Pákistán

Pákistán(urdštinaپاکستان, pakistan), plným názvemPákistánská islámská republika(urdštinaاسلامی سیاست پاکستان, islami siasatdaan e pakistan), jefederativnírepublikaležící vjižníAsii. Na jihovýchodě hraničí sIndií, na severovýchodě sČínou, na severozápadě sAfghánistánem, na jihozápadě sÍránem. S téměř 227 miliony obyvatel je pátou nejlidnatější zemí světa a druhou nejlidnatějšímuslimskouzemí na světě. Při svém vzniku v roce 1947 měla země přitom jen 32 milionů obyvatel. Populační boom trvá, takže se očekává, že okolo roku 2045 bude mít Pákistán 400 milionů obyvatel. Z hlediska rozlohy je 33. největší zemí planety.
Hlavním městem jeIslámábád. Největším městem je přístavKaráčí, který byl až do roku 1960 hlavním městem. Karáčí má téměř 15 milionů obyvatel, tedy zhruba stejně jako bývaléČeskoslovensko. I druhé největší městoLáhaurmá více obyvatel nežČesko, asi 11 milionů. Pákistán je etnicky a jazykově různorodá země.
Již před 9000 lety fungovala na území Pákistánu vyspělá kultura, kterou archeologové nazývajíMéhrgarh. NáslednáHarappská kulturabyla první známá městská kultura naIndickém subkontinentu. Poté území spadalo pod různé říše, aby se v 19. století dostalo pod kontroluBritů. Současný stát vznikl roku 1947 rozdělenímBritské Indienahinduistickoučást (Indii) amuslimskoučást (Pákistán). Zpočátku si ponechalbritského panovníkav čele, ale roku 1956 se stalrepublikou. V roce 1971 se Východní Pákistán po devět měsíců trvajícíobčanské válceodtrhl a vyhlásil samostatnost jakožtoBangladéš. V následujících čtyřech desetiletích se v Pákistánu střídaly vlády civilní i vojenské, demokratické iautoritářské, relativněsekulárníiislamistické. V roce 2008 Pákistán zvolil civilní vládu a v roce 2010 přijalparlamentní systéms pravidelnými volbami. Islám zůstávástátním náboženstvím.
Pákistánská ekonomikaje jednou z nejvíce rostoucích na světě a očekává se její brzké zařazení mezi dvacet největších světových ekonomik. Pákistán je regionálnívelmoca má šesté největší stálé ozbrojené síly na světě. Ty disponujíjadernými zbraněmi. Silnou armádu buduje Pákistán zejména kvůli napjatým vztahům se sousední Indií. Je členskou zemíCommonwealthuaOrganizace islámské spolupráce. Bývá označován za hlavního spojenceSpojených státůmimoNATO.
Označení tehdejší severozápadní částibritské Indieobývané muslimským obyvatelstvem jakoPákistánbylo vytvořeno v roce 1933Choudharym Rahmatem Alim, muslimským aktivistou. Jedná se oakronymPakstanz počátečních slov tehdejších provincií, které zahrnovaly pozdější Pákistán:Paňdžáb,Afghánská provincie,Kašmír,SindhaBalúčistán. Písmeno „i“ bylo přidáno pro usnadnění výslovnosti.Zároveň vperštiněa urdštině znamená „země čistých“ (od perského slova پاکpâk„čistý“), tento význam je však až druhotný.
Vpaleolitu, před 500 až 125 tisíci lety, se na území Pákistánu rozvíjela kultura, kterou archeologové nazvalisóánskou, a jejížindustriilze přiřadit kacheuléenu.Neolitickéosídlení je doloženo již v 7. tisíciletí př. n. l., významným jeho pozůstatkem je předevšímMéhrgarh.Počátky rozvinuté civilizace na území Pákistánu lze vypozorovat už ve 3. tisíciletí př. n. l., zejména v oblasti kolem řekyIndus. Zde se rozvíjelaharappská kultura, jejímiž nejvýznamnějšími centry bylyHarappaaMohendžodaro.
Okolo roku 1500 bylo území začleněno do široké indoárijské kultury, obvykle zvanévédská. Tehdy se začal šířithinduismus, jehož nejvýznamnějším centrem na území Pákistánu byl zprvuMultán. K důležitým státním útvarům patřilaGandhára, rozvíjející se asi od 6. století př. n. l. Jejím významným duchovním centrem bylaTaxila, v jejíž proslulé škole dlouho působil i známý učenecČánakja. Zde se začaly do náboženských představ přimíchávatbuddhisticképříměsi, jak dosvědčuje igandhárské umění.
Území Pákistánu bylo ovšem ovládáno velkými říšemi, okolo roku 519 př. n. l.Achaimenovskou, roku 326 př. n. l. ho dobylAlexandr Veliký, později území ovládlaMaurjovská říše.Helenizacenebyla však jednorázová a krátkodobá, v oblasti se dlouho držely dvahelenistickéstátní útvary, nejprveŘecko-baktrijského království(256–125 př. n. l.) a poslézeIndo-řecké království(185 př. n. l.–10).Tyto helénské útvary pěstovaly kulturu někdy nazývanou řecko-buddhistická.Důležité bylo, že i lokální dynastie, které převzaly moc po pádu helénského světa (sídlily vSindhu), byly buddhistické, takže nedošlo ke znovuetablování hinduismu.
