsku), ale většina pokračovala do Ruska, kde se museli usadit v primitivních podmínkách. Trpěli hladem a nemocemi. (Mnoho z těchto uprchlíků se vrátilo do Lotyšska po roce 1920, část však v Rusku zůstala. V novém bolševickém státě řada z nich dosáhla vysokých armádních a stranických postů, avšak Lotyši se posléze stali jedním z hlavních terčůStalinovýchčistek v letech 1937–1938a většina byla popravena.) Bilance války byla děsivá. Počet obyvatel klesl z 2,55 milionu na 1,59 milionu. Lotyšsko nedosáhlo počtu obyvatel z roku 1914 už nikdy (v současnosti na jeho území žijí necelé 2 miliony lidí). Bylo zničeno 87 700 budov a 27 % orné půdy. Průmysl byl v troskách.
Brestlitevský mírmezi bolševickým Ruskem a Německem z3. března1918předával Lotyšsko Němcům. Němci rychle zavedli okupační režim, který trval do 11. listopadu 1918. Během této doby se neúspěšně snažili vytvořitSpojené baltské vévodství, které by podléhalopruskémutrůnu.Tento projekt (stejně jako podobnéLitevské království) se však zhroutil spolu s pádem Německá říše 9. listopadu a příměřím, jež podepsalo 11. listopadu.
Lotyšsko se ocitlo v unikátní historické situaci: Rusko se ho oficiálně zřeklo a Německo se právě zhroutilo. Nadšení pro samostatný stát se rozšířilo do všech skupin obyvatel a přimělo je se konečně sjednotit. 17. listopadu 1918 tak vznikla jednotná Lidová rada (Tautas padome), která sjednotila sociální demokraty, Demokratický blok a Národní radu. Předsedou se stal pozdější první prezident LotyšskaJānis Čakste. Lidová rada druhý den, 18. listopadu 1918, vyhlásila Lotyšskou republiku a zformovala prozatímní vládu.Prvním premiérem bylKārlis Ulmanis.
26. listopadu 1918 nový stát uznalo Německo, byť místní Němci vytvořili se zbývajícími jednotkami německého císařství Zeměbranu (Baltische Landeswehr), která se proti nově vzniklému státu postavila. Bolševické Rusko neuznalo nový stát vůbec. Několik dní po vyhlášení nezávislosti zahájilo vojenskou intervenci do Pobaltí s cílem toto území připojit k sovětskému Rusku. V Lotyšsku se mohlo opřít o Iskolat (levicové sociální demokraty), který 19. listopadu 1918 vyhlásil, že Lotyšsko se stává součástí Ruské sovětské federace. Do čela bolševické lotyšské vlády se postavil právníkPēteris Stučka. Tím začalaLotyšská osvobozenecká válka.Zeměbranu Lotyši porazili vbitvě o Cēsis. S bojem proti Rusům pomohli Poláci. Spojené vojsko Poláků a Lotyšů se postavilo bolševické armádě v bitvě u Daugavpilsu, kde dosáhli drtivého vítězství.Rusko bylo nuceno požádat o klid zbraní a stáhlo se z území Lotyšska.
V červnu byl podepsán mír s Německem a 11. srpna 1920 oficiálně válka skončila i s RuskemRižským mírem. V jeho 11. části se Rusko dokonce zavazovalo platit lotyšskému státuválečné reparace, což ilustruje, jak drtivá ruská prohra byla.
Nový stát uzavřelkonkordátsVatikánem(díky němu některépravoslavnékostely byly předány katolíkům) a přijal pozemkovou reformu, jejímž cílem bylo rozdělit půdu německých šlechticů mezi drobné lotyšské zemědělce. A tak zatímco v roce 1897 bylo 61,2 % venkovského obyvatelstva bez půdy, v roce 1936 to bylo již jen 18 %. Němečtí šlechtici si mohli ponechat jen 50 hektarů na osobu.Mnoho z nich odešlo s trpkostí do Německa. Noví vlastníci půdy (tzv.Jaunsaimnieki) se stali poté stabilní voličskou oporou Ulmanisových agrárníků, kteří byli klíčovou silou první éry republiky.
Vztah sociálních demokratů, kteří měli po válce velkou podporu, k novému státu byl rozporuplný, neužívali na svých akcích státní vlajku, nezpívali státní hymnu, nechtěli do vlády, i když mohli. To vedlo k jejich rozštěpení a marginalizaci. Jejich politika ovšem také vedla k tvorbě nestabilních koaličních vlád. Krize politická vygradovala svelkou hospodářskou krizí. Roku 1934 Ulmanis provedl státní převrat a zavedlautoritářskýrežim.Jedním ze zdůvodnění převratu bylo, že je třeba zabránit nástupufašistickéhohnutíPērkonkrustsa provokacímbaltských Němců, kteří stále více sympatizovali s německýmnacismem.Hlavní obětí represí byli ovšem sociální demokraté. V koncentračním táboře vLiepājebylo internováno 95 členůPērkonkrustsa vedle toho 369 sociálních demokratů. Následovalo též masivnízestátňování, které mělo však význam spíše nacionalistický než socialistický – pod heslem „Lotyšsko Lotyšům“ Ulmanis vyvlastňoval především podniky etnických menšin –Němců,Rusů,ŽidůaLitevců. Tento proces ovšem neprovázely násilné excesy.V mnoha odvětvích vznikly státní monopoly.
Po vypuknutídruhé světové válkybylo Lotyšsko17. června1940okupováno a posléze anektovánoSovětským svazem. Během jednoho roku sovětské vlády před německou invazí byly desítky tisíc Lotyšů odvlečeny do sibiřskýchgulagůnebo povražděny.Němečtí vojáci byli proto na začátku války poměrně značnou částí obyvatelstva vítáni jako osvoboditelé, avšak v průběhu války se obyvatelstvo z důvodu zvěrstev páchaných německou armádou postavilo proti Němcům. Nacisté a místní kolaboranti povraždili přes 60 000 lotyšskýchŽidů, mnoho z nich přimasakrech v Rumbuleav Liepāji.Počáteční podporu Němců později zneužívala sovětská propaganda. Součástí Sovětského svazu jakoLotyšská sovětská socialistická republikazůstalo Lotyšsko až do rozpadu Sovětského svazu v roce1991.
