Rovníková Guinea

Rovníková Guinea, plným názvemRepublika Rovníková Guinea, je přímořský stát veStřední Africe. Leží asi 200 km severně od rovníku mezi republikamiKamerunaGabon, na západě přiléhá keGuinejskému zálivu, v němž nejbližším sousedem jeSvatý Tomáš a Princův ostrov. Dřívější španělská kolonie na tomto území se jmenovalaŠpanělská Guinea(od r.1926, předtím Río Mbini), po získání nezávislosti přijal nový stát jméno odrážející blízkost rovníku a Guinejského zálivu. Jedná se o jediný stát pevninskéAfriky, kde je španělština oficiálním jazykem (krom autonomníchŠpanělských severoafrických državv sousedstvíMaroka).
Je to 11. nejmenší země Afriky, její rozloha činí pouze 28 051 km². Hospodářsky je ale významnější díky objevení značných zásobropyv pobřežnímšelfu. Ačkoliv je Rovníková Guinea nominálně nejbohatším státem v Africe (nejvyšší poměrHDPna hlavu, dokonce vyšší než některé evropské země),ve skutečnosti je to rozvojový stát s velmi nerovnoměrně rozdělenými statky a řadou dalších nepříznivých charakteristik: kolem 57 % obyvatel nemá ani přístup k čisté pitné vodě,dětská úmrtnostje 14. nejvyšší na světě, počet nemocnýchAIDSje 15. nejvyšší na světě a průměrná délka života je necelých 63 let. Ropné bohatství země zůstává v rukou hrstky členů mocenských špiček včetně samotného prezidenta-diktátora.
První obyvatelé tohoto regionu byliPygmejové, kteří v malém počtu zůstali do současnosti na severním územíRio Muni. Migrace etnikaBantuůmezi 17. a 19. stoletím přivedla na území pobřežní kmeny a později i kmenFangů. Byly vytvořeny základy pozdějšího druhého kmeneBubi, který migroval na ostrov Bioko z Kamerunu a Rio Muni v několika vlnách.
Za objevitele ostrova Bioko je považovaný portugalský cestovatelFernando Poo, který na něj narazil při hledání cesty doIndiev roce1471. Nazval ho Formosa („krásný“), ale ostrov rychle získal jméno po svém evropském objeviteli. Portugalci udrželi kontrolu nad územím do roku1778, kdy ostrov, přiléhající ostrůvky a obchodní práva na pevninu meziNigerema řekouOgoouébyly postoupeny Španělsku výměnou za území vJižní Americe. Mezi roky1827a1843vytvořilaVelká Britániena ostrově základnu pro boj s obchodem otroků. Rozporuplné nároky na pevninu byly stanoveny roku1900smlouvou podepsanou ve Francii. V letech 1926 až 1959 bylo území pevniny administrativně spojeno se Španělskem jakokolonieŠpanělská Guinea.
Španělskoovšem postrádalo zájem a prostředky k rozvinutí ekonomické infrastruktury země. Nicméně přes autoritářský systém, zvláště na ostrově Bioko, Španělsko postupně zakládalo velké plantáže kakaa, pro které byly dováženy tisíce pracovníků z Nigérie.
V roce1959byl španělskému území v Guinejském zálivu přidělen status podobný jakoprovincie Španělska. První místnívolbyse konaly ve stejném roce a první představitelé Rovníkové Guineje byli zvoleni došpanělského parlamentu. V roce 1963 byla schválena omezená autonomie pod společným zákonodárným orgánem. Jméno země bylo změněno na Rovníková Guinea. Ačkoliv španělský generální komisař měl rozsáhlou moc, Valné shromáždění Rovníkové Guineje mělo významnou výhodu ve formulování práv a nařízení.
V březnu 1968 pod tlakem guinejských nacionalistů aOSNŠpanělsko oznámilo, že poskytne Rovníkové Guineji nezávislost. Ústavní konvence uzákonila volební právo. V přítomnosti pozorovatelů OSN se konalo 11. 8. 1968referenduma 63 % voličů hlasovalo pro ustanovení vlády s Valným shromážděním aNejvyšším soudemse soudci jmenovanými prezidentem.
V těchto letech měla Rovníková Guinea jeden z největších příjmů na hlavu v Africe. Španělsko také pomohlo Rovníkové Guineji dosáhnout jedné z nejvyšších úrovnígramotnostia rozvinout dobrou síť zařízení zdravotní péče.
