The Rolling Stones

The Rolling Stonesjebritskárockováskupina založená roku1962vLondýně. Původní sestavu tvořili:kapelníkBrian Jones(kytara,harmonika,klávesy),Mick Jagger(zpěv,harmonika),Keith Richards(kytara,doprovodný zpěv),Bill Wyman(baskytara),Charlie Watts(bicí) aIan Stewart(piano). Stewart byl v roce1963nucen odejít z oficiální sestavy, avšak stále se skupinou spolupracoval coby koncertní manažer a hostující pianista až do své smrti v roce1985.Hlavními skladateli se (po vzoru dvojiceLennon/McCartney) staliJagger/Richards, kdy je k tomu přiměl manažer skupinyAndrew Loog Oldham.Hlavním tahounem skupiny byl na jejím počátkuBrian Jones, s nárůstem popularity kapely se však jeho pozice „leadera“ vytratila a ve skupině figurovalfrontmanMick Jagger a kytarista Keith Richards. Jeho slávu a kreativitu zlikvidovala drogová závislost, rozchod s přítelkyníAnitou Pallenbergovoua napjaté vztahy s Keithem Richardsem. Skupinu opustil v červnu1969, posléze byl3. července1969nalezen mrtvý na dně svého bazénu.Na doporučení pianisty Iana Stewarta byl do skupiny přijat vynikající kytaristaMick Taylorze skupinyJohn Mayall & the Bluesbreakers, ten ze skupiny odešel v roce1974.Roku1975jej na turné zastoupil kytaristaRonnie Wood, nakonec jej o rok později oficiálně nahradil poté, co se rozpadla jeho skupinaThe Faces.V roce1993skupinu opustil baskytaristaBill Wyman, kterého nahradilDarryl Jones, ovšem již jako externí člen.Stones neměli po Stewartově odchodu roku 1963 žádného klávesistu jako oficiálního člena skupiny, v průběhu let však spolupracovalo se skupinou hned několik pianistů:Jack Nitzsche(1965–1971),Nicky Hopkins(1967–1982),Billy Preston(1971–1981),Ian McLagan(1978–1981) aChuck Leavell(1982–dodnes). Tito hudebníci se skupinou spolupracovali jak vnahrávacích studiích, tak na koncertních pódiích.
Rolling Stones patřili k tzv.britské invaziskupin, které dosáhly obrovského úspěchu veSpojených státechv roce1964a byly spojovány s kulturou vzdorušedesátých let. Skupina čerpala vždy ze svýchblues-rockovýchkořenů, původně skupina hrála pouzecoververzeod svých bluesových idolů, později zaznamenala větší úspěch s vlastními autorskými písněmi; jako „(I Can't Get No) Satisfaction“ a „Paint It Black“, které se staly mezinárodními hity. AlbumAftermath(1966), které bylo poprvé plně autorské, je považováno za jedno z přelomových počinů kapely.Brian Jones se svými hráčskými ambicemi vnesl do písní netradičníhudební nástrojejakositár,marimbu,dulcimer. Po krátké době experimentování spsychedelickou hudbouna albuTheir Satanic Majesties Request(1967) v polovině 60. let se skupina vrátila ke svým „bluesovým“ kořenům. V následujících letech skupina vydala kritikou a fanoušky pozitivně přijatá albaBeggars Banquet(1968),Let It Bleed(1969),Sticky Fingers(1971) aExile On Main St.(1972).Jednalo se o nejslavnější éru skupiny, kdy byla skupina označována jako„Nejlepší rock and rollová skupina na světě“.
Skupina pokračovala s vydáváním komerčně úspěšných alb na přelomusedmdesátýchaosmdesátých let, včetně albSome Girls(1978) aTattoo You(1981), dvě nejprodávanější v jejich diskografii. Během osmdesátých let se skupina ocitla v krizi, rozepře mezi Jaggerem a Richardsem omezily společné koncertování a skupina v tomto období vydala pouze dvě průměrná alba a po zbytek desetiletí se všichni členové věnovali sólovým projektům. Obrat nastal roku1989, kdy se ve skupině výrazně zlepšily vztahy, zejména mezi Jaggerem a Richardsem a skupina vydala po několika letech kritikou dobře přijaté albumSteel Wheels(1989).Po několika letech se skupina rozhodla vyrazit na velkolepé turnéSteel Wheels/Urban Jungle Tour, které se stalo svého času nejvýdělečnějším turné v historii. Do roku 2007 skupina držela rekord, pěti nejvýdělečnějších koncertních turné všech dob:Voodoo Lounge Tour(1994–1995),Bridges to Babylon Tour(1997–1998),Licks Tour(2002–2003) aA Bigger Bang Tour(2005–2007).
The Rolling Stones (jmenovitěMick Jagger,Keith Richards,Brian Jones,Mick Taylor,Ronnie Wood,Bill Wyman,Charlie WattsaIan Stewart) byli v roce 1989 uvedeni doRock and Roll Hall of Famea také doUK Music Hall of Famev roce 2004. ČasopisRolling Stoneskupinu v letech 2004 a 2011 zařadil na čtvrté místo v seznamu „100 největších umělců všech dob“.Jejich odhadovaný rekordní prodej alb činí 240 milionů prodaných nosičů, dosud skupina vydala 30studiových alb, 28koncertních alba 26kompilací. Stále vydává alba, která jsou kritikou pozitivně přijatá; jejich nejnovější albumBlue & Lonesomebylo vydáno v prosinci 2016 a dosáhlo 1. příčky prodejnosti veVelké Britániia 4. příčky prodejnosti vUSA, v roce 2018 získalo cenuGrammy Awardza nejlepší tradiční bluesové album.Skupina po čtyřleté koncertní odmlce v letech2008–2011stále aktivně koncertuje po celém světě.
Mick JaggeraKeith Richardsse seznámili na počátku50. let 20. stoletíběhem docházky do základní školy vDartforduv hrabstvíKent, kde se oba narodili.Poté se jejich cesty rozdělily, Jaggerova rodina se v roce1954přestěhovala doWilmingtonuv Kentu.Mick Jagger se věnoval studiu nalondýnské škola ekonomie a politických věd, zatímco Keith Richards studovalSidcup Art College(londýnskou uměleckou školu), kde se seznámil sDickem Taylorem, jenž se přátelil i s Jaggerem.V polovině 50. let založil Jagger společně s Dickem Taylorem garážovou skupinu; skupina hrála především repertoárMuddyho Waterse,Chucka Berryho,Little Richarda,Howlina' WolfaaBo Diddleyho. Dne16. října1961se na dartfordském nádraží zcela náhodně potkali Mick (tehdy si říkal Mike) Jagger a Keith Richards, kteří se jako dávní spolužáci neviděli několik let. Richards k Jaggerovi přistoupil a povšiml si, jak drží v podpaží několikvinylových desekod Chucka Berryho a Muddyho Waterse, to na něho velmi zapůsobilo. Dali spolu řeč o jejich hudbě, a tak Jagger nabídl Richardsovi místo ve skupině, načež jeho nabídku přijal.Jagger si tehdy objednával desky z kataloguChess Recordssídlící vChicagu, takové desky jako právě od amerických bluesových muzikantů se veVelké Britániinedaly moc sehnat. Keith Richards to okomentoval slovy:„Tenkrát se v Anglii prodávalo jen velmi málo dlouhohrajících desek. Luxusní zboží...“Richards se připojil k Jaggerově skupině jakosólový kytarista, Dick Taylor byl tedy přeobsazen na postbaskytaristy.Taylor Richardsův příchod do skupiny okomentoval slovy:„Keith věděl, že jsem v nějaké kapele, ale nikdy mi neřekl, že by se chtěl přidat. A mě nikdy nenapadlo ho o to požádat. Pak ale přišlo to slavný setkání s Mickem na nádraží v Dartfordu. Tak se k nám dostal.“Skupina se scházela v Jaggerově domě, ke konci roku 1961 se však přemístila do Taylorova domu, kde zkoušela v suterénu. K triu Jagger–Richards–Taylor se na konci roku 1961 připojili Alan Etherington (perkuse) a Bob Beckwith (doprovodná kytara), kvintet se nazývalThe Blues Boys.
V březnu1962se The Blues Boys dočetli o Ealing Jazz Club v článku novinJazz News, v nichž byla zmíněna skupinaBlues IncorporatedkapelníkaAlexise Kornera. Skupina poslala kazetu svých nejlepších nahrávek Kornerovi, na kterého udělaly dobrý dojem.7. dubna navštívili členové The Blues Boys klub Ealing Jazz Club, kde se setkali se členy Blues Incorporated, mezi něž patřil slide kytaristaBrian Jones, pianistaIan Stewarta bubeníkCharlie Watts. Po setkání s Kornerem, Jagger a Richards začali častojamovats jeho skupinou.Mick Jagger:„Poslouchali jsme lidi, kteří se pokoušeli hrát blues. A my jsme se od nich hodně lišili. Dříve jsme se jim smáli a říkali jim banda jazzmanů. To prostě nebyl náš styl blues. Věděli jsme, že to umíme lépe. A my jsme to uměli lépe. A když jsem viděl Alexise Kornera, nedalo mi to spát. To znamenalo, že by se někde mělo hrát. Bylo to hezké období.“
Brian Jones (tehdy známý pod uměleckým jménem Elmo Lewis) opustil skupinu Blues Incorporated a toužil založit vlastní kapelu ve styluchicagského blues. Napsal proto inzerát do novin, zatímco Ian Stewart našel prostor ke zkoušení. Jagger, Richards a Taylor se odloučili od jamování s Blues Incorporated a připojili k Jonesovi a Stewartovi. Na první zkoušku byli přizváni kytaristaGeoff Bradforda zpěvákBrian Knight, kteří se ale ke skupině nepřipojili.Odmítali hrát písně Chucka Berryho a Bo Diddleyho, které preferovali Jagger a Richards. V červnu 1962 se k Jonesově formaci připojil bubeníkTony Chapman, tím byla sestava skupiny kompletní. Název skupiny vznikl čirou náhodou, když skupina chtěla svůj první koncert oznámit doJazz News, tak novinář požádal Briana Jonese o název skupiny, viděl na podlaze ležet výběrové albumMuddyho Waterse; jednou z písní byla „Rollin' Stone“, která se tak stala názvem skupiny.
První koncert skupinaRollin' Stonesodehrála ve složení: Mick Jagger – zpěv, Keith Richards – kytara, Brian Jones – kytara, zpěv, Dick Taylor – baskytara, Ian Stewart – piano a údajněMick Avory(pozdější bubeníkThe Kinks) – bicí.Koncert se konal12. července1962vlondýnskémklubuMarquee, kde skupina svým debutem nahradila Blues Incorporated. Repertoár skupiny se tehdy výhradně skládal pouze zcoververzírock and rollovýchabluesovýchikon té doby.O 16 dní později skupina odehrála svůj druhý koncert v londýnském Ealing Jazz Club, kde tak vlastně vystupovala na londýnskéjazzovéscéně. Ian Stewart hraní blues na jazzové scéně okomentoval slovy: „V Anglii zpočátku nikdo nehrál naší [bluesovou] hudbu, opravdu nikdo. Mick, Keith a Brian byli jediní lidé v zemi, kteří znali blues a snažili se jej hrát. Všichni ostatní byli jazzoví hudebníci, kteří se snažili hrát blues, což nebylo to pravé. A když jsme jednou viděli Stones v Marquee, lidé, kteří v té době obstarávali scénu, byli proti nám stoprocentní, a byl to jeden krvavý boj, abychom se kamkoliv dostali. Mysleli si, že R&B je jazzové odvětví a měly by tam být tři saxofony. Řekli: Co? Dvě kytary a basová kytara? To je rock and roll – my o tom nechceme vědět, budeme se snažit to postavit.“
Hudebníci zkoušeli celý zbytek léta 1962 a příležitostně zaskakovali za nějakou skupinu v klubuMarquee. Richards v červenci opustil školu, v srpnu si Jagger zakoupil laciný byt na Edith Grove v nepůvabné částiChelsea, kam se nastěhovali spolu s ním Richards a Jones. Byt s nimi sdílel také mladý tiskař Jimmy Phelge, jehož příjmení Stones později používali jako autorskýpseudonym(Nanker Phelge), za kterým se skrývala celá skupina (včetně pianisty Stewarta a manažera Oldhama).Jagger, Richards a Jones žili na Edith Grovebohémský styl života, avšak trpěli nedostatkem jídla a peněz.I přes tyto nešvary jejich divokého žití se byt na Edith Grove stal místem, kde hudebníci pilně zkoušeli, vzájemně se doplňovaly a zdokonalovali tak své hráčské ambice.