Lotyšsko, které bylo mezi světovými válkami zemědělskou zemí vyvážející potraviny do mnoha zemí Evropy, bylo během sovětské okupace přeorientováno na průmyslovou výrobu a jeho ekonomická samostatnost byla vnímána jako přežitek – země začala být integrována do sovětského ekonomického systému. Nové průmyslové podniky, či modernizované staré (například závodRVRna výrobu lokomotiv), získaly odbytiště v Sovětském svazu. Podobně docházelo také k výměně obyvatelstva i kulturních vlivů. Do Lotyšska se začaly stěhovat tisíce lidí z celého Sovětského svazu, hlavně pakRusů. Naopak Lotyši se začali objevovat v ostatních čtrnácti republikách, tisíce kilometrů od své domoviny. Proto se velmi často také hovoří orusifikaciPobaltí.Přestoželotyštinazůstala oficiálním jazykem, byla doplněnaruštinou, která měla na úrovni svazu dominantní význam. PoStalinověsmrti roku 1953 se skupina tzv. národních komunistů vedenáEduardsem Berklavsempokusila nové vedení SSSR přimět k získání vyššího stupně autonomie pro Lotyšsko a ochraně lotyšského jazyka, jehož pozice se rychle zhoršovala.Nebyli úspěšní. V roce 1959 poChruščovověnávštěvě Lotyšska byli tzv. národní komunisté zbaveni svých funkcí a Berklavs musel Lotyšsko opustit.Rusifikacenaopak ještě zesílila. Jen v roce 1959 přišlo zhruba 400 000 osob a poměr lotyšského etnika v Lotyšsku klesl na 62 % (předválečný podíl byl asi 77 procent). V roce 1989 tvořili etničtí Lotyši v Lotyšsku již jen asi 52 % populace.
Po roce 1985 došlo v rámciperestrojkyk řadě reforem, jejichž součástí bylo také zajištění ekonomické soběstačnosti jednotlivých republik. V létě 1987 lidskoprávní organizace Helsinki-86 v Rize uspořádala první velké demonstrace uPomníku svobody.Ještě v časech perestrojky bylo také založeno několik organizací, které se staly zárodkem politických stran. Mezi nimi největší význam mělaLotyšská lidová fronta(Tautas Fronte)Ivarse Godmanise.Svou roli sehrály i Lotyšské hnutí za národní nezávislost (Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustība) a Občanský kongres (Pilsoņu kongress).Tyto skupiny začaly pozvolna mluvit o obnovení národní nezávislosti.
K 50. výročípaktu Molotov–Ribbentrop(23. srpna 1989) uspořádaly tyto organizace (spolu s podobnými v Litvě a Estonsku) slavnou akci – lidský řetěz, který se táhl 600 kilometrů odTallinnupřes Rigu až doVilniusu.Nenásilná akce zvanáBaltský řetězměla obrovský náboj. Lotyši dobře chápali, co taková akce znamená právě v takový den. Sérii podobných akcí, k nimž často docházelo na hudebních festivalech v celém Pobaltí, se někdy říkáZpívající revoluce.
Kandidáti Lidové fronty získali v prvních demokratických volbách od 30. let konaných v březnu 1990 dvoutřetinovou většinu v Nejvyšší radě. Vzápětí zahájili kroky k zisku plné nezávislosti. Rada 4. května 1990 přijala prohlášení o obnovení nezávislosti, byť počítalo s přechodným obdobím. V lednu 1991 se konzervativní komunistické síly pokusily obnovit sovětskou moc s použitím násilí. Lotyšským demonstrantům se však podařilo zabránit sovětským armádním jednotkám v opětovném obsazení strategických pozic.Sovětská moc byla zcela zdiskreditována a v rozkladu. 21. srpna 1991 (do jisté míry v reakci na neúspěšný pokus opřevrat v Moskvě) parlament odhlasoval ukončení přechodného období, čímž obnovil lotyšskou předválečnou nezávislost.Jako první uznal nový státIsland.6. září 1991 byla lotyšská nezávislost uznána Sovětským svazem, který se záhy rozpadl.Ruskoukončilo svou vojenskou přítomnost dokončením stažení vojsk v roce 1994 a uzavřením radarové stanice Skrunda-1 v roce 1998.
Jedním z prvních problémů, které nový stát musel vyřešit, byla otázka občanství. Lidová fronta původně prosazovala, aby všichni obyvatelé s trvalým pobytem měli nárok na lotyšské občanství. To se však mnohým jevilo jako riziko pro stabilitu nového demokratického systému. Občanství tak bylo uděleno jen osobám, které byly občany Lotyšska v den ztráty nezávislosti v roce 1940, a jejich potomkům. V důsledku toho většina etnicky nelotyšských obyvatel nezískala občanství. Do roku 2011 více než polovina těchto osob složila naturalizační zkoušky a lotyšské občanství obdržela, ale v roce 2015 bylo v Lotyšsku stále ještě 290 660 osob bez státní příslušnosti, což představovalo 14,1 % populace. 71 % z těchto lidí jsou etničtíRusové, což využívá Rusko ve svých kampaních proti Lotyšsku. Bez občanství se tito obyvatelé především nemohou účastnit parlamentních voleb. Jejich děti však automaticky nárok na občanství mají.V roce 2012 proběhlo referendum, v němž Lotyši drtivou většinou 78 procent hlasů odmítli, aby se ruština stala druhým oficiálním jazykem země.
Vaira Vīķe-Freibergováse roku 1999 stala první ženskou hlavou státu v postsovětské zemi.
Dalším zásadním projektem byla integrace s evropskými státy, hlavně pak vstup doEU. Do této organizace vstoupila země1. května2004(vizVstup Lotyšska do Evropské unie), ve stejném roce se také stala členemNATO.Odbourání celních bariér a připojení k jednotnému hospodářskému prostoru se sice ukázalo pro lotyšské hospodářství jako velmi pozitivní krok, země měla po řadu let nejvyšší hospodářský růst v EU, dopadla na ni ale velmi těžce hospodářská krize z přelomu let 2008 a 2009, kdy se země dostala do velkých potíží a mluvilo se i ostátním bankrotu.Zhruba v roce 2012 se ale ekonomika vzpamatovala, země obnovila nejvyšší růst v EU a splatila své dluhy.K 1. lednu 2014 Lotyšsko přijalo evropskou měnueuro.1. července 2016 se stalo členemOrganizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj(OECD).
