Železniční trať Curych – Ziegelbrücke – Näfels

Železniční trať Curych – Ziegelbrücke – Näfels(známá jakoLinksufrige ZürichseebahnčiLinksufrige Seebahn, tedyTrať po levém břehu jezera) je hlavní železniční trať veŠvýcarsku. Trať vede zCurychupodél levého břehuCuryšského jezera, kterému vděčí za své pojmenování, do staniceZiegelbrücke, jež je železničním uzlem pro kantonGlarus. Odtud pokračuje do staniceNäfels. Trať byla otevřena společností Švýcarské severovýchodní dráhy (Schweizerische Nordostbahn, zkratkaNOB) dne 20. září 1875. Po zestátnění NOB v roce 1902 se trať stala součástí nově založenýchŠvýcarských spolkových drah(SBB).
Trať je hlavní spojnicí Curychu s východním Švýcarskem, zejména kantonySchwyz,Glarus,ZugaGraubünden, a projíždí ji regionální i dálkové vlaky včetně mezinárodních spojů doRakouskaa dále na východ.
Trať Seebahn opouští curyšský uzel jako nejjižnější dvoukolejná trať v trianglu zvanémKohlendreieck, který tvoří tratě Hlavní nádraží–Wiedikon, Wiedikon–Altstetten a spojka mezi hlavním nádražím a Altstettenem. Triangl sloužil ke skladování uhlí během parního provozu; v současnosti se zde nachází měnírna SBB. Za trianglem se připojuje spojovací trať z Curychu-Altstettenu, otevřená 1. června 1897, k trati do Ziegelbrücke. Umožňuje nákladním vlakům objíždět curyšské hlavní nádraží a příležitostně ji využívaly i osobní vlaky; například Arlberg-Orient-Express zastavoval ve stanici Zürich Enge.
V roce 1875, kdy byla trať otevřena, nebyly koleje mezicuryšským hlavním nádražíma Wollishofenem ještě v jedné úrovni. Křížily dvanáct silnic a tři tramvajové tratě ve stejné úrovni, což vedlo od přelomu století po nástupu automobilů ke značným dopravním překážkám, které se v době výstavby daly jen stěží předpokládat. To se stalo obzvláště rušivým po otevřeníželezniční trati Thalwil – Arth-Goldauv roce 1897, takže vlaky z Curychu směrem naGotthardjezdily také přes Seebahn. Společnost NOB původně plánovala vybudovat nadzemní trať, ale město Curych zvítězilo se svým přáním vést trať pod zemí. Nová trasa se zářezem Seebahn, tunelem Wiedikon-Ulmberg a tunelem Enge byla otevřena 1. března 1927. Starý Ulmbergský tunel byl přestavěn na silniční tunel a je v provozu dosud.
Od roku 1927 vedou koleje v zářezu Seebahn a pod staniční budovou stanice Wiedikon, která byla navržena jako postavená nad kolejištěm, přecházejí do tunelu Ulmberg, který ústí do zářezu železniční stanice Enge. Z něj za stanicí Wiedikon odbočuje spojovací trať, která vede tunelem Manesse k tratiSihltal-Zürich-Uetliberg-Bahn(SZU) ve stanici Giesshübel. Za stanicí Enge a následným tunelem Enge se trať vrací na původní trasu z roku 1875, než dosáhne stanice Zürich Wollishofen. Seebahnstrasse, která v letech 1982 až 2009 vedla tranzitní dopravu zdálnice A3nadálnici A1přes město Curych, vede souběžně se zářezem Seebahn v Curychu.
Jižně od Wollishofenu opouští Seebahn město Curych. Následují železniční staniceKilchbergaRüschlikon, než trať dosáhne staniceThalwil.
Od roku 2004 se v zářezu Seebahn ve městě Curych odbočujeúpatní tunel Zimmerberg, jehož první etapa tvoří druhou dvoukolejnou trať souběžnou se Seebahn. Tato trasa vede přímo do Thalwilu bez mezistanic a je využívána rychlíky a nákladními vlaky. Na starou trať Seebahn se napojuje bezprostředně před železniční stanicí Thalwil.
Trať Thalwil–Zug, kterou v roce 1897 otevřela NOB jako curyšský přivaděč keGotthardské dráze(GB), odbočuje na jižním konci stanice Thalwil. Oddělení obou tratí bez křížení je dosaženo nejstarší estakádou v síti SBB, která byla uvedena do provozu 7. prosince 1962 spolu s dvoukolejnou tratí Thalwil – Horgen Oberdorf na trati do Zugu, trať do Zugu vede tunelem Zimmerberg a tunelem Albis do městaZug, kde je zřízeno napojení na trať Zug – Arth-Goldau.
Podél dráhy následují železniční staniceOberriedenaHorgen, odkud trať vede většinou přímo podél břehu jezera. V Horgenu se 20. září 1875 (dva dny po slavnostním otevření) objevily na přístavišti parníků trhliny. Téhož dne se do Curyšského jezera propadly tři staniční koleje a 6500 metrů čtverečních pozemku. V následujících dvou dnech voda pohltila budovu nádražních záchodků. Skladiště pro nákladní dopravu a nádražní budova poklesly o metr, takže musely být zbourány. Trvalo 13 let, než se Horgen dočkal nádražní budovy.Další rozšiřování trati probíhalo po etapách. Trať v Käpfnachu byla elektrifikována již před 26. červnem 1924. Druhá kolej však byla přidána až později.
