Mandelinka bramborová

Mandelinka bramborová(Leptinotarsa decemlineata), také známá pod lidovými jménykoloradský broukneboamerický brouk, je brouk z čeledimandelinkovitých(Chrysomelidae) a rodumandelinka(Leptinotarsa). Jedná se o hlavního a také nejznámějšíhoškůdcebrambor. Je 6 až 11 mm dlouhá, s pestrým žlutooranžovým tělem a pěti výraznými hnědými pruhy po délce každékrovky. Původně se vyskytovala jen vSeverní Americe, avšak od roku 1859 se na bramborách rychle rozšiřovala napříč Amerikou, potéEvropoua následně takéAsií.
Mandelinku bramborovou poprvé popsal v roce 1824 americkýentomologThomas Say, avšak poprvé ji pozorovalThomas Nuttall. Jejímpredátoremje i slunéčkoColeomegilla maculata, které požírávajíčkamandelinky.
Mandelinka bramborová byla poprvé objevena v roce1811anglickýmbotanikemazoologemThomasem Nuttallema následně popsána v roce 1824 americkým entomologemThomasem Sayem.Typoví brouci byli posbíráni veSkalnatých horách, kde se živili rostlinouSolanum rostratum.
Dospělci mají délku 6 až 11 mm a šířku 3 mm. Brouci jsou oranžovožluté barvy s deseti charakteristickými černými pruhy na krovkách. Druhové jménodecemlineata, což znamená „desetičárková“, je odvozeno od tohoto zbarvení.Dospělci však mohou být zaměněni s podobným broukemLeptinotarsa juncta, „nepravou mandelinkou“, která není zemědělskýmškůdcem.L. junctamá také střídající se černé a bílé proužky, ale jeden z bílých proužků ve středu každékrovkychybí a je nahrazen světle hnědým pruhem.
Oranžovorůžovélarvymají velký, devítičlánkový zadeček a černou hlavu, viditelné průduchy a u posledníhoinstarumohou měřit v délce až 15 mm. Larva brouka prochází během svého vývoje čtyřmi instary. Hlava v průběhu těchto fází vývoje zůstává černá, alepronotumzmění barvu z černé v larvách prvního a druhého instaru na oranžovohnědé ohraničení ve třetím instaru. U larev ve čtvrtém instaru je asi polovina pronota zbarvena světle hnědě.Toto seskupení rodů je charakterizováno konvexními těly kulatých až oválných tvarů, které jsou obvykle jasně zbarvené, mají jednoduché drápky, které se oddělují v základu, otevřené dutiny za příkyčlím a variabilní apikální článek čelistníchmakadel.
Brouk pochází ze Severní Ameriky, kde žije všude kroměAljašky,Kalifornie,HavajeaNevady.Je hojný na většině území Evropy a v Asii, což představuje celkem více než 16 milionů km.
Poprvé si lidé souvislosti mezi mandelinkou abramborem(Solanum tuberosum) povšimli v roce 1859, když tento brouk začal ničit porosty brambor v oblasti městaOmahyvNebrasce. Rozšiřování na východ probíhalo rychle, průměrně o 140 km za rok.
Do roku 1874 dosáhla mandelinka pobřežíAtlantiku.Od roku 1871 americký entomologCharles Valentine Rileyvaroval Evropany před možným náhodným zavlečením brouků zAmeriky.Od roku 1875 několik západoevropských zemí, včetně Německa, Belgie, Francie a Švýcarska, zakázalo dovoz amerických brambor, aby tomu zabránilo.
Tato opatření se ukázala jako neúčinná, protože mandelinka doEvropybrzy dorazila. Už v roce 1877 se objevila ve Spojeném království; byla poprvé objevena v docích vLiverpoolu, ale nezačala se šířit. Pak došlo k mnoha dalším výskytům: tento druh byl ve Velké Britániihubennejméně 163krát. Poslední velký výskyt byl zaznamenán v roce 1976. Mandelinka je veSpojeném královstvípokládána zakaranténníhoškůdce, jehož výskyt je nutno ohlásit, a je sledována ministerstvem DEFRA (Department for Environment, Food and Rural Affairs, Ministerstvo životního prostředí, potravin a rozvoje venkova), aby se zabránilo jejímurozšíření.Analýza nákladů a přínosů z roku 1981 uvádí, že náklady na preventivní hubení mandelinky veVelké Britániijsou nižší než odhadované výdaje na zásahy proti ní, pokud by se ve Velké Británii rozšířila.
Jinde vEvropěse bezprostředně po první světové válce mandelinka uchytila blízko amerických vojenských základen vBordeauxa začátkem druhé světové války se začala šířit doBelgie,NizozemskaaŠpanělska. Mandelinka žije ve většině Evropy. Po druhé světové válce byla v sovětské okupační zóně Německa do roku 1950 napadena téměř polovina všech bramborových polí. Vevýchodním Německuse mandelince říkaloAmikäfer(„americký brouk“) na základě tvrzení tamější vlády, že ji tam shodila americká letadla.