Státní symboly Lotyšska navazují na symboly používané v období nezávislosti státu v letech 1918–1940. S prohlášením nezávislosti Lotyšska naSovětském svazuroku 1990 byly přijaty současné státní symboly, samostatný stát pak vznikl v roce 1991.
Lotyšská vlajka je tvořena listem o poměru stran 1:2 se třemi vodorovnými pruhy:karmínovým, bílým a karmínovým v poměru šířek 2:1:2.
Lotyšský státní znak je uzákoněn ve třech variantách.Malýznak je tvořen děleným, od středu polceným štítem. V horním, modrém poli je zlaté, rostoucí slunce s 21 paprsky. V heraldicky pravém, dolním, stříbrném poli je červený lev, v pravém, červeném poli je stříbrnýgryfs taseným mečem. Nad štítem jsou tři zlaté, plnější, pěticípé hvězdy.Středníznak navíc obklopují dvě zkřížené dubové ratolesti.Velkýznak je doplněn oštítonoše, kterými jsou červený lev a stříbrný gryf ze znaku, stojící na dubových ratolestech, které jsou svázány stuhou v národních barvách.
Lotyšská hymna je píseňDievs, svētī Latviju(českyBože, požehnej Lotyšsku). Hudbu i slova napsalKārlis Baumanis.
Povrchje většinourovinatý,nížinný, místy spahorkatinami. Hlavním a nejvyšším pohořím jsouVidzemské vrchy. Území Lotyšska bylo modelovánopleistocénnímledovcem. Zůstaly po němmorénya nánosy, které tvoří na západě Kuronskou a na východě Livonskou vrchovinu. Lotyšsko hraničí sLitvou(588 km) na jihu, sBěloruskem(161 km) na jihovýchodě, sRuskem(246 km) na východě a sEstonskem(343 km) na severu.
Celé území státu leží na pevnině, Lotyšsku nepatří v Baltském moři žádný ostrov. Podél mořského pobřeží leží pásmopísečných dun.
V Lotyšsku je hustá říční síť, řek je v zemi 12 500. Největšími jsouDaugava,VentaaGauja. Celková délka řek v Lotyšsku je 38 000 kilometrů. Je zde také mnoho jezer, celkem 2 256. Mají celkovou rozlohu 1 000 kilometrů čtverečních. Velkými jezery jsouLubanasčiRāznas. V zemi je též mnohobažin, které tvoří 10 % rozlohy státu. 42 % z těchto bažin jsou rašeliniště, 49 % slatiny a 9 % jsou přechodná rašeliniště. 70 % procent bažin je civilizací nedotčeno a jsou útočištěm pro mnoho vzácných druhů rostlin a zvířat. Zemědělské plochy zabírají 1 815 900 hektarů, což je 29 % celkové rozlohy.
Podnebí Lotyšska patří do chladnějšíhomírného pásu, na východě skontinentálním vlivem. Se zvětšující se vzdáleností od moře se zvyšují i teplotní rozdíly. Průměrnálednováteplotaje−5°Cačervencová17 °C. Průměrný roční úhrnsrážekčiní 630mm, v Livonské vrchovině až 800 mm.
V Lotyšsku je evidováno přibližně 30 000 druhů rostlin a zvířat. Mezi běžné druhy volně žijících živočichů v Lotyšsku patří jelen, divočák, los, medvěd, liška. Mezi druhy, které jsou v jiných evropských zemích ohroženy, ale v Lotyšsku jsou běžné, patříčáp černý(Ciconia nigra),chřástal polní(Crex crex),orel mořský(Aquila pomarina),strakapoud bělohřbetý(Picoides leucotos),jeřáb popelavý(Grus grus),bobr evropský(Castor fiber),vydra říční(Lutra lutra),vlk obecný(Canis lupus) neborys ostrovid(Felis lynx).V přírodní rezervaci Pape, kam byli znovu vysazeni bizoni a divocí koně, je nyní téměř kompletníholocénovámegafauna. Několik druhů flóry a fauny je považováno za národní symboly. Národními stromy jsoudubalípa, národní květinousedmikráska,konipas bílýje považován za národního ptáka. Velkým symbolem Lotyšska je takéjantar.Byl to právě jantar, který skrzejantarovou stezkujiž ve starověku spojil Pobaltí se středomořskouantickoucivilizací. Dodnes patří jantar k nejoblíbenějším turistickým suvenýrům.
Lotyšsko má čtyři národní parky.Národní parkGaujasv povodí stejnojmenné řeky je největší v Pobaltí a je nejstarším lotyšským národním parkem, založeným roku 1973. Po zisku samostatnosti vznikly ještě tři národní parky –Národní park Ķemeri(vyhlášen 1997),Národní park Slītere(1999) aNárodní park Rāzna(2007). Všechna nějak chráněná území mají rozlohu 2,790 kilometrů čtverečních, což představuje 20 procent rozlohy Lotyšska. Lotyšsko má 5. nejvyšší pokrytí územím lesy v Evropské unii, po Švédsku, Finsku, Estonsku a Slovinsku. Lesy zabírají 3 497 000 hektarů neboli 56 % celkové rozlohy země.
Lotyšsko má jednokomorový parlament (Saeima), do nějž se každé čtyři roky volí 100 zastupitelů. Parlament na čtyřleté období volíprezidentarepubliky s možností jednoho znovuzvolení. Prezident jmenuje premiéra a jeho vláda se uchází o důvěru parlamentu.Zákonodárná iniciativanáleží vládě, prezidentovi, parlamentní komisi, pěti poslancům čijedné desetině oprávněných voličů.Parlamentvyslovuje důvěruvládě, kterou sestavuje premiér navržený prezidentem, parlament může vyjádřit nedůvěru předsedovi vlády (vládě jako celku) nebo jednotlivým ministrům.
Prezidentem Lotyšské republiky byl v roce 2023 zvolenEdgars Rinkēvičs. Úřadu se oficiálně ujal 8. července 2023. Vystřídal prezidentaEgilse Levitse, zvoleného v roce 2019.