Rollin' Stones stěží sháněli štace po hudebních klubech, protožebluesnebyl mezi pořadatelijazzovýchpředstaveních vítán.„Byli jsme bluesová kapela, která hrála v klubech, ne rocková kapela, která hrála na tancovačkách.“zdůraznil Mick Jagger postavení skupiny v počátcích její existence.Angličanéna počátku60. let 20. stoletíneznali hudební stylR&B, což Briana Jonese evokovalo k sepsání článku doJazz Newss usilovným vysvětlením, že se jedná o čerstvý hudební žánr zamerickéhoChicaga, který si zaslouží posluchačského zájmu.
Napodzimroku 1962 se se skupinou v dobrém rozešel Dick Taylor, aby se věnoval studiu na Sidcup Art College. Zde se seznámil sPhilem Mayem, dartfordským rodákem s„nejdelším hárem ve Velké Británii“,se kterým později založilrhythm and bluesovoukapeluThe Pretty Things.Rollin' Stones po jeho odchodu hráli sporadicky s dočasnými baskytaristy, se skupinou tehdy střídavě hráliRicky FensonaColin Golding.V říjnu 1962 vyšel veSpojeném královstvíprvnísinglThe Beatles, tehdy ještě neznáme čtyřčlenné formace zLiverpoolu.Singl „Love Me Do“ dosáhl 17. příčky britského singlové žebříčku,beatlemánievšak propukla o rok později, kdy vyšla debutová deskaPlease Please Me.Stones v té době nechtěli být pozadu, proto Brian Jones smluvil několik frekvencí v Curly Clayton Studios v severní části Londýna, kam skupina zavítala 27. října 1962 a natočilademonahrávku o třech písních: „Soon Forgotten“ odMuddyho Waterse, „Close Together“ odJimmyho Reeda, „You Can't Judge a Book by the Cover“ odBo Diddleyho. Jones poslal demo nahrávku jednomu z šéfůEMI, tomutohudebnímu vydavatelstvívšak již dominovali Beatles.
Na vystoupení kapelyThe Presidentsv hospoděRed Lionpřivedl bubeník Tony Chapman baskytaristuBilla Wymanaa představil jej Ianu Stewartovi, který seděl v publiku. Rollin' Stones na počátku prosince 1962 stále neměli baskytaristu na plný úvazek, a proto Stewart pozval Wymana na zkoušku kapely ve Weatherby Arms. Bill Wyman na první zkoušku s kapelou vzpomíná:„Sněžilo, na zemi byly dva palce a pořádně mrzlo. Jeli jsme s Tonym autem jeho táty do Chelsea na přehrávku. Vzal jsem si všechen svůj aparát, včetně rezervní bedny, echa, plus tu obrovskou skříň, co jsem si udělal, ve které byla osmnáctipalcová bedna a zesilovač k ní. Všichni věděli, kdo jsem, ale nikdo na mě nepromluvil. Se Stuem jsem se už jednou potkal, tak jsem mu řekl ahoj, ale Brian s Keithem si popíjeli u baru a hodinu a půl mě totálně ignorovali... Pak ke mně přišel Mick a něco řekl, tak jsem zapojil bednu a už to bylo trochu lepší. Začali jsme hrát „I'm a King Bee“, tu věc od Jimmyho Reeda, a do toho jsem se myslím dostal snadno, byla to jen jednoduchá dvanáctka.“Po zkoušce se Wyman se skupinou začal bavit o různých muzikantech, které rád poslouchal. JmenovalChucka Berryho, na jehož reagovali pozitivně, ovšem po vyslovení jmen jakoJerry Lee LewisneboEddie Cochranschytal negativní komentáře, protože byli bluesovou nikoliv rockovou kapelou.Keith Richards a Brian Jones obdivovali Wymanovu aparaturu, vlastnil zesilovač AC30 značkyVox(v té době to byl nejhlasitější aparát) a menší zesilovač Watkins Westminster, oba dva jim ochotně zapůjčil.Ian Stewart vzpomíná:„Na té staré historce, že Billa vzali, protože měl pár beden, je něco pravdy. Ale pamatujte, Bill byl velice dobrý.“ Bill Wyman byl přibližně o šest let starší než zbytek Stones, prošel několika rockovými skupinami a byl proslulý tím, že vlastnil zesilovač AC30 značky Vox, po další zkoušce kapely jej Stones přijali mezi sebe.
Počátkem roku1963Rollin' Stones vstoupili do nové éry britského kulturního života, do éry tzv. „swingujícího Londýna“. „Swingující Londýn“ lze definovat jako kulturní obrození britské společnosti podruhé světové válce, který se projevoval se vpopulární hudbě,móděaumění. Britská společnost byla ve své většině na koncipadesátých leta na začátkušedesátých letstále dostkonzervativní,před samotným vznikem „rozhoupaného Londýna“ v kulturnímundergroundujiž ale existovalo umělecké hnutí tzv. „rozhněvaných mladých mužů“, což byl kolektiv několikaprozaikůadramatiků, jejichžpolitickyradikálníčianarchistickádíla popisovala existenciální odcizení a znechucení.S rostoucí popularitouBeatlesse rozšířila tzv.beatlemánietakřka po celém světě a sní také tzv.britská invazeskupin veSpojených státech.Vedle Beatles vešly ve známost také ostatní britské skupiny, které vznikly v první polovině šedesátých let: The Rolling Stones,The Who,The Animals,The Kinks,The Yarbirds,The Dave Clark Five,Small Facesa další.Nastala tak tzv. éra skupin, což vysvětlujeLubomír Dorůžkav knizePanoráma populární hudby: „Pro Evropu [to] tehdy teprve vlastně všechno začalo. Změny, které naznačila počáteční vlna rock and rollu ve Spojených státech teď zasáhly mladé muzikanty a posluchače na celém světě. Éra skupin navíc přináší i zcela odlišný přístup. Pět či šest mladíků, kteří stojí na pódiu , nejen hraje a zpívá, ale své písničky si taky píše, aranžuje a hlavně - oni sami mají nejlepší představu o tom, co by rádi. Těchhle věcí si publikum už dávno všímalo daleko víc, než thymolinových úsměvů či nažehlených obleků. Skupiny měly na své straně ještě jednu výhodu, která opět ležela v mimohudební sféře. Daly publiku pocit, že to, co na pódiu předvádějí, by vlastně mohli dokázat i ti v sále. A mnozí to pilně zkoušeli.“Od té doby co se Beatles „vyšplhali“ na světové výsluní se centrem populární hudby stalaAnglie, na otázku novináře proč se jím stala právě ona země, dotazovaný Brian Jones odpověděl:„Anglie prostě měla ten správný zvuk a dobré image, o který v tu danou dobu mladí lidé na celém světě stáli.“
Počátkem ledna 1963 Stones odehráli několik koncertů vLondýněa jeho okolí.Se skupinou tehdy hrál bubeník Tony Chapman, kterého ostatní členové skupiny neměli rádi, nicméně byl stále ve skupině.Stones znali bubeníkaCharlieho Wattse, kterého několikrát přemlouvali, aby se ke skupině připojil, ten to však opakovaně odmítal.Předtím než se Watts připojil ke skupině, měl Keith Richards na předešlé bubeníky spíšeskeptickýpohled:„Přišel Mick Avory, bubeník Kinks. Byl hrozný. Nedokázal udržet rytmus. Neuměl zahrát ty věci od Jimmyho Reeda.... (Uměli jsme to) jen Mick, já a Brian (a Stu). Znali jsme Charlieho [Wattse]. Byl to kamarád. V té době hrával s Alexisem [Kornerem]. Byl Kornerovým bubeníkem. Nemohli jsme si dovolit mu ho vzít. Jednoho dne jsme vzali bubeníka jménem Tony Chapman, který byl naším prvním pravidelným bubeníkem. Hrozný. Jeden z nejhorších... Když začal hrát - skončil buď čtyřikrát tak rychle, jak začal, nebo třikrát tak pomalu.“Skupina potřebovala dobrého bubeníka, se kterým by významněji prorazila na londýnské bluesové scéně a následně tak získala smlouvu na nahrávku. Charlie Watts poté, co opustilBlues Incorporatedhrál nezávazně v několika skupinách, podle vlastních slov v žádné z nich nehrál na plný úvazek, ale byl „de facto“ jejich členem.Podle Richardse:„touha dostat Charlieho byla jednou z hybných sil, které držely tuhle kapelu pohromadě. Bylo to z naší strany spiknutí. Musíme vydržet dost dlouho, abychom mohli Charliemu nabídnout pět liber týdně.“Po dvou vystoupeních v klubu Ricky Tick členové skupiny vyhodili bubeníka Tonyho Chapmana ze skupiny, načež rozhněvaný Chapman nabádal baskytaristu Wymana, aby skupinu, do které jej sám přivedl opustil.Wyman se však ve skupině rozhodl zůstat. Chapman později založil vlastní kapelu The Preachers.Po Chapmanově odchodu se tak uvolnil post bubeníka, Stones proto opakovaně kontaktovali Charlieho Wattse, který nabídku k členství ve skupině nakonec přijal.Watts na příchod do skupiny vzpomíná:„Pak mě požádali, abych se připojil k Rolling Stones, připojil jsem se tak k další skupině. Byl jsem ve třech kapelách. V žádné jsem nehrál (smích), ale byl jsem požádán, abych hrál ve třech kapelách. Ale jakmile jsem se připojil k Rollin' Stones, (jak jsme se tehdy jmenovali), začal jsem s nimi žít a tehdy jsem na ně vytvořil dojem. Pobýval jsem v Londýně místo toho, abych se vrátil domů, různě jsem se poflakoval. Hodně jsme nacvičovali, oni (Brian a Keith) nikdy nechodili do práce, takže jsme si pouštěli desky celý den, v tom poněkud bohémském životě.“Díky Wattsovi se zájem publika o skupinu výrazně zvýšil, což zapříčinila také stoupající návštěvnost koncertů, v důsledku toho byli Rollin' Stones koncem ledna vyhozeni z klubu Marquee.Ian Stewart si v ten moment uvědomil, že nyní mají Stones nejlepšího mladého bubeníka v Anglii a že tím snad skupina opravdu získá tvář.Keith Richards přiznává, že jako skutečný začátek kapely Rolling Stones považuje právě Wattsův příchod v lednu 1963.
Koncertní impresárioGiorgio Gomelskyotevíral počátkem února 1963 nový jazzový klub, načež jej kvůli tomu Brian Jones oslovil, aby si přišel poslechnout jeho kapelu. Gomelsky proto navštívilRed Lion Pub, kde Stones hráli, s cílem u něj vyvolat přesvědčení, aby Stones do svého nového klubu pozval.Jones požádal Gomelskyho, aby Stones zařadil do nedělního programu, termín měla obsazena ale jiná skupina.Skupina svůj koncert zrušila, Rollin' Stones tak mohli24. února1963 debutovat na scéně tehdy ještě bezejmenného klubu, který stál naproti stanicimetraRichmond.Skupina vzrušila přítomné diváky rhythm and bluesovou energií takovou měrou, že jim Gomelsky nabídl zde vystupovat pravidelně každou neděli. Gomelsky se tak stal jejich neoficiálním manažerem.Stones to pomohlo lépe se prezentovat početnějšímu publiku, které se stále víc rozrůstalo. Keith Richards konstatoval:„Když jsme získali Charlieho, opravdu hodně nám to pomohlo.“Bill Wyman na početné davy vzpomíná:„První večer tam bylo 80 lidí, další večer už 120 lidí a třetí večer se venku táhla fronta, že se lidi nevešli dovnitř.“Gomelsky si všímal toho jakým způsobem Rollin' Stones dostávali „do varu“ přítomné diváky, kteří při písni „Hey Crawdaddy“ křepčili a hopsali, inspiroval se tak k pojmenovaní klubuCrawdaddypodle oné písně.
Ačkoliv Stones úspěšně budovali koncertní kariéru, stále ještě neměli smlouvu na nahrávku, Brian Jones proto kontaktovalBBC, aby skupinu pustili v rádiu. V BBC jej odbyli s tím, že by cesta Stones k přehrávce byla snazší, kdyby měli nový demopásek.Skupina proto nahrála hodinou frekvenci na předem domluvený termín ve studiíchIBCna Portland Place, pro nahrávání si opět zvolilacoververze; „Road Runner“, „Crackin' Up“ a „Diddley Daddy“ od Bo Diddleyho; „Bright Lights, Big City“ a „Honey What's Wrong“ od Jimmyho Reeda; a „I Want to Be Loved“ odWillieho Dixona. Na veškeré nahrávání této demonahrávky dohlíželproducentazvukařGlyn Johns, který i několik let poté se Stones spolupracoval.
