Anatomie psa domácího

Anatomie psa domácíhopopisuje stavbu tělapsa domácíhoa s ní související vlastnosti. Běhemdomestikacebylo vyšlechtěno nespočetpsích plemen, lišících se výrazně stavbou těla i velikostí: nejmenším plemenem ječivava, s ideální hmotností 1,5 až 3 kg,obecně největším psem jeirský vlkodavskohoutkovou výškouminimálně 71 cm,rekordmanem je nicméněněmecká dogas kohoutkovou výškou přesahující 1 metr,nejtěžšími psy jsoubernardýnaanglický mastif, s hmotností přesahují 100 kg. Přesto jsou všichni psi příslušníci jednoho živočišnéhodruhua jejich vnitřní anatomie je do značné míry totožná.
Pes patří mezipsovité šelmya stavbou těla je podobný svým divokým nejbližším příbuzným,vlku obecnému, zvláštěvlku indickému(Canis lupus pallipes) avlku himálajskému(C. lupus chanco), a dálešakalovi obecnému(C. aureus).V porovnání s vlkem má pes domácí obecně širší a kratší čenichovou partii, těžší kostru, kratší končetiny, menší a kulatější tlapy a nemívá zcela rovný ocas.
Pes domácí má štíhlé svalnaté tělo s mohutnýmhrudníkem. Na hrudník je pod úhlem asi 40°nasazen svalnatýkrk, který nesehlavus prodlouženou čenichovou partií.Očijsou menší, naopakušní boltcenápadné, původně vzpřímené a zašpičatělé, u prošlechtěných plemen též klopené a převislé. Končetiny jsou stavěny pro vytrvalost v chůzi i běhu. Pes jeprstochodec, našlapuje na pružné nášlapové polštáře, což jsou zrohovatělé bezsrsté útvary natlapkách,drápyjsou pevné, tupé a nezatažitelné. Na hrudní končetině má pes pětprstů, z nichž palec je zakrnělý a nedotýká se země, na pánevních končetinách jsou zpravidla jen čtyři prsty.Ocaspsa je obecně středně dlouhý a jen málokdy je zcela rovný, často bývá šavlovitý, srpovitý nebo aspoň jeho konec je stočený vzhůru. Tělo psa je zpravidla krytésrstírůzné délky i struktury.
Kostra psa se bez ohledu na plemennou příslušnost psa skládá z 271–282kostí.Kostra se dělí na tři hlavní části – lebku, která chrání mozek a nese silné čelisti umožňujícímasožravýzpůsob života, osový skelet –páteřahrudní koš, které tvoří osu těla a chrání vnitřní orgány, a kostru končetin. U většiny psů je růst dlouhých kostí do délky dokončen mezi 10. a 12. měsíci věku,i když uzavírání všech růstových plotének trvá déle, horníepifýzapažnílýtkové kostise s tělem kosti definitivně spojuje do 15. měsíců věku a kompletní osifikacepánevní sponyje dokončena do 6 let věku.
Jednotlivé kosti jsou navzájem spojenyklouby, které umožňují jejich vzájemný pohyb. Na konci kostí je pružná hladkáchrupavka, která ve spojení skloubním mazemtento pohyb dále usnadňuje. Některé klouby jsou natolik zpevněnévazy, že jsou prakticky nepohyblivé, jako je např. kloubní spojení pánve a křížové kosti. Kostilebkyjsou u psa spojeny pomocí pevných vazivovitýchšvů.
Kosterní svalypsa sešlachamiupínají na kosti a přenáší na ně svalovou práci, čímž umožňují pohyb celého zvířete. V psích svalech je jen málovazivovésložky, převládásvalová tkáň, přičemž v hlubokých svalech končetin zcela převládají pomalá červená vlákna typu I, která zajišťují neustálé napětí, aniž by se unavila. V povrchových svalech jsou červená vlákna společně s rychlými bílými vlákny typu II.A, která umožňují rychlý silový pohyb a přitom jsou rovněž velmi odolná proti únavě. Svaly odpovídají přizpůsobení psa jako vytrvalého běžce. Rychlá červená vlákna, která umožňují maximální silový pohyb, ale rychle se unaví, u psa nejsou.Pes ale nemá žádný mechanismus pro neúnavné stání a v klidu usedá nebo lehá.
Pes má dobře vyvinutémimické svaly, které mu umožňují širokou obličejovoumimiku, která je pro psa důležitá při komunikaci. Stejně takžvýkací svalyjsou mohutně vyvinuté. Pes má dále mnoho malých, uchohybných svalů, které mu umožňují pohybovat s ušními boltci.
Navzdory zjevným rozdílům ve tvaru těla se svalová soustava psa liší odsvalstva člověkajen v detailech. Největší rozdíly jsou na končetinách, pes nemůže pohybovat samostatně jednotlivými prsty, počet svalů, které ovládají pohyby prstů je u něj velmi omezený. Na druhou stranu má pes na rozdíl od člověka ocas a k němu vyvinutou svalovinu ocasu, která mu umožňuje natáčet a zvedat ocas do všech stran.
Trávicí soustavapsa odpovídá svou stavbou tomu, že pes je předevšímmasožravec. Poměr délky jeho trávicí trubice a délky těla je asi 5–6:1.
Začátek trávicí trubice jedutina ústní, u psa nazývaná morda. Vstup do mordy vymezuje dolní a hornípysk, přičemž pysky jsou velmi citlivé, dobře pohyblivé a často tmavěpigmentované. Ze sliznice na okrajích pysků vyrůstají pyskové papily. Uprostřed horního pysku je hluboká brázdička,philtrum. Sliznice pysků a tváří přechází na alveolární, tzn.zubní lůžkanesoucí plochy horní a dolní čelisti, kde je sliznice již označována jakodáseň. Tam se pevně spojuje sokosticía vytváří dásňové papily kolem korunek zubů. Po stranách je ohraničenatvářemi. Strop dutiny ústní tvořítvrdéaměkké patro. Na tvrdém patře na za řezáky ústí řezákový průchod, spojený s malýmJacobsonovým orgánem. Uprostřed patra je naznačený patrový šev a napříč patrem probíhá 6–10 patrových stupňů (rugae palatinae), které zabraňují vypadávání potravy. Měkké patro je tvořené svaly a při zpracovávání potravy chrání vstup donosohltanu.
Jazykpsa je dlouhý, s hlubokým středovým žlábkem, který však nedosahuje až k hrotu jazyka. Na spodní straně se od hrotu jazyka až k uzdičce táhne hmatný útvar zvanýlyssa, který je tvořen tukovou a vazivovou tkání s ostrůvkychrupavky. Na kořeni jazyka je na každé straně jedna lístkovitá a 2–3hrazené papily, které nesouchuťové pohárky. Většinou je jazyk růžový, mohou se na něm vyskytnoutpigmentové skvrny, některá asijská plemena psů, jako ječau-čaunebošarpej, mají jazyk černěmodré barvy.
Chruppsa je heterodontní, rozlišený na čtyři různé typy zubů:řezáky,špičáky,třenové zuby(premoláry) astoličky(moláry). Všechny zuby jsou brachyodontní, tzn. s ukončeným obdobím růstu, třenové zuby a moláry jsou sekodontní, tedy vybíhající ve výrazné hrotité výběžky. Čtvrtý třenový zub (P4) v horní čelisti a první stolička (M1) v čelisti spodní jsou největšími zuby a vytvářejí společně tzv.trhákový komplex.
Mléčný chruppsa se skládá z 28 zubů: šesti řezáků v horní čelisti, šesti řezáků v dolní čelisti, špičáků a v každé čelisti z 6 premolárů, p2, p3 a p4. Zubní vzorecštěnětetedy je:
Mléčné zuby jsou menší a mají řidšísklovinušedivě bílé barvy, která se liší od barvy skloviny trvalých zubů. Štěňata se rodí zcela bez zubů: mléčné řezáky se prořezávají mezi 4.–6. týdnem věku, špičáky mezi 3.–5. týdnem, třenové zuby mezi 5.–6. týdnem věku. Ve stáří dvou měsíců jsou již všechny mléčné zuby plně prořezány.
Mezi třetím a čtvrtým měsícem věku se mléčné zuby postupně otírají a rozestupují se. Trvalé zuby jsou založené pod mléčnými a svým růstem mléčné zuby postupně vytlačují. Výměna zubů začíná na konci čtvrtého až v polovině pátého měsíce věku, přičemž u velkých plemen psů začíná a je ukončena dříve, než u plemen středních a malých. Nejprve dochází k výměně řezáků, kolem pátého měsíce vyrůstá trvalý třenový zub P1 a trvalá stolička M1, u půlročního štěněte začíná růst trvalých špičáků, premolárů a molárů. Trvalé špičáky mohou narůstat před mléčnými špičáky, přičemž ty ještě nevypadávají, a štěně má dočasně v mordě špičáků více, než čtyři. Přetrvává-li tento stav nad sedmý měsíc stáří, nebo je v této době v mordě psa ještě nějaký jiný mléčný zub, jedná se již oretenci mléčného chrupu.Je to stav častý u trpasličích plemen psů, zvláště ujorkšírkého teriéra,čivavy,jezevčíkůnebotrpasličích pudlů. Řeší se extrakcí mléčných zubů vcelkové anestezii.
Zubní vzorec dospělého psa je:
Řezáky psa jsou malé a v každé polovině čelisti jsou tři: I1 jsou též nazývány klíšťky, I2 střeďáky a I3 krajáky. Řezáky pes používá při péči o srst, k vykusováníparazitůa k odhryzávání zbytkůmasaz kostí. Pravidelné oblouky řezáků také tvoří podporu linie mezi špičáky. Horní krajáky se dále společně se špičáky dále podílejí na stavbě tzv. zámku, který umožňuje pevné uchopení kořisti.
Špičáky psa jsou dlouhé, jednokořenové a mohutné zuby, horní špičáky zapadají do prohlubně v dolním pysku, dolní špičáky mezi horní krajáky a horní špičák. Kořeny špičáku mohou být až dvakrát delší nežkorunka. Jejich funkce je jak mechanická – horní špičáky pomáhají udržet horní pysk vně tlamy a dolní drží jazyk uvnitř tlamy – hlavně jsou ale uzpůsobeny k uchopení kořisti či nepřítele a k utrhávání tkáně. První premolár v horní čelisti je malý zub, který svou přítomností pravděpodobně dále zpevňuje fixaci špičáků v čelisti.Trhákový komplexsložený z největších premolárů a molárů slouží ke krájení kusů masa a drcení kostí. Poslední stolička M3 je malá a nemá větší význam. Psi nemají schopnostžvýkatpotravu a v dutině ústní ji rozmělnit na malá sousta, kusy potravy polykají vcelku.
Zuby psa jsou v čelisti uchycenykořeny, kterých je v závislosti na zubu různý počet. Nejvíce kořenů, tři, mají čtvrtý premolár a stoličky v horní čelisti. Tyto zuby vězí v čelisti opravdu pevně a k jejich vypadnutí dochází zřídkakdy, jen při pokročilémonemocnění dásní. Špičáky mají sice jediný kořen, ale jeho značná délka sama o sobě tvoří dostatečné ukotvení v čelistech a špičáky proto také vypadávají jen vzácně.
počet kořenů zubů v trvalém chrupu psa(dle Černého)
Chrup psa se 42 trvalými zuby je chrup kompletní a dotyčný pes může být označen jako plnochrupý. Chybí-li některý trvalý zub, nazývá se tento stav jakooligodoncie, chudozubost. Plemenné standardy většiny plemen vyžadují kompletní chrup, přičemž chybějící P1 nebo M3 nebývá považováno za vadu vylučující. Chybějící zuby se tolerují u plemen s krátkými, deformovanými čelistmi a jsou běžné unaháčů, protože nepřítomnost třenových zubů a stoliček je geneticky svázaná s genem pro bezsrstost.Řezáky v čelisti tvoří dva pravidelné oblouky, přičemž jejich vzájemné postavení se označuje jakoskus. U většiny psích plemen je požadován skus nůžkový: horní řezáky jsou umístěné mírně před řadou řezáků spodních a při skousnutí se přední plochy dolních řezáků lehce dotýkají zadních ploch řezáků horních. Těsný nůžkový skus je charakterizován přílišným dotekem dolních a horních řezáků, volný nůžkový skus je naproti tomu nůžkovým skusem s mezerou mezi řezáky 1–2 mm.
Jsou-li oba dva oblouky řezáků ve stejné úrovni a kousací hrany řezáků dosedají na sebe, vzniká skus klešťový. Standardy plemen bývá tolerován, i když není ideální a vede k rychlému obrušování zubů. Je-li dolní čelist zkrácená a mezera mezi horními a dolními řezáky je větší než 2 mm, jedná se opodkus. Vždy je považován za chybu a patologii. Občas se vyskytne u psů s příliš jemnou stavbou hlavy.Předkusje stav, při kterém je oblouk dolních řezáků před řezáky horními. Je běžný a často i standardem požadovaný u krátkolebých plemen psů. Netvoří-li řezáky pravidelné oblouky, ale některý ze zubů vystupuje, hovoří se o nepravidelném skusu. Podle odchýlení řezáku vzhledem k podélné ose oblouku může být nepravidelný skus podélný, příčný nebo kombinovaný.
Stáří psa lze podle zubů určit poměrně přesně ve štěněčím věku a v doběpřezubování(viz výše období výměny jednotlivých mléčných zubů). U staršího psa je možno věk určit orientačně podle stupně opotřebení trvalých zubů.Korunkařezáků psa tvoří v horní čelisti tři lalůčky, ve spodní čelisti dva. Věkem se zuby opotřebovávají a lalůčky se otírají v následujícím pořadí: ve stáří půl až jeden a půl roku dochází k otírání lalůčků prvních řezáků (klíštěk) dolní čelisti, následně se do dvou a půl let otírají dolní střeďáky, v období od dvou a půl let do tří a půl let se opotřebovávají lalůčky klíštěk horní čelisti, od tří a půl let do čtyř a půl let pokračuje otírání lalůčků horních střeďáků. Do pěti a půl let pokračuje otírání lalůčků krajáků dolní čelisti, kolem pěti let začíná být patrné i opotřebování špičáků. V šesti letech jsou již všechny lalůčky řezáků otřeny a začíná zkracování vlastních těl řezáků, takže vznikají třecí plochy ukazující průřez řezákem. Otírání těl pokračuje ve stejném pořadí jako otírání lalůčků, nejprve se otřou spodní první řezáky, pak spodní druhé řezáky kolem osmého až devátého roku, pak horní první řezáky a nakonec horní druhé řezáky. Zkracování řezáků způsobuje jejich rozestupování, nepravidelné postavení a nakonec dochází ke ztrátě zubů.
Stupeň opotřebovávání záleží kromě věku také na potravě psa, jeho pracovním zatížení, životním prostředí a genetickém založení, takže je určení věku vždy jen orientační. U starších psů je na zubech objevujezubní kámen, ale u některých malých plemen (yorkšírský teriér,pražský krysaříkaj.) a u individuálních jedinců jiných plemen se zubní kámen může tvořit už v mladším věku.
Do mordy ústí takéslinné žlázy. Pes má stejně jako člověk tři velké slinné žlázy:příušní žlázu(gl. parotis),podjazykovou žlázu(gl. sublingualis polystomatica et monostomatica) apodčelistní žlázu(gl. submandibularis), ale také malé slinné žlázy v podslizničním vazivu, přičemž tvářové malé slinné žlázy jsou nahloučené dožlázy jařmové(gl. zygomatica).
Na dutinu ústní navazujehltana trávicí soustava dále pokračujejícnem. Jícen psa je tvořený příčně pruhovanou svalovinou a sliznicí, je velmi roztažitelný a u středně velkého psa asi 30 cm dlouhý.Při svém průchodu krkem se klade na levou stranu, vhrudníkuprocházístředohrudímnad srdeční bází, prochází otvorem vbránicidodutiny břišnía vstupuje do žaludku.
Žaludekpsa je jednokomorový a jednoduchý. Má podobu vakovitě rozšířené trubice ve tvaru písmene U, která leží napříč v brániční klenbě. Jeho tvar a velikost se mění v souvislosti s jeho naplněním a polohou těla. Začíná širokým česlem (kardií), které umožňuje snadnézvracení. Je velmi roztažitelný a v poměru k tělu velký, průměrně má obsah 0,5–2,5 l, u velkého psa i 6 l.Prázdný žaludek naléhá najátraa jeho velké zakřivení začíná vlevo u 12. žebra a pokračuje do úrovně přechodu 10. žebra v chrupavku. Naplněný žaludek naproti tomu posouvá játra doprava, vyklenuje brániční klenbu o jedno mezižebří dopředu, vzadu dosahuje až ke 4.bedernímu obratli, kde odtlačuje levouledvinu, a dole naléhá nabřišní stěnu. Vevrátníku(pyloru) žaludek přechází vtenké střevo.
Tenké střevo psa je poměrně krátké, jeho délka představuje jen asi trojnásobek až čtyřnásobek délky těla.Dvanáctníkpsa je dlouhý asi 25 cm,přechází od pyloru vpravo pod viscerální plochu jater jakopars cranialis, tam se otáčí, pokračuje směrem kpánvijakopars descendens, přičemž na svém průběhu je doprovázen lalokem slinivky břišní, otáčí se kolem pravé ledviny, na úrovni 5. nebo 6. bederního obratle obcházíslepé střevoa pokračuje po levé straně směrem k hlavě jakopars ascendens. U levé ledviny přechází v lačník, další část tenkého střeva. Do dvanáctníku ústí žlázy produkujícítrávicí enzymy, z nichž největší je bezesporuslinivka břišní. Ta má u psa podkovovitý tvar, tělo leží v blízkosti vrátníku, menší levý lalok se vkládá mezitlusté střevoa játra, větší pravý lalok přiléhá k sestupné části dvanáctníku. Pankreas psa má dva vývody, přičemž menší,ductus pancreaticus, může i chybět. Není-li tomu tak, ústí do střeva společně sežlučovodem, 3–6 cm za vrátníkem na otvorempapila duodeni major. Druhý, přídatný vývodductus pancreaticus accessoriusústí samostatně napapila duodeni minor3–8 cm za pylorem. Slinivka má, stejně jako u člověka, iendokrinní složku: nejdůležitější produkovanýhormonjeinzulin.Játrapsa se člení na 6 laloků, které se vkládají příčně do pravé a částečně i do levé brániční klenby. Pes má takéžlučový měchýř.
Střední část tenkého střeva,lačník(jejunum), tvoří 6–8 kliček na dlouhém pohyblivémzávěsu, které vyplňují dolní polovinu břišní dutiny. Poslední úsek,kyčelník(ileum), je krátký a plynule přechází vtlusté střevo, se kterým má shodný průměr.Slepé střevoje malé, krátké, šroubovitě stočené a nemáčervovitý výběžek.
Nejdelší částtlustého střeva,tračník(colon), je u středně velkého psa dlouhý asi 65 cma stejně jako u člověka se dělí na vzestupný (colon ascendens), příčný (colon transversum) a sestupný (colon descendens). Je uložen při stropu břišní dutiny. U 7. bederního obratle přechází vkonečník(rectum), který vstupuje do pánve a nakonec ústířitním otvoremven z těla.
Dýchací soustavapsa je tvořenadýchacími cestamiaplícemi.Horní cesty dýchacízačínají zvenkučenichemsnozdrami.Nosní houbaje tmavě pigmentovaná, houbovitá a zvlhčována nosními sekrety. Nozdra psa na boku pokračuje hlubokým žlábkem (sulcus alaris), který vede nahoru a do strany. Při čichání slouží psovi kvydechování, aby si nerozvířil sledovanou pachovou stopu.
Dutina nosnípsa je rozdělena nosní přepážkou na dvě části na každá polovina je dále rozdělena na horní, střední a dolní průchod třemi párynosních skořepa s nimi spojenými slizničními řasami. Velká část nosní dutiny je vystlána respirační sliznicí s víceřadýmřasinkovým epitelem, který zachycuje nečistoty z vdechovaného vzduchu a zvlhčuje ho. Četnéžilní pleteněv podslizničí vzduch také ohřívají. Horní nosní průchod ústí do oddílu vystlanéhočichovou sliznicí. Plocha čichové sliznice psa se průměrně pohybuje od 60 do 170 cm,naproti tomu u člověka je to pouhých 5 cm.Do nosní dutiny ústí velkápostranní nosní žláza(gl. lateralis nasi), jejíž řídkýsekretvytéká nozdrami ven a neustále zvlhčuje nosní houbu psa, aslzovod. Pes mávedlejší nosní dutiny, a to jednu větší včelní kostia malou výchlipku vhorní čelisti(recessus maxillaris). Nosní dutina přechází dvěmachoanamidonosohltanu.
V hltanu se kříží dýchací cesty s trávicí soustavou. Vchod dohrtanuje připolykáníuzavřenhrtanovou příklopkou. V hrtanu psa se nacházejíhlasivky, které umožňujíštěkání, kňučení a vytí. Hrtan je posledním úsekem horních cest dýchacích, dále již pokračujídolní cesty dýchací:průdušnicepsa je pevná trubice zpevněná 42–46 chrupavčitými prstenci, na průřezu je kulatá a vystýlá ji sliznice s víceřadým řasinkovým epitelem. Vstupuje do hrudníku psa a nadsrdeční bázíse rozvětvuje na dvěprůdušky, které vstupují do plic. Pravá plíce je výrazně větší než leváa je hluboce rozdělena na čtyři laloky, které jsou zavěšené na plicní stopce tvořené průduškou a cévami. Levá plíce je podobně rozdělena na laloky tři. Dělením průdušek vzniká tzv. plicní strom, přičemž posledním dělením vznikajíprůdušinky, které přivádějí vzduch doplicních sklípků. Tam probíhávýměna plynůmezivzduchemakrví.
Přidýcháníje nejdůležitějším svalembránice, která se uplatňuje přinádechu, společně s ostatnímidýchacími svaly, jako jsouzevní mezižeberní svalynebo svaly šikmé.Výdechje za normálních okolností pasivní děj. Přidušnostise do něj zapojují i svalybřišního lisu.
Kromě samotného dýchání má u psa dýchací soustava důležitou funkci i při regulaci tělesné teploty. Při zvýšené teplotě prostředí pes zrychlujedechovou frekvencia ochlazuje seodpařovánímsekretů z vnitřní plochy dýchacích cest.
Vylučovací soustavupsa tvoří párovéledviny, které se nacházejí u stropu břišní dutiny. Tvoří 0,6% hmotnosti psa,a jejich délka odpovídá 2,5 – 3,2 násobku délky bederního obratle zvířete, šířka pak 1,4 – 1,8 násobku bederního obratle.Ledviny psa jsou větší než ledviny feny.Levá ledvina je poněkud volnější a pohyblivější, je těžší než pravá a je zavešená v rozsahu 2.–5. bederního obratle. Pravá ledvina se vkládá do jámy v ocasatém laloku jater, je proto pevněji fixovaná v dutině břišní, její přední část je u 12. žebra, zadním pólem sahá do úrovně 2.–3. bederního obratle. Ledviny mají fazolovitý tvar, na povrchu jsou hladké a jsou rozlišené na kůru a dřeň. Kůra ledviny psa je silná 3–8 mma obsahuje hlavní funkční jednotky ledvin,nefrony. Dřeň je složena s kompletně srostlýchpyramid, jednotlivé vývodné kanálky proto ústí doledvinové pánvičkyna jediné společné papile v podobě hřebenu (crista renalis), čímž se psí ledvina liší od ledviny lidské, kde kanálky ústí samostatně na vlastníchledvinových kalíšcích.
Z ledvin vystupujímočovody, u středně velkého psa je močovod asi 12–16 cmdlouhý, přičemž pes má delší močovody než fena. Močovody ústí domočového měchýře. Ten se stavbou neliší od močového měchýře člověka, zasahuje hluboko dobřišní dutinya při maximální náplni může sahat až kpupku.Močová trubicepsa – samce je velmi dlouhá, prochází přessedací oblouk, společně stopořivým tělesemje vložena do žlábku vpenisua pokračuje až na hrot žaludu, kde vyúsťuje. U fen je naopak močová roura krátká, po přechodu přes sedací oblouk pokračuje podél dolní stěnypochvya ústí vpoševní předsíni.
Oběhová soustavapsa je uzavřená soustavacév, rozdělená navelkýamalý krevní oběh.Krevje v oběhu udržována pravidelnými stahysrdce.
Srdce psa je poměrně velké, představuje 0,7 %hmotnosti zvířete. Je uloženo vstředohrudí, tedy v hrudníku mezi plícemi,hrudní kostía bránicí, při pohledu z boku poměrně ležatě na hrudní kosti, jeho dlouhá osa s hrudní kostí svírá úhel 40°.Báze srdečníse nachází ve výšce poloviny prvního žebra v rozsahu 3.–6. žebra, srdeční hrot směřuje k chrupavce žebra sedmého. V porovnání v člověkem leží srdce více uprostřed, 3/7 srdce leží na pravé straně hrudníku.
Z levé komory srdce vystupuje vzestupnáaorta, ze které vycházejí cévy zásobující krví samotné srdce –věnčité tepny. Psí srdce je z větší části živené levou věnčitou tepnou, pravá zásobuje jen stěnu pravé komory. Vzestupná aorta přechází vaortální oblouk(arcus aortae), z něj pak vybíhají větve pro krevní zásobení hlavy, krku a hrudních končetin –hlavopažní kmen(ze kterého se dále větví pravá i levákrkavice, pravostrannápovrchová krční tepnaa tepny hrudníku apravá tepna podklíčková) alevá tepna podklíčková, která se rozděluje leválopatková tepna, levostranná povrchová krční tepna, leváhluboká krční tepnaa nakonec přechází vlevou podpažní tepnu, která zásobuje krví levou hrudní končetinu.
Sestupná část aorty procházíhrudníabřišní dutinoua je proto dělená na dvě části – část hrudní (pars thoracica) a část břišní (pars abdominalis). Zpars thoracicavycházejí drobné větve pro zásobení plic, jícnu,perikardua středohrudí a dále mezižeberní tepny. Zpars abdominalisvystupují důležité větve pro cévní zásobení břišních orgánů a také větve pro zásobení pánevních končetin.
Odkysličenou krev z přední části těla odvádíhorní dutá žíla, do které ústí párováv. brachiocephalica dextra et sinistra. Do té teče krev zvnitřníizevní hrdelnicea podpažní žíly. Ze zadní části těla odvádí krevdolní dutá žíla, která sbírá krev z žil z vnitřních břišních orgánů a také z nepárové žíly,vény azygos dextra.
Je stejně jako u člověka tvořenplicní tepnou, která vychází z pravé komory a větví se v plicích, aplicními žilami, které sbírají okysličenou krev z plic a odvádějí ji do levé síně.
Lymfatická soustavapsa odvádílymfuvzniklou ztkáňového mokuzpátky do žil a má nezastupitelnou funkci vimunitním systému. Do lymfatických cév jsou vloženylymfatické uzliny, ve kterých jsou přítomnéleukocyty, hlavnělymfocytyamakrofágy, které aktivně ničí případnéchoroboplodné zárodky. Při boji sinfekcí(či prostě při místnímzánětu) zduří příslušná mízní uzlina nebo uzliny, které odvádějí mízu z postiženého místa. Toto zduření je vyšetřitelnépohmatem. Na těle psa je několik hmatných mízních uzlin, které jsou vyšetřovány přiklinickém vyšetření. Jedná se o příušní mízní uzliny a podčelistní mízní uzliny, povrchové krční mízní uzliny, podpažní přídatné hrudní mízní uzliny, tříselné mízní uzliny a mízní uzliny podkolenní. Celá řada dalších uzlin hmatných není, uzliny se totiž nacházejí i v hrudníku nebo naokruží, na kterém jsou zavěšena střeva.
Mandlepsa tvoříWaldeyrův mízní okruh, pes mákrční mandle, z nichž je dobře vyvinutápatrová mandle,tonsilla palatina. Jazyková mandle, madle měkkého patra a v okolí hrtanové příklopky je tvořena jen difúznílymfatickou tkánív podslizničí, stejně taknosní mandleje nevýrazná.
Největším lymfatickým orgánem jeslezina. Slezina psa má červenou barvu a trojúhelníkový tvar, je 10–20 cm dlouhá, 2–4 cm široká a váží 8–150 g.Slezina je vazem spojena se žaludkem a její poloha v břišní dutině proto záleží na náplni žaludku. Při prázdném žaludku leží na levé straně břicha mezi žaludkem, levou ledvinou a břišní stěnou.
Brzlíkpsa je žlutošedý laločnatý orgán, ve kterém před narozením a u štěňat probíhá diferenciace a funkční dozráváníT-lymfocytů. Má podobu párových laloků a je umístěný v horní části hrudní dutiny nad hrudní kostí. U dospělých psů z něj zbývají jen malé zbytky.
Nervová soustavapsa odpovídá svou stavbou nervové soustavěobratlovců, a to včetněčlověka. Centrem nervové soustavy jemozekuložený vlebečnídutině, přičemž psí mozek váží v závislosti na velikosti psa 68–135 g a tvoří tak 0,2–1 %tělesné hmotnosti.Čichové lalokypsa, tedy část mozku, kde jsou zpracovávány čichové vjemy, váží asi 60 g,zatímco u člověka je to 4× méně.Míchapsa probíhápáteřním kanálemaž k poslednímu, sedmémubedernímu obratli, kde se naposledy větví a dále probíhají jenmíšní nervy– tzv.cauda equina. Část nervového systému mimo mozek a míchu se nazýváperiferní nervový systém– ten zprostředkovává tok informací ze všech a do všech částí psího těla.
Prostřednictvímsmyslové soustavyzískává pes informace o okolním prostředí. Pes má, stejně jako člověk, pět základníchsmyslů:zrak,sluch,čich,hmatachuť, ovšem míra jejich významu pro psa a množství a kvalita informací, které poskytují, jsou zcela jiné než u člověka.
Nejdůležitějším psím smyslem ječich. Odhaduje se, že je asi 100 000krát až milionkrátcitlivější než čich lidí. K vynikajícímu čichu je pes předurčen velkou plochou čichové sliznice a množstvímčichových receptorů,německý ovčákmá 225 miliónů čichových buněk,bloodhounddokonce 300 miliónů,člověk jen 5 miliónů. Čichová sliznice i celá dutina nosní včetně čenichu je neustále svlažována sekrety žlázek, ve kterých se rozpouští molekuly pachu. Čichovým nervem jsou informace přenášeny do mozku, jehožčást zodpovědná za vyhodnocování vjemůje v poměru k celkové velikosti mozku 40krát větší než srovnatelná část mozku člověka.Psi cítí týden starý lidskýotisk prstua ze vzorků pachu lidského dechu či stolice odhalírakovinu plicnebotlustého střevas přesností 88–97 %.
Kromě čichového ústrojí v zadní části nosní dutiny má pes také funkční Jacobsonův orgán, který je využíván především k detekciferomonůa ověřování háravé feny. Proto pes, který větří háravou fenu, může zvýšeně slinit a cvakat zuby, tak se totiž do Jacobsonova orgánu dostává víceslins rozpuštěnými pachy.
Sluchje druhý nejdůležitější smysl psa. Orgánem sluchu jeucho, které se skládá ze tří částí: vnější ucho je tvořené pohyblivým ušním boltcem azvukovodem, na jehož konci jebubínek.Střední uchoje umístěno v dutině vespánkové kostia je tvořeno především třemisluchovými kůstkami–kladívkem,kovadlinkouatřmínkem, které přenášejívibracebubínku na oválné okénkovnitřního ucha. To je tvořenohlemýžděmvyplněným tekutinou a obsahujícímsluchové receptoryarovnovážným orgánem. Rozsahslyšenízdravého psa, tedyfrekvenční rozsah, který pes vnímá jakozvuk, je větší než u lidí: psi vnímají zvuk okmitočtech67 Hz až 45 000 Hz,někteří autoři uvádějí až 100 kHz.Velká citlivost společně s pohyblivým boltcem, který nasměrovává zvuk do zvukovodu, propůjčuje psovi výjimečně citlivý sluch, s ním lidský sluch nesnese srovnání. Šum, který člověk slyší na vzdálenost 3–4 m, slyší pes ještě ve vzdálenosti 24 ma též výborně vnímá modulace zvuků a tónů.
Psíočijsou podobné očím lidským, ale v mnoha ohledech se od nich liší. Jsou plošší než lidské oči a jejichčočkanemůže zaostřovat stejně dobře jako u lidí, proto pravděpodobně netvoří tak ostrý obraz. Psi jsoudalekozrací, na krátkou vzdálenost nevidí ostře a k prozkoumání blízkých předmětů používají hlavněčichahmat. Na druhou stranu mají psi, stejně jako ostatníšelmy, v oku zasítnicítapetum lucidum, odrazivou vrstvu, která umožňuje dobré vidění i za šera, psí oči jsou také citlivější napohyb. Psi rozpoznají pohybující se objekt na vzdálenosti 900 m.Psí sítnice obsahuje více světločivných buněktyčinek, které umožňují vnímáníkontrastu. Pes na rozdíl od člověka je schopen dokonce rozeznat na stupnici s padesáti odstíny šedi dva odstíny ležící vedle sebe akruhodelipsyv poměru 9:8.Psi mají většízorničkua oči položené v porovnání v člověkem více do stran, což jim umožňuje lepšíperiferní vidění, ale zároveň mají horšívidění binokulární. Na rozdíl od člověka, jehož oko díky setrvačnosti obrazu na sítnici při frekvenci 50–60 Hz ztrácí schopnost rozlišit jednotlivé obrazy a vidí obraz spojitý, psi vidí blikání obrazu až do frekvence 70 Hz.Televizi proto vnímají jako blikající obrazovku.
Psi jsoubarvoslepí, ale to neznamená, že nemohou vidět žádnébarvy. Nerozlišují oranžovou, žlutou a zelenou barvu a pravděpodobně je vnímají jako odstíny žluté, červenou pak vidí jako hnědošedou nebo černou. Vnímají modrou barvu, ale nerozliší ji od fialové. U lidí by takové vidění bylo označeno za vadu,deuteranopii.
Psi mají velkouslznou žlázua menšíHarderovu žlázunatřetím víčku. Přebytečné slzy z oka odtékajíslzovodemdo nosní dutiny. U krátkolebých plemen psů je občas slzovod příliš úzký, slzy odtékají také vně oka a zbarvují srst okolo očí dohněda.
Co sechutitýče, pes pravděpodobně získává více informací o potravě čichem, než přímo chutí. Ve srovnání s člověkem má jen šestinuchuťových pohárků,ty se nacházejí především na špičce jazyka. Rozlišuje sladkou, hořkou, kyselou a slanou chuť. Specializovanéhmatovéorgány psa jsou jehohmatové chlupy. Psi je mají v okolí čenichu, na horním pysku, nad očima a na bradě, používají je k prozkoumávání blízkých předmětů a mohou s jejich pomocí reagovat i na drobné změny v proudění vzduchu. Dalším významným smyslovým orgánem hmatu jsou polštářky na tlapkách, v jejichž škáře se nachází množství nervových zakončení.
Psům je přisuzován také tzv.šestý smysl. Mají údajně schopnost vycítit blížící sezemětřesenía vynikající smysl pro orientaci,který je možná dán schopností vnímatmagnetické poleZemě,nebo prostě vynikající čichovou pamětí.
Rozmnožovací soustavapsa slouží k plození štěňat. Rozdílné pohlavní orgány psa a feny tvoří základpohlavního dimorfismu, přičemž po pubertě jsou u psů patrné takésekundární pohlavní znaky– samec bývá větší a mohutnější než samice a má hrubší, širší hlavu, feny bývají menší a jemnější.
Pohlavními orgány psa jsou pohlavní žlázy –varlatasnadvarletemumístěná trvale všourku, kam sestupují obvykle do dvou měsíců věku. Kanálek nadvarlete pokračujechámovodem, který na semenném hrbolku ústí do močové roury. Pes má jedinoupřídatnou pohlavní žlázu, relativně velkouprostatu, jejíž velikost odpovídá přibližně velikostilískového ořechuažkaštanu. Močová trubice ústí na vrcholu žaludupyje. Psí penis odstupuje dvěma kořeny od sedací kosti a tvoří jejtopořivá tělesa. Žalud je podlouhlý a rovněž vybaven topořivým tělesem, které v jeho zadní části tvoříbulbus glandis. Žalud penisu je též vyztuženpyjovou kostí. Celý pyj sahá až kpupkua je uložen vpředkožce, odkud se vysouvá přivzrušení.
Pohlavní žlázy samice,vaječníky, jsou uložené v dutině břišní, za ledvinami v úrovni 3.–4. bederního obratle, ve vaječníkovém vaku (bursa ovarica) a jsou velké 1–2 cm.K vaječníku je trychtýřovitě přiložena nálevka vejcovodu. Ten má u psa podobu tenké trubičky dlouhé 4–7 cm,která ústí na vrcholu příslušného děložního rohu. Fena má dvourohoudělohuve tvaru písmene Y. Děložní rohy probíhají rovně směrem v pánvi, na přechodu břišní a pánevní dutiny se spojují v krátké děložní tělo, na které navazujeděložní krček.Pochvafeny je dlouhá a končí poševním vchodem, který je u nuliparních fen chráněnpanenskou blánou. Na pochvu při vyústění močové roury navazuje svažující sepoševní předsíň, kterou obklopuje topořivé tělesobulbus vestibuli. Ve sliznici poševní předsíně jsou žlázyglandulae vestibulares minores. Zevní pohlavní orgány tvořívulva, téžvateňnebopřezka, kterou tvoří dvastydké pysky. Stydké pysky jsou ovládány krátkými svaly, díky nímž je vulva pohyblivá a přikrytíjí může rozháraná fena aktivně přibližovat tam, kde cítí pyj psa.
Soustava žláz s vnější sekrecíje u psa tvořena vnitřními žlázami, jako jsou slinné žlázy, žlázky ve sliznici střev a slinivka břišní a žlázy nosu, které byly popsány v příslušných kapitolách. V následující kapitole budou popsány žlázy ústící na povrch těla.
Mléčná žlázapsa je modifikovanáapokrinníkožní žláza, jejíž sekret,mléko, slouží k výživě novorozenýchštěňat. Pes má tzv. thorakoinguinální typ mléčné žlázy – párová vemínka leží za sebou v pásu sahajícím od hrudníku až do třísel, obvykle jich je na každé straně pět nebo šest, u malých plemen i méně. Je možný i jejich lichý počet. Na hrotu každéhostrukuústí 8–12samostatných strukových vývodů oddělených žlázových jednotek. Podílžlázového parenchymuse zvyšuje běhemháránía zvláště po něm, kdy v organismu přetrvává zvýšená koncentraceprogesteronu. I když fena neníbřezí, může za určitých okolností spustit produkci mléka, tomuto stavu se říkáfalešná březost.
Pro psa je pachová komunikace zásadní a je proto taky vybaven patřičnýmipachovými žlázami. V okolířitního otvorupsa se nachází tři typy žláz:
Nadocasní, téžocasní žláza(glandula supracaudalis, organum caudale) jerudimentárnípachová žláza nacházející se na horní straněocasupřibližně nad 9.ocasním obratlem, 3–9 cm od kořene ocasu. Její sekret mávoskovitýcharakter a při zvýšené činnosti slepuje chlupy nad kořenem ocasu, což je považováno za estetickou vadu. Mezi pachové žlázy lze zařadit též předkožkové žlázy samců.
Pes má jen velmi málo pravých,ekrinních potních žláz, aleapokrinní, pachové kožní žlázy se vyskytují v kůžislabina mezinoží, naplecícha na krku.Pachové potní žlázy jsou hojné také na povrchu prstních polštářů na tlapkách, kde na 1 cmpřipadá 400–500 žláz.Sekret má funkci při označováníteritoria– hrabání po vykonání potřeby není pokusem výkaly zahrabat, ale slouží k rozetření výměšků těchto žláz.Sekrece také zvyšuje přilnavost polštářků k povrchu a usnadňuje pohyb po suché a hladké podložce. U psa nemajípotní žlázytéměř žádnou úlohu vtermoregulaci.
Endokrinní soustavaje soubor žláz, kteréhormonálněreguluje, řídí a koordinuje činnost celého organismu. Řídícím centrem endokrinní soustavy jehypofýza, která je sama ovládanánervovou soustavouprostřednictvímhypothalamu. V mezimozku je umístěna takéšišinka(epifýza), tvořící základbiologických hodin.
Štítná žlázapsa je tvořena dvěma plochými laloky spojenými žláznatým můstkem. Má tmavě červenou až fialovou barvu a nachází se pod hrtanem v úrovni 5.–8. chrupavčitého prstenceprůdušnice. Na postranní ploše přední poloviny obou laloků leží vnějšípříštítná tělíska, vnitřní příštítná tělíska jsou umístěna přímo v parenchymu štítné žlázy. Hormony štítné žlázy ovlivňují rychlostmetabolismuahomeostázuvápníku.
Endokrinní složkaslinivky břišní,Langerhansovy ostrůvky, produkujeinzulinaglukagonke kontrole množství krevního cukru.Nadledvinypsa jsou oploštělé, asi 3 cmdlouhé orgány žluté až žlutobílé barvy, nacházejí se při předním okraji obou ledvin. Hormony nadledvin se kromě jiného účastní regulacekrevního tlakua obsahu solí aglukózyv krvi. Endokrinním orgánem jsou rovněž varlata a vaječníky, jejich hormonální působení řídí pohlavní aktivitu psa a feny.
Funkčně se endokrinní soustava psa neliší od endokrinní soustavy člověka.
Povrch těla psa pokrývákůže. Je průměrně 0,5 až 5 mm silná,přičemž nejtlustší je kůže nahřbetě.Pokožkapsa je tenčí než u lidí, je tvořená jen 3–5 řadami buněk, u člověka je to nejméně 10–15 řad.Jejíreakceje zásaditá, pohybuje se od 7,5–8 a je ovlivněná plemenem,pohlavím, stadiem pohlavního cyklu i barvou srsti.Škáraje nejsilnější vrstvou psí kůže a jsou v ní uloženychlupové váčky,mazové žlázy, cévy anervová zakončení, která společně s hmatovými chlupy vytvářejí hmatový „kožní smysl“.Podkožídovoluje pohyb kůže po těle psa, obsahujetukovou tkáň, do kůže se upínají takékožní svaly.
Na tlapkách a na čenichu je kůže silně modifikovaná:
Srst je tvořenachlupyo různé délce a tvaru. Její charakter se značně liší v závislosti na plemenné příslušnosti. Chlupy vyrůstají z kořene, který je uložen vchlupovém folikuluve škáře, přičemž ze společného ústí folikulu vyrůstá štětička chlupů tvořená jedním mohutnýmpesíkema šesti až osmi jemnějšími chlupypodsady.
Obecně můžeme rozdělit psí srst do několika druhů:
Plemena naháčů jsou typická částečným nebo úplným chyběním srsti.