Prvním postsovětským prezidentem bylGuntis Ulmanis(1993–1999), po něm zastávala tento úřad po dvě obdobíVaira Vīķe-Freiberga(1999–2007) a následovalValdis Zatlers(2007–2011). V roce 2011 byl prezidentemzvolenAndris Bērziņš, v roce 2023Edgars Rinkēvičs.
Premiérkou je od 15. září 2023Evika Siliňová, vystřídalaArturse Krišjānise Kariņše.
Každé zasedání vlády je od roku 2013 živě vysíláno na internetu.
Starostou hlavního města Rigy jeVilnis Ķirsis.
16. března slaví váleční veteráni této země lotyšský den legionářů, nejedná se ale o oficiální státní svátek. Jeho součástí je i tradiční pochod na oslavu lotyšských veteránů z jednotekWaffen-SS, včetnělotyšské divize SS. Lotyšsko je tedy jeden z mála států, které, ač členy EU a NATO, mají otevřeně takovéto, minimálně kontroverzní, tradice. V roce 2014 skončil v lotyšské vládě ministr životního prostředí a místního rozvojeEinars Cilinskis, protože trval na své účasti v tomto pochodu.V řadách jednotek SS bojovalo za války okolo 140 000 Lotyšů. Přibližně stejný počet Lotyšů bojoval proti nacistům v řadáchRudé armády.V roce 2019 u příležitosti 75. výročí bojů jednotek lotyšských SS s Rudou armádou u obce Mores vystoupil zase s projevem na podporu esesáků nově jmenovaný ministr obranyArtis Pabriks. Pabriks při účasti několika nejvyšších důstojníků armády a před několika veterány lotyšských SS řekl mj., že: "Lotyšští legionáři jsou chloubou lotyšského lidu a země.“ Po mnoha negativních ohlasech (mj. písemná stížnost gen. tajemníkovi NATOJ.Stoltenbergovi) byl projev pár dnů po vyvěšení jeho textu na webu Ministerstva obrany ze stránek stažen.Na politickou kariéru A.Pabrikse už tato aféra na rozdíl od Cilinskise vliv neměla.
K datu 1. července 2021 se Lotyšsko nově a na nejvyšší úrovni dělí na 36 krajů (novadi, jednotné číslonovads) a 7 státních měst (Valstspilsēta). V porovnání sČeskou republikoumají lotyšské kraje spíše rozlohu českých okresů a někdy bývají i takto chápány.
Mimo toto dělení jsou ústavou uznány i čtyři historické regiony, přestože nemají zcela přesně vymezené hranice a nejsou ani samosprávnými celky, ani stupni státní správy. Těmito regiony jsouKurzeme(Kuronsko) na západě,Vidzeme(Livonsko) na severu,Latgale(Latgalsko) na východě aZemgale(Zemgalsko) ve středu země na jih od Rigy.
Lotyšsko je členemOrganizace spojených národů,Evropské unie,Rady Evropy,NATO,OECD,OBSE,Mezinárodního měnového fonduaSvětové obchodní organizace. Je také členemRady států Baltského mořea součástíschengenského prostoru.
Lotyšsko navázalo diplomatické styky se 158 zeměmi. Má 44 diplomatických a konzulárních misí a spravuje 34 zastupitelských úřadů a 9 stálých zastoupení v zahraničí. V lotyšském hlavním městě Rize je 37 zahraničních ambasád a 11 mezinárodních organizací. V Lotyšsku má sídlo i jedna z instituci Evropské unie: Sdružení evropských regulačních orgánů pro elektronické komunikace (BEREC).
Mezi priority zahraniční politiky Lotyšska patří tradiční pobaltská spolupráce, od 90. let se rozvíjející spolupráce seseverskými zeměmi,evropská integracea transatlantická bezpečnostní spolupráce, zejména spojenectví seSpojenými státy. Důležitým prvkem lotyšské zahraniční politiky je také posílení stability a demokracie v zemíchVýchodního partnerství EU(Ukrajina,Arménie,Gruzie,Ázerbájdžán, původně iBělorusko, později vyloučené).
Pobaltské země měly po získání samostatnosti několik možností, kde hledat klíčové geopolitické partnery. Historické vazby mířily do Polska, Běloruska či na Ukrajinu, ony však zvolily především seversko-baltskou spolupráci (zejm. sFinskem,ŠvédskemaNorskem).Seversko-baltská osmička je společná platforma vlád Dánska, Estonska, Finska, Islandu, Lotyšska, Litvy, Norska a Švédska. Tzv. Seversko-baltská šestka spojuje seversko-baltské země, které jsou členskými státy Evropské unie. Severská rada ministrů má kancelář v Rize.
Lotyšsko se účastní programu Severní dimenze (spolupráce EU, Norska, Islandu a Ruska). V roce 2013 Riga hostila zasedání Northern Future Forum, dvoudenní neformální setkání předsedů vlád seversko-baltských zemí aSpojeného království.
Lotyšsko hostilo v roce 2006 Summit NATO a od té doby se výroční konference v Rize stala předním fórem zahraniční a bezpečnostní politiky v severní Evropě. Lotyšsko předsedalo Radě Evropské unie v první polovině roku 2015.
Tradičně nejkomplikovanější vztahy má Lotyšsko s Ruskem. Především kvůli obavám z ruského imperialismu a z toho, že se ruská menšina v Lotyšsku stane ruskoupátou kolonou.S tím jsou spojené zhoršené vztahy sBěloruskem, jež se stalo ruským vazalem, a provádí řadu provokačních a nátlakových akcí v jeho zájmu. Problémem se stal například běloruský "dovoz migrantů" z Blízkého východu a pomáhání jim s ilegálním přechodem hranic do Lotyšska i jiných států EU.
Lotyšská ekonomika je podleMezinárodního měnového fondu105. největší ekonomikou světa, z hlediskahrubého domácího produktuvparitě kupní síly(k roku 2021 a počítáme-li jen plně nezávislé státy). Přepočte-li se ale tento ukazatel na obyvatele, jde o 53. nejvýkonnější ekonomiku světa. Z tohoto hlediska se Lotyšsko pohybuje zhruba na úrovniPolska,SlovenskaaMaďarska, z pobaltských zemí ovšem dosahuje nejhoršího výsledku, byť jen mírně. Křivky vývoje jsou ve všech třech pobaltských zemích velmi podobné.
