Írán

Írán(perskyایران‎), plným názvemÍránská islámská republika, dříve znám jakoPersie,jestátnacházející se na křižovatcezápadní,středníajižní Asie. Sousedí sIrákemna západě aTureckemna severozápadě,Ázerbájdžánem,Arménií,Kaspickým mořemaTurkmenistánemna severu,Afghánistánemna východě,Pákistánemna jihovýchodě,Ománským zálivemaPerským zálivemna jihu. S téměř 90 miliony lidí na ploše 1,65 milionu kmje Írán na 17. místě na světě jak z hlediskageografické rozlohy, takpočtu obyvatel. Většinu země zaujímáÍránská náhorní plošina. Hlavním a největším městem jeTeherán, v jehož metropolitní oblasti žije přibližně 16 milionů lidí; mezi další velká městská centra patříMašhad,Isfahán,KarajaŠíráz.
Írán je jednou z nejstarších civilizací světa, počínajeElamityve čtvrtém tisíciletí před naším letopočtem. Poprvé byl sjednocenMédyv sedmém století před naším letopočtem a svého územního vrcholu dosáhl v šestém století před naším letopočtem, kdyKýros VelikýzaložilAchajmenovu říši, jednu z největších říší vestarověku.Alexandr Velikýdobyl říši ve čtvrtém století před naším letopočtem a následně byla rozdělena na několikhelénistických států. Íránské povstání založiloParthskou říšive třetím století př. n. l., kterou ve třetím století našeho letopočtu vystřídalaSásánovská říše.Arabští muslimové dobyliregion v sedmém století našeho letopočtu, což vedlo k jeho islamizaci. Írán se stal hlavním centrem islámské kultury a vzdělanosti a jeho kultura, jazyk a zvyky se rozšířily po celémmuslimském světě. Řada původních íránských muslimských dynastií vládla zemi až doSeldžuckýchamongolskýchvýbojů v 11. až 14. století. V 16. století obnovili domorodí Safavidové sjednocený íránský stát sdvanáctníckýmšíitským islámemjako oficiálním náboženstvím, což znamenalo počátek moderních íránských dějin.
ZaNádira Šáhav 18. století byl Írán přední světovou velmocí, i když v 19. století ztratil značnou část území v důsledkuřady konfliktůsRuskou říší. Na počátku 20. století došlo kperské ústavní revoluci, nastolenídynastie Pahlavía snahám o modernizaci. Pokusy znárodnit rozsáhlé zásoby fosilních paliv v zemi vedly v roce 1953 k anglo-americkému převratu. Poíránské revolucibyla v roce 1979 monarchie svržena aRúholláh Chomejní, který se stal prvnímnejvyšším vůdcemzemě, založil Íránskou islámskou republiku. Írán je oficiálně řízen jakoislámská republikasprezidentským systémem, i když s konečnou moc má teokratický nejvyšší vůdce (rahbar), kterým je od Chomejního smrti v roce 1989 v současnostiAlí Chameneí. Íránská vláda jeautoritářskáa sklízí širokou kritiku za svá omezení a porušování lidských práv.
Írán je významnou střední a regionální velmocí díky svým velkým zásobámfosilních paliv, včetně druhých největších světových dodávek zemního plynu, třetím největším prokázaným zásobám ropy, své strategické poloze naasijském kontinentu, svým vojenským schopnostem, regionálnímu vlivu a svou roli jako ústředního bodušíitského islámuna Blízkém východě a ve světě. Je zakládajícím členemOrganizace spojených národů,Organizace ekonomické spolupráce,Organizace islámské spolupráce,Organizace zemí vyvážejících ropu,Šanghajské organizace pro spoluprácia členemBRICS.Díky své dlouhé historii a bohatému kulturnímu odkazu je Írán domovem 27 památek světového dědictví UNESCO, což je 10. nejvyšší počet na světě, a v počtu zápisů nehmotného kulturního dědictví neboli lidských pokladů se řadí na 5. místo na světě.Obyvatelé Íránu jsou multikulturní a tvoří je nejrůznější etnické, jazykové a náboženské skupiny.
TermínÍrán(„země Árijců“)pochází zstředoperskéhoĒrān, poprvé doložený nápisem ze třetího století vNakš-e Rustam, s doprovodnýmparthskýmnápisem používajícím termín Aryān v odkazu na Iránce.Termíny Ērān a Aryān jsou sklonné množné tvarygenitivníchpodstatných jmenēr-(střední perština) aary-(parthština), oba pocházejí z protoíránského jazyka*arya-(ve významu „Árijec“, tj. „z Íránců“),uznávaného jako derivátprotoindoevropského jazyka*ar-yo-, což znamená „ten, kdo se (dovedně) skládá“.Podle íránské mytologie pochází název země od Irádže, legendárního prince a krále.
Historicky byl Írán naZápaděoznačován jakoPersiepředevším díky spisůmřeckýchhistoriků, kteří celý Írán označovali jako Persís (starořecky: Περσίς; zestaroperského𐎱𐎠𐎼𐎿Pârsa),což znamená „zeměPeršanů“, zatímcoPersisbyla pouze jednou z provincií nacházející se na jihozápadě starověkého Íránu.
V roce 1935 požádalRezá Pahlavímezinárodní společenství, aby zemi nazývalo jejím původním jménemÍrán.Zatímco Íránci nazývali svůj národÍránempřinejmenším od roku 1000 př. n. l., změna názvu byla provedena pouze proto, aby západní svět začal zemi nazývat stejným jménem jako její obyvatelé.Íránbyl uznán jakoÍrándříve, než byl vůbec znám jakoPersie. Dnes se v kulturním kontextu používá jakÍrán, takPersie, zatímco v oficiálním státním kontextu zůstává závazný názevÍrán.
Dnešní Írán se rozkládá na území, včeskémprostředí dříve označovaném termínem Persie, odvozeného podle názvu etnika Peršanů, pocházejících z jedné z provincií na jihozápadě země (Fárs). Geografická poloha země, vymezenáKavkazemna severu,Arabským poloostrovemna jihu,IndiíaČínouna východě aMezopotámiíaSýriína západě, byla od nepaměti natolik exponovaná, že z oblasti učinila dějiště významných historických zvratů a událostí.
Vestarověkuzde vznikly rozlehlé říšeMédůaperskýchAchaimenovců, o nichž často píší klasičtířečtíspisovatelé, poté si teritorium podmanilAlexandr Veliký,makedonštíSeleukovci,parthštíArsakovcia perštíSásánovci, až nakonec Persii obsadili aislamizovalikočovníArabové, politicky sjednocení vystoupenímMohamedovým.
Arabštíchalífovéz roduUmajjovcůa pozdějiAbbásovcůzačlenili íránské kraje do své nadnárodní říše sahající odMarokaaž do středníAsie, ale již v9. stoletíse jejich stát začal rozpadat – proces, který byl završen zhruba během sta let. V Persii poté vládly různé dynastie, většinou cizího původu (např.Seldžukové), a již ve13. stoletípřišli noví dobyvatelé:Mongolovév čele sČingischánem. Ti v oblasti založili tzv.říši ílchánů, zahrnující iIráks částíAfghánistánu,PákistánuaTurkmenistánu, avšak již po století následovalo nové období partikularismu. Po přechodné nadvláděTamerlánaa jeho nástupců se staly vlastními tvůrci novodobého Íránu dynastieSafíovcůaKádžárovců, za nichž také počínáevropsképronikání na Střední východ. To zesílilo zejména poté, kdy v roce 1892Jacques de Morganv zemi objevil ropu.
Z evropskýchkoloniálníchmocností získaly v19. stoletínejvětší vlivVelká BritánieaRusko, jež si Persii postupně rozdělily na zájmové sféry. Slabá ústřední vláda vTeheránujim v tom nebyla schopná zabránit a aniperská revolucez let1905–1911, která zemi zajistilaparlamentarismus, nevedla k důkladné reformě mnohdy archaických správních struktur. V roce1921povstal proti kádžárovskému šáhuAhmadovikozácký důstojník,plukovníkRezá Chán, a poté, co soustředil veškerou moc ve svých rukou, dal se zvolit roku1925novým šáhem pod jménem Rezá Šáh Pahlaví. Za jeho vlády nastala překotná a místy neuvážená modernizace země podle evropského vzoru, prosazovaná diktátorskými metodami.
Po vypuknutídruhé světové válkyokupovaly Írán Velká Británie aSSSR, což souviselo jednak s vojenskou strategií Londýna i Moskvy, jednak s šáhovou proněmeckou politikou. Obě velmoci také dosadily Íráncům nového vládce – dosavadníhokorunního princeMuhammada Rezu Pahlavího, absolventa internátní školy veŠvýcarsku. Pod dohledem okupačních vojsk se ve dnech28. listopaduaž1. prosince1943konala v íránském hlavním městěTeheránská konferenceza účastiRoosevelta,ChurchillaaStalina.
Muhammad Rezá Pahlaví po válce umožnil jisté uvolnění politických poměrů a v Íránu se tak na legální bázi zformovaly politické strany. V roce1951se stalministerským předsedouvůdceNárodní frontyMuhammad Mosaddek, který měl podporu komunistů a islamistů, jehož vláda znárodnila íránskýropnýprůmysl, kontrolovaný od počátku století Brity. Toto opatření vyvolalo mezinárodní krizi ve vztazích s Velkou Británií (vizíránská krize) a vyústilo vestátní převrat, zorganizovaný šáhem za podporyCIA. Od té doby vládl Muhammad Rezá Pahlaví diktátorsky pomocítajné policieSAVAK, přičemž zahraničněpoliticky se silně orientoval na USA a podporovalIzrael. Jeho autokratické metody a přílišné prosazování západní kultury, jakož i překotně prováděná modernizace („Bílá revoluce“) však nakonec postavily protimonarchiitéměř celou společnost.
V roce1978vypukly v celém Íránu rozsáhlé protivládnídemonstrace, které přerostly vrevolucia skončily svržením starého režimu. Šáh musel16. ledna1979odejít doexilua mocenské vakuum vyplnilcharismatickýduchovní,ájatolláhRúholláh Chomejní, který se naopak z exilu vrátil. V následujících měsících byly demontovány všechny pilíře šáhovy světské diktatury,referendemschváleno ustavení islámskérepublikya doústavyzakomponoványteokraticképrvky. Chomejní postupně prosadil svou politickou doktrínu „o nadvládě teologa“, jež v praxi znamenala, že moc převzalošíitskéduchovenstvo.
Čímž byl sekulární, modernizující se Írán pod vládou Šáha uvržen do islámské republiky pod vládou teokratů.
Zahraničněpoliticky se nový režim dostal téměř ihned do konfliktu sUSA(vizAmerická rukojmí v Íránu), dosavadním nejužším spojencem, a se sousednímIrákemovládaným světskou stranouBaasSaddáma Husajna. V roce1980překročila irácká armáda hranice Íránu a začalaíránsko-irácká válka, jež trvala osm let a stála zhruba milion lidských životů. Vnější ohrožení Chomejnímu a jeho okolí umožnilo ještě více omezit svobodu ve vnitropolitickém smyslu – popravy byly na denním pořádku. Sestřelení íránského civilního letadlaIran Air 655křižníkem USSVincennesv roce 1988 dále vyostřilo vztahy se Spojenými státy.
Uzavření míru v roce1988a Chomejního smrt o rok později nevedly k zásadní změně kursu islamistického vedení Íránu, dílčí korektury ve vnitřní politice však přece jen proběhly. V osoběAlího Chameneího, nového vůdce země, se dostala do popředí osobnost, jež neměla zdaleka takovou autoritu jako Chomejní, což umožnilo vzrůst reálné moci formální hlavy státu –prezidenta. V politice se začali více angažovat lidé spíše pragmatičtí, zaměření na ekonomiku a poválečnou obnovu infrastruktury, a sami Íránci projevovali nyní mnohem hlasitěji nespokojenost s vývojem své země – jejich mínění musel brát režim vážně.
V roce1997byl zvolen prezidentem umírněný duchovníMuhammad Chátamí, pod jehož vedením započal pokus o liberalizaci režimních struktur. Byla zmírněnacenzura, vtiskuse po dlouhé době objevovaly kritické hlasy na adresu vlády a reformní strany navíc triumfovaly v parlamentních volbách v roce2000. Konzervativní kruhy kladly tomuto vývoji od počátku silný odpor, a protože moc prezidenta i parlamentu je v Íránu omezená, podařilo se reálně docílit jen málo změn. V roce2004nakonec vládnoucí konzervativci eliminovali volebními manipulacemi oponenty v parlamentu a o rok později získali vítaného spojence v novém konzervativním prezidentuMahmúdu Ahmadínežádovi, známém svými výpady protiIzraeli. Současná situace v Íránu je komplikovaná – velká část společnosti si přeje změny, není však prozatím sil, které by je politicky mohly prosadit. V oblasti zahraničních vztahů vzrostlo poslední dobou napětí se Spojenými státy, především kvůli podezření, že Írán usiluje o získáníjaderné zbraně.
15. června 2013 byl íránským prezidentem zvolenHasan Rúhání, kdy porazilMohammada Bagher Ghalibafaa další 4 kandidáty.Rúháního volební vítězství zlepšilo vztahy Íránu s ostatními zeměmi.Vztahy Íránu seSpojenými státyse prudce zhoršily poté, co USA v roce 2018 odstoupily od mezinárodní jaderné dohody s Íránem a zpřísnily protiíránské sankce.
Íránská vlajka je tvořena listem o poměru stran 4:7 se třemi vodorovnými pruhy: zeleným, bílým a červeným. Ve středu vlajky, v bílém pruhu, je umístěn státní znak, avšak v červeném provedení. Při dolním okraji zeleného pruhu a při horním okraji červeného je stylizovaný, bílý nápis Allāhu Akbar (Takbír) v arabském kúfickém písmu, který se vždy 11× opakuje. Bílý pruh tak vypadá opticky širší.
Íránský státní znak tvoří čtyři malé půlměsíce, obklopující svisle ležící čepel meče, nad kterou je umístěn znakarabského písmanazývanýšaddanebo tašdíd. Barva íránského znaku je zelená, symbol se však užívá v různých barvách (na státní vlajce je červený, na lodní vlajce žlutý).
Íránská hymna je píseňSorude Melli. Hudbu složil Hassan Riyahi a text napsal Aiadan Maroni.
Írán ješestnáctou největší zemí světapoSúdánua předLibyí. Sdílí hranice sÁzerbájdžánem(767 km) aArménií(38 km) na severozápadě, sTurkmenistánem(1206 km) na severovýchodě, sPákistánem(978 km) aAfghánistánem(945 km) na východě a sTureckem(486 km) aIrákem(1609 km) na západě. Jeho hranice dále vymezujeKaspické mořena severu aPerskýaOmánský zálivna jihu.