14. dubna1963 Rollin' Stones hráli koncert v Gomelskyho nově pojmenovaném klubu Crawdaddy, kam na jeho pozvání zavítali Beatles.Bill Wyman na slavné setkání vzpomíná:„V půli představení jsme se rozhlédli do publika, tam stáli čtyři mladíci oděni v kožených bundách a před nimi tančilo několik děcek“, řekl a poznamenal, že John Lennon, Paul McCartney, George Harrison a Ringo Starr byli „publikem naprosto ignorováni“. „Otočil jsem se k Charliemu Wattsovi a řekl jsem: „To jsou Beatles!“ V té době měli dva nebo tři singly na 1. příčce hitparády, v Anglii byli strašně populární.Po koncertu skupinu v zákulisí osobně navštíviliJohn Lennon,Paul McCartney,George HarrisonaRingo Starr, mezi touto liverpoolskou čtveřicí a Stones vzniklo okamžitě přátelství, ačkoliv tisk později hovořil o pravém opaku a vzájemném rivalství mezi skupinami.
O Rollin' Stones se začalo psát vnovinovýchčláncích; velký podíl na tom mělpublicistaPeter Jones, který o jejich hudbě hovořil jako o„divoké, drsné muzice.“Jones na setkání se skupinou vzpomíná:„Fanoušci šíleli vzrušením. O přestávce přivedl Giorgio Briana a Micka a představil jej jako Rolling Stones. Snědli jsme teplou sekanou a vypili pár piv. Řekli mi: „Vidíš, jak se k nám tady fandové mají, ale my už toho máme plné zuby. Kluby v Londýně nás nechtějí znát. Vydávání desek zachází na úbytě. Místní noviny nám věnovaly fantastické recenze, ale nikdo se ani nebude obtěžovat, aby si je přečetl.“Giorgio Gomelsky měl se skupinou velké plány; začal chystat film o Stones, k této příležitosti skupina nahrála coververzi písně „The Pretty Thing“.Stones se ale přesto cítili zklamaní a vyčerpaní, protože stále neměli smlouvu na nahrávku, neuspěli ani při přehrávce BBC a zároveň byli fascinováni beatlemánií skupiny Beatles, kterou jim neskonale záviděli.Velkorysý manažer Gomelsky však skupině smluvil vysněnou rozhlasovou přehrávku u BBC stanovenou na 23. dubna. Na přehrávku dorazila pouze polovina Stones (Jagger, Richards, Jones a Stewart), rytmická sekce představovaná Billem Wymanem a Charliem Wattsem se na přehrávku nedostavila, protože se oba hudebníci nemohli uvolnit ze zaměstnání. Zaskočila tak za ně rytmická sekce ze skupinyCyrila Daviese.
28. dubna1963 na vystoupení skupiny The Rollin' Stones zavítal devatenáctiletý mladík jménemAndrew Loog Oldham. Oldham pracoval jakotiskový mluvčíBeatles a zároveň hledal talentovanou skupinu, která by se liverpoolským „broukům“ vyrovnala. Oldham na onen osudný den, kdy se s Rolling Stones setkal vzpomíná:„Dokonce ještě než jsem do toho klubu vkročil, věděl jsem, že tohle je to pravé. Stál jsem venku a sledoval Micka a Chrissie Shrimptonovou (sestru Jean), jak se tam v uličce hádají. Byli stejně přitažliví pro jiné jako pro sebe navzájem, a já věděl, že mě čeká něco extra. Ten klopýtavý rytmus zahovořil o sexu a roztancoval trochu moje srdíčko.“Oldham po vystoupení zašel za skupinou do zákulisí a začal si je svým vtíravým šarmem a okouzlující osobností „omotávat kolem prstu“. Okouzlující a sebevědomý Oldham slíbil Brianu Jonesovi lukrativní smlouvu, která by je vynesla do stejných výšek jako Beatles.Michael Lindsay-Hogg:„Všichni seděli na lavičce a Andrew s nimi mluvil o jejich vystoupení. Andrew seděl uprostřed a oni hltali každé jeho slovo, jako kdyby jim to v budoucnu mělo opravdu pomoci. On sám byl velmi ovlivněn filmy a gangsterkami té doby - čili Andrew, ten hubený kluk si chtěl vytvořit image někoho s kým si není radno zahrávat.“vzpomíná na Oldhamovu osobnost filmový režisér Lindsay-Hogg, který se skupinou Rolling Stones několik let spolupracoval.
Kapely si brzy znovu všimla firmaDecca Records, především její ředitel Dick Rowe, muž proslulý tím, že odmítl The Beatles.Rowe se snažil, aby opět něco nepropásl, a tak váhavě souhlasil s nahrávací smlouvou s Andrewem Loogem Oldhamem,který předtím využil svého nezanedbatelného šarmu, aby se členům kapely vlichotil a přesvědčil je, že je v jejich nejlepším zájmu, aby se stal jejich manažerem.Oldham byl rozený organizátor a pracoval sBrianem Epsteinemna částečný úvazek jako člen propagace Beatles.
Oldham coby plně etablovanýmanažerskupiny The Rollin' Stones zavedl ve skupině několik změn; 1. Název skupiny pozměnil naThe Rolling Stones, když kapelu přesvědčil o naprosté nezbytnosti přidat písmeno „g“ k jejich tehdejší slangově „počernoštělé“ verzi slova Rollin’ v názvu. 2. Donutil Iana Stewarta, aby odstoupil z oficiální sestavy, neboť tvrdil, že jeho dobrácký zevnějšek neodpovídal obrázku kapely, neodepřel mu však roli koncertního manažera a doprovodného pianisty Stones na turné. 4. Z Richardsova příjmení odstranil písmenos, aby se tak svým jménem přiblížil k popovým ikonám:Cliffu RichardoviaLittle Richardovi. 5. Přiměl Micka Jagger a Keitha Richardse k tomu, aby začali psát vlastní písně.Oldham chtěl z Rolling Stones stvořit tzv. „anti-Beatles“ , skupině proto předurčil image „zlých hochů“, přikázal jim, aby se při fotografování neusmívali, podporoval jejich nevrlé, lehce provokativní až arogantní chování.Oldham to chápal jako způsob sebepropagace a zajímavé formy, jak na sebe upoutat pozornost. Byl to právě Oldham, který vymyslel provokativnínovinovýtitulek, jenž zněl:Dovolili byste své dceři, aby si vzala někoho z Rolling Stones?Stones se tak stali jakýmsi protipólem „dobráckých“ Beatles. Mick Jagger k tomu dodává:„Andrew chtěl mít ze Stones něco jako anti-Beatles, jako ve filmu, když máš hrdinu, tak potřebuješ taky antihrdinu. Máš hodný kluky a zlý kluky. Andrew se rozhodl, že Rolling Stones budou ti zlí. Nestalo se to náhodou. Myslel, že se Rolling Stones budou do toho obrazu hodit. Hodilo se, že narazil na lidi, kteří mu do toho pasujou. Je fajn mít herce, co tu roli zvládnou.“
10. července1963skupina v londýnskýchstudiích Olympicnahrála svůj prvnísingl, stále neměla vlastnírepertoár, proto si pro nahrávání zvolila coververze písní; „Come On“ od Chucka Berryho a „I Want to Be Loved“ odWillieho Dixona. Produkce se ujal sám manažer Oldham, který byl v této roli jak debutant.Předtím než singl vyšel, stihla skupina odehrát 22 klubových koncertů v Londýně a hrabstvíSurrey.7. červnasinglový debut „Come On“ vyšel a vyšplhal se na 23. příčku britské singlovéhitparády.Skupina jej odmítla hrát na koncertech.Keith Richards:„Natočili jsme to, jen abychom dostali desku na svět. Nechtěli jsme ji dokonce ani poslouchat. Byl to Andrewův nápad: udělat silný singl, aby nás nechali natočit album, což tenkrát byla velká výsada.“řekl později.FotografGered Mankowitzpořídil několik snímků skupiny pózující před rozbombardovanou parcelou, fotografie byla použita jako obal nového singlu.
Přesně měsíc poté, co byl vydán debutový singl, skupina poprvé vystoupila vtelevizním pořaduThank Your Lucky Stars(česky:Děkujeme vašim šťastným hvězdám). Manažer Oldham skupinu nechal obléct doobleků, protože se obával, kdyby se skupina rozhodla v televizi vystoupit v jednoduchém oblečení dle vlastní volby, tak by ji zde nenechali zahrát.Skupina v pořadu zahrála píseň „Come On“, prezentovala tak svůj čerstvě vydaný singl. Pro britskéhudební skupinybyly televizní pořady jako právěThank Your Lucky Stars,Ready, Steady Go!nebo pozdějšíTop of the Popsvelmi důležité pro vlastní sebepropagaci a strategicky cílené formy k upoutání pozornosti před takřka celýmnárodemu televizních obrazovek.Během července skupina nahrála několik písní vestudiích Decca, byly to: „Poison Ivy“ a „Fortune Teller“, druhá jmenovaná píseň měla vyjít na singlu, ale kvůli nespokojenosti se zvukem nahrávky se firma Decca rozhodla o zrušení jejího vydání.Stones byli stále kapelouinterpretujícíamerické R&B, manažer Oldham proto motivoval zpěváka Micka Jaggera a kytaristu Keitha Richardse, aby společně začali skládat vlastní autorské písně.„Myslel jsem si, že když Mick umí napsat pohlednici Chrissie Shrimptonové a Keith hraje na kytaru, tak také budou moci psát písničky„, vysvětloval Oldham.
Úspěch singlu „Come On“ skupině otevřel dveře ke hraní mimo Londýn, počínaje koncertem13. července1963 v klubu Outlook vMiddlesbrough, kde Rolling Stones hráli jakopředkapelapop rockovéskupinyThe Hollies. Stones tak poprvé vystoupili vSeverovýchodní Anglii.26. října1963 skupina absolvovala vystoupení vrozhlasovém pořaduBBCSaturday Club, kde živě zahrálaBerryovypísně „Come On“, „Roll Over Beethoven“ a „Memphis, Tennessee“.Později v roce 1963 manažeři Easton a Oldham skupině uspořádali první velkékoncertní turnépo Velké Británii s americkými hvězdami Bo Diddleyem, Little Richardem aThe Everly Brothers. Turné dalo kapele příležitost zdokonalit své ambice vescénickém uměnía představit se tak početnějšímu publiku.Během turné skupina nahrála svůj druhý singl, píseň „I Wanna Be Your Man“, kterou pro ně napsala autorská dvojiceLennon/McCartney.Píseň byla napsána a věnována skupině, když jiJohn LennonaPaul McCartneynavštívili ve studiu, protože oba členové Beatles rádi věnovaliautorská právasvým přátelům k písním, které napsali. Singl se umístil na 12. příčce britské hitparády.„Byli jsme s nimi přátelé a já jsem si myslel, že „I Wanna Be Your Man“ by pro ně bylo dobré. Věděl jsem, že hrají věci od Bo Diddleyho. A dělali to dobře.“Ještě téhož roku skupina Beatles nahrála vlastní verzi písně pro albumWith The Beatles, které vyšlo na sklonku listopadu 1963.V listopadu roku 1963 se skupina Rolling Stones objevila opět v televizním vysílání, tentokrát v televizním pořaduReady, Steady Go!(česky:Připravit, pozor, teď!), shodou okolností vdenatentátu na prezidenta Kennedyho, o jehož tragické smrti se vystupují umělci dozvěděli v zákulisí.V závěru roku skupina vystoupila v putneyské St. Mary's Hall, kde skupině předskakovala skupinaThe Whopod původním názvemThe Detours.