V září1968byl zvolen první prezidentFrancisco Macias Nguemaa v říjnu byla udělena nezávislost. V červenci 1970 Macias vytvořil stát s jednou politickou stranou a od května 1971 byly klíčové části ústavy zrušeny. V roce1972získal Macias kompletní kontrolu nad vládou a převzal titul doživotního prezidenta. Za Maciasova režimu nefungovala vláda v žádném směru s výjimkou vnitřní bezpečnosti, ve kterém byl nastolen teror, který zapříčinil smrt nebo emigraci třetiny populace.V důsledku rozkrádání a nevšímavosti se rozpadla infrastruktura. Náboženství bylo potlačováno a bylo upuštěno od vzdělávání. Soukromý i veřejný sektor ekonomiky byly zdevastovány. Na počátku roku1976zemi hromadně opustili nigerijští pracovníci z ostrova Bioko (jejich počet je odhadován na 60 000). Ekonomika zkolabovala, ze země odešli rovněž místní a zahraniční odborníci.
V srpnu1979provedl Macaisův synovec,Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, státní převrat; Macais byl zatčen a popraven.Obiang převzal titul prezidenta v říjnu1979. Nová ústava, vytvořená s pomocíKomise pro lidská práva OSN, byla schválena po volbách 15. 8.1982. Obiang zůstal prezidentem na další 7leté období, znovu zvolen byl v roce1989.
Navzdory formálnímu konci vlády jedné strany v roce1991si moc udrželi prezident Obiang a jeho poradci. V roce1992byla vytvořena přechodná vláda. Svoji pozici si Obiang upevnil ve zmanipulovanýchvolbáchv roce1996, kdy získal přes 98 % hlasů, nicméně volby byly kritizovány mezinárodními pozorovateli. Obiang jmenoval nový kabinet, který zahrnoval několik členůopozice. Do úpadku se dostal rybolov, na významu však získávalo lesnictví a zpracování dřeva. V tomtéž roce byla objevena ložiska ropy při pobřeží, která jsou využívána americkými společnostmi, což slibuje zlepšení finanční situace země.
V červenci2008byl Brit Simon Mann odsouzen za to, že v roce2004chystal v Rovníkové Guineji vojenský převrat, mezi členy přípravného týmu byl iMark Thatcher, synMargaret Thatcherové.
Z bezpečnostních důvodů prezidentTeodoro Obiang Nguema Mbasogorozhodl o vybudování nového hlavního městaOyalave vnitrozemské provinciiWele-Nzas. Stavba moderního velkoměsta uprostřed pralesa, kam zatím nevedou silnice, začala v roce2012. Přestěhování úřadů se plánuje na rok2020, metropole by měla mít 200 000 obyvatel, tedy více než čtvrtinu populace země.
7. března 2021 došlo vBata, největším městě v zemi, k výbuchu špatně uskladněné munice. Výbuch poničil většinu staveb ve městě, vyžádal si desítky mrtvých a stovky zraněných.
Vlajka Rovníkové Guiney je tvořena listem o poměru stran 2:3 se třemi vodorovnými pruhy v barvách zelené, bílé a červené. U žerdi je  klín světle modré barvy, jehož výška (vzdálenost vrcholu od žerdi) je rovna šířce každého z pruhů (1/3 šířky vlajky). Uprostřed vlajky se nacházístátní znak Rovníkové Guiney.
Státní znak Rovníkové Guiney tvoří stříbrný štít se stromem kapokem (vlnovec pětimužný) v přirozených barvách. Nad štítem je do oblouku šest zlatých šesticípých hvězd, pod ním stříbrná stuha se španělským textem UNIDAD PAZ JUSTICIA (českyJednota, mír, spravedlnost).
Rovníková Guinea leží v západní Africe uGuinejského zálivu. Sousedí sKamerunemaGabonem. Země je rozdělena na pevninskou a ostrovní část. Většina území se rozkládá na africké pevnině, nazývá seRio Muni(dříve Mbini) a zaujímá 93 % plochy. Druhou část republiky představují ostrovy, z nichž největší jeBioko/ Fernando Pó, dalšími jsouAnnobón,Coriscoa ostrůvkyElobeys. Ostrov Bioko (na němž leží i hlavní městoMalabo) se nachází severozápadně od pevninské části státu při pobřeží Kamerunu. K němu administrativně patří i ostrovAnnobón(dříve Pagalu).