Nejsevernější bod Íránu leží na 39°47' severní šířky a nachází se tak zhruba na stejné úrovni jakoPalma de MallorcaveŠpanělsku. Nejjižnější bod je na 25° severní šířky, což odpovídá poloze městaDauhávKataru.
Íránské krajině dominují rozlehláhorstva, mezi nimiž je spousta různých proláklin a náhorních plošin. Nejhornatější je zalidněná západní část s pohořími jakoKavkaz,ZagrosaElborz(nejvyšší hora Íránu:Damávands 5671 m). Východní část země tvoří hlavně neobydlenépouštějakoDašt-e Kavír, občas zpestřené slaným jezerem. Jediné rozlehlejší roviny se rozkládají na pobřežíKaspického mořea na severním konciPerského zálivu. Vodních toků je především ve vnitrozemí málo, většina z nich ústí do bezodtokových jezer a některé z nich v létě úplně vysychají.
Pro Írán je typickésubtropické podnebís výraznou kontinentalitou, na jihu pak horké a suché podnebítropickéhocharakteru. Průměrná teplota činí v lednu 2–19°C, v červenci 25–32°C.Srážkyod západu k východu ubývají, nejvíce jich spadne v oblastech uKaspického moře(ročně až 2000 mm). Nejsušší jsou kraje u slaných jezer ve vnitrozemí, zatímco v pouštích při jižním pobřeží dochází v noci ojediněle k tvorběmlhy. Na horách v severních oblastech země a náhorních plošinách na severozápadě v ziměsněží.
Zhruba 53 % území Íránu zabírajípouštníoblasti, 27 %pastviny, 9 %zemědělskápůda (75 620 km² je zavlažováno) a 11 %lesy. Mezistromypřevažujedub,jalovec,habr,jasanajavor, na jihumyrta,mandloňaořešák. Zživočichůje běžnáantilopa středoasijská,gazela perská,jelen maral,rys ostrovid,vlk,šakal,muflon,koza bezoárová,sysel,frček,dikobraz,netopýravaran. K tomu přistupuje řada druhůptáků,hmyzuahadů. Ochraně podléhálevhart perský, jenž se v Íránu nachází v počtech větších než v jakémkoliv jiném státě. Za posledních sto let byli zcela vyhubeni někteří typičtí zástupcisavců– mj. i perské národní zvířelev. Teprve poslední dobou se podnikají opatření v oblasti ochranyživotního prostředí.
V Íránu je 16národních parkůo celkové rozloze 1 649 771ha, přičemž první národní park vznikl již v roce1957.Rezervacíje v celé zemi celkem 33.
Státním zřízením Íránu jeislámská republika, a to na základěústavy, pro niž hlasovalo v roce1979přes 98 % voličů. Moc nad zemí je rozdělena nazákonodárnou,výkonnouasoudní. Nejvyšší autoritou země jeduchovní vůdce revoluce(perskyرهبرانقلاب اسلامی‎), který fakticky ovládá klíčové oblasti politického systému země – je nejvyšším velitelem jak íránskéarmády, tak samostatně fungující speciální organizaceÍránských revolučních gard. Kromě bezpečnostních složek kontroluje také státní televizi, rozhlas a justici. Určuje 6 členů dvanáctičlenného orgánuRada dohlížitelů(perskyشورای نگهبان‎), jmenuje členy Rady pro určování zájmů režimu (perskyمجمع تشخیص مصلحت نظام‎). Současným nejvyšším duchovním vůdcem je SajidAlí Chamene´í.Prezident republiky, jako druhá nejvyšší autorita země, je představitelem výkonné moci. Volen je přímou volbou občanů na 4 roky a může být zvolen na maximálně jedno další funkční období v řadě. Prezident sestavuje svou vládu, jednotlivé členy vlády (ministry) schvalujeparlament. Vláda je pověřena řízením státní správy a vykonává zahraniční politiku v souladu s principy islámskérepubliky. Prezident rovněž předsedáNejvyšší radě národní bezpečnosti(perskyشورای عالی امنیت ملی‎). Současným prezidentem Íránu jeMasúd Pezeškján. Legislativní moc reprezentuje 290členný parlament (perskyمجلس شورای اسلامی‎), jehož členové jsou voleni ve všeobecných volbách na 4 roky. Zákony schválené parlamentem vstupují v platnost až po schválení Radou dohlížitelů. V případě sporu mezi těmito dvěma institucemi rozhodujeRada pro určování zájmů režimu. Další významnou institucí v rámci politického systému Íránu je tzv.Shromáždění znalců(persky مجلس خبرگان), 88členný sbor náboženských učenců (modžtahedů), kteří rozhodují o volbě nebo odvolání duchovního vůdce.
Odrevolucev roce1979je Írán islámskou republikou v čele s titulární hlavou státu –prezidentem(v současnosti je jímEbráhím Raísí). Skutečnou moc v zemi má však v rukourahbar, tedy duchovní vůdce, jehož volí tzv.Rada expertůna doživotí (od roku1989je jímSajjid Alí Chameneí). Duchovní vůdce má právo jmenovat nejvyšší soudce, je vrchním velitelem ozbrojených sil a jmenujeRadu dohlížitelů, instituci, již lze označit za jakýsiústavní souds rozšířenými pravomocemi. Prezident, volený obyvatelstvem na čtyři roky, stojí v čele vlády, avšak duchovní vůdce má právo jej z úřadu odvolat.Zákonodárnou mocmá jednokomorové Islámské poradní shromáždění (Madžlis-e šúrá-je islámí), jehož 290 členů je voleno obyvatelstvem (kromě let2000–2004v něm vždy dominovaly konzervativní síly). Shromáždění je nezávislé na výkonné moci a nelze ho zásahem prezidenta rozpustit.Volební právomajíobčanéjiž od 15 let věku, kromě poslanců a prezidenta se volí ještě 86 členů Rady expertů. V soudním systému se uplatňuje právošaría, i když spousta ohledůevropského právazůstala.
Rozložení sil v madžlisu (parlamentu)po volbách ze 14. března a 26. dubna 2008
Od dobyrevoluce v roce 1979byly zahraniční vztahy Íránu často vykreslovány jako založené na dvou strategických principech: eliminaci vnějších vlivů v regionu a navazování rozsáhlých diplomatických kontaktů s rozvojovými anezúčastněnými zeměmi.
Od roku 2005 seíránský jaderný programstal předmětem sporů s mezinárodním společenstvím, zejména seSpojenými státy. Mnoho zemí vyjádřilo obavy, že íránský jaderný program by mohl převést civilní jadernou technologii do zbrojního programu. To vedloRadu bezpečnosti OSNk uvalení sankcí proti Íránu, které dále izolovaly Írán politicky a ekonomicky od zbytku globálního společenství. V roce 2009 americký ředitel National Intelligence řekl, že Írán, pokud se tak rozhodne, nebude schopen vyvinout jadernou zbraň až do roku 2013.
Od roku 2009 udržuje íránská vláda diplomatické vztahy s 99 členy Organizace spojených národů,nikoli však se Spojenými státy ani sIzraelem– státem, který íránská vláda od revoluce v roce 1979 zbavila uznání.Mezi muslimskými národy má Írán nepřátelský vztah seSaúdskou Arábiíkvůli odlišným politickým a islámským ideologiím.Co se týčeizraelsko-palestinského konfliktu, íránská vláda uznalaJeruzalémza hlavní městoStátu Palestinapoté, coDonald Trumpuznal Jeruzalém za hlavní město Izraele.