1. ledna1964startoval natelevizní staniciBBC Onenový hudební pořadTop of the Pops, Rolling Stones zde vystoupili jako první s písní „I Wanna Be Your Man“, kterou pojali ve stylu drsného rhytm and blues seslide kytarouBriana Jonese.Na počátku roku 1964 skupina začala připravovatdebutové album, skupina album zkomponovala výhradně z coververzí bluesových skladeb.„Tenkrát jsme hráli akorát samé převzaté věci. První album jsou samé převzaté věci. Pamatuji si, jak jsme říkali: Tak co teď? Přece neuděláme druhý album zase jen z převzatých věcí! Věděli jsme, že bychom narazili“, řekl později Mick Jagger.Oldhama čím dál víc znepokojovalo, že by kapela chtěla hrát písničky „černochů ve středním věku“. Chtěl oslovit hlavně mladší publikum, ale s takovým repertoárem tušil problémy. Jedinou písní, kterou společně napsali Jagger a Richards bylabalada„Tell Me“, dvojicehudebníkůji napsala, když je manažer Oldham zamkl v kuchyni a odmítl jim odemknout do té doby než nenapíší vlastní píseň.Keith Richards na to vzpomíná:„Logika, kterou Andrew řídil, nám byla jasná: buďto si musíte chytit nějakého autora písniček, nebo s tím musíte začít sami, což bylo dost děsné pomyšlení. Tak nás posadil do místnosti a řekl: Odsud se nehnete, dokud nebudete mít písničku. Tak jsme tam s Mickem seděli a civěli na magneťák. Kouřili jsme. Nakonec se nám ale hrozně chtělo čůrat. Tak jsme honem něco slepili dohromady a zabušili na dveře. Andrew vstal od televize, my jsme mu vrazili pásek a vyběhli na záchod.“
Ještě předtím než debutové album šlo do prodeje firma Decca vydala prvníEPskupiny pod názvemThe Rolling Stones, které se skládalo s několika coververzí, které skupina nahrála během dvou oddělených nahrávání v srpnu a listopadu roku 1963.Debutovému albu předcházel pilotní singl „Not Fade Away“ (3. místo naUK Singles Chartv UK, 48. místo naBillboard Hot 100vUSA) odBuddyho Hollyho, který vyšel jako první singl skupiny veSpojených státech.Debutové album nazvánoeponymním názvemThe Rolling Stones(1. místo naUK Albums Chartv UK, 11. místo naBillboard Hot 200vUSA) vyšlo16. dubnaveSpojeném království, o měsíc později vyšla americká verze alba pod názvemEngland's Newest Hit Makers, na kterém došlo ke změně několika písní. Krátce poté se skupina vypravila na prvníturné po Spojených státech, které nezaznamenalo větší úspěch, konalo se jen několik měsíců po zdejším explozivním úspěchu Beatles.Podle Wymana bylo turné katastrofou, sám o něm píše ve své knize:„Když jsme přijeli, neměli jsme [tam] žádný hit nebo cokoli, podle čeho by nás mohli znát.“Když byla skupina pozvána dovarietníshowThe Hollywood Palace, její hostujícímoderátorDean Martinji zesměšňoval jízlivými poznámkami na její zjev a vystoupení.Během turné skupina dva dny nahrávala vestudiích ChessvChicagu, kde se setkala se svým idolemMuddym Watersem- „králemchicagského blues“.Během tohoto nahrávání skupina pořídila nahrávku písně „It's All Over Now“ (1. místo naUK Singles Chartv UK, 26. místo naBillboard Hot 100v USA) odBobbyhoaShirley Womackových.
Koncem října 1964 skupina společně se skupinouThe Famous Flamesv čele se zpěvákemJamesem Brownemvystoupila naTAMI Show, což byla série představení prezentující britsko-americké hudebníky. Podle Jaggera:„Vlastě jsme nehráli s Jamesem Brownem, protože mezi jednotlivými natáčecími bloky byly několikahodinové pauzy. Nicméně Browna to velmi rozzlobilo.“25. října1964 se Rolling Stones poprvé objevili vThe Ed Sullivan Show.Kvůli ječení fanynek, které jejich vystoupení soustavně provázelo, je moderátorEd Sullivanodmítl do pořadu znovu pozvat, ačkoliv tak později učinil ještě několikrát.Druhé americké album skupiny s číselným názvem12 x 5(3. místo naBillboard Hot 200v USA) bylo vydáno běhemdruhého amerického turné, na kterém skupina ono album propagovala. V té době byl Richards na nahrávkách Stones uváděn jako Richard.Pátý britský singl skupiny, coververze „Little Red Rooster“ odWillieho Dixonana straně A a „Off the Hook“ na straně B, singl se umístil na 1. místě ve Spojeném království.Jako autor druhé jmenované písně je uveden Nanker Phelge, což bylpseudonymza kterým se skrývala celá skupina. Singl „Little Red Rooster“ odmítlo vydavatelstvíLondon Recordsvydat ve Spojených státech. V prosinci 1964 ve Spojených státech vyšel singl „Heart of Stone“/„What a Shame“ (19. místo v USA), což byl vůbec první singl skupiny v obou případech výhradně složen dvojicí Jagger/Richards.
Začátek roku1965skupina strávila na třídennímirském turné, které zahrnovalo jak koncert vBelfastuvSeverním Irsku, tak koncerty vDublinuaCorkuvIrské republice.Druhé britské albumThe Rolling Stones No. 2vyšlo v lednu 1965 a dostalo se na vrchol hitparád, jeho americká verze vydaná v únoru pod názvemThe Rolling Stones, Now!dosáhla 5. příčky americké hitparády. Album bylo nahráváno z části vestudiích ChessvChicagua z části vRCA StudiosvLos Angeles.V lednu a únoru tohoto roku skupina absolvovala sérii 34 vystoupení v rámci turnéFar East Tour, které zahrnovalo premiérové koncerty vSingapuru,AustráliiaNovém Zélandu, turné vidělo přibližně 100 000 diváků.Singl „The Last Time“, jenž byl vydán v únoru 1965, dosáhl 1. příčky v britských hitparádáchjako první singl Rolling Stones napsaný výhradně dvojicí Jagger/Richards, ve Spojených státech dosáhl jen na 9. místo.Podle Richardse se jednalo „...o jakýsi průlom v přemýšlení, jak psát pro Stones. Byl to singl, který ukázal, jak na to.“Následujícíturné po Spojených státech, které doprovázelahysteriea sní spojenévýtržnictvípublika, zásahypoliciea vůbec špatná organizace koncertů. Výjimkou nebyl ani koncert z 6. května 1965 vClearwaterunaFloridě, kde se asi 200 mladých fanoušků pustilo do potyčky s policií, Rolling Stones stihli odehrát jen 4 písně, předtím než se v sále zavládl totální chaos a skupina musela opustit sál.Keitha Richardse již cestou na pokoj napadlslogan„(I Can't Get No) Satisfaction“(česky„Nemůžu najít uspokojení“), na pokoji nahrálriffa poté usnul.Sám o vzniku písně píše ve svéautobiografiiŽivot: „Napsal jsem Satisfaction ve spánku. Neměl jsem ponětí, že jsem ji napsal, přišel jsem na to jen díky kazeťáku Philips. Jako zázrakem jsem si totiž vzpomněl, že jsem do něj večer dával novou kazetu, která pak byla ráno na konci. Přetočil jsem ji a byla tam Satisfaction - v hrubých rysech. A potom 40 minut mýho chrápání.“
Richards si původně představoval, že to bude jen pomocná linka pro dechovou sekci, která by se později přimíchala. Nicméně, finální verze nahrávky zůstala v původním znění s kytarovým riffem. Mick Jagger pak napsal k Satisfaction slova u plovárny hoteluFort Harrisonpár dní před tím, než ji skupina šla nahrát do studia.Text písně naráží nakomercialismusasexuální frustraci.Demo nahrávku písně „(I Can't Get No) Satisfaction“ skupina nahrála10. května1965 v chicagských studiích Chess a o dva dny poté vznikla oficiální nahrávka písně ve studiích RCA v Los Angeles, kde mj. vznikl materiál pro následující albumOut of our Heads.Autoři s písní nebyli spokojeni, Keith Richards se obával, že je kytarový riff podobný skladbě „Dancing in the Street“ od skupinyMartha and the Vandellas, Mick Jagger zas poukazoval na to, že hlavní motiv textu připomíná slova z písně „30 Days“ odChucka Berryho.Skupina proto rozhodla ohlasování, zdali píseň vydat či ne, Jagger a Richards byli proti, Wyman, Watts a Jones hlasovali pro.Singl „(I Can't Get No) Satisfaction“ se stal okamžitě po vydání hitem číslo jedna na obou stranáchAtlantiku, kritici píseň přijali s nadšením; Carl Belz o ní prohlásil:„Fenomenální úspěch této desky, který z ní udělal v historii stylu klasické dílo, vycházel především z toho, že vysvětlil Micka Jaggera a Rolling Stones. Když Jagger popisoval svoji frustraci a odcizení, vyjadřoval pocity, které chovali jeho posluchači k okolnímu světu, a pomáhal jim rozumět, proč Stones vypadali a jednali určitým způsobem.“„Byla to píseň, která opravdu vytvořila image Rolling Stones, změnila nás jako další kapelu na obrovskou, monstrózní kapelu... Má velmi chytlavý název. Má velmi chytlavý kytarový riff. Má skvělý kytarový zvuk, který byl v té době originální. A zachycuje ducha doby, který byl velmi důležitý u těch druhů písní... Což byl pocit odcizení“, řekl o písní Mick Jagger.
Do povědomí posluchačů ve Spojených státech se píseň „(I Can't Get No) Satisfaction“ dostala zejména díky jejímu singlovému vydání, ve Spojeném království ji však vydavatelstvíDecca Recordsodmítlo vydat, proto ji prezentovalapirátská rádia, která sídlila na lodích okolobritských ostrovů.Skladba se umístila v různých anketách, časopisRolling Stoneji umístil na 2. místo v žebříčku500 nejlepších hitů všech dob, americká televizní staniceVH1ji zas zařadila na 1. příčku seznamu100 největších rock 'n' rollových hitůa dokoncenárodní knihovna KongresuUSA ji zaregistrovala do svého národního registru hudebních nahrávek.Její ikonický riff se umístil na 33. příčce na seznamu50 nejlepších kytarových riffů všech dobčasopisuNew Musical Express.Píseň se stala nedílnou součástí koncertů Rolling Stones, ve většině případů ji skupina zahrála vždy na závěr vystoupení a hraje ji dodnes.
Několik dní poté, co vyšel singlovýhit„Satisfaction“ bylo uvedeno na trhkoncertníEP pod názvemGot LIVE If You Want It!, jež bylo nahráváno během několika koncertů v rámci březnovéturné po Velké Británii, některé nahrávky z alba byly později použity na albechDecember's Children (And Everybody's)aOut of Our Heads. Následovala cesta doskandinávskýchzemí, kde skupina vůbec poprvé vystoupila vNorskuaFinsku, předtím zde vystoupila na přelomu března a dubna 1965 prvně vDánskuaŠvédsku.Počátkem července představil manažer Oldham členům skupinyAllena Kleina, kterého Oldham učinil obchodním manažerem The Rolling Stones, Klein měl v první řadě sjednat novou vydavatelskou smlouvu.Úkol splnil a Stones tak mohli29. července1965 podepsat novou nahrávací smlouvu Deccou a přesně den poté vydat nové americké albumOut of Our Heads, v čele s hitem „(I Can't Get No) Satisfaction“. Album se skládalo především z cover verzí, pouze čtyři písně patřili autorské dvojici Jagger/Richards. Žánrově se jedná orockovéalbum reprezentované zejména populárními singly „The Last Time“ a „(I Can't Get No) Satisfaction“, které jsou dodnes považovány za „klasické rockové singly“ skupiny Rolling Stones.Na albu je také značný vliv černošskéhosoulu, představovaný skladbami jako „Mercy, Mercy“ odDona Covaye, „That's How Strong My Love Is“ odOtise Reddingači „Good Times“ odSama Cooka. Jednalo se o poslední studiové album vydané v Americe, které obsahovalo hlavně rhytm and bluesové cover verze; nadcházející albumAftermathbylo kompletně zkomponováno dvojicí Jagger/Richards. Album se umístilo na 1. místě americké hitparádyBillboard Hot 200, časopisRolling Stonejej v roce 2003 zařadil mezi500 nejlepších alb všech dobna 116. místo.Počátkem září 1965 se skupina po krátké letní pauze vrátila na koncertní pódia, nejprve absolvovala menšíirské turné, kde skupinu ve snímkuCharlie Is My Darlingzachytil režisérPeter Whitehead, dále skupina v rámcievropské turnépoprvé koncertovala vZápadním NěmeckuaRakousku. Během pobytu v Německu se zde Brian Jones seznámil sněmecko-italskouherečkouamodelkouAnitou Pallenbergovou, se kterou následně začal chodit.24. září 1965 vyšla ve Spojeném království deskaOut of Our Heads, avšak s zcela odlišným obalem a s písněmi, které nahradily některé písně z původního amerického vydání, např. populární singly „(I Can't Get No) Satisfaction“ a „The Last Time“ byly z britské verze vyřazeny a nahrazeny skladbami „Oh Baby (We Got a Good Thing Going)“ a „Heart of Stone“. Album se umístilo na 2. příčce britské hitparády, hned za albemHelp!skupiny Beatles.Následující singl „Get Off My Cloud“ se stal hitem, jak v Velké Británii, tak ve Spojených státech, kde se v obou případech umístil na první příčce hitparád, v Británii se singl udržel na vrcholu 3 týdny a ve Státech o 9 týdnů déle.Repertoár z nového studiového alba kapela představila nejprve nabritském turné, poté album prezentovala iamerickémupubliku naturné ve Spojených státech a Kanadě. Po vydání singlu „Get Off My Cloud“ přišlo na trh další americké album, jež bylo symbolicky pojmenovánoDecember's Children (And Everybody's)podle data vydání, a sice4. prosince1965.
V roce1966Rolling Stones pokračovali v nahrávaní další studiové desky se zamýšleným názvemCould You Walk on the Water?(česky: Dokázali byste chodit po vodě?), mezitím v Británii vyšel singl „19th Nervous Breakdown“, jenž se umístil na 2. příčce hitparády, stejně tak o týden později v USA.V únoru 1966se skupina vypravila naaustralsko-novozélandské turné, jehožitinerářzahrnoval australské koncerty vSydney,Brisbane,Adelaide,MelbourneaPerthua pak také dva novozélandské koncerty veWellingtonuaAucklandu.6. března1966 se Stones vrátili dolosangeleskýchstudií RCA, aby zde po dobu 4 dní dokončili práce na čtvrtém britském a šestém americkém studiovém albu, na kterém práce započala již během prosince 1965. Během nahrávání této desky skupina vůbec poprvé začala experimentovat s exotickýmihudebními nástroji, talentovaný Brian Jones tak do písní přispěl takovými nástroji jakositárem(„Paint It Black“),dulcimerem(„Lady Jane“) nebomarimbou(„Under My Thumb“). Žánrově se tak jedná o velmi rozmanitou nahrávku, která kombinuje prvkychicagského blues,popu,folku,country,psychedelie,barokního popui hudby zeStředního východu.„Brian byl fantastický, když nahrával, protože byl tak [hudebně] všestranný. Zároveň do nahrávek přidával všechny ty další nástroje a další nápady, bylo to pak daleko barvitější. Byl to neuvěřitelně vynalézavý hudebník.“, prohlásil o Jonesově hudebním talentu a všestranném přístupu k různým hudebním nástrojům kytarista Keith Richards.26. března1966 zahájili Rolling Stones koncertem vnizozemskémDen Boschsvé doposud největšíevropské turné, které čítalo celkem 12 koncertů; jednalo se převážně o koncerty veFrancii(Paříž,MarseilleaLyon), dále pak vBelgii(Schaerbeek),Švédsku(Stockholm) aDánsku(Kodaň). Koncertní repertoár představoval zejména skladby z tehdy stále aktuálního albaOut of Our Heads, dále pak velmi úspěšné singly, které doplnil nejnovější „19th Nervous Breakdown“.Koncerty nabyly naagresivitě, publikum na koncertech napadalo policii a dokonce vrhalodýmovnicesměrem k jevišti, policie proto posílala několik výtržníků dovazby. Mick Jagger to chápal jako„...dávání najevo svoji určitou sílu a nespokojenost s něčím...“, jak se také nechal slyšet běhemdiskusev televizním pořaduThe Look of the Week(volně přeloženo:Co týden přinesl) staniceBBC One.
V polovině dubna 1966 vyšla britská verze studiového alba pod názvemAftermath, původně zamýšlený názevCould You Walk on the Water?(česky: Dokázali byste chodit po vodě?) nebyl použit, protože se vedení z amerického vydavatelství London obávalo, že by to někteří lidé pochopili jako narážku naJežíše Krista, který údajně uměl chodit po vodě a urazila by se tak většina americkýchkřesťanů.K nepoužitému názvu byl pro album vytvořen i obal, jenž byl později využit pro prvníkompilační albumBig Hits (High Tide and Green Grass), představuje snímek zachycující členy skupiny hledící na hladinu vody; ale přesto celková idea s použitím názvuCould You Walk on the Water?byla definitivně „smetena ze stolu“.AlbumAftermathsklidilo nadšené recenze od kritikůa to zejména proto, že se jednalo o první album Rolling Stones složené výhradně z vlastních písní, je proto chápáno jako první klasické album Rolling Stones.Deska se Velké Británii dostala na 1. příčku hitparády, zařadila se na několik seznamů nejlepších alb všech dob, včetně seznamu500 nejlepších alb všech dobčasopisuRolling Stones, kam ho časopis zařadil v roce 2003 na 108. místo.Počátkem května 1966 vyšel britský singl „Paint It Black“, v nahrávce je slyšet patrný vlivindickéhudby představovanýsitárem, po textové stránce se jedná o smutný příběh o muži, který truchlí nad smrtí svého blízkého přítele a netouží po ničem jiném než nevidět žádnébarvy, píseň byla mj. chápána jako protest protiválce ve Vietnamu, ačkoliv tak sami autoři o písni neuvažovali.Singl se v britské i americké hitparádě dostal na 1. místo.
V polovině roku pak Stones zahájiliseveroamerické turnéna podporu albaAftermath, které posléze vyšlo (avšak v odlišné verzi) také ve Spojených státech.Zatímco ve Velké Británii vyšla píseň „Paint It Black“ jako pilotní singl britského vydání albaAftermath, ve Spojených státech jím byla píseň „Mother's Little Helper“, která jako jedna z prvních popových písní otevřeně diskutovala o problematice zneužívání léků na předpis.Americké turné se opět potýkalo s organizačními problémy, policie mnohokrát zasahovala proti nevyzpytatelnému davu, přesto se energické koncerty Rolling Stones staly mezi mladými lidmi velmi populární. Po turné se skupina po dobu 8 dní zdržela ve studiích RCA vL.A., kde se kromě nahrávání nového singlu „Have You Seen Your Mother, Baby, Standing in the Shadow?“ pustila také do příprav dalšího studiového alba.V září 1966 skupina absolvovalaturné po Velké Britániipropagující albumAftermath, se skupinou tehdy jakopředkapelyvystupovaliIke & Tina TurneraThe Yardbirds.Na tomto turné skupina premiérově vystupovala s písní „Have You Seen Your Mother, Baby, Standing in the Shadow?“, která vyšla v září 1966 jako pilotní singl britského vydání kompilaceBig Hits (High Tide and Green Grass).Tento singl se nesl v duchu několika prvenství: jedná se o první singl Stones, ve kterém byly použitydechové nástroje; je to jeden z prvních singlů, kde byla použita kytarovázpětná vazba; a navíc k němu byl natočen jeden z prvníchvideoklipůskupiny, režírovanýPeterem Whiteheadem.Satirickývideoklip představoval členy skupiny v dámském oblečení připomínající tzv.drag queens.Tento singl, jenž se dostal do top 10zároveň propagovalkompilační albumBig Hits (High Tide and Green Grass), které vyšlo v listopadu 1966veSpojeném královstvía prodalo se jej více než dva miliony kopií, což z něj učinilo dvojplatinové album.Během posledních dvou měsíců roku 1966 skupina usilovně pracovala na následujícím studiovém albu a vkrálovském parkuPrimrose Hillpořídila snímek pro obal, jehož autorem jefotografGered Mankowitz.V prosinci 1966 uvedla na trh společnostLondon RecordsveSpojených státechvůbec prvníkoncertní albums názvemGot LIVE If You Want It!, které bylo nahráno na koncertech vLondýně,BristoluaManchesteru. Album sklidilo spíše negativní recenze, především kvůli špatné kvalitě zvuku.
V lednu1967vyšla deskaBetween the Buttons, na 3. místě v Británii a na 2. v USA. Jednalo se o poslední desku Stones, na které se jako producent podílel Andrew Oldham. Jeho roli manažera skupiny převzal již v roce 1965Allen Klein. Richards vzpomínal:„S Deccou měla být uzavřena nová smlouva... a [Klein] řekl, že to dokáže.“Americká verze alba obsahovala dvojitý A-strana singl „Let's Spend the Night Together“ a „Ruby Tuesday“,který se dostal na 1. místo v USA a na 3. místo ve Velké Británii. Propagovat nový singl přiletěla skupina do New Yorku, kde vystoupila vThe Ed Sullivan Show.Ed Sullivanskupinu donutil, aby změnila slova v refrénu písně „Let's Spend the Night Together“ (česky: Pojďme strávit noc spolu), jejíž název se mu zdál příliš provokativní, přikázal tedy změnit slova v refrénu na „Let’s Spend Some Time Together“ (česky: Pojďme strávit nějaký čas spolu).Jagger se při zpěvu pozměněného refrénu pitvořil a obracel oči v sloup.
Na začátku roku 1967 začaly Jaggera, Richardse a Jonese pronásledovat úřady kvůli jejichrekreačnímu užívání drog, poté, co bulvární týdeníkNews of the Worldzveřejnil sérii článků s názvem „Popové hvězdy a drogy: fakta, která vás šokují“.Články popisovaly večírky pořádané kapelouThe Moody Blues, na kterých se užívaloLSDa na které chodily hvězdy jako kytaristaThe WhoPete Townshend, bubeníkCreamGinger Baker. První článek byl zaměřený naDonovana(který byl brzy poté zatčen a obviněn), druhý článek (zveřejněný 5. února) na Rolling Stones.Reportér, který článek napsal, strávil večer v londýnském klubu Blaise's, kde si jeden ze členů Rolling Stones vzal údajně několik tabletamfetaminu, ukázal mu kusyhašišea nakonec ho pozval do svého bytu na „čouda“. Článek tvrdil, že se jednalo o Micka Jaggera, ve skutečnosti šlo o Briana Jonese, který se reportérovi v žertu představil jako Mick Jagger. Dva dny po zveřejnění článku podal Jagger na časopistrestní oznámenízaurážku na cti.
O týden později12. únoravtrhla sussexská policie na soukromý večírek v domě Keitha Richardse, v Redlans. Údajně dostali tip od Richardsova řidiče.Policie zabavila několik věcí. Nikdo sice nebyl zatčen, ale Jagger, Richards a jejich přítel Robert Fraser byli obviněni ze zneužívání drog. Andrew Oldham se bál zatykače, proto utekl do Ameriky.Richards k tomu později dodal:„Až teprve po tom zátahu v Redlans jsem si uvědomil, že zábava skončila. Že už hrajeme na úplně jiném hřišti. Od té doby přestal být Londýn tím skvělým místem, kde jste mohli dělat, co jste chtěli.“Na adresu muže, který je udal, ještě dodal: „Slyšel jsem, že už pak nikdy nechodil tak jako dřív.“
V březnu 1967, v době, kdy kapela čekala na důsledky policejní razie, odcestovali Jagger, Richards a Jones doMaroka. Doprovázely je Jaggerova přítelkyněMarianne Faithfulla Jonesova přítelkyněAnita Pallenberg. Během tohoto výletu skončil vášnivý a bouřlivý vztah Jonese a Anity Pallenberg, která Maroko opustila s Richardsem.Richards k tomu později dodal:„To byl poslední hřebíček do rakve ve vztazích mezi mnou a Brianem. Nikdy mi to neodpustí a já mu to nezazlívám, stejně se hovno stane.“Vztah mezi Richardsem a Pallenbergovou vydržel dvanáct let. Navzdory těmto komplikacím skupina úspěšně absolvovalaevropské turnév březnu a dubnu 1967. Turné zahrnovalo vůbec první koncerty vPolsku,ŘeckuaItálii.Zároveň to bylo poslední turné skupiny až do roku 1969.
Dne10. května1967 – ve stejný den, kdy byla na Jaggera, Richardse a Fraser vznesena obvinění v souvislosti s razií v Redlans – vtrhla policie do domu Briana Jonese. Brian byl zadržen za drženímarihuany. Tři z pěti členů Rolling Stones teď čelili policejním obviněním. Dne 29. června byl Jagger odsouzen na tři měsíce za držení čtyřamfetaminovýchtablet. Richards byl shledán vinným z toho, že umožnil kouření marihuany na svém pozemku. Za to si vysloužil rok vězení. Oba byli uvězněni, ale na základě podaného odvolání byli druhý den propuštěni. Na propuštění měl vliv i slavný článekTimesůs titulkem „Kdo chce natahovat motýla na skřipec?“, jehož autor byl vůči trestu ostře kritický. Tvrdil, že Jaggera stihl daleko tvrdší trest, než by postihl kteréhokoli anonymního mladíka.
Během doby, kdy se čekalo na výsledek odvolání, kapela nelenila a nahrála singl „We Love You“. Bylo to poděkování fanouškům, které začíná zvukem zaklapnutí vězeňských dveří. Klip obsahuje narážky na odsouzeníOscara Wilda. Dne 31. července zrušil odvolací soud Richardsovo odsouzení a Jagger vyvázl s podmínkou. Odvolání Briana Jonese v prosinci skončilo pokutou tisíc liber, tříletým zkušebním obdobím a nařízením o vyhledání odborné pomoci.
V prosinci1967vyšla deskaTheir Satanic Majesties Request(třetí v Británii, druhá v USA), bohužel krátce poSgt. Pepper's Lonely Hearts Club Bandod Beatles. Deska vznikala v těžkých podmínkách, protože Jagger, Richards a Jones museli řešit soudní řízení. Kapela se při nahrávání už zcela zbavila Andrewa Oldhama. Rozchod byl přátelský, alespoň podle tisku. Nicméně v roce2000k tomu Jagger dodal: „Důvodem, proč Andrew odešel, bylo to, že si myslel, že už se nedokážeme plně soustředit na práci a že jsme stále více dětinští. Opravdu to nebylo příjemné – a myslím, že to nebylo příjemné ani jemu. Tehdy tam bylo spoustu rušivých elementů, ale my vždycky budeme potřebovat někoho, kdo nás dokáže nasměrovat tou správnou cestou. To byla jeho práce.“
Satanic Majestiesse tak stalo prvním albem, které si Stones produkovali sami. Bylo také první deskou, která vyšla ve stejné verzi na obou stranách Atlantiku. Její psychedelický zvuk doplňuje obal, na kterém je 3D fotografie Michaela Coopera, autora fotografie slavného obalu deskySgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band. Bill Wyman si sem napsal a zazpíval písničku „In Another Land“, která pak vyšla jako singl. Byla první, na které Jagger nezpívá hlavní hlas.