Lotyšsko je průmyslově-zemědělský stát. Hlavní průmyslová odvětví jsoustrojírenství,elektrotechnika,radioelektronika, papírenský, chemický, potravinářský, textilní, dřevozpracujícíprůmysla průmysl stavebních hmot. Důležitá průmyslová střediska jsouRiga,Daugavpils,LiepājaaJūrmala. Kromě těžbyrašelinynemá Lotyšsko zdroje nerostných surovin. Spotřeba elektrické energie je z části zajišťována její produkcí v tepelných a vodních elektrárnách a z části jejím dovozem ze zahraničí.
V zemědělství převládá živočišná produkce. Chovskotuaprasat. Pěstuje se zdeječmen,žito,brambory,cukrová řepaazelenina. Loví se zde zejménaslediašproty. Produkce masa, mléčných výrobků a rybích výrobků jako jsousardinkyneborybí moučka. Téměř polovinu území státu pokrývajílesy(46 %),orná půdatvoří 27 %,pastviny13 % a ostatní 14 %. Kvůli velkému počtu lesů a stromů se zde vyskytujejantar.
Po roce 1990 došlo k prudkému propadu ekonomiky a transformace dolehla na celé Pobaltí těžce. Hrubý domácí produkt byla v roce 1995 o 26 % nižší než v roce 1980.V polovině 90. let se ale obnovil růst, který se značně dynamizoval po vstupu do Evropské unie v roce 2004. Růst byl tak prudký, že někteří odborníci hovořili o přehřátí ekonomiky. Rychlý růstHDPa příjmů obyvatelstva vedl k výraznému zvýšení spotřebitelské poptávky, následnéinflacia současně k růstu schodku běžného účtu a zahraničního dluhu. Varovný byl růst cen nemovitostí, který v jisté chvíli dosahoval až 5 procent měsíčně. Patrně protoglobální ekonomická krizezastihla lotyšskou ekonomiku jako velmi zranitelnou a propad byl největší v Evropské unii.Spektakulárním byl pád druhé největší lotyšské bankyParex Bank, u níž se dlouhodobě spekulovalo o napojení naruskou mafiia kruhy kolemVladimira Putina.Hospodářství stačilo snížit svůj rozpočtový deficit, ale zahraniční dluh zůstal nad sedmdesáti procentyHDPa zmenšil tak prostor pro překonání krize.Nezaměstnanost v roce 2010 byla 22,5 %, nejvyšší v celé Evropské unii. Nicméně kolem roku 2012 se křivky otočily a Lotyšsko se vrátilo k růstu. Okolo roku 2015 se Lotyšsko vrátilo na předkrizovou úroveň a pokračuje v růstu.
Od vstupu země doEUv roce 2004 byllotyšský latpevně navázána naeuro. 1. ledna 2014 Lotyšsko přistoupilo jako 18. člen doeurozónya přijalo společnou evropskou měnu.
Sektor dopravy tvoří přibližně 14 % HDP. Zajišťuje totiž zejména tranzit mezi Ruskem a Západem. Čtyři největší lotyšské přístavy se nacházejí v Rize,Ventspilsu,Liepājea Skulte. Většina tranzitní dopravy je využívá. Polovinu přepraveného nákladu představuje ropa a ropné produkty. Svobodný přístav Ventspils je jedním z nejrušnějších přístavů v pobaltských státech. Kromě silničního a železničního spojení je Ventspils také napojen na dva ropovody z Běloruska.
Mezinárodní letiště Rigaje nejrušnějším letištěm v pobaltských státech, s 7,8 miliony přepravených cestujících v roce 2019.Má přímé lety do více než 80 destinací ve 30 zemích. Jediným dalším letištěm, které obsluhuje pravidelné komerční lety, je mezinárodní letiště Liepāja.AirBalticje lotyšský vlajkový dopravce s hlavní základnou v Rize.
Hlavní síť lotyšských železnic se skládá z 1 860 kilometrů tratí, což z ní činí nejdelší železniční síť v pobaltských státech. Drtivá většina tratí má ovšem ruský rozchod 1 520 mm, takže není kompatibilní s evropskými tratěmi a vlaky. 251 km tratí je elektrifikovaných. Ve výstavbě jevysokorychlostní železniceRail Baltica, tedy traťHelsinky-Tallinn-Riga-Kaunas-Varšava. Dokončena má být v roce 2026.
Vnitrostátní silniční síť v Lotyšsku je tvořena 1675 kilometry hlavních silnic, 5473 km regionálních silnic a 13 064 km místních silnic. Nejznámější silnice jsou A1 (evropská trasa E67), spojující Varšavu a Tallin, a evropská cesta E22 spojující Ventspils a Terehovu. V roce 2017 bylo v Lotyšsku celkem 803 546 licencovaných vozidel.
Lotyšsko provozuje podzemní zásobník plynu v Inčukalns, jeden z největších podzemních zásobníků plynu v Evropě a jediný v pobaltských státech. Jedinečné geologické podmínky v Inčukalns a dalších míst v Lotyšsku jsou zvláště vhodné pro podzemní skladování plynu.
Podle výsledku sčítání obyvatelstva v roce 2011 je počet obyvatel 2 067 887. Asi 62,1 procent obyvatel Lotyšska jsou etničtíLotyši. Významná je menšina tvořenáRusy(cca 26,9 %).Lotyšsko má největší poměr Rusů v populaci ze všech pobaltských zemí. Zhruba polovina z nich však nemá lotyšské občanství, nemůže volit (ve volbách v r. 1991 přitom ještě volili i lotyšští Rusové první parlament, který je vzápětí zbavil občanských práv) a je pod značným tlakem ze strany úřadů, aby Lotyšsko opustila. Mají status tzv. neobčanů (neobčan nesmí volit, je omezen v možnosti cestovat, nesmí být zaměstnán ve vybraných profesích - státních, např. v armádě, ale i civilních atd.) a jsou potomci Rusů (i dalších národností), kteří se do Lotyšska přistěhovali po 2. světové válce.Tato politika vychází z koncepce emigranta, později navrátivšího seEgilse Levitse. Většina z dnešních neobčanů to však odmítá a Rusko se k této politice také staví odmítavě.Návrh na přiznání statusu oficiálního jazyka proruštinuzamítli v únoru 2012 lotyšští občané v referendu.Ruština začala být omezována ve školství a od roku 2020 by se mělo podle plánu lotyšské vlády na všech středních školách v Lotyšsku vyučovat pouze vlotyštině.Už v roce 2019 vypukl skandál s otevřenou rusofobií v nově zařazené literatuře pro povinnou četbu na základních školách (románG. Janovskise).
Další národnostní menšiny představujíBělorusové(3,3 %),Ukrajinci(2,2 %),Poláci(2,2 %),Litevci(1,2%), Romové (2014: 5.594 lidí = 0,3 %). Kdysi velké komunity Židů (2014: 5.402 lidí = 0,3 %) a Němců (2014: 2.886 lidí = 0,1 %) jsou již zcela marginalizovány. Další jsou : Estonci (2014 : 1.882 lidí = 0,1 %) a pořád ještě i Livonci (2014 : 171 osob, ostatní - 2014 - celkem 2,7 %). Podle sčítání lidu v carském Rusku z roku 1897 na území dnešního Lotyšska žilo 68,3 % Lotyšů, 12 %Rusů, 7,4 % Židů, 6,2 %baltských Němcůa 3,4 % Poláků.
Ve městech žije zhruba 70 % populace, na venkově 30 %. Příznačná je velmi nízká porodnost (1,17 dítěte na matku v roce 2010)a z toho vyplývající rychlý úbytek obyvatelstva. Mezi lety 1989 a 2011 se počet obyvatel snížil o alarmujících 600 tisíc (22,5 %). Na tomto poklesu obyvatelstva se výrazně projevuje také emigrace, přičemž mezi její nejvýznamnější cíle patří Irsko (48 031 Lotyšů k roku 2011)a Velká Británie (39 000 Lotyšů k roku 2011).V některých městech Lotyši netvoří většinu. K takovým patří i hlavní město Riga, dáleDaugavpilsneboRēzekne.
V zemi neexistuje žádné výrazně dominantnínáboženství. Největší zastoupení (čísla se vztahují k roku2003) majíluteráni(Lotyšská církev) (cca 556 000), následujířímští katolíci(430 000) apravoslavní(350 000). V procentuálním vyjádření luteráni představují 34,2 % populace, katolíci 24,1 % a pravoslavní 17,8 %. Podle výzkumuEurobarometruz roku 2010 je 11 % obyvatel jasnýmiateisty. 21 procent obyvatel se nehlásí k žádné církvi. Dle sčítání z roku 2011 se 416 obyvatel hlásí kjudaismua 319 kislámu.
Zvláštním rysem demografické situace v Lotyšsku je velká početní převaha žen nad muži. V roce 2015 žilo v Lotyšsku 0,85 muže na jednu ženu. Je to dané tím, že mezi průměrným věkem dožití lotyšských mužů a žen je vyšší rozdíl než v jiných zemích – ženy žijí v průměru o 9,2 roku déle. V EU je přitom průměr delšího života žen 5,5 roku (větší než v Lotyšsku je v EU tento rozdíl jen v Litvě: 9,9 roku).Převaha žen je tedy tvořena převážně věkovými kategoriemi nad 70 let. Naopak do 39 let věku mají v populaci převahu muži, protože těch se rodí v Lotyšsku více než žen.
V roce 2017 bylastřední délka životav Lotyšsku 74,7 roku, což v žebříčku dožití značilo 85. místo. Bylo to velmi podobné jako v Litvě, kde střední délka života činila 74,8 roku (81. místo), ovšem kupodivu nikoli jako v Estonsku, kde byla znatelně vyšší: 77,7 roku (41. místo). Pro srovnání v Česku byla 78,9 roku (35. místo), v USA 79,5 roku (33. místo).
V Lotyšsku se zachovala mimořádně silnáfolklórnítradice lidových písní, které se nazývajídainy. Na rozdíl od dainlitevskýchse nepodobajíslovanskýmpísním a mají zřejmě jiné kořeny. Jde většinou o čtyřverší s náměty z rolnického života. Celkový počet dochovaných dain je 1,2 milionu, což nemá vindoevropských jazycíchnaprosto obdoby. Obzvlášť při vědomí, že Lotyšů je asi 1,5 milionu - dá se tedy říci, že takřka na každého Lotyše připadá jedna daina.
V 19. století začalo lotyšské národní obrození. Nejvýznamnější osobností druhé obrozenecké generace, tzv. mladolotyšů (jaunlatvieši), bylAndrejs Pumpurs, autor národníhoeposuLāčplēsis(Trhající medvědy), popisující boj siláka s medvědíma ušima protikřižákům.K mladolotyšům patřil iKrišjānis Barons, který sesbíral 218 tisíc dain,Atis Kronvaldsči básníkJuris Alunāns.
Zakladatelem moderní lotyšské poezie jeRainis(vlastním jménem Jānis Pliekšāns).Literárně činná byla i jeho manželkaAspazija.Aleksandrs Čaksje vnímán jako první „městský“ lotyšský básník.Moderní próze vystavěl v Lotyšsku základyRūdolfs Blaumanis.V meziválečném období na něj navázal komunisticky orientovanýVilis Lācis, který se stal nejpřekládanějším lotyšským autorem všech dob.
Výraznou osobností lotyšského literární exilu po sovětské okupaci bylAnšlavs Eglītis.Z těch, kdo zůstali doma, to byl básníkImants Ziedonisa básnířkaVizma Belševica.
Mezi výtvarnými umělci vynikli sochařiKārlis Zāle, autorPomníku svobodyv Rize, či sochařkaVěra Muchinovátvořící ve stylusocialistického realismu. Jejím nejslavnějším dílem je monumentálnísousošíDělník a kolchoznice(1937) vytvořené promezinárodní výstavu v Paříži(nyní instalované v Moskvě). Z lotyšských malířů patří k nejznámějšímVilhelms Purvītis, z fotografůPhilippe Halsman, který emigroval doSpojených států. Tam se prosadil i významný představitel abstraktníhoexpresionismuMark Rothko.