Od počátku 21. století vyvolává kontroverznííránský jaderný programobavy, což je součástí základu mezinárodních sankcí proti zemi. Dne 14. července 2015 se Írán aP5+1dohodly na Společném komplexním akčním plánu (JCPOA), jehož cílem je ukončit hospodářské sankce výměnou za omezení Íránu ve výroběobohaceného uranupoté, co předvedou mírový jaderný výzkumný projekt, který by odpovídal mezinárodním standardůmMezinárodní agentury pro atomovou energii.
Írán je členem desítek mezinárodních organizací, včetněG-15,G-24,G-77,IAEA,IBRD,IDA,IDB,IFC,ILO,MMF,IMO,Interpol,OIC,OPEC,WHOaOSNa v současnosti má status pozorovatele veSvětové obchodní organizaci.
Jako oficiální cíl íránská vláda uvádí vytvořeníNového světového řáduna základěsvětového míru, globálníhovojenského paktua spravedlnosti.
V roce 2015 odsoudili íránští představitelésaúdskou vojenskou intervencivJemenujako „agresi“ a porušení mezinárodního práva a požadovali okamžité zastavení vojenských operací.
Po útoku davu íránských demonstrantů na areál saúdského velvyslanectví v Teheránu, kteří tak reagovali na popravu šíitského duchovníhoŠajcha Nimrav Saúdské Arábii, který byl kritikem saúdského režimu a požadoval pro menšinovéšíitské věřícístejná práva jako pro většinovésunnity, přerušilaSaúdská Arábiediplomatické styky s Íránem.
Se Spojenými státy má Írán špatné vztahy od revoluce v roce 1979. Ke zhoršení vztahů přispěla i americká podpora iráckého prezidentaSaddáma Husajnaběhemirácko-íránské válkyv 80. letecha sestřelení íránského civilního letadlaIran Air 655.Po americkém leteckém útoku v iráckémMosulu17. března 2017, při kterém zahynulo přes 200 civilistů, Írán obvinil Spojené státy ze spácháníválečného zločinua požadoval, aby se útokem zabývalMezinárodní soudní dvůrv Haagu.
Nejvyšší vůdce jmenuje hlavu justice země, který obratem jmenuje hlavu Nejvyššího soudu a prokurátora neboli nejvyššího žalobce. Existuje několik typů soudů, mezi nimi veřejné soudy, zabývající se občanskoprávními a kriminálními případy, a také tzv. Islámský revoluční soud, zabývající se určitou kategorií trestných činů, hlavně vlastizradou a zločiny proti státní bezpečnosti. Rozsudky Revolučního soudu jsou neměnné a nedá se proti nim odvolat.
Zvláštní duchovní soud se zabývá přestupky a trestnými činy způsobenými představiteli duchovenstva. Funguje nezávisle na jakýchkoli ostatních soudech, jediný, komu se zodpovídá, je Nejvyšší soud. Rozsudky jsou neměnné a nelze se proti nim odvolat. Shromáždění expertů, které se sejde na jeden týden každý rok, se skládá z 86 „čestných a učených“ duchovních volených na základě pasivního volebního práva.
Írán se dělí na 31provincií(ostán), z nichž každou spravuje guvernér (استاندار,ostándár). Provincie se dále dělí na okresy (šahrestán), okrsky (bachš) a podokrsky (dehestán).
Mapa nezobrazuje nejjižnější ostrovy provincieHormozgán(číslo 20).
Írán má 17. nejsilnější armádu na světě. Ozbrojené síly Islámské republiky Írán mají několik složek: pravidelné síly armády, které zahrnujípozemní síly, síly protivzdušné obrany,letectvoanámořnictvo, a sborislámských revolučních gard(IRGC), celkem asi 545 000 aktivních vojáků. Írán má také asi 350 000 záložních sil, což je celkem asi 900 000 vycvičených vojáků.Zatímco pravidelná armáda chrání suverenitu země v tradiční funkci, mandátem IRGC je zajišťovat integritu Islámské republiky a jejího systému.
Íránská vláda má v rámci IRGC polovojenské, dobrovolnické milice, zvanéBasídž, které zahrnují asi 90 000 uniformovaných členů na plný úvazek v aktivní službě. Členů Basídž je až 11 milionů mužů a žen. V roce 2021 se vojenské výdaje Íránu poprvé za čtyři roky zvýšily na 24,6 miliardy dolarů, tedy 2,30 % HDP země.Financování islámských revolučních gard představovalo 34 % celkových vojenských výdajů Íránu v roce 2021.Írán patří mezi 15 nejlepších zemí světa z hlediska vojenského rozpočtu.
Írán si drží významný vliv a oporu v zemích jakoIrák,Sýrie,JemenaLibanon.Íránská vláda podporuje vojenské aktivity svých spojenců v Sýrii, Iráku a Libanonu (Hizballáh) vojenskou a finanční pomocí.Írán a Sýrie jsou blízcí strategičtí spojenci a Írán poskytl významnou podporu syrské vládě zasyrské občanské války.Podle některých odhadů Írán kontroloval v Sýrii přes 80 000 pro-Asadovskýýchšíitskýchbojovníků.
Íránská vláda vyvinula svůj vlastní vojenský průmysl, aby překonala zahraniční embarga odrevoluce v roce 1979. Vyrábí vlastnítanky,obrněné transportéry,rakety,ponorky, vojenská plavidla,raketové torpédoborce, radarové systémy,vrtulníky, námořní astíhací letadla.V posledních letech oficiální oznámení zdůraznila vývoj zbraní, jako jsou Hút,Kosar, Zelzal, Fateh-110,Šaháb-3,Sadžíl, Chorramšahr, Kheibar Shekan, Emad,Qadr 110, Hormuz-1, Dezful, Qiam 1, Ashoura, Fajr-3, Haj Qasem, Persian gulf, Raad-500, Zolfaghar a řada bezpilotních letounů (UAV).Írán má největší a nejrozmanitější arzenál balistických raket naBlízkém východě.Írán je považován za globálního lídra a supervelmoc ve výrobě dronů.Írán je poRusku,Číně,Spojených státechaSeverní Korejipátou zemí na světě s technologiíhypersonických raket.
V červnu 1925Rezá Šáh Pahlavízavedl zákon o branné povinnosti v Národním poradním shromáždění. V té době musel každý muž, který dosáhl 21 let, sloužit v armádě dva roky. Branná povinnost osvobodila ženy od vojenské služby po revoluci v roce 1979. Od října 2023 byla povinná vojenská služba pro všechny brance v zemi zkrácena o tři měsíce.
Vrchním velitelem je od dob islámské revoluce duchovní vůdce a v součinnosti s ním působíNejvyšší rada národní bezpečnosti, která je vrcholným grémiem zabývajícím se bezpečnostní problematikou;ministerstvu obranypřísluší hlavně správní záležitosti.