Navzdory svému názvu nepatří Rovníková Guinea mezi země, jejichž území protínárovník.Jižní hranice pevninské části Rio Muni leží 200 km severně od rovníku, pouze ostrov Annobón se nachází na jižní polokouli.
Pevninská část je na východě hornatá, kopce zde dosahují výšek až 1 200 metrů. Tropické deštné lesy asavanyse nacházejí na náhorních plošinách. Ostrovy jsou převážně vulkanického původu. Na ostrově Bioko se nachází nejvyšší horaPico Basiles výškou 3 008 metrů, krásné jsou také opuštěné pláže. OstrovPagaluje rovinatější, rostou na něm kokosové a olejové palmy. Klima je zde po celý rok horké a zhruba od dubna do října také velmi vlhké (období dešťů).
Rovníková Guinea jerepublikou, vzniklou v roce1968po téměř 190 letech španělské koloniální nadvlády.Ústavastátu platí od roku 1991, kdy se země stala konstituční demokracií s prezidentským systémem, legalizována je i existence vícepolitických stran, neboť do té doby byla legální pouze Demokratická strana Rovníkové Guineje (PDGE).
Od roku1979stojí v čele výkonné moci prezidentTeodoro Obiang Nguema Mbasogo, který jmenuje premiéry, vicepremiéry i ministry. Obiang se chopil vlády vojenským pučem v srpnu 1979, kdy svrhl svého strýceFrancisca Macíase Nguemu. Ve funkci byl potvrzen prezidentskými volbami roku1996,2002,2009a naposledy v roce2016na další sedmileté období. Všechny tyto volby však byly zahraničními pozorovateli označeny za zmanipulované.
Zákonodárnou moc tvoří jednokomorovýparlament–Shromáždění lidových zástupcůse 100 křesly. Poslanci parlamentu jsou voleni všelidovým přímým hlasováním na pětileté funkční období. Poslední volby se konaly v roce2004, kdy PDGE opakovaně potvrdila vedoucí postavení. V současnosti má PDGE zastoupení 98 poslanců, opozice pouze 2.
V čele soudní moci stojíNejvyšší souda soudní systém je kombinací španělského a tradičního práva.
V současnosti je politická situace v zemi stabilizována, jelikož veškerá moc se soustřeďuje do rukou prezidenta a jeho strany, ovládající všechny složky státní moci.
Stát je rozdělen do 8provincií(v závorkách jsou uvedena hlavní města):
HDPna hlavu se odhaduje na 20 200USD(63. na světě, nejvyšší v Africe) a je tvořen následovně: průmysl 92,5 %, zemědělství 2,8 % a služby 4,6 %.Rovníková Guinea je jednou z nejrychleji rostoucích ekonomik světa. Základem tohoto růstu byly rozsáhlé zahraniční investice do sektoru těžby ropy, zejména z USA. Země je poNigériiaAngoletřetím největším producentem ropy v subsaharské Africe. Před příchodem „ropné éry“ se hospodářství spoléhalo na zemědělství – především produkcikakaa,kávya těžbu dřeva.
Státní rozpočetRovníkové Guineje zaznamenává v posledních 5 letech enormní růst převážně díky platbám poplatků a daní od zahraničních ropných těžebních společností. Příjmy z těžby ropy tvoří celkem až dvě třetiny celkových příjmů vlády, dalším zdrojem příjmů je i DPH a obchodní daně. Díky těmto příjmům se v posledních letech snížila i státní zadluženost.
Zahraniční obchodrepubliky je od roku1997aktivní, zejména v důsledku velkému objemu exportu ropy. Podíl ropy na celkovém vývozu narostl již na více než 90 %. Hlavními obchodními partnery jsouČína,USA,Španělsko,Pobřeží slonovinyaFrancie. K exportním komoditám patří kromě ropy istavební dřevoa kakao; mezi dovozní položky patří strojírenská zařízení pro ropný těžební sektor, spotřební zboží, automobily apod.
Přes rychlý ekonomický růst je však Rovníková Guinea řazenaOSNmezinejméně rozvinuté země, protože kromě těžby ropy je celkový lidský rozvoj velice nízký.
Průmysl se na tvorbě HDP podílí velkou částí – přes 95 % a je viditelný výrazný růst (v roce2001jen 65 %). Domácímu průmyslu dominuje těžba ropy. Na ostrově Bioko byla v nedávné době vybudována nová rafinerie a byla zahájena výroba nového závodu na výrobu metanolu.