LegendárnísovětskýfilmovýrežisérSergej Michajlovič Ejzenštejnse narodil v Rize. Byl synemsecesníhoarchitektaMichaila Osipoviče Ejzenštejna, který významným způsobem ovlivnil vzhled středu lotyšského hlavního města. ZDaugavpilsupocházel herecSolomon Michoels, předsedaŽidovského antifašistického výboruběhemdruhé světové války, který po válce upadl v nemilost uJosifa Vissarionoviče Stalina, který ho nakonec nechal zavraždit.V sovětském filmu se prosadili herečkaVija Artmanea komikArkadij Rajkin. V zámoří se proslavila herečkaKsenia Solo, známá ze seriálůZměna je životneboOrphan Black.
Na seznamSvětového dědictvíUNESCObylo zapsáno historické centrum Rigy.A to především díky stavbám jako je proslulýDům Černohlavců, postavený v první třetině 14. století pro bratrstvo Černohlavců, což byl cech svobodných německých kupců v Rize,Rižský zámek, a řada sakrálních staveb. Mezi nejvýznamnější z nich patříRižšký dóm, jež je jedním z největších evangelických chrámů v Pobaltí,Kostel svatého Petra,Katedrála svatého Jakuba, z pravoslavných pakChrám Kristova narození. K nejvýznamnějšímbaroknímpamátkám patří zámekRundālea zámekJelgava.Historismusnejlépe reprezentuje budovaLotyšského národního divadlav Rize. Ze sovětské éry patří k výjimečným stavbámRižská rozhlasová a televizní věž, nejvyšší věž v Evropské unii, a budovaLotyšské akademie věd. Symbolem moderní architektury je především budovaLotyšské národní knihovnyzvaná též Zámek světla. Navrhl jiGunnar Birkerts, americký architekt lotyšského původu.
Klasiky lotyšské hudby jsouJāzeps Vītols,Alfrēds Kalniņš,Kārlis BaumanisaEmīls Dārziņš. Významnými hudebními skladateli současnosti jsouRaimonds PaulsaPēteris Vasks.
Slavným houslistou a dirigentem bylGidon Kremer,viloncellistouMischa Maisky. Jako dirigent získal mezinárodní věhlas zejménaMariss Jansons, v současnosti takéAndris Nelsons. Jako operní pěvkyně se na začátku 21. století i v zahraničí prosadilymezzosopranistkaElīna GarančaasopranistkaKristīne Opolaisová. Elektronický hudebníkDJ Lethal(Leors Dimants) proslul svou spoluprací se skupinouLimp Bizkit. Jedním z nejslavnějších baletních tanečníků všech dob se stal rodák z Rigy, sólista ruského původuMichail Baryšnikov.
Podobně jako v dalších baltských zemích mají v zemi velkou tradici písňové festivaly. Ten nejvýznamnější,Lotyšský písňový a taneční festival(Vispārējie latviešu Dziesmu un Deju svētki) se koná od roku 1873, obvykle v pětiletých cyklech. Spolu s dalšími pobaltskými festivaly byl zapsán na seznam nehmotného světové kulturního dědictví UNESCO.Nejvýznamnější hudební scénou jeLotyšská národní opera.
Národním jídlem je nasládlý žitný chléb (rupjmaize), který se široce využívá, dokonce i k přípravě zmrzliny.Také polévka se vaří z tohoto chleba, nazývá semaizes zupaa je zajímavé, že se do ní dává ovoce. Také nejznámější dezerty jsou z tohoto chleba, ať už je tosklandrausiss bramborovou nebo mrkvovou náplní, neborupjmaizes kartojumspodávaný se šlehačkou a ovocem. Za národní jídlo lze označit také místní variantubramboráků(kartupeļu pankūkas). Stejně jako v ostatních baltských zemích jsou oblíbenépalačinky(pankūkas),pelmeně,pirohy(pīrādziņi) aboršč. Častým dochucovadlem (či spíše zjemňovadlem chuti) jezakysaná smetana(skābais krējums), zakysané mléko (rūgušpiens) nebotvaroh(biezpiens).Kefírse dokonce prodává i v restauracích jako nealkoholický nápoj. Lotyšská kuchyně používá hodněmasa, nejběžnější je maso vepřové (oblíbenou specialitou je vepřové v aspiku zvanécūkgaļas galerts) a výrobky z něj,klobásyasádlo. Lotyši také využívajíBaltské mořea konzumují nalovenéryby,sledě,šprotynebomořské štiky. Nejpoužívanější zeleninou jsoubrambory. Oblíbená jsou jídla z hrachu, například hrách se slaninou (pelēkie zici) nebo hrachové kuličky (zirņu pikas). Příliš se nepoužívá koření a jídlům se ponechává jejich přírodní chuť. Dosti oblíbený jekysel. Nejoblíbenějším nápojem je pivo. Místní specialitou jeRižský černý balzám, tradiční hořký alkoholickýlikérvyráběný z 24 druhů místních rostlin. Vyrábí se od roku 1752 a prodává v hliněných lahvích. Obvykle má 45 %alkoholu.
V Rize se narodil nositelNobelovy ceny za chemiiWilhelm Ostwald, stejně jako průkopník raketové techniky akosmonautikyFriedrich Zander.Mstislav Keldyšbyl jedním z hlavních teoretiků sovětského kosmického programu a blízkým spolupracovníkemSergeje Koroljova. Tzv. Waldenův zvrat objevilchemikPaul Walden. PrestižníTuringovu cenuzískal roku 1993informatikJuris Hartmanis.Odborníkem naspektroskopiibylAnatole Abragam.
Vsociálníchahumanitních vědáchvynikl rižský rodák apolitický filozofIsaiah Berlin, filozof a kritikidealismuNicolai Hartmanna takésociolingvistaMax Weinreich.V Lotyšsku se narodil i psychologOswald Külpe.
Nejstarší a největší vysokou školou v Lotyšsku jeLatvijas Universitāte. K roku 2019 měla tato veřejná vysoká škola třináct fakult a studovalo na ní okolo 28 000 studentů. Je jedinou lotyšskou vysokou školou zařazenou do žebříčku nejkvalitnějších školQS World University Rankings(k roku 2021), a to na 801.–1000. místo na světě.