První měsíce roku 1968 strávila kapela prací na dalším albu. Z těchto nahrávacích sessions vzešel hit „Jumpin' Jack Flash“, který vyšel jako singl v květnu. Jeho zvuk, stejně jako zvuk celého albaBeggars Banquet(třetí v Británii, páté v USA), je směsícountrya blues. Kapela se tak vrátila ke svým kořenům. S touto deskou také začala spolupráce s producentem Jimmy Millerem. Za zmínku stojí známé písničky „Street Fighting Man“, věnovaná politickým otřesům května 1968, a titulní „Sympathy for the Devil“.
DeskaBeggars Banquetsklidila po svém vydání velmi příznivé kritiky. Richards k tomu řekl: „Věci na Satanic Majesties se hodně liší od těch na Beggars Banquet. Byl jsem už k smrti otrávenej těma sračkama, co do nás valil guru Maharishi, všema těma korálkama a zvonečkama. Kdoví odkud se to všechno vzalo, ale myslím, že ta muzika byla reakcí na to, co jsme v té době prožívali. Pak ale přišla pořádná porce reality. Pobyt ve vězení… Jistě, dá vám to prostor k přemýšlení… Byl jsem kurva nasranej na to, že nás zavřeli. Dobře pudeme dál a tyhle věci od sebe odkopneme. V muzice z týhle doby je pořádná dávka zloby.“ V této době začal Richards používatotevřeném ladění(často ve spojení skapodastrem). Od roku 1969 často používá otevřené pětistrunné G ladění (bez šesté struny), které je slyšet na singlech „Honky Tonk Women“, „Brown Sugar“ (Sticky Fingers,1971), „Tumbling Dice“, „Happy“ (Exile on Main St.,1972) a „Start Me Up“ (Tattoo You,1981).
Na konci roku 1968 natočili Stones sérii koncertů v cirkusové šapitó nazvanouRock and Roll Circus. Zahráli si tuJohn Lennon,Yoko Ono,The Dirty Mac,The Who,Jethro Tull,Marianne FaithfullaTaj Mahal. Koncert Stones nedopadl podle jejich představ, proto také Cirkus vyšel až po 28 letech.
Rostoucí problémy Briana Jonese vedly k tomu, že na nahráváníBeggars Banquetskoro vůbec nechodil. Jagger pak řekl, že Jones „neměl na to, aby vedl takový způsob života“. Jeho soustavné užívání drog mu znemožnilo získat americkévízum. Celé kapele tak znemožnil vyjet na další americké turné. Ostatní členové donutili Jonese říct: „Odcházím z kapely, ale pokud budu chtít, můžu se kdykoli vrátit.“3. července1969– méně než měsíc od svého odchodu z Rolling Stones – se Brian Jones utopil v bazénu na zahradě svého domu.
Dva dny po Brianově smrti odehráli Rolling Stones koncert v londýnskémHyde Parku. Měla to být pocta Brianovi, na kytaru si tu se Stones poprvé zahrálMick Taylor, vstup byl zdarma. Koncertu se zúčastnilo asi čtvrt milionu fanoušků. Vystoupení bylo nafilmováno a britská televize ho odvysílala pod názvemStones in the Park. Jagger tu přečetlelegiiAdonaïsodPercy Bysshe Shelleyhoa na památku Briana vypustil tisíce motýlů. Na koncertě poprvé zazněla živá verze písničky „Honky Tonk Women“, která právě vyšla jako singl. Sam Cutler, který jejich koncert uváděl, pronesl na začátku pouze: „Dámy a pánové, nejlepší rock’n’rollová kapela na světě.“ – takto se taky jejich koncerty uváděly na turné po spojených státech v roce 1969. Tahle nálepka vlastně zůstala skupině až dodnes.
Další deskaLet It Bleed(první v Británii, v USA) vyšla v prosinci 1969. Byla poslední deskou, kterou Stones vydali v šedesátých letech. Obsahuje skladbu „Gimme Shelter“, kterou novinář Greil Marcus později označil za „nejlepší rock’n’rollovou nahrávku všech dob“. Hlavní ženský hlas v Gimme Shelter patří zpěvačceMerry Clayton. Ve skladbě „You Can’t Always Get What You Want“ si zase zazpíval Bachův londýnský sbor (The Bach Choir pod vedenímDavida Willcockse). Sice požádal o odstranění jména sboru z obalu desky, protože byl údajně zděšený ostatním obsahem, ale později vzal žádost zpět. Za zmínku ještě stojí cover verze skladbyRoberta Johnsona„Love in Vain“ a skladba „Midnight Rambler“. Brian Jones si tu zahrál ve dvou skladbách, stejně tak Mick Taylor.
Krátce po turné po spojených státech uspořádali Stonesfestival na závodním okruhu v Altamontuasi 60 kilometrů odSan Francisca. Stones se cítili dotčeni, že je nikdo nepozval na slavnýWoodstock, tak si uspořádali vlastní akci. Za ochranku si Stones najali motorkářskýgangHells Angels. Osmnáctiletý student Meredith Hunter byl ale touto ochrankou (Alanem Passarem) ubodán k smrti poté, co se zjistilo, že je ozbrojený. Část altamontského vystoupení Stones je zachycen ve filmu Davida MaysleseGimme Shelter. Jako odpověď na rostoucí popularitubootlegových nahrávekvydala skupina živé albumGet Yer Ya-Yas Out!(první v Británii, šesté v USA). Kritik Lester Bangs ho dokonce označil za nejlepší živou desku všech dob.
Na přelomu dekády si Rolling Stones zahráli v živé showPop Go The Sixties, kterouBBCvysílala1. ledna1970. V průběhu roku1970měly také vypršet smlouvy s manažeremAllenem Kleinemi se společnostíDecca. Během smluvních sporů s Kleinem si skupina založila svoji vlastní nahrávací společnostRolling Stones Records. Jejich deskaSticky Fingers(první v Británii i Spojených státech) se stala první, kterou tato nová společnost vydala. Album vyšlo v březnu1971, obal k němu vytvořilAndy Warhol. Deska obsahuje dva z jejich nejznámějších hitů „Brown Sugar“ a pomalou „Wild Horses“. Obě byly nahrané ve studiích vAlabaměběhem jejich amerického turné v roce 1969. Album je opět ovlivněno blues a je prvním albem, na kterém si ve všech skladbách zahrál Mick Taylor.
Neúprosná britská daňová politika přinutila Stones opustit po vydáníSticky FingersAnglii a přesunout se do jižníFrancie, kde si Keith Richards pronajal vilu Nellcôte. Volné pokoje pronajímal členům kapely a doprovodnému personálu. Skupina ve své době vlastnila kamion s nahrávacím studiem uvnitř, známý jakoRolling Stones Mobile Studio. Tady vznikaly jednak nové nahrávky, jednak se tu dokončovaly věci nahrané v Sun Set studiích v Los Angeles během amerického turné v roce 1969. Výsledkem bylo dvojalbumExile on Main St.(první v Británii i Spojených státech), které vyšlo v květnu 1972. Dosud je považováno za jednu z nejlepších desek Stones. Během této doby vznikaly filmyCocksucker Blues(nikdy nebyl oficiálně vydán) aLadies and Gentlemen: The Rolling Stones, které dokumentují jejich Severoamerické „STP“ turné. Stones se tu objevují i mimo koncerty se suitou svých přátel.
V listopadu 1972 si kapela k nahrávání další desky vybrala studia v metropoliJamajky,Kingstonu. Deska, která vyšla v roce 1973, dostala názevGoats Head Soup(první v Británii i Spojených státech). Prodej alba podporoval pomalý hit „Angie“. Deska se stala první z řady desek Stones, které se sice velmi dobře prodávaly, ale sklízely pouze vlažné reakce. Spousta nahraného materiálu ze session ve studiích na Jamajce se na desce vůbec nepoužilo. Příkladem je „Waiting on a Friend“, která vyšla až o osm let později na desceTattoo You.
Nahrávání byla ale přerušena dalším právním sporem kvůli drogám, který ještě souvisel s jejich pobytem ve Francii, kde byl na Richardse vydán zatykač. Ostatní členové se ještě do Francie krátce vrátili, aby se účastnili výslechů. Tato kauza a Jaggerova odsouzení k pokutám za drogy (v roce 1967 a 1970) komplikovalo plánování turné po zemích kolemTichého oceánu. Skupina nesměla doJaponskaani doAustrálie. Následovalo evropské turné (září/říjen 1973), které ale nemohlo zamířit do Francie. Před tímto turné byl Richards ještě jednou zatčen, tentokráte v Anglii.
Skupina si k dalšímu nahrávání vybrala studia vMnichově, kde také spatřilo světlo světa albumIt's Only Rock'n Roll(druhé v Británii, první ve Spojených státech). Toto album už neprodukoval Jimmy Miller, který měl také problémy s drogami. Produkce se tedy ujali Jagger a Richards, kteří se na obalu pojmenovali jako „The Glimmer Twins“. Album i stejnojmenný singl se staly hity.
Ke konci roku 1974 se začal vzpouzet Mick Taylor. Kapela byla v situaci, kdy nemohla normálně fungovat, někteří členové měli zakázaný vstup do některých zemí, což komplikovalo plánování koncertních turné. Závislost naheroinunavíc brala Richardsovi veškerou kreativitu a chuť do práce. Taylor navíc cítil, že jeho vlastní nápady zůstávají nepovšimnuty. Na konci roku 1974, když už byly zamluvené termíny ve studiích v Mnichově, opustil Taylor Rolling Stones. V roce 1980 k tomu dodal: „Už jsem toho měl plné zuby. Navíc jsem chtěl hrát trochu něco jiného... V té době prostě nikomu nešlo psát ani skládat písničky. Přinutil jsem se a začal jsem psát, což ovlivnilo moje rozhodnutí odejít... Jsou lidé, kteří se prostě dovedou vézt na cizím úspěchu, a pak jsou lidé, kterým to nestačí. A mně to prostě nestačilo.“
Na dalším nahrávání – tentokráte vMnichově– se Stones pokoušeli najít dalšího kytaristu. Byli přizvánPeter Frampton, leader kapelyHumble Pie, a také například bývalý členYardbirds, kytarovývirtuosJeff Beck. I když Beck airskýbluesrockovýkytaristaRory Gallagherpozději uvedli, že sice s kapelou zahráli, ale nevěděli, že jsou na konkurzu na dalšího kytaristu Stones. Při nahrávání v Mnichově se ve studiu ještě také mihli američtí kytaristéShuggie OtisaHarvey Mandel. Richads i Jagger k tomu později uvedli, že si tehdy hodně přáli, aby Stones přestali být ryze britskou kapelou. Když se ale objevilRonnie Wood, shodli se všichni, že on je tou správnou volbou.
Wood už se Stones nahrával a odehrál i několik koncertů a na vznikajícím albu si zahrál kytaru v písni „It's Only Rock 'n' Roll“, jíž je také spoluautorem. Mick Jagger mu hraní se Stones nabízel už dříve, Wood ale tehdy odmítl, protože hrál s kapelouThe Faces. Wood se ke kapele připojil na jejím koncertním turné po Spojených státech v roce 1975. Oficiálně to bylo potvrzeno o rok později, kdy se také rozpadli The Faces. Na rozdíl od ostatních členů kapely dostával Wood pravidelnou mzdu. To vydrželo dvě desetiletí až do doby, kdy kapelu opustil Bill Wyman. Teprve potom dostával stejné peníze jako zbývající členové Stones.
V roce 1975 odstartovali vNew YorkuStones své americké turné. Součástí koncertů byl obří nafukovacífalusumístěný na pódiu a také houpačka, na které se Jagger houpal nad zraky diváků. Po turné si skupina objednala živou nahrávku ztorontskéhoklubu El Mocambo. Byla teprve druhou živou nahrávkou od vydáníGet Yer Ya-Yas Out!. Album vyšlo až v roce1977a dostalo názevLove You Live(třetí v Británii, páté ve Spojených státech).