Íránská armáda se stále ještě nachází ve fázi budování, jejímž smyslem je vyrovnat ztráty z dobíránsko-irácké válkyv osmdesátých letech. Podle odhadůamerickýchexpertů zničilIrákběhem osmi let válčení 20 až 40 % íránských vojenských kapacit, technických i lidských. V oblasti početního stavu úderných jednotek je proces obnovy již dávno ukončen a totéž se patrně týká pozemních obranných systémů, kde jde spíše o otázku jejich modernizace než o jejich množství. Naopak v případěíránského vojenského letectva, jehož ztráty za války byly značné, a ještě vícenámořnictvaje situace opačná – na tomto poli je Írán vzhledem ke svému regionálnímu významu dosud vyzbrojen nedostatečně. Jednou z příčin jeembargořady západních států na vývoz špičkové vojenské techniky do země. Embargo vládu nutí nakupovatzbranějinde, především vRusku,ČíněaSeverní Koreji.
Situace v oblastilidských právv Íránu je mimořádně špatná.Režim v Íránu je nedemokratický,často pronásleduje a zatýká kritiky vlády aRahbaraa přísně omezuje účast kandidátů v lidových volbách i jiných formách politické činnosti.Ženská právav Íránu jsou popisována jako vážně nedostatečnáapráva dětíjsou vážně porušována, přičemž v Íránu bylo popraveno více dětských delikventů než v kterékoli jiné zemi na světě.Sexuální aktivitamezi příslušníky stejného pohlaví je nezákonná a může býttrestána smrtí.
Zvláštní zpravodaj OSN Javaid Rehman informoval, že několik etnických menšin v Íránu čelí diskriminaci.Skupina expertů OSN v srpnu 2022 naléhala na Írán, aby zastavil „systematické pronásledování“ náboženských menšin, a dodala, že členové víryBahá’íjsou zatýkáni, bráněno jim zapisovat se na univerzity nebo jsou jim zbourány domy.Předseda USCIRF Nury Turkel v lednu 2023 poznamenal, že v zemi dochází k represím vůčisunnitským muslimům, gonabadským súfijským muslimům, křesťanům a vyznavačůmjarsanismu.
Zpráva z roku 2024 zmiňuje i židovskou komunitu včetně popravy.Předmětem sporu byl údajně dluh muslimského souseda.Zprávu o rozsudku přinesla dříve i světová média.
Během poslední dekády propukla po celém Íránu řada protivládních protestů (jako napříkladíránské protesty v letech 2019–2020), které požadovaly reformy nebo konec islámské republiky. Sborislámských revolučních gard(IRGC) a policie však často masové protesty násilně potlačovaly, což vedlo k zabití tisíců demonstrantů.
Íránské hospodářství podléhá z větší částistátníkontrole, v soukromých rukou se nacházejí pouze menší podniky. Nejdůležitějším ekonomickým odvětvím jetěžební průmysl, zpracovávající bohatá ložiskaropyazemního plynuna západě země. Kromě toho mají význam ještětextilní průmysl,zemědělstvía produkcecementuastavebních hmot.
V Íránu je zhruba 23,68 milionu obyvatel v produktivním věku, ale úroveň vzdělání je dosud nízká. Dle oficiálních údajů dosahujenezaměstnanostzhruba 15 % (stav z roku2007). Sektorslužebvčetně početného správního aparátu zahrnuje 45 % pracovních míst, v zemědělství 30 % a v průmyslu 25 %.
Hospodářský růst, inflace, nezaměstnanost a další sociálně ekonomické ukazatele kolísají s ohledem na mezinárodní situaci. Situace se opětovně zhoršuje od té doby, coSpojené státyjednostranně vypověděly multilaterálnídohodu o íránském jádru(anglickyJoint Comprehensive Plan of Action) a obnovily sankce (květen2018). Íránskýprůmyslse zabývá zejména těžbouropy,zemního plynu(jedny z největších zásob na světě)akovů(železná ruda, chrom, olovo, měď, zinek, aj.), textilním průmyslem (výroba a vývoz koberců) a chemickým průmyslem (vývoz chemikálií).Zemědělstvíje založeno na chovu dobytka a pěstování tradičních zemědělských plodin jako jepšenice,ječmen,rýže,brambory, cukrová třtina nebočaja také plodin, které jsou hojně exportovány do zahraničí – citrusové plody, ořechy (pistácie, vlašské a lískové ořechy) a sušené ovoce (rozinky,datle,fíky).
V roce2005dosahovala kapacita íránskýchelektráren41gigawatthodinelektrické energie. Jako palivo se využívá především ropa, tedy cenný vývozní artikl, proto se plánuje výstavba cca 20jaderných elektrárena zařízení na produkcijaderného paliva. Podle prohlášení nového prezidenta Íránské organizace pro atomovou energiiFerejdúna Abbásího Daváníhoz jara 2011 postaví Írán v nejbližších letech čtyři až pět výzkumných reaktorů (výkon 10 až 20 MW), které budou spalovaturanobohacený na 20 %. Je tedy nutné postavit i zařízení na obohacování uranu. Účelem těchto jaderných zařízení bude získat zkušenosti pro stavbu a provoz elektráren.Dostatek uranu pro trvalý provoz výzkumného reaktoru TRR v Teheránu (původně americká konstrukce, později upravená pro použití paliva obohaceného na 20 %) bude pravděpodobně vyroben v průběhu jednoho roku, továrna na výrobu palivových článků v Isfahánu je rovněž schopna zahájit provoz.
Na íránském území se podle odhadů nachází 10–11 % světových zásobropy.Země disponuje zásobami černého zlata v celkovém množství zhruba 18 miliardtun, což ji řadí na třetí místo ve světovém měřítku. Uzemního plynuje to dokonce druhé místo (27 bilionů m³, podle některých pramenů dokonce 940 bilionů m³). V těžbě ropy a zemního plynu byl Írán v roce2005na čtvrtém, resp. šestém místě na světě (200 milionů tun ropy, 80 miliard m³ plynu). Velká část tamních ropných polí byla objevena ve čtyřicátých a padesátých letech. Británie se ale nechtěla dělit o zisky z ropy rovným dílem.Muhammad Mosaddekprovedl znárodnění, avšak byl svržen převratem, který plánovaly USA.Jakmile Spojené státy dosáhly roku1972ropného vrcholu, získala postupně ložiska v Íránu i v celé oblastiBlízkého východuvelkýgeopolitickývýznam. Po vážném ochromení v důsledku druhéhoropného šokuv polovině sedmdesátých let aislámské revoluciv roce1979zajišťuje těžební průmysl v roce 2012 denní produkci v průměru 3,979 milionůbarelůropy, což obnáší zhruba 632,7 milionůlitrů. Z toho je určeno 1,425 milionu barelů (226,6 milionů litrů či 0,194 milionu tun) pro vlastní potřebu (ročně to je asi 71 milionů tun), zbylých 2,5 milionů barelů (téměř 400 milionů litrů) se vyváží do zahraničí. Spotřeba ropy pro vlastní potřebu se od roku1980ztrojnásobila a odpovídajícím způsobem rostl i export – výdaje s tím spojené dosáhly roku2006částky 4 miliardydolarů. Nadále jsou subvencovány cenybenzínu(litr stojí v přepočtu 8eurocentů), parlament však vzhledem k finanční krizi již rozhodl o změnách.
Dne17. února2008byla na ostrověKišv provinciiHormozgánotevřenaÍránská ropná burza(IOB), na níž se místo obvyklýchpetrodolarůzačíná obchodovat vpetroeurech– trend, související se stabilním postavenímeurajako mezinárodního platidla, ale i s krizí ve vztazích sUSAv poslední době.