Za nádražímAu ZHnásledujeWädenswil, kde z trati odbočuježelezniční trať Wädenswil–Einsiedeln(WE), otevřená v roce 1877. Než Seebahn dosáhne železničního uzluPfäffikon SZ, následují železniční staniceRichterswil,Bäch SZaFreienbach. V Pfäffikonu odbočuježelezniční trať do Rapperswilu, kterou v roce 1878 otevřela společnostZürichsee-Gotthardbahn(ZGB), a vede přes hráz Rapperswilského jezera, na jehož výstavbě se ZGB podílela. Pokračování od Curyšského jezera doSamstagernusměrem ke Gotthardské dráze již v roce 1891 neotevřela ZGB, aleSchweizerische Südostbahn(SOB), která vznikla v roce 1890 sloučením společností ZGB a WE.
Podél curyšského jezera Obersee navazuje železniční staniceAltendorf, kde se nachází elektrárna Etzelwerk AG. Společnost, kterou původně založily Nordostschweizerische Kraftwerke (NOK) a SBB, je od roku 1987 stoprocentní dceřinou společností SBB a ve stejnojmenné přečerpávací elektrárně vyrábí především trakční proud využitím výškového rozdílu mezi jezeremSihlseea Curyšským jezerem.
NádražíLachenje posledním městem na břehu Curyšského jezera. Železniční trať pak vede přes nížinuLinthuse stanicemi Siebnen-Wangen, Schübelbach-Buttikon, Reichenburg, Bilten a Ziegelbrücke. Zatímco regionální vlaky a spojeS-Bahnkončí v železničním uzluZiegelbrücke, rychlíky pokračují potrati Ziegelbrücke–Sargans. Původní dráha NOB vede po jedné koleji přes nádraží Nider- a Oberurnen na konečnou staré trati u nádraží Näfels-Mollis. Dnes je tento jednokolejný úsek součástí regionální železniční tratě Rapperswil – Glarus – Linthal a železniční stanice Näfels-Mollis již není konečnou stanicí.
Průmyslová vlečka v Näfelsu připomíná, že z Näfelsu do Weesenu kdysi vedla železniční trať, kterou v roce 1859 postavila společnost Vereinigte Schweizerbahnen (VSB) jako součást trati Rüti ZH – Rapperswil – Ziegelbrücke – Weesen – Näfels – Glarus. Osobní doprava na této trati mezi Weesenem a Näfelsem byla ukončena v roce 1918. Nepoužívaný úsek Weesen–Näfels byl snesen v roce 1931.
V 90. letech 20. století byla dráha Seebahn automatizována a provoz na trati je řízen dálkově z řídicích pracovišť v Curychu (úsek Curych–Pfäffikon) a Ziegelbrücke (úsek Pfäffikon – Ziegelbrücke – Näfels).
Úsek mezi Curychem a Thalwilem je jedním z nejzatíženějších úseků v celé švýcarské železniční síti; zůstal nejdůležitějším přivaděčem keGotthardské drázepro osobní dopravu přes Curych a zajišťuje meziregionální dopravu do Zugu a Lucernu. Pro dopravu S-Bahn je trasa součástí nejkratšího spojení do Zugu, i když z důvodu kapacitního omezení (jednokolejný tunel Zimmerberg) je z provozního a plánovacího hlediska upřednostňována o něco delší trasa přes Knonau. Ze stejného důvodu je nákladní doprava ve směru na Gotthard obvykle vedena odklonem přesAargau.
Od otevřeníúpatního tunelu Zimmerbergv roce 2004 přebírá veškerou rychlíkovou a nákladní dopravu, zatímco vlastní trať podél jezera využívá prakticky jen curyšský S-Bahn. Obrovské zúžení však způsobuje bezkolizní zaústění úpatního tunelu do dráhy podél jezera v Thalwilu, které rovněž redukuje čtyři koleje na dvě. V důsledku toho tunel neslouží ke zvýšení kapacity, ale především k ochraně před hlukem. Řešení by přinesla druhá část úpatního tunelu Zimmerberg; ta však byla z důvodu financování odložena a realizace se nepředpokládá dříve, než v roce 2035.
Doprava mezi Thalwilem a Ziegelbrücke zahrnuje všechny vlaky z větší části Curychu poželezniční trati do Sarganssměrem doúdolí Rýnav kantonechGraubündenaSt. Gallen, včetně vlaků InterCity doChuru, vlaků RegioExpress a některých mezinárodních vlaků doRakouska, které jezdí přesBuchs SGaFeldkirch. Trať je rovněž využívána pro meziregionální nákladní dopravu a nákladní vlaky ze středního Švýcarska do nákladového nádraží Buchs SG.
Regionální dopravu zajišťuje curyšská S-Bahn. Ze čtyř linek S-Bahn jezdí jedna z Curychu do Pfäffikonu se zastávkami ve všech stanicích, druhá jezdí zrychleně na stejném úseku a zastavuje dále do Ziegelbrücke. Linka S25 jezdí mezi curyšským hlavním nádražím a Ziegelbrücke podobně jako vlaky RegioExpress a mezi Ziegelbrücke aLinthalempak zastavuje ve všech stanicích.
Úsek trati mezi Ziegelbrücke a železniční stanicí Näfels-Mollis slouží především pro regionální dopravu meziRapperswilemaGlarusem.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuLinksufrige Zürichseebahnna německé Wikipedii.