Richardsův příjezd do Toronta se ale zpozdil, ani zbytek kapely nevěděl, kde je. Důvodem bylo jeho zadržení kanadskou policií hned po příletu. U Richardse se tehdy našla opálená lžíce a pár kouskůhašiše. Tři dny po propuštění zadržela policieAnitu Pallenbergkvůli 22 gramůmheroinu, které se našly v Richardsově hotelovém pokoji. Richards byl obvinění zapašovánídrog doKanady, za což mu hrozilo až sedm let vězení. Podařilo se mu ale dokázat, že si drogy opatřil až po příjezdu do Kanady.
Navzdory těmto nepříjemnostem si kapela v Torontu zahrála dva koncerty. To ale vedlo k dalšímu skandálu, když se nastávající manželka kanadskéhopremiéraPierra Trudeaunechala vidět na jednom divokém večírku, které Stones po koncertech pořádali. Celá aféra skončila rozpadem manželství. Charlie Watts k tomu později ironicky poznamenal: „Ani své ženě bych nechtěl dovolit, aby se s námi paktovala.“Tyto dva koncerty v klubu El Mocambo ovšem měli zůstat veřejnosti utajeny. Klub El Mocambo pouze zveřejnil, že si na celý týden klub pronajímá kanadská skupinaApril Wine. Místní rozhlasová stanice dokonce pořádala soutěže o lístky na koncerty April Wine. Jaké asi muselo být překvapení výherců lístků, když se ocitli na téměř soukromém koncertě Rolling Stones?
Soudní řízení proti Richardsovi se vleklo více než rok. Nakonec skončilo podmínkou a povinností odehrát dva charitativní koncerty vOshawě. Na obou koncertech si zahráli jak Stones, tak i skupinaThe New Barbarians, kterou dal dohromady Ronnie Wood a se kterou také nahrál svoji poslední sólovou desku. Richards se k této skupině rád připojil. Tyto nepříjemnosti posílily Richardsovo odhodlání přestat užívatheroin. Cesta odvykání ale vedla přes rozchod s Anitou Pallenberg. Jejich vztah se po smrti jejich třetího dítěte stejně ocitl někde hluboko pod bodem mrazu. Navíc Anita se nedokázala a asi ani nechtěla zbavit své závislosti na heroinu. Během doby, kdy si Richards řešil své soudní a osobní problémy, vedl Mick Jagger dál svůjkosmopolitní životní styl. V té době býval pravidelným návštěvníkem newyorskéhodisko klubuStudio 54, často v doprovodumodelkyJerry Hall. Jeho manželství sBiancou Jaggeruž stejně léta nefungovalo.
Navzdory nehasnoucí popularitě kapely v první polovině sedmdesátých let, hudební kritici začali o kapele psát nelichotivě. Prodeje desek také zrovna neplnily očekávání. Koncem sedmdesátých let, s rostoucí popularitoupunku, si Rolling Stones vysloužili nálepku dekadentních stárnoucích milionářů.Vše se ale změnilo v roce1978, kdy vyšla deskaSome Girls(druhá v Británii, první v USA). Na albu jsou hitovky jako „Miss You“,countrybalada„Far Away Eyes“, Keithova „Beast of Burden“ a „Shattered“. Písně jsou rychlé, jednoduché a stojí na kytarovýchriffech.Byly tak dobrou odpovědí na punkovou jednoduchost. Úspěch desky vyvolal vlnu popularity u mladšího publika.
Následující deskaEmotional Rescuevyšla v roce1980a navázala na úspěchSome Girls. Nahrávání alba bylo dost zmatené, za což mohl vyhrocený vztah Jaggera a Richardse. Richards, který byl stále závislý na heroinu, chtěl vyjet v létě a na podzim roku 1980 na koncertní turné, které by propagovalo právě vydanou desku, Jagger to ale odmítl. DeskaEmotional Rescuese vyšplhala až na vrchol hitparád na obou březíchAtlantikua titulní píseň byla ve Spojených státech třetí.
Začátkem roku 1981 se kapela dává opět dohromady a domluví se, že ještě v témže roce vyrazí s novým materiálem na turné po USA. Psaní nových písniček a nahrávání další desky probíhá ve spěchu, také na zkoušky před koncertováním nezbylo moc času. V témže roce také vyšla deskaTattoo You(druhá v Británii a první ve Spojených státech), Spousta věcí, které se v té době nahrály, se na desku nedostala. To se týká i singlu „Start Me Up“, který vystoupal na druhé místo amerického singlového žebříčku. Ve dvou písních („Waiting on a Friend“ a „Tops“) si na kytaru zahrálMick Taylor, ve dvou si zahrál jazzový saxofonistaSonny Rollins(„Slave“ a „Waiting on a Friend“). Následující koncertní turné po Spojených státech bylo do té doby největší a nejdelší – skupina ho odstartovala25. zářía ukončila19. prosince. Některé koncerty se nahrály, což vyústilo v deskuStill Alive (American Concert 1981). V hitparádách zabodovala – skončila čtvrtá v Británii a pátá ve Spojených státech.
V polovině roku1982, u příležitosti jejich dvacátého výročí, přivezli Stones svojí show i do Evropy, kde před tím dlouhých šest let nehráli. K evropskému turné se ke kapele přidal ještěChuck Leavell, bývalý pianistaAllman Brothers Bandu. Koncem roku kapela podepsala smlouvu na 28 milionů dolarů, která ji zavazovala k dalším čtyřem albům. Nyní byli Stones nově pod křídlyCBS Records.
Před tím, než Stones odešli od labeluAtlantic, stihli pro něj v roce1983vydat deskuUndercover(třetí v Británii a čtvrtá ve Spojených státech). Navzdory příznivým kritikám a pilotnímu singlu v první desítce hitparád, prodej desky nesplnil očekávání. Možná to bylo i tím, že kapela nepodnikla na podporu prodeje desky žádné koncertní turné. V roce1984už převzala distribuci starších desek Stones právěCBS.
Vztah Jaggera a Richardse se v této době postupně zhoršoval. Mick Jagger podepsal ke zděšení Richardse sólovou smlouvu se CBS a mnoho z věcí, které Jagger v roce 1984 napsal, vydal na své sólové desce. Jagger také prohlašoval, že už se prací s Rolling Stones cítí unavený.
V roce1985strávil Jagger nejvíce času nahráváním své vlastní desky. Materiál na další album Rolling StonesDirty Work(čtvrté v Británii i USA) tak zajistil hlavně Keith Richards se zatím největším přispěním Ronnieho Wooda. Album vyšlo v roce1986a nahrávalo se vPaříži. Jagger během nahrávání nechodil moc do studia, veškerou práci tak nechal na Richardsovi.
V prosinci 1985 zemřel nainfarktspoluzakladatel Stones, pianista, road managerIan Stewart. Skupina uspořádala na jeho počest v únoru1986koncert. Dva dni na to si Stones převzali cenuGrammyza celoživotní přínos.
AlbumDirty Worksklidilo smíšené kritiky, a to i přes úspěch singlu „Harlem Shuffle“. Jako důsledek vyostřeného vztahu mezi Jaggerem a Richardsem, odmítl Jagger turné na podporu prodejeDirty Work. Místo toho vyjel na své vlastní sólové turné, na kterém hrál i písničky Stones. Richards někdy mluví o jejich vzájemném vztahu v této době jako o „třetí světové válce“. Důsledkem vzájemné nenávisti stála v této době kapela téměř před rozpadem. Jaggerovy deskyShe's the Boss(6. v Británii, 13. v USA) aPrimitive Cool(26. v Británii a 41. v USA) se dočkaly mírně nadprůměrných hodnocení.
V roce1988, v době nečinnosti Stones, vydal Keith Richards své první sólové albumTalk Is Cheap(37. v Británii, 24. v USA). Album sklidilo příznivou reakci fanoušků i kritiky, ve Spojených státech bylo oceněnozlatou deskou.
Začátkem roku1989byli Rolling Stones (včetně Micka Taylora, Ronnieho Wooda a posmrtně i Iana Stewarta) uvedeni do americkéRock and Roll Hall of Fame. Jagger a Richards pak i přes vzájemné spory začali pracovat na dalším albuSteel Wheels(druhé v Británii, třetí ve Spojených státech). Tímto albem se znovu vrátili do formy, což dokazují i hity „Mixed Emotions“, „Rock and a Hard Place“ a „Almost Hear You Sigh“. Na albu je také skladba „Continental Drift“, kterou Stones nahráli vmarockémTangeruv roce1989. Z tohoto nahrávání vznikl také dokumentThe Rolling Stones in Morocco.
Po vydání alba následovalo koncertní turné poSeverní Americe,Japonskua Evropě nazvanéSteel Wheels/Urban Jungle Tour. Koncerty svou pompézností překonaly všechna předešlá turné. Předkapelami byliLiving ColouraGuns N' Roses. Na koncertech Stones přibyli na pódiu zpěvákBernard Fowlera zpěvačkaLisa Fischer. Z turné vzešlo koncertní albumFlashpoint(6. v Británii a 16. v USA) a také filmLive at the Max.
Toto koncertní turné bylo posledním turné proBilla Wymana, který se po letech uvažování konečně rozhodl odejít z Rolling Stones. Jeho odchod byl oficiálně oznámen až v lednu 1993. Po svém odchodu vydal Wyman knihuStone Alone– autobiografii, kterou poskládal ze svých deníkových zápisků, které si vedl od prvopočátků kapely. Pár let po opuštění Stones založil kapeluBill Wyman's Rhythm Kingsa znovu začal nahrávat a koncertovat.
Po úspěchu turné Steel Wheels/Urban Jungle si kapela dala zaslouženou pauzu.Charlie Wattsstihl v té době vydat dvějazzováalba, Ronnie Wood vydal po jedenácti letech své další sólové albumSlide On This; Keith Richards nahrál své druhé sólové albumMain Offender(45. v Británii a 99. ve Spojených státech). K němu uspořádal menší turné (většinou v sálech) s většími koncerty veŠpanělskuaArgentině.Micku Jaggerovi se konečně podařilo prosadit se s třetím sólovým albemWandering Spirit(12. v Británii, 11. v USA). Deska se skvěle prodávala – ve spojených státech byla oceněna zlatou deskou, celosvětově se jí prodaly úctyhodné dva miliony kopií.
Po odchodu Wymana Stones opět změnili nahrávací společnost, tentokráte si vybraliVirgin Records. Ta vydalaremasterovanéverze alb, ke kterým přidala nové obaly. Byla to všechna alba počínajeSticky Fingersaž poSteel Wheels. Virgin také přišla s novou kompilacíJump Back(16. v Británii a 30. ve Spojených státech). V roce1993se skupina vydává znovu do studia a začíná pracovat na dalším albu. Vyšlo v roce1994a jmenuje seVoodoo Lounge(první v Británii, druhé v USA). Baskytaristu Billa Wymana nahradilDarryl Jones, který dříve hrával sMiles DavisemaStingem. Kapela nechala výběr na bubeníkovi Charlie Wattsovi, basa i bicí totiž v Rolling Stones musí perfektně spolupracovat. Album sklízelo vynikající kritiky, prodej opět předčil očekávání. Ve spojených státech bylo album dvakrátplatinové. Většina kritiků si cenila „tradičního“ zvuku, který měl na svědomí nový producent Don Was.Voodoo Loungezískalo v roce1995cenuGrammyv kategorii nejlepší rockové album.
V roce1994vyjela kapela naVoodoo Lounge Tour, které končilo až v roce1995. Písničky z různých koncertů a ze zkoušek (převážně v akustických verzích) vyšly na albuStripped(9. ve Spojených státech i ve Velké Británii). Je na něm takécover verzepísněBoba Dylana„Like a Rolling Stone“ a také do té doby na koncertech málo hrané písně „Shine a Light“, „Sweet Virginia“ a „The Spider and the Fly“. Dne 8. září 1994 si Stones zahráli „Love Is Strong“ a „Start Me Up“ na výročním udílení cen americké hudební televizeMTV. Odnesli si odtud cenu za celoživotní hudební přínos.
Dne18. listopadu1994 uskutečnili Stones jako první kapela živý internetový přenos svého koncertu. Přenos zajišťovala společnostSun Microsystems. Nebylo to přímostreamované video(snímková frekvencebyla jen 10 snímků za sekundu), ale byl to do té doby nevídaný počin.
Konec devadesátých let byl pro Rolling Stones ve znamení albaBridges to Babylon(šesté v Británii, třetí v USA), které vyšlo v roce1996.Klipk singlu „Anybody Seen My Baby?“, ve kterém se objevila iAngelina Jolie, si oblíbilaMTViVH1. Prodeje se nijak nelišily od předchozích alb (1,2 milionu jen ve Spojených státech). Následné turné, které projelo nejen Evropu a Spojené státy, ale zavítalo i doJižní Ameriky, Japonska aTurecka, ukázalo, jak skvělá show může i v devadesátých letech koncert Rolling Stones být. Z turné bylo sestavena další živá deskaNo Security(67. v Británii, 34. v USA), na které je většina písní dosud na živých deskách nevydaných.