Navzdory tomu, že íránská krajina je velmi hornatá, zahrnujezemědělskyvyužívaná půda 9 % rozlohy země, přičemž ovšem třetina ploch musí být uměle zavlažována. Nejdůležitějšími produkty jsoupšenice,rýže,cukr,bavlna,ovoce,ořechy,datle,vlnaakaviár. Od revoluce v roce1979se na 200.000hektarechpůdy pěstují vzhledem kislámskémuzákazualkoholupředevším stolní odrůdyvinné révy, nevhodné k výroběvína; vzrostla rovněž produkcerozinek, kde je Írán poTureckudruhým největším exportérem na světě.
V roce2005vyvezl Írán do zahraničí produkty a zboží v hodnotě 55,25 miliarddolarů. Největšími obchodními partnery byly v roce2004Japonsko(kam směřovalo 18,4 % exportu),Čína(9,7 %),Itálie(6 %),Jihoafrická republika(5,8 %),Jižní Korea(5,4 %),Tchaj-wan(4,6 %),Turecko(4,4 %) aNizozemsko(4 %). Mezi exportními artikly převažujeropa, jejíž vysoké ceny dovolovaly íránské vládě subvencovat průmysl a snižovat schodek státního rozpočtu.
Íránský import dosáhl v roce2005částky zhruba 42,5 miliard dolarů. Hlavními dodavateli byly v roce2004Německo(12,8 %),Francie(8,3 %),Itálie(7,7 %),Čína(7,2 %),Spojené arabské emiráty(7,2 %),Jižní Korea(6,1 %) aRusko(5,4 %).
15. ledna 2013 prohlásil íránský ministr ekonomiky Sejed Šamsedí Hosejní, že íránská republika hodlá postupně zcela vyloučit ze zahraničních obchodních transakcí západní měny, zejménaeuroaamerický dolar.Zejména ve zbavování se vlivu dolaru jde o dlouhodobější trend.
Írán je rozmanitá země, která se skládá z četných etnických a jazykových skupin, které jsou sjednoceny prostřednictvím sdílené íránské národnosti.Počet obyvatel Íránu dramaticky vzrostl během druhé poloviny20. stoletíz asi 19 milionů v roce 1956 na zhruba 75 milionů v roce 2009.Nicméně míra porodnosti v posledních letech výrazně poklesla, což se projevilo v míře růstu populace – v červenci 2012 – asi 1,29%.Studie předpokládají, že růst bude i nadále zpomalovat, dokud se do roku 2050 nestabilizuje na 105 milionech.Na rozvojovou zemi má Írán nízkou porodnost (úhrnná plodnostkolem 1,6 dítěte na ženu). Přitom ještě v 80. letech to bylo 6,5 dítěte na ženu. Tento prudký pokles byl zčásti způsoben politikou íránské vlády, která např. rozdávala zdarma kondomy, platilavasektomiea všichni novomanželé museli povinně navštívit přednášku o antikoncepci. Vláda ale v poslední době obrátila a naopak se snaží porodnost podporovat.
Íránci se v průměru dožívají 70,56 let, u žen je toto číslo 72,07, u mužů 69,12. Průměrný věk činí v současnosti25 let u žen a 24 let u mužů (celkový průměr 25,8 let).Gramotnostje 79 %. Podle odhadů emigrovalo, většinou odrevoluce v roce 1979, asi pět milionů íránských občanů do jiných zemí.
V Íránu také žije jedna z největších populacíuprchlíkůna světě s více než milionem uprchlíků, většinou z Afghánistánu a Iráku.
Ještě v 70. letech 20. století žilo v Íránu 2–4 milionůkočovníků, tedy každý desátý až dvacátý Íránec.
V Íránu žijí lidé mnoha vyznání a etnického původu, stmelení perskou kulturou. Peršané, tvůrcistarověképerské říše, jsou nejpočetnější složkou populace.The World Factbookodhaduje, že 79 % íránské populace jsou různéindoevropskéetnolingvistické skupiny, které se skládají z mluvčíchíránských jazyků,tedy potomkůárjských(indoevropských) kmenů, které začaly do dnešního Íránu migrovat zeStřední Asiev 4. tisíciletí př. n. l. včetněPeršanů(vč. Mázandaránců a Gílánců), kteří tvoří 61 % populace,Kurdů10 %,Lúrů6 % aBalúčů2 %. Lidé zbývajících etnolingvistických skupiny tvoří zbývajících 21 %, ze kterých je 16 %Azerů, 2 %Arabů,Turkmenia jinéturkické kmenytvoří 2 % a další (jakoArméni: 120.000 v červnu 2007,Talyšové,Gruzíni,Čerkesové,Asyřané) tvoří 1 %.
Knihovna Kongresuudává mírně odlišné odhady: 65 % Peršanů (včetně Mázandaránců, Gílánců a Talyšů), 16 % Azerů, 7 % Kurdů, 6 % Lúrů, 2 % Balúčů, 1 % turkických kmenových skupin (včetněKaškajůa Turkmenů) a neíránských a neturkických skupin (Arménů, Gruzínců, Asyřanů, Čerkesů a Arabů) méně než 3 %. To určuje, žeperštinaje první jazyk pro přinejmenším 65 % populace země a druhým jazykem pro většinu zbývajících 35 %.
Jiné nevládní odhady týkající se jiných skupin než Peršanů a Ázerbájdžánů zhruba souhlasí sThe World Factbooka knihovnou Kongresu. Avšak mnoho vědeckých odhadů a odhadů organizací týkajících se počtu těchto dvou skupin se výrazně liší od uvedeného sčítání lidu. Podle mnoha z nich tvoří počet etnických Azerů v Íránu 21,6–30 % celkové populace, přičemž většina jich drží odhad na 25 %.Je zde použita šablona{{Ref}}označená jako k „pouze dočasnému použití“.Je zde použita šablona{{Ref}}označená jako k „pouze dočasnému použití“.V každém případě v Íránu žije největší populace Azerů na světě.
Většina populace mluvíperštinou, která je zároveň úředním jazykem země. Ostatní používají jinéíránské jazyky, které náleží doIndoevropských jazykůa jazyky jiných etnik v Íránu.
V severním Íránu, většinou omezeném naGílánaMázandarán, jsou široce rozšířenygílánštinaamázandaránština. Obě mají příbuznost se sousedními kavkazskými jazyky. V částech Gílánu je také široce používánatalyština, která přesahuje až do sousedníhoÁzerbájdžánu. V provinciiKurdistána blízkých oblastech jsou rozšířeny různé nářečíkurdštiny. VChúzistánuse hovoří několika různými obměnami perštiny. V jižním Íránu je dále rozšířena lúrijština a larijština.
V různých regionech Íránu, zejména v oblastiÁzerbájdžánu, je rozšířena ázerbájdžánština, která je po perštině zdaleka nejvíce používaným jazykem v zemi.Dále je rozšířena řada dalšíchturkických jazykůa dialektů.
Mezi významné minoritní jazyky v Íránu patříarménština,gruzínština, neoaramejština aarabština. V minulosti byla jedním z široce používaných jazyků ičerkeština, kterou hovořila velká minoritaČerkesů, ale kvůli mnohaleté asimilaci už jí značná část Čerkesů neovládá.
Procentuální vyjádření používaných jazyků jsou i nadále předmětem debat, protože mnozí jsou politicky motivováni; zejména pokud jde o největší a druhé největší etnikum v Íránu – Peršany a Azery. Procenta uvedená veWorld Factbookudávají 53 % perštinu, 16 % ázerbájdžánštinu, 10 % kurdštinu, 7 % mázandaránštinu a gílánštinu, 7 % lúrijštinu, 2 % turkmenštinu, 2 % balúčštinu, 2 % arabštinu a 2 % zbytek jako arménštinu, gruzínštinu, neoaramejštinu a čerkeštinu.