V EU zůstává regulovaným (karanténním) škůdcem ve Spojeném království, Irské republice, na Baleárských ostrovech, Kypru, Maltě a v jižní části Švédska a Finska. V žádném z těchto členských států není rozšířen, ale příležitostné napadení může nastat, když například vítr zanese dospělé jedince z oblastí, kde mandelinka žije.
Mandelinka se pravděpodobně dále rozšíří do oblastí mírného podnebného pásu východní Asie, Indie, Jižní Ameriky, Afriky, Nového Zélandu a Austrálie.
Mandelinka je velmiplodnáa dokáže za 4–5 týdnů naklást více než 500vajíček.Jsou žlutá až oranžová, dlouhá asi 1 mm. Obvykle jsou kladena ve snůškách kolem třiceti kusů na spodní stranulistůhostitelskérostliny. Vývoj všech životních fází závisí nateplotě. Po 4 až 15 dnech se z vajíčka vylíhne červenohnědálarvase ztloustlým tělem, na němž jsou na obou stranách dvě řady tmavě hnědých skvrn. Živí se listy hostitelské rostliny.
Larvy procházejí čtyřmi vývojovými fázemi (instary). První instar je přibližně 1,5 mm dlouhý a poslední (čtvrtý) 8 mm. První až třetí instar trvá asi 2–3 dny; čtvrtý 4–7 dnů. Po dosažení plné velikosti setrvává čtvrtý instar několik dní jakopředkukla, která nepřijímá potravu; lze ji rozpoznat podle nečinnosti a světlejšího zbarvení. Předkukly zalézají do půdy do hloubky několika centimetrů, kde se zakuklí.Za 5 až 10 dní se objeví dospělý brouk, který se živí listy hostitelské rostliny a páří se. Vývoj mandelinky od vajíčka do dospělce může být ukončen za pouhých 21 dní.
V závislosti na teplotě, světelných podmínkách a kvalitě hostitele mohou dospělci upadnout do diapauzy, ve které setrvají až do jara. Po přezimování se vrací na hostitelské rostliny za účelem získání potravy a páření; přezimující dospělci se mohou začít pářit do 24 hodin od chvíle, kdy ze země vylezou.Na některých místech se v každé vegetační sezoně mohou vyskytovat tři generace, ale bývá jich i více.
Mandelinka je úzce vázána na rostliny čelediSolanaceae, zejména rostliny roduSolanum. Má přímou vazbu seSolanum cornutum(lilek zobanitý),Solanum nigrum(lilek černý),Solanum melongena(lilek vejcoplodý),Solanum dulcamara(lilek potměchuť),Solanum luteum(lilek žlutý),Solanum tuberosum(lilek brambor) aSolanum elaeagnifolium(lilek hlošinolistý). Živí se rovněž dalšími druhy této čeledi, například druhemSolanum lycopersicum(rajče jedlé) a rostlinami roduCapsicum(paprika).
Nejméně 13 hmyzích rodů, tři čeledi pavouků, jeden sekáč (Opiliones) a jedenroztočbyli zaznamenáni jako obecní či specializovaní predátoři různých vývojových stádií mandelinky. Tyto druhy zahrnují terestrické brouky druhuLebia grandis, slunéčkaColeomegilla maculataaHippodamia convergens, dravé plošticePerillus bioculatusaPodisus maculiventrisa dále různé druhy zlatooček roduChrysopa, vosíky roduPolistesa hladěnky roduNabis.
BroukL. grandisse živí vajíčky i larvami mandelinky a jeho larvy nakukláchmandelinky parazitují. DospělecL. grandismůže zkonzumovat až 23 vajíček nebo průměrně 3,3 larvy za jediný den.
Laboratorními pokusy bylo zjištěno, že za predačního rizika v podobě dravéplošticePodisus maculiventriskladou samice mandelinky bramborové kromě normálních životaschopných vajíček také takzvanátrofická vajíčka(neoplodněná vajíčka sloužící jako nutriční rezerva). Tato odpověď na přítomnostpredátorazajišťuje dodatečnou potravu pro nově se líhnoucí potomky, aby se zvýšila jejich šance na přežití. Stejná studie odhalila kanibalismus nově vylíhlých larev mandelinky na nevylíhlých vajíčkách jako antipredační chování.
Kolem roku 1840 mandelinka rozšířila škálu hostitelskýchrostlino pěstovanébramborya rychle se z ní stal vysoce nebezpečný hmyzíškůdcena listech tétoplodiny. Je považována za nejvýznamnějšíhofytofágabrambor.Může rovněž značně škodit na kulturách rajčat alilku, jejichž listy se živí jak dospělci, tak larvy. Larvy mohou brambory prakticky zbavit listů (holožír) a zapříčinit až ztrátu celého výnosu, pokud k poškození dojde před tvorbouhlíz.Larvymohou zkonzumovat 40 cmlistové plochy během celého larválního stádia, zatímco dospělci dokážou pozřít 10 cmza jediný den.
