Japonská okupace Koreje

Japonská okupace Koreje(korejsky일제강점기,Ilje Gangjeomginebojaponsky日本統治時代の朝鮮,Nippon Tóči-džidai no Čósen,čínsky日帝强占期) označuje obdobídějin Korejemezi lety1910a1945, kdy bylaKoreaovládnutaJaponským císařstvím. Bylo to vyvrcholení procesu započatého v roce 1876 korejsko-japonskou smlouvou o přátelství, kdy se civilní a vojenští činiteléMeidžisnažili ovládnout politicky a ekonomicky a podřídit si ji jako „protektorát” podle tehdy platného mezinárodního zákona. Smlouvou z roku1905byla Korea vyhlášena japonským protektorátem a v roce1910anektována, čímž ukončila více než pět set let dlouhou vládudynastie Čoson. Korea byla Japonskem spravována až do konce2. světové války. V průběhu okupace Japonci páchali množství zločinů na korejském obyvatelstvu a ze strany Korejců se proti japonské nadvládě uskutečnilo množství protestů.
V červenci1894napadla japonská armáda čínské loďstvo a tak vypuklaPrvní čínsko-japonská válka(23. 7. 1894 – 17. 4.1895). Japonci měli po celou dobu převahu díky modernějšímu vybavení a lepší disciplíně. Nedalo se očekávat nic jiného než porážka Číny.
V říjnu roku1897vyhlásil králKodžongzaložení nezávislého korejského císařství (Tähan čeguk) a sám se tak povýšil nacísaře.
V roce1902uzavřelo Japonsko alianci sVelkou Británií, podle které Japonsko uznalo anglické zájmy v Číně a na oplátku Velká Británie uznala zájmy Japonska v Koreji. Byla to první ze tří smluv, které postupně Japonsko uzavíralo se světovými mocnostmi a připravovalo si tak půdu pro případné ovládnutí Korejského poloostrova.
Japonsko pozorně sledovalo také vzestup vlivuRuskave východní Asii a nemohlo mu uniknout pozvolné rozšiřování ruskéhocarství. Japonští vůdci, zatím nepřipraveni čelit Rusům vojensky, se soustředili na své ekonomické zájmy v Koreji a přitom hledali příležitost pro budoucí útok. Vztah mezi Ruskem a Japonskem se postupně vyhrocoval, jelikož Rusko porušilo dohodu o neútočení a spolupráci. Před vypuknutímrusko-japonské válkyKorea vyhlásila neutralitu. Po tomto prohlášení byla do Koreje vyslána delegace, která měla za úkol přimět Koreu k podepsání významného dokumentu. V tomto dokumentu sice bylo obsaženo, že Japonsko respektuje nezávislost Koreje, ale zároveň požadoval stálý japonský dohled nad správou v Koreji. Rusko-japonská válka (1904–1905) proběhla opět ve znamení japonského vítězství. Zprostředkovatelem při podpisu mírové smlouvy mezi oběma zeměmi byl sám prezident USATheodore Roosevelt.Portsmouthská smlouva, podepsaná roku 1905, mimo jiné obsahovala i článek o tom, že vláda ruského carství bere na vědomí hlavní japonské politické, vojenské a ekonomické zájmy v Koreji. PodepsáníTaft-Kacurova memorandav tomtéž roce s USA zajistilo Japonsku souhlas i tohoto státu s neomezeným ovládnutím Koreje (výměnou za uznání amerických zájmů naFilipínských ostrovech).
Poté byla podepsánaJaponsko-korejská protektorátní smlouva, se kterou korejský lid samozřejmě nesouhlasil. Japonské říši již nic nebránilo v okupaci Koreje. Během několika následujících let japonský vliv v Koreji dále sílil. Další významná místa ve správě Koreje byla obsazena Japonci. Poté, co korejský premiér podepsal22. srpna1910anekční smlouvu, byl císařSundžongdonucen vzdát se svého trůnu a podstoupit tak zem Japonské říši.
V celém státě byla zavedena moderní síť komunikací a dopravy vevropskémstylu. Ta usnadnila japonské obchodní styky, sloužila japonskému obchodu a byla jedním z nástrojů pevné kontroly kolonie.
Japonci odstranili starou hierarchii z doby Čoson a „vylepšili“ korejský daňový systém, aby vyhnali farmáře z najaté půdy a mohl vyvážet rýžové produkty do Japonska (což způsobilo hlad a přineslo to sérii kárných opatření včetně zabíjení těch, co odmítali platit daně, nucené otroctví při stavbě silnic, v dolech a továrnách, a to nejdříve v Koreji a později i v dalších japonských okupovaných územích).
Poté, co zemřel bývalý korejský císařKodžong(s podezřením, že ho někdo otrávil), uskutečnila se celostátní protijaponská manifestace. Stalo se tak 1. března1919. Byla inspirována projevem amerického prezidentaWoodrowa Wilsona, který v něm hlásal podporu práva na sebeurčení národů a vyzýval k ukončení evropské koloniální nadvlády. O korejské nezávislosti se však nezmínil, protože se projaponská frakce v USA snažila o obchodní vpád do Číny skrz Korejský poloostrov. Deklarace nezávislosti byla přečtena v Soulu a odhadem dva miliony lidí (japonské záznamy však uvádějí méně než půl milionu) se zúčastnilo pokojné demonstrace za získání samostatnosti. Protesty byly však japonskou vládou tvrdě potlačeny. Asi 7000 lidí bylo zabito, 16 000 zraněno a 46 000 zatčeno. Mnoho korejských křesťanů bylo ukřižováno nebo zaživa upáleno v kostelích.
Pokračující protijaponské protesty, jako celostátní povstání studentů v listopadu1929, vedly k zesílení vojenské vlády v roce1931. Po propuknutídruhé čínsko-japonské válkyv roce1937a2. světové válkyse Japonci pokusili zničit korejský národ. Povinným se stalo uctíváníšintoistickýchsvatyň. Školní osnovy se radikálně změnily a zrušilo se vyučování v korejštině. Samotná korejská kultura se stala ilegální. V novinách bylo zakázáno publikovat v korejštině, bylo zakázáno studovat korejskou historii na univerzitě, korejské texty byly ničeny, páleny nebo postaveny mimo zákon. Někteří Korejci utekli doMandžuskanebo východního Ruska. Korejci v Mandžusku vytvořili skupiny hnutí odporu známé jako Armády nezávislosti, které cestovaly přes korejsko-čínskou hranici a vedly partyzánskou válku proti japonským silám.
Po svržení bomb naHirošimuaNagasakibylo jasné, že válka vTichomoříje u konce.Japonsko se vzdalospojeneckým vojskům15. srpna1945po 35 letech nadvlády nad Koreou.Rudá armádaobsadilaMandžuskoa blížila se ke Koreji. Nic by nezabránilosovětskéokupaci celého poloostrova, protože americké jednotky se nedokázaly přesunout dostatečně rychle.PlukovníkDean Ruskproto navrhl rozdělení Koreje podél 38. rovnoběžky, aby určil sféry vlivu a zbývalo jim jen doufat, žeSSSRna toto přistoupí. Tak se také stalo aAmeričanévstoupili do Koreje teprve8. září.