Biskupská konference

Biskupská konference, často nazývaná takékonference biskupů, je oficiální shromážděníbiskupůkatolické církvena daném území. Biskupské konference již dlouho existují jako neformální subjekty. Prvním shromážděním biskupů, které se pravidelně scházelo, mělo vlastní právní strukturu a funkci církevního vedení, je Švýcarská biskupská konference, která byla založena v roce 1863.PředDruhým vatikánským koncilemexistovalo více než čtyřicet biskupských konferencí,jejich status potvrdil Druhý vatikánský koncila dále je definovalpapež Pavel VI.vmotu proprioEcclesiae sanctaez roku 1966.
Biskupské konference jsou obvykle vymezeny geografickými hranicemi, často národními, přičemž všichni biskupové v dané zemi patří do jedné konference, i když mohou zahrnovat i sousední země. Biskupským konferencím jsou svěřeny určité pravomoci a úkoly, zejména pokud jde o stanoveníliturgickýchnorem promši svatou. Biskupské konference získávají svou pravomoc na základě univerzálního práva nebo zvláštních mandátů. Za určitých okolností, jak je definujekanonické právo, podléhají rozhodnutí biskupské konference ratifikaci ze stranySvatého stolce. Jednotlivíbiskupovése nevzdávají své bezprostřední pravomoci při řízení svýchdiecézíve prospěch biskupské konference.Jeprávnickou osobou.
Fungování, pravomoc a odpovědnost biskupských konferencí v současnosti upravujeKodex kanonického právaz roku 1983(viz zejména kánony 447-459).Kromě toho existujíshromáždění biskupů, která zahrnují biskupy různých obřadů v daném národě, a to jakvýchodní katolické církve, taklatinskou katolickou církev. Jsou popsána v kánonu 322 §2Kodexu kánonů východních církví.
Povahu biskupských konferencí a zejména jejichmagisteriálníautoritu následně objasnil papežJan Pavel II.ve svémmotu proprioApostolos suosz roku 1998, v němž uvedl, že prohlášení těchto konferencí „představují autentické magisterium“, pokud je konference schválí jednomyslně; v opačném případě musí konference dosáhnout dvoutřetinové většiny a požádatSvatý stolecorecognitio, tj. uznání schválení, které neobdrží, pokud „většina není podstatná“.
Vapoštolské exhortaciEvangelii gaudiumz roku 2013papež Františekvyjádřil obavu, že záměr Druhého vatikánského koncilu, který by biskupským konferencím udělil „skutečnou doktrinální autoritu, nebyl dosud dostatečně rozpracován.“Papež František 9. září 2017 upravilkanonické právoa udělil biskupským konferencím zvláštní pravomoc „věrně připravovat ... schvalovat a vydávat liturgické knihy pro regiony, za které jsou zodpovědné, po potvrzení Apoštolským stolcem“.Kongregaci pro bohoslužbu a svátosti, která měla dříve hlavní odpovědnost za překlady, bylo nařízeno, aby „pomáhala biskupským konferencím plnit jejich úkol.“22. října 2017 Svatý stolec zveřejnil dopis, který papež František zaslal prefektoviKongregace pro bohoslužbu a disciplínu svátostíkardináluRobertu Sarahovia v němž objasnil, že Svatý stolec a jeho oddělení budou mít pouze omezenou pravomoc potvrzovat liturgické překlady uznané místní biskupskou konferencí.Koncem února 2018 seRada kardinálůa papež František pustili do úvah o teologickém statusu biskupských konferencí a znovu přečetli spisApostolos suospapeže Jana Pavla II. ve světleEvangelii gaudiumpapeže Františka.
Zdroj:
Kromě biskupských konferencí definovaných Svatým stolcem existuje řada dalších regionálních seskupení biskupů:
Synody biskupů patriarchálních a velkých arcibiskupských církví
Národní shromáždění hierarchů církvísui iuris(včetně východních katolických i latinských ordinářů).
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuEpiscopal conferencena anglické Wikipedii.