Ekonomické náklady na ochranu rostlin insekticidy jsou významné, přesto údajů o této problematice bylo publikováno jen málo.V roce 1994 celkové náklady nainsekticidya ztráty plodiny v americkém státěMichigandosáhly 13,3 milionu dolarů, což představuje 13,7 % celkové hodnoty plodiny. Odhad nákladů spojených s insekticidy a ztrátami plodin na hektar činí 138–368 dolarů. Dlouhodobé zvýšení nákladů na výrobubramborv Michiganu způsobené odolností mandelinky vůči insekticidům se odhaduje na 0,9 až 1,4 milionu dolarů ročně.
Insekticidyužívané velkém měřítku tohotoškůdceúčinně regulovaly, dokud v roce 1952 nezískal odolnost vůčiDDTa v roce 1958 vůčidieldrinu.Insekticidy zůstávají u komerčních pěstitelů hlavní metodou hubení škůdců. Nicméně mnoho chemikálií na ně často neúčinkuje, pokud se používají velmi často, protožebroukje schopen si rychle vyvinout rezistenci. Různépopulacev odlišných geografických oblastech jsou odolné vůči všem často užívaným insekticidům, i když ne každá populace je rezistentní vůči každé z těchto chemických látek.U mandelinky se už vyvinula odolnost vůči 56 chemickým insekticidům. Proto se jde cestou zlepšovánímetabolismuchemikálií, ovlivňování citlivosti a chování brouků a zdokonalovánípesticidů.
Bakteriální insekticidyjsou účinné, pokud zasáhnou zranitelné mladé larvy. Dva kmeny půdní baktérieBacillus thuringiensisprodukují toxiny, kterélarvyzabíjejí.Příjem potravy mandelinky lze inhibovat aplikací produktů získaných ze stromuAzadirachta indica; mohou však mít negativní vliv též na ošetřené rostliny.Destilát čerstvých listů a květůvratiče obecného(Tanacetum vulgare) obsahuje velké množství kafru a umbelulonu, které na mandelinku působí silně odpudivě.
Beauveria bassiana(Hyphomycetes) je entomopatogenní houba infikující široké spektrum druhů hmyzu, včetně mandelinky bramborové.Ukázalo se, že jde o mykoinsekticid proti mandelince obzvlášť účinný v kombinaci s bakteriíBacillus thuringiensis.Laboratorní pokusy prokázaly také vysokou účinnost entomopatogenní houbyIsaria fumosoroseaa entomopatogenní hlísticeSteinernema feltiae.
Střídání plodin je nejdůležitější preventivní ochranou proti mandelince. Rotace plodin může oddálit napadení brambor mandelinkou a může snížit vytvoření populace mandelinky v začátku sezóny. Studie z roku 1984 ukázala, že toto střídání brambor s nehostitelskými rostlinami redukovalo hustotu dospělců v začátku sezóny o 95,8 %.
K dalším agrotechnickým opatřením, která lze používat v kombinaci se střídáním plodin, patřímulčováníplodiny slámou na začátku sezóny, dokáže totiž snížit schopnost brouků nalézt bramborové pole a mulč vytváří prostředí vhodné pro predátory mandelinky. Plastem vyložené příkopy fungovaly jako pasti na brouky, kteří se na jaře pohybovali směrem k bramborovému poli, přičemž se využívalo jejich neschopnosti létat ihned po vylíhnutí. K likvidaci brouků se používaly iplamenomety.
Na české území (respektive do tehdejšího Československa) dorazila mandelinka v 50. letech a její invaze okamžitě nabrala podobukalamity.Komunistickápropagandaji prohlásila za imperialistický útok (například pohádkaO zlém brouku Bramborouku) a obvinila Západ, že mandelinku na českém území uměle vysazuje zletadelnebo prostřednictvímdiverzantů(zcela byly ignorovány ve stejnou dobu propuknuvší podobné kalamity po celé Evropě). Občas tak byla mandelinka propagandisticky zvánaimperialistickýčiamerický brouknebošestinohý vyslanec Wall Streetu.
Boj proti mandelinkám lze vést čistě mechanicky (sběr), ale pokud jde o větší plochu, používají seinsekticidy(napříkladMospilan 20,Bancol 50 WP,Bonus), které je nutno aplikovat v době nejmasívnějšího líhnutí larev, či biologické prostředky (slunéčko,ploštice,entomofágní houby). Za nejúčinnějšího biologického nepřítele je považována dravá plošticePerillus bioculatus.
Mandelinka je ikonický druh, jehož obrázek byl použit na poštovních známkách kvůli jeho spojení s nedávnou historií jakSeverní Ameriky, takEvropy. Například v roce 1956 vydalo Rumunsko sadu čtyř známek věnující pozornost kampani proti hmyzím škůdcůma v roce 1967 byla mandelinka zobrazena na známce vydanéRakouskem.Brouk se také objevil na známkách vydaných vBeninu,Tanzanii,Spojených arabských emirátechaMosambiku.
NaKladněexistuje pro městské autobusy přezdívka „mandelinka“. Je doložena též veSlanéma veVlašimi. Původ přezdívky je vykládán žlutohnědým nátěrem autobusů dopravceMatěje Bendákav období kolem poloviny 20. století.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuColorado potato beetlena anglické Wikipedii.