Korea

Korea,korejskyna severuČosŏn(조선), na jihuHanguk(한국), je historické území, obývané téměř výhradně etnickýmiKorejci, ve východníAsiinaKorejském poloostrověa přilehlé pevnině, na severu ohraničené řekamiAmnok(čínsky Ja-lu) aTuman(Tchu-men). Dříve politicky jednotné území se po osvobození zjaponskéokupace v roce1945rozdělilo na dva státy –komunistickýna severu akapitalistickýna jihu – s hranicí na úrovni 38. rovnoběžky. Pokorejské válcev letech1950až1953byla hranice mezi státy poněkud upravena.Příměří, které od27. července1953mezi jednotlivými korejskými státy –Korejskou lidově demokratickou republikous hlavním městemPchjongjangemaKorejskou republikous hlavním městemSoulem– panuje, dodnes nebylo nahrazenomírovou smlouvoua středem Korejského poloostrova se táhnedemilitarizované pásmos nejpřísněji střeženou hranicí na světě. Jestliže zhruba do 70. let 20. století byla hospodářská vyspělost obou částí Koreje srovnatelná, Jižní Korea v 80. a 90. letech prošla demokratizací a prodělala rozmach, který ji vynesl mezi nejrozvinutější země světa, zatímco centrálně řízené hospodářství Severní Koreje se přes hlásanou politiku soběstačnosti potýká s vážnými problémy a země je závislá na masivních dodávkách potravin ze zahraničí. Navzdory proklamovanému odhodlání obou států ke sjednocení jsou výsledky občasných jednání zatím nevalné. Došlo ke vzájemným návštěvám malého počtu lidí z válkou rozdělených rodin, bylo dohodnuto zprovoznění silnice a železnice přes mezikorejskou hranici a na některých sportovních akcích nastupují výpravy obou zemí od roku1991pod společnou celokorejskou vlajkou.
Podlelegendyvznikla Korea tím, že za Hwanungem přišel tygr a medvědice. Chtěli by se stát lidmi. Hwanung jim to dovolil, ale pouze pod podmínkou, že zůstanou 21 dnů o pelyňku a česneku. Tygr to nevydržel, ale medvědice ano, a Hwanung z ní udělal krásnou ženu, která čekala dítě – Tanguna.
Legenda datuje vznik národa na 3. den 10. měsíce roku2333 př. n. l.Nejvyšším bohem, stvořitelem, byl pro korejský lidHwanin. Jeho synHwanungsestoupil z nebes na horuPektusan. Vnuk nebeského boha HwaninaTangunpodle pověsti založil novou říšiKo Čoson. Vládl zde údajně od roku 2333 př. n. l. do roku1222 př. n. l.Tolikmýty.
Korejští králové nikdy neodvozovali svůj původ od Tanguna, jelikož to byla bytost jim nadřazená. (Na rozdíl odJaponců, kteří věří, že jejich císař je potomkem bohů.)  PřestožeKLDRTangunův kult oficiálně neuznává, tvrdí se, že seKim Čong-il(synKim Ir-sena) narodil v roce1942podPektusanem. Mimořádné schopnosti (v několika týdnech prý uměl chodit) a skutečnosti (v den jeho 60. narozenin napadlo na Pektusanu 60 cm sněhu) se jej však přesto snaží připodobňovat k Tangunovi.
Jih a střed Korejského poloostrova původně obývali lidékultury Jajoi,kteří od 7. století př. n. l. masově migrovali na japonské ostrovy. Lidé kultury Jajoi, mluvící jazykyjaponickéjazykové skupiny, byli postupně vytlačováni z Koreje nebo asimilováni předky Korejců, kteří migrovali ze severu z oblasti Mandžuska a Sibiře.
Historicky doložený je Čoson až přibližně ve4. století př. n. l.Toto slovo v překladu znamená „Země jitřní svěžesti“. Slovo Čoson je dodnes jedním z těch, kterým sami Korejci označují svou zemi a můžeme ho najít i v oficiálním názvu KLDR – Čoson mindžudžui inmin konghwagug.
Ve středověku vznikla tzv.Tři království– Samguk (Kogurjŏ,Päkče,Silla). Kogurjo, založené roku37 př. n. l., rozprostírající se v severní částipoloostrova, z nich bylo nejsilnější. V Kogurju vládla vojenská aristokracie, která se podílela na sepsání jednoduchých, ale přesných zákonů. Roku427n. l. bylo přemístěno hlavní město do nížiny kolem dnešníhoPchjongjangu. Po anexi říší Silla v jižní části poloostrova bylo vytvořeno na severu královstvíParhe, pokračovatel Kogurja. V období úpadku Silly se vzbouřili rolníci a založili státy Pozdní Päkče a Kogurjo, které společně vytvořily jeden silný celekKorjo. Od slova Korjo je odvozeno dnešní označení země ve většině jazyků (včetněangličtinyačeštiny), Korea. V Korju byl dán systém rodově dědičných postavení, který v podstatě přetrvává, jen přizpůsobený dnešní společnosti. Musela být vybudována silná armáda, která odrážela útoky ze severu (zvláštěKitanyaMongoly). Roku1392založilI Song-gje(posmrtně nazývaný Tchädžo) novoudynastii I, která vládla v podstatě až do roku1910. V letech 1627 a 1636 byla Korea napadenaMandžuy, což ji donutilo uznat svrchovanostčchingské Číny.19. stoletíse v Koreji odehrávalo ve znamení snahy okolních států zmocnit se do té doby značně izolovaného Korejského poloostrova.