První olympijské zlato pro samostatné Lotyšsko vybojovalgymnastaIgors Vihrovsnaolympijských hrách v Sydney roku 2000.CyklistaBMXMāris Štrombergsvybojoval dokonce dvě zlaté olympijské medaile (2008,2012).Čtvrté zlato do sbírky moderního Lotyšska přidal čtyřbob na olympiádě vSoči roku 2014.Páté pak reprezentanti v 3x3 basketbalu, při olympijské premiéře této disciplíny.I meziválečné Lotyšsko se zúčastňovalo olympijských her. Vůbec první medaili, stříbrnou, přivezl chodecJānis Daliņšz her vLos Angeles roku 1932.Lotyšská chodecká škola měla dobrý zvuk i později (Adalberts Bubenko,Aigars Fadejevs).
Lotyšští sportovci ovšem sbírali medaile i v dresu Sovětského svazu, vyhlášená byla zvláště lotyšskáoštěpařskáškola – zlato brali oštěpařiInese Jaunzeme(1956),Elvīra Ozoliņa(1960),Jānis Lūsis(1968) aDainis Kūla(1980). (V nové éře oštěpařskou pochodeň převzali napříkladVadims Vasiļevskis, stříbrný zAthén 2004, čiAinārs Kovals, stříbrný zPekingu 2008). V ostatních disciplínách triumfovali jako reprezentanti SSSR sáňkařkaVěra Zozuljová(1980), jachtařAleksandrs Muzičenko(1980),bobistaJānis Ķipurs(1988), střelecAfanasijs Kuzmins(1988) čikanoista(a později politik)Ivans Klementjevs(1988). Řada Lotyšů se podílela i na sovětských úspěších v kolektivních sportech, napříkladvolejbalistaIvans Bugajenkovsmá hned dvě zlata (1964,1968), stejně jako basketbalistkaUljana Semjonovová(1976, 1980).
Basketbalmá v Lotyšsku velkou tradici; již v roce1935lotyšská reprezentacevyhrálamistrovství Evropy, roku1939pak získala stříbro. Trojnásobným mistrem Evropy se stal v sovětském dresuJānis KrūmiņščiValdis Muižnieks,mistrem světaValdis Valters, olympijským vítězemIgors Miglinieks. VNBAse prosadiliAndris BiedriņšneboKristaps Porziņģis. KlubASK Rīgatřikrát vyhráleuroligu mužů(1958, 1959, 1960),TTT Rigadokonce osmnáctkráteuroligu žen(1960–1962, 1964–75, 1977, 1981, 1982).Anete Jēkabsone-Žogotaovábyla v roce 2007 vyhlášena nejlepší basketbalistkou Evropy.Mezi nejlepší kluby v Lotyšsku patříBK VentspilsaVEF Rīga.
Stejně populární jelední hokej. Lotyši patří k lepším světovým týmům, jsou známí svojí nevyzpytatelnou hrou, pomocí které dokážou porazit i favorizovanější týmy. Dvojnásobným mistrem světa z časů SSSR je hokejový brankářArtūrs Irbe, dokonce trojnásobným pakHelmuts Balderis.Sandis Ozoliņšje vítězemStanleyova pohárusColorado Avalanche(1996). Dvanáct sezón vNHLstrávilKārlis Skrastiņš, který7. září2011zahynul přiletecké nehodě v Jaroslavlispolu s dalšími 37 týmovými kolegy při letu k prvnímu zápasusezóny 2011/2012KHL. V NHL se prosazujeZemgus Girgensonsnebo jeden z nejtalentovanějších mladých brankářů Elvis Merzlinkis, celkově hrálo NHL přes 40 lotyšských hokejistů. Jeden lotyšský klub,Dinamo Riga, hrál v sezonách 2008 až 2022KHLpoté na konci základní části z důvoduruské agrese na Ukrajiněodstoupil. Lotyšsko třikrát pořádaloMistrovství světa v ledním hokejia to v roce2006a2021a2023. Největším úspěchemLotyšské reprezentaceje zisk bronzové medaile na světovém šampionátu v roce 2023.Lotyšští hokejisté hrávají pravidelně i v českých soutěžích.
Fotbalová reprezentacedosáhla největšího úspěchu v roce 2004, když se poprvé ve své historii probojovala na závěrečný turnajmistrovství Evropy., Dokázala zde remizovat sNěmeckem, ale o postup ze skupiny ji připravila prohra sčeským výběrem. Jejím domácím stánkem je od rekonstrukce v roce 2018Daugavas stadionsv Rize. Lotyšská fotbalová liga se jmenujeVirsliga. Nejlepším lotyšským týmem bývaloSkonto Riga, ovšem klub roku 2016 zkrachoval. Nahradil ho nový klubRiga FC. Také klubFK Liepājas Metalurgszbankrotoval, nahradil hoFK Liepāja. K nejúspěšnějším klubům patří iFK Ventspils, který si zahrál základní skupinuEvropské ligy(2009/10). Jediným lotyšským klubem, který v minulosti hrávalnejvyšší sovětskou ligu, bylDaugava Riga, ten ovšem zanikl roku 1990.
Lotyšsko se může spoléhat na kvalitní ženský tenis, ve světovémžebříčku WTAje zastupováno dvěma ženami v první desítce:Anastasia Sevastovováje světová devítka,Jelena Ostapenkováv roce 2017 vyhrálaFrench Opena její nejlepší umístění v žebříčku WTA je 5. místo. Úspěšný je ilotyšský fedcupový tým. Nejúspěšnějším lotyšským mužským tenistou jeErnests Gulbis, pravidelný člen první tenisové desítky.
Lotyšsko je úspěšné i v biatlonu.Andrejs Rastorgujevs, patřící mezi nejrychlejší závodníky, je držitelem několik medailí, jeho nejlepší celkové umístění ve Světovém poháru je 10. místo. TakéBaiba Bendiková, medailistka z mistrovství Evropy, se pravidelně umisťuje v první desítce.
ŠachistoviMichailu Talovise přezdívalo Čaroděj z Rigy.V Rize se narodil i představitel šachové modernyAaron Nimcovičči šachistaAlexej Širov.Mairis Briedisje profesionálním mistrem světa v boxu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuLatviana anglické Wikipedii.