V Íránu jsou principy státního uspořádání úzce propojeny s náboženstvím. Státním náboženstvím Íránu je šíitský islám, který vyznává přes 90 % obyvatel, cca 8 % tvoří sunnité. Zbylá dvě procenta tvoří vyznavači nemuslimskýchnáboženství:Bahá’í, mandejství,hinduismu, jazídismu,jarsanismu,zoroastrismu,judaismuakřesťanství. Poslední tři zmíněná náboženství jsou oficiálně uznávaná a chráněná a mají vyhrazená místa v íránskémparlamentu.Íránská židovská komunita je největší na Středním východě (mimo Izrael); navzdory několika vlnám emigrace po vzniku Izraele a po pádu šáha je dnes populace stabilní, kolem 25 000 lidí. I přes častouantisionistickourétoriku vlády se v Íránu judaismus a křesťanství těší vážnosti a íránské obyvatelstvo vůči židům a křesťanům netrpí nevraživostí, obvyklou u Arabů.
Íránská vláda oficiálně neuznává existenci nevěřících Íránců. To vede k tomu, že opravdové zastoupení náboženského rozdělení je v Íránu neznámé, tak jako počet nevěřících, spiritualistů, ateistů, agnostiků a odpadlíků od islámu a je pravděpodobné, že jsou tito zahrnováni do vládní statistiky 99% muslimské většiny.
Íránská vláda také neuznává jarsanismus jako samostatné náboženství a tvrdí, že se jedná o sektu šíitského islámu.Přesné počty ahl-e-hakk je proto obtížné zjistit, ale odhady uvádějí počet následovníků na 1 000 000 lidí, což činí z jarsanismu druhé největší náboženství v zemi.
Íránské umění zahrnuje mnoho oborů, včetně architektury,kamenictví, zpracování kovů, tkalcovství,hrnčířství, malby akaligrafie. Íránská umělecká díla vykazují velkou rozmanitost co do stylu, regionů a období.Médskéumění zůstává poněkud nejasné, ale teoreticky je připisovánoskytskémustylu.Achaimenovcive velkém přebírali umění od sousedních civilizací,ale vytvořili syntézu jedinečného stylus eklektickou architekturou, která je k vidění na místech jakoPersepolisaPasargady.Seleukovcipřinesli řeckou ikonografii, následovala kombinace helenistických a dřívějších orientálních prvků v uměníParthůjako je chrám věnovaný bohyniAnáhitáa socha parthského šlechtice. V doběSásánovské říšeprodělalo íránské umění celkovou renesanci.Ačkoli je vývoj nejasný,bylo sasánovské umění velmi vlivné a rozšířilo se do vzdálenějších oblastí. Mezi dochované památky z tohoto období patří Taq-e-Bostan, Taq-e-Kasra,Nakš-e RustamaFalak ol-Aflák.
Během středověku hrálo sasánovské umění významnou roli ve formování evropského i asijského středověkého umění, které se přeneslo doislámského světa, a mnoho z toho, co se později stalo známým jako islámské učení – včetně medicíny, architektury, filozofie, filologie a literatura – bylo sasánovského základu.Proslulá jeperská miniatura, která zvláště zaSafíovcůdosáhla dokonalosti forem a barev.
Historie íránské architektury sahá až do sedmého tisíciletí před naším letopočtem.Íránci byli mezi prvními, kteří v architektuře použili matematiku, geometrii a astronomii. Íránská architektura vykazuje velkou rozmanitost, strukturální i estetickou, která se postupně a soustavně rozvíjí z dřívějších tradic a zkušeností.Vedoucím motivem íránské architektury je její kosmický symbolismus, „kterým se člověk dostává do komunikace a účasti s mocnostmi nebe“.Sakrálníarchitekturavychází zarabskýchi perských vzorů a její stylové prvky lze najít odIndieaž po středoasijské republiky bývaléhoSSSR.
Írán je na sedmém místě na seznamuUNESCOs největším počtem archeologických míst, ruin a památek zestarověku.
Odstředověkuje Persie známa především díky svýmbásníkům, ať už jde oFirdausího,Háfize,Abú Nuwáse,Džámího,Omara ChajjámačiSa'dího. Také pohádkyTisíce a jedné nocispojuje většina Evropanů jednoznačně s perským prostředím, třebaže jejich nejstarší vrstva jeindickéhopůvodu –Peršanéjen celý soubor rozšířili a zprostředkovali západu.
Modernííránská literaturase do širšího povědomí zapsala méně, ačkoli ji reprezentují takové osobnosti jako např.Nímá Júšídž(1897–1960), novátorský básník, jenž zavrhl časomíru a prosazoval volnýverš. V současnosti je zejména u mladé generace populární autorkakomiksůMarjane Satrapiová(*1969), žijící v exilu veFrancii(autobiografický komiksPersepolis, který byl posléze i zfilmován).
V oblastihudbybyl Írán od19. stoletívystavován západním vlivům – první vojenskou hudbu evropského střihu měli již kádžárovští šáhové. Modernípop musicse výrazněji rozvinula až v sedmdesátých letech a po islámské revoluci byla rychle zakázána. Její nejznámější představitelkou byla zpěvačkaKúkúš(Gúgúš).Rockse stal ve větší míře populární koncem let devadesátých, kdy vznikla celá řadaskupin, působících zprvu uvnitř podzemní subkultury. Vládě nakonec nezbylo nic jiného než se s existencí některých těchto těles smířit, takže skupiny jako např.127aThe Technicolor Dreamjiž natočily i písně nazpívané anglicky. V současné době existuje i íránskýheavy metal. Z Íránu pochází i zpěvákArash Labaf.
Íránskákinematografie, jejíž počátky jsou spjaty s osobourežiséraAbdulláha Sepanty, je často ceněna více v zahraničí než doma a její produkce má co do počtufilmůspíše klesající úroveň (viz tabulka). V sedmdesátých letech existovalo v Íránu 14 studií, kde se natáčelo kolem 70 filmů ročně;kinbylo v zemi zhruba 500. Islámská revoluce měla na celý žánr negativní dopad. K hlavním poválečným osobnostem, které ovlivnily vývoj íránského filmu, patříIsmá’íl KúšánaFarroch Ghaffárí.
Od 90. let 20. století si získal na mnoha světových festivalech uznání íránský umělecký film. K průkopnickým tvůrcům patřilAbbás Kiarostamí, který roku 1997 získalZlatou palmunafestivalu v Cannesa roku 1999 Stříbrného lva za nejlepší režii vBenátkách. Rok poté získal benátskou hlavní cenu,Zlatého lva, další íránský režisér:Džafar Panahí. Ten v roce 2015 triumfoval i naBerlinale.Tito tvůrci často svádí s íránským režimem nelehké zápasy o možnost točit – právě Panahí dva své filmy vytvářel z domácího vězení, do něhož byl odsouzen na šest let za "pokus o spáchání zločinů proti národní bezpečnosti a propagandě Íránu".Jeho filmy se v Íránu nesmí promítat.Asghar Farhadise v roce 2012 stal prvním íránským režisérem, který převzalOscara za nejlepší cizojazyčný snímek.Roku 2017 tuto cenu získal podruhé, na ceremoniál do USA ale odmítl přijet na protest proti imigrační politice amerického prezidentaDonalda Trumpa.Farhadi získal rovněžZlatý globus,Zlatého medvěda v BerlíněaCésara.V roce 2020 triumfoval na Berlinale další íránský nezávislý filmař:Mohammad Rasoulof.Také on se dostal do střetu s íránským režimem a byl za "zločin proti státní propagandě" poslán na rok do vězení.