Průmyslový sektor prodělal prudký rozvoj teprve po roce1996v souvislosti s těžbou ropy. Předtím byl rozvinut pouze lehký průmysl v okolí města Malabo, který zpracovával ryby naexport, dováženou pšenici na mouku, vyráběl rostlinný olej a kakaové máslo. Tento sektor ovšem utrpěl tím, že ztratil koloniální španělskou ochranu a později byl téměř zdevastován.
V zemi dále existuje mnoho malých pil a provozoven na zpracování dřeva. Ve městěBatase nachází kovovýroba, která zpracovává recyklované kovy a hliník zKamerunu, a provoz na výrobu stavebních materiálů. V hlavním městě Malabo je také stáčírna nealkoholických nápojů, dovážených zUSA.
Ropný sektor je hlavním odvětvím průmyslu. Ložiska ropy vGuinejském zálivubyla poprvé objevena španělskou firmouCEPSAv roce 1991 a tohoto potenciálu bylo využíváno až od roku 1996, kdy výrazně narostl objem těžby – na 17 000 barelů denně. V roce 2005 byla produkce již 420 000 barelů denně a aktuálně je přes 500 000 barelů denně. S dalším výrazným zvyšováním těžby se počítá i v nejbližších letech, protože jsou objevována stále nová ložiska. Dvě současná největší ložiska se nacházejí poblíž břehů Bioka, třetí u pobřeží pevninské Rio Muni. Ropná ložiska jsou doprovázena také bohatými zásobamizemního plynu, zejména na termináluAlbaseverně od Bioka. K 1. 1. 2002 byly potvrzeny zásoby ropy kolem 563 mil. barelů, nyní činí kvalifikovaný odhad vysoko přes 3 mld. barelů. Závody na zpracování ropy a zkapalnění plynu se vybudovaly ve spolupráci s americkými firmamiTriton Energy,MarathonaExxonMobil. Prakticky veškerá těžba ropy je kontrolována zahraničními společnostmi; podíl místní vlády na zisku z těžby ropy se pohybuje jen kolem 20 %. O kontrolu nad ropnými nalezišti a zásobami zemního plynu v oblastech společných mořských hranic stále probíhají intenzivní jednání zejména sNigérií. Nicméně již v září roku2000bylo oznámeno, že Rovníková Guinea a Nigérie podepsaly pakt o určení svých mořských hranic a další dohodu o společném využívání ropných zásob. Pakt o hranicích byl podepsán koncem září roku 2000, dohoda o společném využití nalezišť pak dne 3. dubna 2002.
Důležitým surovinovým zdrojem po ropě jsou bohaté zásoby dřeva. Produkce dřeva rostla rychle převážně na počátku 90. let 20. století. Vrcholu dosáhla v roce1997a poté začala těžba klesat, jelikož od roku 1998 prudce poklesla poptávka po tropických dřevinách vAsiia navíc byly uplatněny přísné předpisy pro využívání dřevní hmoty, zejména podmínka pro zpracování dřeva ještě před jeho vývozem do zahraničí.
V současnosti se zemědělství podílí 3 % na HDP, ačkoliv zaměstnává 50 % ekonomicky činného obyvatelstva. Třetí nejdůležitější komoditou v rámci ekonomiky země je pěstováníkakaových bobů. Rovníková Guinea produkuje kakao na nejvyšší světové úrovni. Jenže po vyhlášení nezávislosti v roce1968tento sektor značně upadl a do roku 1993 se produkce dostala až na historické minimum. Ostatními pěstovanými plodinami jsou banány a rýže, rozšířen je i chov domácích zvířat, zejména skotu.
Vynikající podmínky má tento stát také pro rybolov, protože jeden z jeho ostrovů – Annobon – leží přímo uprostřed nejbohatších rybolovných pásem v celémAtlantském oceánu, což je využíváno na vývoz velkého množstvítuňáků,krevetahumrůdo Španělska.
Služby se podílejí naHDP4,5 % a celý sektor není výrazně rozvinutý. Největší část zahrnují dopravní služby a logistika pro regionální rozvoj (maloobchodní a velkoobchodní služby). Málo rozvinutá je turistika, ale do budoucna má velký potenciál – převážně pro rekreační pobyty u moře. Podmínkou však bude rozvoj infrastruktury a značné investice.