Za vládydynastie Čosonexistoval dědičnýkastovnísystém, který tvořilašlechtickátřídayangban, střední třídajungin, třída prostých obyvatelyangina nejnižší třídacheonin, která zahrnovala „nečistá“ povolání jako jsou řezníci, koželuhové, šamani, prostitutky, baviči, nebonobi, ekvivalentotrokůanevolníků.V 15. až 17. století tvořila otrocká třídanobinejméně 30 % obyvatel Koreje.
Poté, co se v roce1884rolnická armádatonghakvzbouřila proti feudální vládě, korejská vláda požádala o pomoc čínskoudynastii Čching. Když seJaponcidozvěděli o přítomnosti čínských vojsk v Koreji, rozhodli se tam vyslat osm tisíc vojáků pod záminkou ochrany japonských občanů žijících v Koreji. Když bylo povstání potlačeno, Čína Japonsku navrhla, aby obě vojska Koreu opustila. Japonsko to odmítlo a navrhlo Číně, že by mohli společně reformovat korejskou vnitřní správu a tak dosáhnout míru ve východní Asii. Čína to však považovala za zasahování do vnitřních záležitostí jiného státu.
V červenci1894napadla japonská armáda čínské loďstvo a tak vypuklaPrvní čínsko-japonská válka(23. 7. 1894 – 17. 4.1895). Japonci měli po celou dobu převahu díky modernějšímu vybavení a lepší disciplíně. Nedalo se očekávat nic jiného než porážka Číny.
V říjnu roku1897vyhlásil králKodžongzaložení nezávislého korejského císařství (Tähan čeguk) a sám se tak povýšil nacísaře.
V roce1902uzavřelo Japonsko alianci sVelkou Británií, podle které Japonsko uznalo anglické zájmy v Číně a na oplátku Velká Británie uznala zájmy Japonska v Koreji. Byla to první ze tří smluv, které postupně Japonsko uzavíralo se světovými mocnostmi a připravovalo si tak půdu pro případné ovládnutí Korejského poloostrova.
Japonsko pozorně sledovalo také vzestup vlivuRuskave východní Asii a nemohlo mu uniknout pozvolné rozšiřování ruskéhocarství. Japonští vůdci, zatím nepřipraveni čelit Rusům vojensky, se soustředili na své ekonomické zájmy v Koreji a přitom hledali příležitost pro budoucí útok. Vztah mezi Ruskem a Japonskem se postupně vyhrocoval, jelikož Rusko porušilo dohodu o neútočení a spolupráci. Před vypuknutímrusko-japonské válkyKorea vyhlásila neutralitu. Po tomto prohlášení byla do Koreje vyslána delegace, která měla za úkol přimět Koreu k podepsání významného dokumentu. V tomto dokumentu sice bylo obsaženo, že Japonsko respektuje nezávislost Koreje, ale zároveň požadoval stálý japonský dohled nad správou v Koreji. Rusko-japonská válka (1904–1905) proběhla opět ve znamení japonského vítězství. Zprostředkovatelem při podpisu mírové smlouvy (tzv.Portsmouthská smlouva) byl prezident USATheodore Roosevelt. Smlouva podepsaná roku 1905 mimo jiné obsahovala článek o tom, že vláda ruského carství bere na vědomí japonské politické, vojenské a ekonomické zájmy v Koreji. Souhlas s neomezeným ovládnutím Koreje zajistilo Japonsku v tomtéž roce i USA (Taftovo-Kacurovo memorandum) výměnou za uznání amerických zájmů naFilipínských ostrovech.
Poté byla podepsánaJaponsko-korejská protektorátní smlouva, se kterou korejský lid samozřejmě nesouhlasil. Japonské říši již nic nebránilo v okupaci Koreje. Během několika následujících let japonský vliv v Koreji dále sílil. Další významná místa ve správě Koreje byla obsazena Japonci. Poté, co korejský premiér podepsal22. srpna1910anekčnísmlouvu, byl císařSundžongdonucen vzdát se svého trůnu a postoupit tak zem Japonské říši.
V celém státě byla zavedena moderní síť komunikací a dopravy vevropskémstylu. Ta usnadnila japonské obchodní styky, sloužila japonskému obchodu a byla jedním z nástrojů pevné kontroly kolonie.
Japonci odstranili starou hierarchii z doby Čoson a „vylepšili“ korejský daňový systém, aby vyhnali farmáře z najaté půdy a mohli vyvážet rýžové produkty do Japonska (což způsobilo hlad a přineslo sérii kárných opatření včetně zabíjení těch, kteří odmítali platit daně, nucené otroctví při stavbě silnic, v dolech a továrnách, a to nejdříve v Koreji a později i v dalších japonských okupovaných územích).
Poté, co zemřel bývalý korejský císařKodžong(s podezřením, že ho někdo otrávil), uskutečnila se celostátní protijaponská manifestace. Stalo se tak 1. března1919. Byla inspirována projevem amerického prezidentaWoodrowa Wilsona, který v něm hlásal podporu práva na sebeurčení národů a vyzýval k ukončení evropské koloniální nadvlády. O korejské nezávislosti se však nezmínil, protože se projaponská frakce v USA snažila o obchodní vpád do Číny přes Korejský poloostrov. Deklarace nezávislosti byla přečtena v Soulu a odhadem dva miliony lidí (japonské záznamy však uvádějí méně než půl milionu) se zúčastnily pokojné demonstrace za získání samostatnosti. Protesty byly však japonskou vládou tvrdě potlačeny. Asi 7000 lidí bylo zatčeno, 550 zabito a 1400 zraněno. Mnoho korejských křesťanů bylo ukřižováno nebo zaživa upáleno v kostelích.
Pokračující protijaponské protesty, jako celostátní povstání studentů v listopadu1929, vedly k zesílení vojenské vlády v roce1931. Po propuknutídruhé čínsko-japonské válkyv roce1937a2. světové válkyse Japonci pokusili zničit korejský národ. Povinným se stalo uctíváníšintoistickýchsvatyň. Školní osnovy se radikálně změnily a zrušilo se vyučování v korejštině. Samotná korejská kultura se stala ilegální. V novinách bylo zakázáno publikovat v korejštině, bylo zakázáno studovat korejskou historii na univerzitě, korejské texty byly ničeny, páleny nebo postaveny mimo zákon.
Někteří Korejci utekli doMandžuskanebo východního Ruska. Korejci v Mandžusku vytvořili skupiny hnutí odporu známé jako Armády nezávislosti, které cestovaly přes korejsko-čínskou hranici a vedly partyzánskou válku proti japonským silám. Několik set tisíc Korejců bylo posláno na nucené práce do Japonska a do japonských kolonií a množství korejských žen bylo donuceno ksexuálnímu otroctvípro japonské vojáky.
Po svržení bomb naHirošimuaNagasakibylo jasné, že válka vTichomoříje u konce. Japonsko se vzdalo spojeneckým vojskům15. srpna1945po 35 letech nadvlády nad Koreou.Rudá armádaobsadilaMandžuskoa blížila se ke Koreji. Nic by nezabránilosovětskéokupaci celého poloostrova, protože americké jednotky se nedokázaly přesunout dostatečně rychle.PlukovníkDean Ruskproto navrhl rozdělení Koreje podél 38. rovnoběžky, aby určil sféry vlivu, a zbývalo jim jen doufat, žeSSSRna návrh přistoupí. Tak se také stalo aAmeričanévstoupili do Koreje teprve8. září1945.
Ani v té doběSSSRaniUSAještě nepředpokládaly vznik dvou oddělených států; shodly se jen na tom, že by se Korea měla „v patřičnou dobu“ stát svobodnou.
Na jihu se k moci dostalI Sung-man. V únoru1946seKim Ir-senstal předsedou Prozatímního lidového výboru Severní Koreje. V září následujícího roku USA předaly korejskou otázku na půduOSNa byla vytvořenaProzatímní Komise OSN pro Koreu, která měla dohlížet na průběh nezávislých a svobodných voleb. Pchjongjang však zpochybnil důvěryhodnost takovéto organizace pro zajištění voleb a proto odmítl jejich konání na severu. Na jihu volby proběhly v květnu1948a15. srpnabylo vyhlášenaKorejská republika(KR) v čele sprezidentemLi Syn-manem. Jeho vláda úspěšně potlačila prokomunisticképovstání na Čedžua povstání v Sunčchonu a Josu. V reakci na dění na jihu země se 25. srpna konaly volby na severu a9. záříbyla vyhlášenaKorejská lidově demokratická republika(KLDR) v čele s premiéremKim Ir-senem.
V červnu1950překročila severokorejská armáda 38. rovnoběžku s cílem sjednotit zemi. Tento akt agrese byl odsouzenOSN, která vyslala mezinárodní misi na pomoc Jižní Koreji. Po třech letech války se frontová linie vrátila téměř přesně tam, kde začala, na 38. rovnoběžku. Válku nepřežilo 2,5 milionů Korejců, 900 000 čínských „dobrovolníků“ a 33 000 Američanů. V roce1953bylo podepsáno příměří, nikoliv mír. Dodnes KLDR neuznává existenci jižního souseda a považuje se za jediný legitimní stát rozprostírající se na celém Korejském poloostrově. V Korejské republice je situace obdobná.
Náboženství v Koreji zahrnuje více rozdílných tradic. Korejská náboženská tradice je ovlivněna tradičnímbuddhismem, korejským šamanismem (anglickyMuism) s původem v korejskémkonfucianismua rychle rostoucímkřesťanstvím.