Stará perská věda byla velice rozvinutá. Jednou z hlavních osobnostízlatého věku islámubyl v 10. stoletíAbú Bakr Mohammed ibn Zakaríja ar-Rází, v latinských textech často nazývaný Rhazes. Přisuzuje se mu řada lékařských objevů, například rozlišenípravých neštovicodspalniček, a objevení řady nových sloučenin, napříkladpetrolejenebokyseliny sírové. Učenec 13. stoletíNaṣīr al-Dīn al-Ṭūsīzásadně posunul vývoj vtrigonometrii, zejména v knizeKitāb al-Shakl al-qattā.Ceněno je i jeho pojednání oastrolábual-Risalah al-Asturlabiyah. Jeho biologická práceAkhlaq-i-Nasrije považována za první příspěvek k teoriievoluceživočišných druhů. Významným astronomem bylDžamšíd Al-Káší. Židovský konvertitaRašíd al-Dín Hamadáníproslul především dějinami světa sepsanými v letech 1300–1310 vperštiněv knizeJāmiʿ al-tawārīkh. V knize projevoval značný zemský patriotismus a užíval za tím účelem, jako jeden z prvních autorů, pojmu „Írán“.
Marjam Mírzácháníovázískala v roce 2014Fieldsovu medaili, která je považovaná za nejprestižnější matematické ocenění. Stala se první ženou v historii, které se dostalo této cti.Významným fyzikem současnosti jeNima Arkani-Hamed.
Dne 4. února2008prezidentMahmúd Ahmadínežádslavnostně otevřel vesmírné kontrolní středisko,které o rok později, 3. února2009, vyslalo dovesmíruprvnídružiciOmidvlastní výroby (první družici vyslal Írán na oběžnou dráhu již v roce2005, ta byla ruské výroby).
V roce2021byl oznámen objev fosilních otisků stop pozdně křídovýchdinosaurův sedimentech geologického souvrství Farrokhi o stáří kolem 70 milionů let. Objev byl učiněn v centrální oblasti Íránu (oblast Khur). Jedná se o jeden z prvních objevů tohoto druhu na celém Blízkém východě.
Nejoblíbenějším druhemkolektivního sportuv Íránu jefotbal.Íránská fotbalová reprezentacese zúčastnila celkem pěti mistrovství světa:mistrovství světa v Argentině(1978),mistrovství světa ve Francii(1998),mistrovství světa v Německu(2006),mistrovství světa v Brazílii(2014) amistrovství světa v Rusku(2018). Na šampionát v Rusku se íránský tým kvalifikoval dokonce jako třetí nejrychlejší z 32 účastníků (poRusku, které postupovalo automaticky jako pořadatelská země aBrazílii), již 12. června 2017 a celou kvalifikací prošel bez jediné porážky. Na samotných mistrovstvích však nikdy nepostoupil ze základní skupiny a vyhrál celkově dva zápasy – v roce 1998 sUSA(2:1) a v roce 2018 sMarokem(1:0). Kromě toho Íránci čtyřikrát remizovali (1978 1:1 seSkotskem, 2006 1:1 sAngolou, 2014 0:0 sNigériía 2018 1:1 sPortugalskem) a devětkrát prohráli (1978 0:3 sNizozemskema 1:4 sPeru, 1998 0:1 sJugosláviía 0:2 sNěmeckem, 2006 1:3 sMexikema 0:2 sPortugalskem, 2014 0:1 sArgentinoua 1:3 sBosnou a Hercegovinoua 2018 0:1 seŠpanělskem. Třikrát vyhrál Íránmistrovství Asie ve fotbale(1968,1972a1976).
Z dalších disciplín jsou populární zejménavolejbal,basketbalavodní pólo. Ve volejbalu se Íráncům nejnověji podařila kvalifikace namistrovství světa v Japonsku(2006), jejich mužstvo však při utkáních nezaznamenalo ani jeden úspěch.
První Íránec se olympijských her zúčastnil již roku 1900, avšak pravidelně jezdí íránské výpravy na hry až od roku 1948. Od té doby přivezly 24 zlatých medailí (k roku 2021). Nejvíce jich získal Írán vúpolových sportech, tedy vzápasu,taekwonduakarate. Úspěšní jsou Íránci tradičně též ve vzpírání, jedno zlato přivezl střelec,Džavád ForúghízTokia 2020.Jeho zlato ale vyvolalo i protesty, neboť je příslušníkemÍránských revolučních gard, které Spojené státy považují za teroristickou organizaci. K odebrání medaile tomuto sportovci vyzvala například organizace pečující o památku zápasníkaNavída Afkariho, popraveného za údajnou vraždu policisty při protivládních protestech v roce 2018.Nejúspěšnějším íránským olympijským sportovcem je taekwondistaHadi Saei, držitel tří medailí, z toho dvou zlatých. Dvě zlaté má i vzpěračHossein Rezazadeh. Bilanci tří olympijských kovů má též legendární zápasníkGolamrezá Tachtía vzpěračMohammad Nassiri. Vůbec první olympijské zlato do Íránu přivezl roku 1956 zápasníkEmámalí Habíbí. Jedinou atletickou medaili zajistil svým druhým místem zLondýna 2012diskařIhsan Hadádí. Nejúspěšnějšími hrami pro íránské sportovce byly tylondýnské v roce 2012, na kterých vybojovali rekordních sedm zlatých medailí a skončili dvanáctí v medailovém pořadí národů. Všechny tyto medaile tradičně brali zápasníci a vzpěrači.
V Íránu má kořenypólo.V roce 1974 se Írán stal první zemí vjihozápadní Asii, která uspořádalaAsijské hry. Velmi populárním sportem je v Íránukabadi. Íránské mužská reprezentace se již třikrát probojovala do finále mistrovství světa v tomto sportu,
Íránská kuchyně je rozmanitá, přičemž každá provincie má vlastní jídla i své kulinářské styly a tradice, které se dle oblasti liší. Jídla nebývají pikantní. Hojně se používají bylinky, dále plody jakošvestky,granátová jablka,hrozny,kdoulea další. Většina íránských pokrmů je kombinacírýžes masem (kuřecí,jehněčí) nebo rybou a spoustoučesneku,cibule, zeleniny, ořechů a bylin.
Spisovatelka Najmieh Batmanglij ve své knizeNové jídlo životapíše, že „íránská kuchyně má hodně společného s ostatními orientálními kuchyněmi (viz např.arabská kuchyně), ale často je považována za nejdokonalejší a nevznešenější ze všech; barevná a složitá jako perský koberec.“
Celkem 60 % íránské populace žije ve městech. Městské aglomerace trpí přelidněností, nedostatečnou dopravní obslužností asmogem. V první řadě to platí o metropoliTeheránu, která je svými téměř 8 miliony obyvateli zdaleka největším městem země. Z historického hlediska jsou vedle Teheránu nejvýznamnějšími střediskyMašhad,Isfahán,TabrízaŠíráz.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuIranna anglické Wikipedii.