Ve srovnání se sousedními státy má Rovníková Guinea rozvinutější infrastrukturu, což ale platí jen pro okolí hlavního města Malabo a metropole Bata. Mimo tuto oblast je silniční síť nedostatečně rozvinutá a neudržovaná. Celková délka této sítě je 2 880 km, nichž pouhých 10 % je asfaltových.V posledních letech probíhá velká investice do silniční sítě, spolupracuje se s francouzskými a španělskými stavebními společnostmi. V zemi neexistuje systém železnic, avšak jsou tu 3 velké přístavy – Malabo,Lubaa Bata.
Pro mezinárodní dopravu slouží 2 letiště – ve městech Malabo a Bata. Letiště v Malabu na ostrově Bioko je nejmodernější a schopné přijmout velké náklady. V plánu jsou velké rozšiřovací práce s podporou vládyKuvajtu, takže v blízké době by se letiště v Batě mělo stát prvním mezinárodním letištěm v zemi.
Většina vyrobené elektrické energie pochází z klasických elektráren na fosilní paliva (přes 90 %), dále se využívá vodních elektráren. Ovšem na pokrytí spotřeby celé země slouží pouze jedna tepelná elektrárna o výkonu 4 MW a jedna malá vodní elektrárna o výkonu 1 MW. V roce2003byla postavena plynová elektrárna v komplexu podnikuAMPCOna ostrově Bioko.
Na africké poměry je úroveň telefonizace velmi dobrá, v provozu je asi 10 000 pevných linek a 97 000 mobilních linek.V zemi je provozována jedna státní televizní stanice, přičemž monopol na provozování této sítě má společnostGetesa– společný podnik guinejského státu a soukromého vlastníkaFrance Telecom.
Hlavními obyvateli této republiky jsou etnika Bantuů. Největším kmenem jsouFangové(cca 80 % obyvatel, kteří tvoří 67 klanů), původem z pevninského Río Mbini; značná migrace Fangů na ostrov Bioko měla za následek jejich dominanci nad původními obyvateli ostrova. Těmi jsouBubiové, dříve označováni také jakoFernandinos(„lidé z ostrova Fernando Pó“); toto druhé nejvýznamnější etnikum v zemi tvoří asi 15 % obyvatel.
V Rovníkové Guineji najdeme mezi místními obyvateli i generaceŠpanělůaPortugalců. Roste počet cizinců ze sousedních států, hlavně z Kamerunu,Nigériea Gabonu. Rovníková Guinea přijímá také cizince zAsiea černé Afričany jako pracovníky na plantáže s kokosem a kávou. Další Afričané přicházejí zLibérie,AngolyaMosambiku, Asiaté jsou převážně Číňané s malým počtem Indů.Po vyhlášení nezávislosti tisíce Guinejců odcházely doŠpanělska. Další obyvatelé odešli do Kamerunu, Gabonu a Nigérie kvůli diktatuřeFranciska M. Nguemy. Malé komunity žijí také vBrazíliia některých španělsky mluvících zemíLatinské Ameriky, dáleUSA, Portugalsku aFrancii.
Podle sčítání lidu v roce 2008 žije na území státu Rovníková Guinea 616 459 obyvatel.Věková struktura obyvatel:
Ústavní právo ustanovuje jakooficiální jazykyšpanělštinuafrancouzštinu, i když španělština jednoznačně převažuje. Původní jazyky jsou uznány jako jednotné části národní kultury. Největší skupiny Guinejců mluvíšpanělsky, převážně ti, kteří žijí v hlavním městě Malabu.Španělštinaje oficiálním jazykem od roku1844. V červenci2007prezidentTeodoro Obiang Nguem Mbasogorozhodl, aby seportugalštinastala třetímoficiálním jazykemza účelem plného členství vCPLP(Společenství portugalsky mluvících zemí).
Většinu obyvatel tvoříkřesťané(převážně římskokatolického vyznání), jejich víra však zahrnuje i prvky tradičních kultů.
V zemi jsou umístěny gramotné kulturní organizace s podporou španělské vlády. Země má jednu univerzitu –UNGE(Universidad Nacional de Guinea Ecuatorial) s kampusem vMalabu– a lékařskou fakultu nacházející se ve městěBata. Tato fakulta je podporována vládouKubya jejími zaměstnanci jsou kubánští učitelé a lékaři.
Kultura této země je mnohem více zdokumentována než v jiných afrických zemích. Je to částečně kvůli malé rozloze a lidnatosti. Kultura je spojena se starobylými rituály a písněmi. To je typické pro kmenFangů, zatímco hlavní město je velmi ovlivněno španělskými tradicemi a zvyky z dob kolonialismu.