Dynastie čínské historie

Dynastie čínské historietvoří kontinuální řadudynastiíod třetího tisíciletí před naším letopočtem až do roku1911.
Podle legend byli prvními vládciČínyTři vznešení a pět vladařů— bohové a mytické bytosti, na jejichž autoritu se později dovolávali čínští učenci a kteří byli dáváni za vzor následujícím panovníkům.
Po legendárním obdobíTří vznešených a pěti vladařůnastoupily první tři pololegendární dynastieSia,ŠangaČou. Od dynastie Šang se každá dynastie odvolávala namandát Nebes(天命tiānmìng), kterým byla posvěcena vláda dynastie vPodnebesí(tchien-sia 天下tiānxià). Poprvé tak učinila právě dynastie Šang, aby ospravedlnila svržení dynastie Sia.
Říše, vytvořené jednotlivými dynastiemi, jsou nazývány zpravidla jménem vládnoucí dynastie a až do vyhlášenídynastie Čchinvládnou jejich panovníci jako králové (王pinyin:wáng), či knížata (vévodové, princové) (公, kung, pinyin:gōng).Teprve Jing Čeng (嬴政pinyin:yíng zhèng) — poté, co roku221 př. n. l.sjednotil Čínu — vládl jakoPrvní císař(š'chuang-ti 始皇帝pinyin:shǐ huángdì). Titulti(帝pinyin:dì)— na Západě překládaný jakocísař— je pak používán pro většinu následujících panovníků, až do svržení dynastieČchingv roce1911.
Každá dynastie se dále dělila na období panování jednotlivých panovníků — takzvanýchér(nien-chaoTZ: 年號ZZ: 年号pinyin:niánhào). Každý vládce vyhlašoval jméno éry své vlády a až do nástupu dynastie Ming nebylo neobvyklé, že jeden panovník vyhlásil postupně několik ér (Kao-cung(高宗gāo zōng) zdynastie Tchangjich během své vlády v letech650až683vyhlásil dokonce 14). Zakladatel dynastie zpravidla vyhlašoval éru své vlády spolu s vyhlášením nové dynastie. Éry dalších nástupců se počítaly zpravidla od následujícíhočínského nového roku. Doba trvání každé éry pak sloužila i k počítání času,takže například rok1651je sedmým rokem éryŠun-č’(順治). Velice často je pak jméno éry zaměňováno za jménocísaře, takže císařFulinje pak známější jako císařŠun-c’(což bylo jméno, které si Fulin zvolil pro pojmenování éry své vlády), etc…
V historii Číny dále figuruje řada malých a relativně krátkodobých dynastií, které se zpravidla neuvádějí v seznamech čínských dynastií. Jedná se o dynastie vyhlášené většinou vzbouřenci, rebely a uzurpátory, kteří se (stejně jako zakladatelé většiny ostatních dynastií) vzbouřili proti aktuálně vládnoucí dynastii a pokusili se jí svrhnout. Nikdy ale nezískali potřebnou podporu a moc a do několika měsíců či let byla jejich rebelie potlačena. Takové dynastie se vyznačují tím, že nikdy nezískaly vládu nad celou Čínou (kontrolovaly jenom některéprovincie) a měly mnohdy třebas jenom jediného panovníka (ten se tituloval buď jako král, či jako císař), který ale vyhlásil jméno éry své vlády. To, že tyto dynastie měly krátkého trvání a minimum panovníků ale nesmí vést k domněnce, že byly úplně bezvýznamné. Alespoň některé z nich významně zasáhly do čínských dějin:
Wu Ce-tchien(武則天wǔ zétiān) — jedna zkonkubíntchangského císařeKao-cunga(高宗gāo zōng) — se ujímá vlády za nemocného císaře a po jeho smrtivyhlašuje v říjnu690dynastii Čou(周zhōu) a jako císařovna Šeng-šen (聖神shèngshén) pak vládneaž do února705jako jediná císařovna čínské historie.
Koncem vládydynastie Mingse vlivemhladomorů, katastrofálního stavu císařské pokladny a vojenské nemohoucnosti dynastie rozmohli na venkově bandité.Časem se mezi nimi vyprofilovali dva nejvýznamnější vůdcovéLi C'-čcheng(李自成lǐ zìchéng) aČang Sien-čung(張獻忠zhāng xiànzhōng).
Čang Sien-čung vyhlašujedynastii Ta Si(大西dà xī, česky: „Velký Západ“) v červenci1643po dobytíWu-čchangu(武昌wǔchāng) v provinciiChu-pej(湖北húběi) v centrální Číně, který prohlásil hlavním městem nové dynastie a sebe tituloval jako „Velkého krále Západu“ (Ta Si wang 大西王dà xī wáng).
Li C'-čcheng vyhlásildynastiiTa Šun(大順,dà shùn, česky: „Velká Poslušnost“) po dobytíSi-anu(西安xī'ān) v provinciiŠen-si(TZ: 陝西 ZZ: 陕西shănxī) v listopadu1643. Za „Krále velkého Šun“ (Ta Šun wang 大順王dà shùn wáng) se prohlašuje na čínský Nový rok8. února1644.
Obě vyhlášené dynastie převzaly model správy podle mingského vzoru a dál bojovaly nejenom proti dynastii Ming a nastupující dynastiiČching, ale i samy mezi sebou.3. června1644 (tedy po více než dvou měsících od dobytíPekingu) se Li C'-čcheng prohlašuje císařem dynastie Ta Šun. Záhy ale musí prchat před spojenými silami mingského generálaWu San-kueje(吳三桂wú sānguì) ačchingskýchKorouhví.
V létě 1644 Čang Sien-čung přesunuje pod tlakem Mingů i Li C'-čchenga svoje království doS’-čchuanu(四川sìchuān). Konec této dynastie přišel v listopadu1646, když byla Čang Sien-čungova armáda poražena čchingskou armádou, Čang Sien-čung zajat a posléze popraven.
Li C'-čchengova Ta Šun skončila ještě dříve a to v dubnu1645, kdy byl po dlouhodobém pronásledování mingským generálem Wu San-kuejem (podporovaným čchingskými jednotkami) buďto zabit, a nebo spáchal sebevraždu.
Další relativně významnou dynastií „samozvanců“ byla počátkem roku1674vyhlášenádynastie Čou(周zhōu), kterou vyhlásil bývalý mingský generálWu San-kuejna jihozápadě Číny vJün-nanu(TZ: 雲南 ZZ: 云南yúnnán) během takzvanéRebelie tří samozvanců(三反之亂, pinyin:sān fàn zhī luàn, český přepis: San Fan Č' Luan) a která trvala až do roku1681.
Kromě výše uvedených dynastií ovládaly některé části historické Číny v různých obdobích i jiné nečínské dynastie: