Slivoň

Slivoň(Prunus) je rozsáhlýrodstromůakeřůzčeledirůžovitýchse značným hospodářským a kulturním významem. Zahrnuje velké množství oblíbených ovocných dřevin, jako jsoušvestka,meruňka,višeň,třešeň,mandloňabroskvoň, stejně jako druhy planě rostoucí, jako jsoustřemcha,trnkačimahalebka. Slivoně se vyznačují jednoduchými, střídavými listy a oboupohlavnými, zpravidla vonnými květy. Obsahují množství různých chemických látek, mimo jiné i toxickéhoamygdalinu. Plodem jsoupeckovicerůzné velikosti a barvy.
V minulosti byl dnešní široce pojatý rod rozdělován do několika rodů. Počet taxonů zahrnovaných dnes do roduPrunusse blíží číslu 500 včetně kříženců a různých poddruhů; druhů je udáváno kolem 200. Rod je rozšířen kosmopolitně, nejvíce v mírných šířkáchseverní polokoule. Mnohé zástupce lidé pěstují již po tisíce let a byla vyšlechtěna celá řada hybridů a kultivarů. Na českém území je původních šest druhů, další jsou zdomácnělými archeofyty a nebo místy zplaňují z kultury. Pravlastí rodu je východní Asie, kde se vyvinul zhruba před 60 miliony let.
Plody slivoní mají široké spektrum využití: od přímé konzumace v čerstvém stavu po výrobukompotů, rozvářek,sirupů,džemůapovidel, lze je též sušit, mrazit nebokandovat. Využívány jsou i při pečení jako náplň meruňkových či švestkovýchknedlíkůi do koláčů a dezertů. Vyrábí se z nich mnoho různých alkoholických nápojů, ať už jde odestiláty(slivovice, meruňkovice), ovocnélikéry(griotka,Amaretto), ovocná vína nebo piva.Mandlemají všestranné užití v cukrářství nebo jakopochutina. Z plodů japonskémeruňky umese vyrábí přísady jakoumeocet, nakládané jsou známé jakoumeboši. Mnohé druhy se užívají i jakookrasné rostliny, např.sakura, která je významným symbolem Japonska. Patří k významnýmmedonosným rostlinám.
Slivoně jsou opadavé, zřídka i stálezelené (sekceLaurocerasusnebo zástupci někdejšího tropického roduPygeum) stromy nebo keře. Mohou nabývat různéhohabitu: od nízkých, středně vysokých i vysokých stromů dorůstajích výšek 5 až 25 metrů, zřídka více, přes vícekmenné, bohatě větvené stromky či keře a klonální porosty až po nízké plazivé keře o výšce i méně než 30 centimetrů. Dožívají se relativně krátkého věku, řádově desítky let; výjimkou je třešeň ptačí či meruňka japonská, jejichž stáří může být i několik set let.Kořenový systémje u stromových zástupců kůlovitý, hluboko sahající, bohatě větvený, sarbuskulární mykorhizou. U mnoha druhů je vyvinuta silnákořenová výmladnost, díky níž mohou jedinci vytvářet na stanovišti rozsáhlépolykormony(typicky např.slivoň trnka).Kůraje v mládí hladká, často s nápadnýmilenticelami, ve stáří puká a vytváří rozbrázděnou borku, nebo se podélně kroutí a odlupuje. Některé druhy mají zkrácené větvičky (brachyblasty) opatřenékolci.Listyjsou jednoduché, střídavě postavené nebo vyrůstající na brachyblastech, s drobnými opadavýmipalisty.Listové čepelejsou obvykle kopinatého nebo vejčitého tvaru, se zubatými, pilovitými nebo i téměř celokrajnými okraji; na jejich spodním okraji nebo nařapíkujsou častonektariové žlázky.
Květyjsou oboupohlavné, pravidelné, vyrůstající samostatně nebo v chudých či bohatých květenstvích:okolících,chocholícíchčihroznech. Rozkvétají obvykle před vyrašením listů nebo současně s listy. Květní lůžko formuje zvonkovitou nebo válcovitoučešuli.Kališníchikorunních lístkůje po pěti, korunní jsou většinou bílé až růžové, zřídka i v odstínech červené, purpurové či fialové.Gyneceumje apokarpní, s jednímplodolistem,semeníkje svrchní, volně vyrůstající ze dna češule, s jednou přímoučnělkou.Tyčinkyjsou volné, nesrostlé, vyrůstající ve velkém množství (20–100), s barevnýmiprašníky. Mezi bázemi tyčinek a semeníku se nacházejí květní nektaria.Květy často výrazně voní, opylovány jsou hmyzem, typickyblanokřídlými; úzké vazby s konkrétními opylovači nejsou známy.Co doopylenímohou býtsamosprašné, nebocizosprašné, což je třeba vzít do úvahy při zahradní výsadbě.
Květní obaly včetně češule po odkvětu opadávají a semeník dozrává vplod, kterým je kulatá nebo vejčitápeckovicerůzných rozměrů; u planých druhů je drobnější, s méně masitou dužinou, než u pěstovaných kultivarů. Vyrůstá na stopce nebo přisedle, na povrchu je hladká nebo pýřitě plstnatá, s relativně velkoupeckouuvnitř. Dužnina plodů je u převážné většiny slivoní jedlá, u některých druhů však hrozí otravy nebo nevolnosti při pozření semen obsahujících prudce jedovaté látky (střemchy, bobkovišeň).
Základní chromozomové číslo je x = 8, jednotlivé druhy mohou nabývat různého stupněploidie(2, 4, 6, 8, dokonce i 18).
Zástupci rodu obsahují ve svých pletivech značné množství různých chemických látek. Kromsacharidů,bílkovin, minerálů,vitamínůa různých organických kyselin (jablečná,mravenčí,citrónová,vinná) jsou to předevšímflavonoidyafenoly, např.kumarin. Typický je též alkoholový cukrsorbitol. Důležitý je výskyt vysoce jedovatých kyanogenníchglykosidůprunasinu, který se nachází ve vegetativních částech rostlin, aamygdalinunacházejícího se v semenech. Uvádí se, že již 10 kapek oleje extrahovaného z hořkých mandlí může působit na člověka smrtelně.
RodPrunusje rozšířen kosmopolitně, s těžištěm výskytu v mírných a subtropických oblastech na severní polokouli. Osídluje prakticky celouEvropu,AsiiaSeverní Amerikuvyjma nejchladnějších arktických oblastí, zasahuje též do tropůIndočínyajihovýchodní Asie. Řada druhů se vyskytuje i vJižní Americe, rovníkové ajižní AfricevčetněMadagaskarua několik i vAustrálii. Škála stanovišť, která zástupci rodu obývají, je dosti široká. Stromové druhy rostou v nížinnýchdeštných lesíchtropů jako úrovňové či podúrovňové dřeviny, v primárních idruhotnýchopadavých a polooopadavých lesích temperátní zóny a na jejich prosvětlených okrajích, keřové druhy mohou tvořit stinný lesní podrost (bobkovišeň lékařská), nebo se naopak vyskytovat na plném slunci či v lehčím polostínu v křovinatých formacíchlesostepíastepívčetně aridních oblastí jihozápadní Asie či Nevadské pánve; další se vyskytují v horských a subalpínských křovinách asijských hor.
Zvládají růst prakticky v jakékoli půdě kromě těžké jílovité a trvale zamokřené, některé druhy snášejí i chudé kamenité půdy a značné sucho. Kulturně pěstované druhy vyžadují hluboké půdy, které jsou dostatečně humózní. Kromě bobkovišní a střemchy jsou všechny druhy vápnomilné; na větší množství vápníku v půdě jsou však citlivé broskvoně.Při prudkém střídání teplot v zimě mohou trpět mrazovými trhlinami ve dřevě a následnýmklejotokem. K nejčastějším škůdcům a chorobám patříobaleči, dálemonilióza, různé bakteriální spály, houbovéskvrnitostiakadeřavost, zralé plody třešní obývají larvyvrtule třešňové. Velmi obávanou chorobou, která ve 20. století zlikvidovala po celém světě stovky milionů stromů více než 30 druhů slivoní, ješarka– virové onemocnění přenášené zpravidlamšicemi.
Slivoně patří k významnýmmedonosným rostlinám, včelám poskytují hojnostnektaruv květních i mimokvětníchnektáriícha také mnoho výživnéhopylu. Méně často hostí i producentymedovice, např. některémšice.Jsou živnými rostlinami pro mimořádně veliké množství motýlů, v ČR je to napříkladotakárek ovocný,babočka jilmová,ostruháček švestkovýa další.Mykorhizní vazbu na řadu druhů slivoní má jedlá jarní houbazávojenka podtrnka.
V české flóře je původních šest druhů slivoní.Třešeň ptačíatrnka obecnáse vyskytují hojně na celém území jako příměs světlých lesů alesních plášťůa jako významná vegetační složka vkřovinácharemízcích.Střemcha obecnáje hojná zejména ve vlhčích křovinách,mokřadních olšináchalužních lesích.Ve světlých xerofilních křovinách ateplomilných doubraváchčeského a panonského termofytika rostevišeň mahalebka, v nízkých křovinách na kamenitých stráních a ve stepních trávnících nejteplejších oblastí potomtřešeň křovitáa na pouhých několika lokalitách jižní Moravy takémandloň nízká– kriticky ohrožený druh české květeny.Dalších několik druhů zde v průběhu doby zdomácnělo (slivoň slíva,slivoň myrobalán) a nebo příležitostně zplaňují z kultury (slivoň švestka, zplanělá nabývající obvykle pouze keřovitého vzrůstu). Často se vyskytují synantropně podél cest, v zarůstajících starýchsadecha zahradách nebo na ladem nechaných loukách. Za nebezpečný invazní druh je v evropských zemích považována severoamerickástřemcha pozdní.
Evolučně rod pochází z východní Asie, kde se vyvinul zhruba před 61 miliony let. První slivoně byly součástí kontinentálních tzv. boreotropických lesů severní polokoule, odštěpení jednotlivých fylogenetických linií a následná speciace byly spuštěny globálním oteplením v ranémeocénu. Nejstarší dosud známé fosilie přiřaditelné k roduPrunuss. l. pocházejí ze středního eocénu a byly nalezeny vBritské Kolumbiia ve východní Asii; to dokládá významnou fytogeografickou souvislost mezi těmito dvěma regiony a brzké šíření zástupců nově vzniklého rodu právě přesBeringův pevninský mostna západ.Typovým druhemjeslivoň švestka(Prunus domestica).Mezi jednotlivými druhy jsou jen slabéreprodukční bariéry, takže snadno dochází k jejichhybridizaci, což je s úspěchem využíváno přišlechtění.
Systematická klasifikace tohoto rozsáhlého rodu procházela v čase mnoha proměnami. V předlinnéovských časech bylo rozlišováno šest různých rodů:Prunus,Armeniaca,Persica,Cerasus,AmygdalusaLaurocerasus.Carl Linnéve svém základním autoritativním díleSpecies Plantarumz roku 1753 zařadil jemu známé zástupce do dvou rodů (AmygdalusaPrunus), v pozdějších revizích jejich počet zvětšil na čtyři (Amygdalus, Cerasus, PrunusaPadus). V průběhu 19. a 20. století existovaly jak tendence pojímat rod široce (Prunussensu lato), tak i drobit jej do různého množství (5–8–10) různě vymezených rodů, případně podrodů.Také vKvěteně ČSRjsou domácí zástupci rozčleněni do osmi úzce pojatých rodů (Prunussensu stricto – slivoň, švestka;Cerasus– třešeň, višeň;Padus– střemcha, sakura;Padellus– mahalebka;Laurocerasus– bobkovišeň;Amygdalus– mandloň;Armeniaca– meruňka;Persica– broskvoň).
Nejednoznačná byla i otázka vyššího taxonomického zařazení: tak byl rod někdy řazen do samostatné čeledimandloňovité(Amygdalaceae), jako vKvěteně ČSR, jindy mu v rámci čeledirůžovitýchbyla přidělována samostatná podčeleďPrunoideae, případně společně s několika menšími rody podčeleďAmygdaloideae, které se však později ukázaly jako nepřirozené.
Fylogenetickéstudie opakovaně potvrdily celý rodPrunusv širokém pojetí jakomonofyletickýa zařadily jej do podčelediSpiraeoideae, v níž je jediným taxonemtribuAmygdaleae. O sesterské větvi ve vývojovém stromu růžovitých dosud nebylo definitivně rozhodnuto; kromě konsenzuálně uváděného tribuMaleae(obsahujícího většinu známých dřevin smalvicemi) připadají v úvahu též tribySpiraeaeaSorbarieae.Podle studie čínských vědců z roku 2013 založené na analýzechloroplastovéhoajádrovéhogenomu 84 vybraných druhů lze rod rozdělit na tři dobře vymezené monofyletické větve se subgenerickou platností. První z nich představuje podrodPadus, zahrnující tetraploidní dřeviny s drobnými plody v dlouhých hroznovitých plodenstvích (střemchy, bobkovišně a někdejší rodyMaddeniaaPygeum); druhá větev – podrodCerasus– diploidní nebo polyploidní, obvykle beztrnné peckoviny s chocholičnatým květenstvím (třešně, višně) a třetí – podrodPrunus– dřeviny s květy jednotlivými nebo ve svazečcích (broskvoně, slivoně, mandloně, meruňky a další).
Akceptováno dělení do tří podrodů dle citované studie Shi et al. (2013).Podrody jsou uvedeny v pořadí, v jakém se odvětvují odfylogenetického stromu. České názvy jsou převzaty ze stránek Botany.cz a BioLib, údaje o rozšíření z databáze Plants of the WorldBotanické zahrady v Kew:
Bazální větev s širokým rozšířením včetně tropů, zahrnuje někdejší rodyPadus,Laurocerasus,MadeniaaPygeum.Hroznová květenství s vícero drobnými květy. Jediný podrod obsahující stálezelené zástupce s tuhými kožovitými listy.
Třešně, višně, sakury a příbuzné druhy. Největší druhová pestrost ve východní Asii.
SekceEmplectocladus:sesterská skupina ke všem ostatním, někdy považovaná za samostatný podrod; Severní Amerika
SekceAmygdalus:mandloně; monofyletický klad dohromady s následující, v citované studii navrhováno sloučení do jednotné sekce s názvemPersicae
SekcePersica:broskvoně
SekceArmeniaca: meruňky
SekceMicrocerasus:
SekcePrunus:„pravé“ slivoně, švestky
SekcePrunocerasus:Severní Amerika
Incertae sedis:
SekcePenarmeniaca: pouze dva druhy rostoucí v xerofilních křovinách aridních oblastí na jihozápadě Severní Ameriky
SekceChamaeamygdalus: dříve zahrnována ve větviAmygdalus-Persica, což ale molekulární analýzy nepotvrdily a její pozice ve fylogenetickém stromu zůstává prozatím nejistá.
SekceLouiseania: dva druhy ze severovýchodní Asie, tradičně řazené mezi mandloně, fylogenetické vztahy však ukazují spíše na příbuznost k meruňkám nebo k sekciMicrocerasus
Plody různých druhů slivoní patří k nejoblíbenějším druhůmovoce, jehož byla vyšlechtěna velká řada odrůd. Obsahují množstvívitamínu A,BaC, stejně jakoantioxidanty, množství minerálů (sodík,draslík,fosfor,vápník,hořčík,železo),fruktózua další jednoduché cukry. Ve větším množství mají projímavé účinky. Spektrum jejich využití je nesmírně široké: od přímé konzumace v čerstvém stavu po výrobukompotů, rozvářek,omáček,sirupů,džemůapovidel. Zralé plody nejsou příliš trvanlivé a rychle se kazí; pro uchování je lze sušit (meruňky, švestky), mrazit nebokandovat. Využívány jsou též při pečení jako náplň oblíbených meruňkových či švestkovýchknedlíků, do koláčů a dezertů (třešňová nebo meruňkovábublanina). Sladkémandle, vyšlechtěné na nízký obsah hořkého amygdalinu, mají všestranné užití v cukrářství, na výrobumarcipánua různýchpochutin, připravuje se z nich též výživné mandlové mléko.Tradiční součástí východoasijské kuchyně, postupem času objevovanou i v Evropě, jsou výrobky zjaponské meruňkyPrunus mume, jako jeumeocetnebo sušené nakládané švestičkyumeboshi. Ve východoasijských zemích využití tohoto nesmírně populárního stromu dále zahrnuje výrobu šťáv z kouřem uzených plodů, čaj ze sušených květních plátků, likéry a mnoho dalšího.
Samostatnou kapitolou je výroba alkoholických nápojů. Mnohé druhy peckovin jsou po prokvašení destilovány na oblíbené ovocnépálenky: v ČR předevšímslivoviceameruňkovice, v jiných evropských zemích též destiláty z třešní, jako italskéMaraschino(maraska) z odrůdy dalmatských višní, portugalskáginjinhači ginja nebo v německém prostoru pálenkaKirschwasser, využívaná též při přípravěfonduenebo v cukrářství jako náplň čokoládových dezertů. Macerováním nebo přídavkem višňové šťávy vznikajílikéryjako višňovka nebogriotka, broskvová šťáva dodává chuť vodceKoskenkorva. Z jader broskví a meruněk se vyrábí pálenka zvanápersico, macerací týchž s dalšími přísadami likérAmaretto. Višně jsou tradiční přísadou belgického pivaKriek Lambik, ovocné lambiky lze vařit i s meruňkami, broskvemi nebo švestkami.Ztrnekse místně vyrábí ovocné víno.
Nepříliš často jsou ze slivoní produkovány čisté druhovémedy; nejčastější jsou veStředomořía vKalifornii, především z broskvových, mandlových a třešňových plantáží, ale též z planých porostů třešně mahalebky.
Rozkvetlé stromy různých druhů slivoní jsou atraktivní jarní podívanou, proto patří k hojně pěstovaným okrasným dřevinám a vyšlechtěna byla řada jejich ozdobných kultivarů, často plnokvětých, kromě přirozeného též s převislým nebo sloupovitýmhabitem. K výrazným estetickým účinkům patří též olistění a plody; některé druhy na podzim vybarvují své listy do červené (třešeň ptačí), zlatožluté (střemchy) či oranžové (sakura); celoročně tmavě purpurové listy má často pěstovanýmyrobalánPrunus cerasifera'Nigra'. Druhy s nižším vzrůstem se hodí jako předsadba pro vyšší skupiny dřevin, vzrůstnější druhy pak doalejovýchvýsadeb nebo jako výrazně kvetoucí parkovésolitéry. Oblíbené především v menších zahradách jsou také různé druhy růžově kvetoucích mandloní. Keřovité typy lze využít jako živý plot, zakrslé a plazivé keře pak naskalkynebovřesoviště. Krom toho je lze s úspěchem využívat ve větších krajinářských úpravách a díky silnému a bohatému kořenovému systému též pro zpevňování svahů a břehů.
Především ve východoasijských zemích hrají různé druhy slivoní významnou kulturní úlohu. Rozkvetlésakuryjsou jedním z nejznámějších symbolů Japonska, kolem nichž se točí mnoho zvyklostí a tradic společenského života. Během svátkuHanami, který vznikl pravděpodobně již vobdobí Heian(8.–12. století), jsou kvetoucí sakury ve velkém množství pozorovány a obdivovány při piknicích za popíjenísaké, a to jak ve dne, tak v noci za svitu lampionů. Podobně obdivované jsou v Japonsku i v Číně květymeruňky ume, která je též národní květinouTchaj-wanu. Kvetoucí třešně a sakury jsou neodmyslitelnou součástí japonské a čínské poezie (mj. známáhaikubásníkaBašó) a také výtvarného i užitého umění, včetně tvorbybonsají.Broskvepěstované v zahradě bohyně Xi Wangmu (西王母) a dozrávající jednou za několik tisíc let jsou v čínské mytologii ovocem nesmrtelnosti vyhrazeným bohům.
Oblíbeným motivem japonského a čínského umění jsou také „tři přátelé zimy“ – slivoň,boroviceabambus, zobrazované v uměleckých dílech, na užitém umění, společně vysazované vjaponských zahradáchnebo používané ve výzdobách vztahujících se k příchodu nového roku.Slivoně zde představují symbol vracejícího se jara, krásy, čistoty, prostoty, ale též pomíjivosti a nevyhnutelného úpadku všeho živého.Trnkybyly v Evropě naopak symbolem kontrastu sil světla a temnoty a považovány za dřevinu čarodějnic. Mnoho dalších lidových pověr je spojeno se zvykem řezat počátkem prosince větévky slivoní (nejčastěji třešní) do vázy –Barborky.
Dřevoslivoní (především švestkové, meruňkové a třešňové, ale i trnky nebo některých druhů střemchy) je tvrdé, pevné a díky svému atraktivnímu oranžovému nebo hnědočervenému zbarvení s výraznou kresbou velmi ceněné v uměleckém truhlářství a řezbářství. U některých druhů nahořkle voní po mandlích. Bývá vyhledáváno i jako náhrada exotických dřev tropických stromů. Evropské slivoně ovšem obvykle nejsou cíleně pěstovány pro dřevařské využívání a jednotlivé stromy také nejsou na rozdíl od tropických druhů příliš vzrůstné, proto dřevo bývá obchodováno pouze příležitostně a v malých objemech, například při likvidaci nebo obnově starých sadů a zahrad. Je vhodné k soustružení, dobře se ohýbá, lepí i leští.Vyrábí se z něj ozdobnýdýhovanýnábytek nebo hudební nástroje, stejně jako drobné dekorační předměty jakosvícny, tácy, dózy, sošky, spony do vlasů, střenky nožů, rámy obrazů,dýmkyčidřevěné šperky. Pro svou vysokou výhřevnost a jemnou ovocnou vůni dýmu je oblíbeným dřevem nagrilováníauzení.
Některé druhy patří mezi léčivky. Např. z kůryslivoně africké(Prunus africana) bohaté nafytosterolyse průmyslově vyrábíantiprostaticképreparáty. Díky obsahu prunasinu a amygdalinu je lze teoreticky využívat i jako žaludeční tonikum, při předávkování však hrozí otrava. Z jader mandloní, ale i meruněk, švestek nebo broskví se lisuje aromatickýolejvyužívaný ve farmacii, parfumerii a kosmetice; především díky svým zvlhčujícím, zvláčňujícím a regeneračním účinkům na pleť a vlasy je častou součástí různých pleťových masek, mastí a kosmetických krémů.Součástí tradiční čínské medicíny je užívání přípravků ze švestek ume, jejichž účinky cobyantioxidantu, prostředku proti únavě, překyselení organismu, poruchám zažívání a proti bakteriiHelicobacter pylorizpůsobující gastritidu ažaludeční vředybyly prokázány i moderními medicínskými výzkumy.
Cílené pěstování různých druhů slivoní zavedli v EvropěŘímané, kteří se s ním setkali na svých výbojích východním směrem, především naBlízký východa doPersie, odkud přivezli sazenice meruněk, broskví či švestek. Jejich pěstování vMezopotámiičistarověké Číněse odhaduje již na dvě tisíciletí před naším letopočtem, patří tedy k velmi starým kulturním rostlinám. Vyžadují obvykle lehčí, propustnou, hluboce humózní půdu a krom třešní či švestek též chráněné, teplé polohy.Slivoně rychle rostou a již několik let po výsadbě vyžadují vysoké dávky hnojiv. Jako základ je možné používatchlévský hnůjv množství 300qna hektar nejméně jednou za tři roky. Minerální hnojiva se doporučují dávat v několika intervalech, zvláště v případě hnojiv s obsahem dusíku. Přihnojení dusíkem po polovině června může vyvolat špatné vyzrávání letorostů. Doporučuje se ukončit hnojení dusíkem v případě, že jsou letorosty příliš dlouhé. Je vhodné též půdu přiměřeně vápnit.
Odrůdy slivoní se pro hospodářské účely jen zřídka množí generativně. Vyšlechtěné odrůdy se množí vegetativněočkovánímaroubovánímna řadu různýchpodnoží, některé původní druhy se ve školkařství množířízkováním. V ČR je nejpoužívanější podnoží pro slivoně švestkymyrobalán, neboť je značně přizpůsobivý půdním podmínkám a většina ušlechtilých odrůd slivoní s ním dobře srůstá. Také je používánaWangenheimova švestkaa její kříženci. Často používanou vegetativně množenou podnoží jeMY-KL-A– červenolistý myrobalán, což je kříženec meziPrunus cerasiferaaP. cerasifera'Atropurpurea'. Podnož je snadno množitelná ze zelených i dřevitých řízků. Jako podnož pro třešně a višně se používá i mahalebka.