Koncem roku2001vydal Mick Jagger své čtvrté sólové albumGoddess in the Doorway(44. v Británii, 39. v USA), které sklidilo smíšené kritiky. Měsíc poteroristických útocích 11. zářísi Jagger a Richards zahráli skladby „Salt of the Earth“ a „Miss You“ na Koncertě pro New York City. Doprovázela je ovšem jiná kapela než zbytek Rolling Stones.
V roce 2002 vyšla k výročí čtyřiceti let existence kapely dvojdeska největších hitůForty Licks(2. v USA i Velké Británii). Této kompilace se zatím prodalo více než 7 miliónů kopií. Ve stejném roce zařadil britskýQ magazineStones do svého žebříčku „padesáti kapel, které musíte vidět dříve, než zemřete“ („50 Bands To See Before You Die“). A následující turné, nazvané prostě „Licks“ (2002–2003), dalo tuto šanci fanouškům po celém světě.
Na oslavě narozenin Micka Jaggera26. července2005oznámila skupina vydání dalšího řadového albaA Bigger Bang(2. v Británii, 3. v USA), na které museli fanoušci čekat dlouhých osm let. Album sklidilo příznivé kritiky a singlStreets of Lovese umístil na 15. příčce evropského singlového žebříčku.
Na albu je také skladba „Sweet Neo Con“, ostrá kritika americkéhoneokonzervatismuz pera Micka Jaggera. Skladba se na album kvůli námitkámKeitha Richardsemálem nedostala. Na otázku, zda se nebojí politického odporu, jakému vzdorovaliDixie Chicks, odpověděl Richards, že nechce, aby byla deska některými posluchači odmítnuta jen kvůli nějaké nicotné politické bouři ve sklenici vody.
Jak už bylo u kapely zvykem, následovalo turné; kapela zavítala doSeverníiJižní Amerikyavýchodní Asie. Do konce roku 2005 byl hrubý zisk z turné rekordních 162 miliónů dolarů. Dne18. února2006Stones zahráli pro neuvěřitelných jeden a půl miliónu fanoušků na plážiCopacabanavRiu de Janeiru.
Po koncertech vJaponsku,Číně,AustráliiaNovém Zélanduv březnu a dubnu 2006 si kapela dala malou přestávku, po níž mělo turné pokračovat poEvropě. Během této „dovolené“ byl Keith Richards hospitalizován v nemocnici na Novém Zélandu, protože si pádem z palmy na ostrověFidžiporanil hlavu, což vedlo k operaci, při níž mu byla zlebeční dutinyodstraněna krevní sraženina. Evropská část turné se zdržela o šest týdnů. V červnu 2006 bylo také oznámeno, žeRonnie Woodpokračuje v protialkoholním léčení, což ale nemělo vliv na průběh turné. Dva z 21 naplánovaných koncertů však skupina zrušila s odůvodněním, že Mick Jagger má problémy s krkem.
V září 2006 se koncertování přesunulo do Severní Ameriky. Koncem roku 2006 bylo „A Bigger Bang Tour“ označeno, jako nejvýdělečnější turné všech dob – hrubé tržby dosáhly 437 miliónů dolarů. Část turné v Severní Americe přinesla třetí nejvyšší tržby vůbec (138,5 miliónů dolarů), výdělečnější bylo pouze turné v roce 2005 (162 miliónů dolarů) a americké turnéU2v témže roce (138,9 miliónů dolarů).
Martin Scorsesenatáčel v říjnu a listopadu 2006 newyorské koncerty Rolling Stones, z čehož vznikl filmShine a Light, který měl premiéru v roce2008. Ve filmu si také se Stones zahráli hvězdní hosté:Buddy Guy,Jack WhiteaChristina Aguilera. K filmu vyšel isoundtrackShine a Light(druhý v Británii, jedenáctý v USA). Na jednom z newyorských koncertů také v zákulisí po koncertě upadl hudební podnikatel, dlouholetý presidenthudebního vydavatelstvíAtlantic Recordsa osobní přítel členů kapelyAhmet Ertegün, který následkům svého zranění po několika týdnech vkómatupodlehl. Bylo mu 83 let.
V říjnu 2007 vydal Mick Jagger kompilaci svých největších sólových hitů nazvanou jednodušeThe Very Best of Mick Jagger(57. v Británii a 77. v USA). V listopadu zase vyšla dvojdeskaRolled Gold: The Very Best of the Rolling Stones(26. v Británii), která byla doplněnou kompilací Rolled Gold z roku 1975.
V jednom rozhovoru z roku 2007 odmítl Mick Jagger říct, kdy kapela přestane koncertovat a odebere se na zasloužený odpočinek: „Jsem si jistý, že Rolling Stones ještě společně udělají hodně, ještě přijdou desky i turné. Opravdu nemáme v plánu s ničím z toho skončit. Pokud jde o mě, jsem přesvědčený, že budeme pokračovat.“ V březnu 2008 vyvolal spekulace fanoušků výrok Keitha Richardse na premiéře filmuShine a Light, když prohlásil: „Myslím, že bychom mohli nahrát další desku. Jen co přestaneme dělat reklamu tomuhle filmu.“ Bubeník Charlie Watts k tomu lakonicky poznamenal, že jakmile se přestalo pracovat, onemocněl.
Během podzimu 2008 se ve studiu sešli Mick Jagger, Keith Richards a Mick Taylor aby s producentem Donem Wasem dotočili nové zpěvy a kytarové party k nedokončenému materiálu z nahrávacích sessions k desceExile on Main St.. Doplněné vydání tohoto alba spatřilo světlo světa v květnu 2010. V Británii se dostalo na první místo albového žebříčku. Stalo se tak téměř přesně 38 let poté, kdy se to Stones podařilo poprvé. V roce 2011 vydali DVD záznam Ladies and gentlemen natočený roku 1972.
V roce2012skupina oslavila 50. výročí od založení skupiny. K této příležitosti vyšlo u vydavatelstvíABCKO Recordskompilační albumGRRR!, které obsahovalo několik hitů a k tomu dvě novinky: „Doom And Gloom“ a „One More Shot“, které vzešly z nahrávacích sessions v Paříži. Skupina po dlouhých pěti letech vyjela na turné (50 & Counting Tour), tentokrát poSpojených státechaAnglii. Skupina si na některé koncerty pozvala několik význačných hostů např.Lady Gagu,Jeffa Becka,Erica ClaptonaneboBruce Springsteena. Jako speciální hosté byli přizváni bývalí členové skupiny: baskytaristaBill Wymana kytaristaMick Taylor. Poslední koncerty turné se konaly: nafestivalu v Glastonburya dvojice koncertů v londýnskémHyde Parku. Koncertní záznamy v Hyde Parku skupina nahrávala a vydala pod názvy:Hyde Park Live(audiozáznam) aSweet Summer Sun: Hyde Park Live(videozáznam). Koncertů, kterých se účastnil také Mick Taylor, zhlédlo v součtu 130 000 diváků.
Roku2014skupina vyrazila na turné pod názvem14 On Fire Tour, konané poEvropě,AsiiaOceánii. Českou republiku však nenavštívila. Mick Taylor opět na turné hostoval v několika písních. Vystoupení skupiny bylo poprvé k vidění vIzraeli,SAEa po téměř 50 letech vSingapuru. Na turné se zpěvák Mick Jagger dozvěděl šokující zprávu, když mu bylo oznámeno, že jeho partnerkaL'Wren Scottspáchalasebevraždu, skupina tak odložila turné po Oceánii. 6. listopadu 2014 byl zrušen koncert na festivalu Hanging Rock vMakedonii, poté, co lékaři Jaggerovi doporučili odpočinek, když byl zpěvákovi nalezen menšízánět v krku. Pár dní po skončení turné zemřel dlouholetý saxofonista skupinyBobby Keys, který se kvůli svémujaternímu onemocněníneúčastnilOceánskéčásti turné. Byl nahrazenKarlem Densonem.
Skupina v roce2015absolvovalaturné po Severní Americea propagovala na něm albumSticky Fingers, které tehdy vyšlo v deluxe edici (album s fotografiemi, plakátem skupiny, bonusovým živým diskem a knihou o historii vzniku alba). Zahajovacím vystoupením byl koncert v menším divadleFonda Theaterv Los Angeles, z jehož nahrávání vzniklo koncertní albumSticky Fingers Live.Zbytek záznamu vyšel v roce2017v rámci sérieFrom the Vaultpod názvemSticky Fingers Live at Fonda Theaterna video i audio záznamu.
5. listopadu2015skupina oznámila své první samostatnélatinskoamerické turnéchystané pro rok2016a představila novou doprovodnou vokalistkuSashu Allen, která nahradilaLisu Fischerovouodcházející ze svého rozhodnutí ke svým sólovým projektům. Turné čítalo 14 koncertů s historicky ojedinělým koncertem vsocialistickém státěKubavHavaněpro asi 500 000 diváků. Toto ojedinělé koncertní turné bylo zaznamenáno filmovým snímkemOlé Olé Olé!: A Trip Across Latin Americazachycující skupinu kromě na koncertních pódiích také např. v hotelových pokojích. Záznam koncertu v Havaně se dočkal vydání pod názvemHavana Moon.Dokumentární film i koncert měl v České republice premiéru v rámci projektuJeden večer, sto kin v ČR.
Na začátku dubna2016skupina představila svojípop-artovouvýstavu v londýnskéSaatchi Gallery. Jedná se o multimediální expozici pod názvemExhibitionism, vystavující pozoruhodné exponáty související s padesátiletou tvorbou skupiny např.kostýmy,hudební nástroje,plakáty, audio i video nahrávky, modely pódií a dokonce i rekonstrukce bytů členů skupiny v dobách jejich „divokého“ žití v londýnské uliciEdith Grove, kde žili jakoteenageři. Výstava se představila prvně v Londýně, poté v New Yorku nebo v Sydney.Ronnie Woodrovněž potvrdil, že skupina chystá vydání nového studiového alba.
V říjnu2016skupina vyrazila na menší severoamerické turné na, kterém představila název svého nového studiového alba a živě prezentovala nové tři singly. Zrušené vystoupení vLas Vegasbylo nahrazeno dalším již dříve naplánovaným koncertem vT-Mobile Aréně. Součástí tohoto turné byla dvojice koncertů na obrovském festivaluDesert Trippro 75 000 diváků. Festivalu se zúčastnili také velmi slavné hvězdy a to:Paul McCartney,Bob Dylan,Roger Waters,Neil Younga skupinaThe Who. V prosinci vydala skupina nové studiové album pod názvemBlue & Lonesome, které bylo zaměřené nacoververzebluesových skladeb od interpretu jakoLittle Walter,Willie DixonneboJimmy Reed. Na albu hostoval také fenomenální kytarista a přítel skupinyEric Clapton.
V první polovině roku2017bylo ohlášeno evropské turnéNo Filter Tour, které započalo zářijovým koncertem vHamburkua zakončeno bylo třemi koncerty v Paříži. Českou republiku skupina opět minula, ale při pobytu skupiny v Paříži byli osloveni kanadským koncertním pořadatelemSergí Grimauxem(pořadatel českých koncertů Rolling Stones), který je požádal o vystoupení vČeskuminimálně v dalším roce. A tak skupina26. února2018ohlásila nové zastávky pokračujícího turné No Filter Tour a vystoupila v červenci vPrazenaLetňanském letišti, kam dorazilo asi 60 000 diváků. Skupina na turné představovala nejnovějších albumBlue & Lonesomei s tím, když tvrdila, žebluesna stadiony nepatří. V listopadu skupina oznámila přesunutí turné také doSeverní Ameriky, které mělo začít již koncem dubna2019, ale ze zdravotních důvodůMicka Jaggerato nebylo možné. Proto turné začalo až koncem června po Jaggerově údajné operacisrdeční chlopně, která mu byla úspěšně odstraněna, a skupina tak mohla své nové termíny turné započíst dvojicí koncertů vChicagua zakončit koncertem vMiami.
The Rolling Stones vystoupili vČeské republicešestkrát: v Praze 18. srpna1990a 5. srpna1995nastrahovském stadionu, 22. 8.1998veSportovní hale ČSTV, 27. července2003naLetenské pláni, dále v rámci turnéA Bigger Bang Tour22. července2007v Brně navýstavišti(vBrněměli vystoupit již v roce 2006, ale po zranění Keitha Richardse byl koncert odložen a posléze i zrušen) a v Praze 4. července 2018 naletišti v Letňanech.S ohledem na věk členů skupiny je pravděpodobné, že letňanské vystoupení skupiny bylo v České republice posledním.
Členové skupiny uvedeni doRock and Roll Hall of Fame.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuThe Rolling Stonesna anglické Wikipedii.Tento článek obsahuje text uvolněný pod licencíGFDLzestránkyna webu Kulturák.cz.