Roku 711 pak území dobylumajjovskýválečníkMuhammad ibn al-Kásim ath-Thakaffa začal se šířitislám.Současnou pákistánskou politickou elitou je tento okamžik stále více vnímán jako klíčový historický zlom, v němž hledá počátek Pákistánu.Zajímavostí je, že první islámští misionáři v Pákistánu byly z velké částisúfisté(islámští mystici). Od 10. století oblast Pákistánu ovládaly různé muslimské říše. První z nich bylaGhaznovská říše(975–1187), jejížturkičtívládci nejprve sídlili vAfghánistánu, ale roku 1151 za své sídlo zvoliliLáhaur.Poté byl Pákistán připojen kulturně k Indii, když se stal součástí dvou mohutných indických muslimských říší:Dillíského sultanátu(1206–1526) aMughalské říše(1526–1857). Mughalové přinesli perskou kulturu. Klíčovými městy se v té době staly Láhaur aThatta, kde lze nalézt nejvíce pozůstatkůmughalské architektury(Bádišáhova mešita,Láhaurská pevnost).
Britská nadvláda nad územím Pákistánu má zárodek v roce 1839, kdy Britové obsadili tehdy malou rybářskou vesničkuKaráčía učinili z ní svou vojenskou základnu pro potřeby svých bojovníků vprvní anglo-afghánské válce. V roce 1893 již Britové ovládali celé území dnešního Pákistánu. Učinili ho součástíBritské Indie.
Spojení s převážněhinduistickýmiindickými oblastmi však vyvolávalo četné konflikty. Prvním signálem napětí byl jazykový spor z roku 1867, který řešil, zdahindštinaaurdštinajsou jedním jazykem.Výraznou roli poté sehrálSajjid Ahmad Chán, muslimský intelektuál, který založil tzv. alígarhské hnutí, které prosazovalo evropský způsob vzdělávání a vyzývalo indické muslimy k loajalitě vůči britské správě. To budilo nevoli hinduistických Indů, kteří v tom viděli podvracení svých emancipačních snah. Sajjid Ahmad Chán zpočátku viděl muslimy a hinduisty v Britské Indii jako jeden národ dvou konfesí. Rostoucí napětí mezi představiteli obou náboženství ho však přivedlo kteorii dvou národů, která se stala jádrem pákistánského nacionalismu (či též náboženského nacionalismu).
Tato koncepce se stala základem ideologieMuslimské ligy, politické strany založené roku 1906 vDháce. V roce 1913 do této strany vstoupilMuhammad Alí Džinnáh, roku 1916 se stal jejím předsedou.Další výraznou postavou strany bylMuhammad Iqbal. V roce 1940 strana přijala tzv. Láhaurskou rezoluci, která žádala rozdělení Indie a vznik samostatného muslimského státu.Přitom, na rozdíl odIndického národního kongresu, strana podporovala Brity vedruhé světové válcea získávala u nich podporu pro ideu rozdělení Indie po náboženské linii. V roce 1944 Džinnáh vedl vBombajirozsáhlá jednání sMahátmou Gándhímo podobě poválečné Indie, ale shodu nenalezli.
Po válce Britové oznámili, že se v krátké době z Indie stáhnou. Debaty o novém uspořádání nabraly na obrátkách. Indický národní kongres dlouho argumentoval tím, že Muslimská liga nereprezentuje většinu indických muslimů, avšak když ve volbách v roce 1946 Liga získala 90 procent parlamentních křesel vyhrazených pro muslimy, tento argument padl. Poslední pokus, jak zabránitrozdělení Indie, učinili Britové roku 1946, ale ztroskotali.Poté již poslední místokrál Britské IndieLouis Mountbattensouhlasil s rozdělením. O půlnoci 15. srpna 1947 tak vznikly dva nezávislé státy,Dominium IndieaDominium Pákistán, a to z rozhodnutíparlamentu Spojeného království(Zákon o nezávislosti Indie). Džinnáh se stal prvnímgenerálním guvernéremPákistánu. Prvním premiérem byl jmenovánLíákat Alí Chán.
Rozdělení vedlo k obrovským přesunům obyvatelstva. 10–15 milionů lidí muselo opustit své domovy, buď dobrovolně, aby nebyli menšinou v cizím státě, anebo byli vyhnáni. Z Indie do Pákistánu odešlo asi 6,5 milionu muslimů. Opačným směrem mířilo asi 5 milionu hinduistů. Šlo o největší migrační vlnu v lidské historii. Proces nebyl poklidný. Řada násilných střetů byla nepřehledná a dodnes historici tento jev s obtížemi mapují. Někde bylo násilí organizováno a mělo povahuetnických čistek(v podezření jsou zvláštěsikhštímahárádžové). Počet obětí násilností je nejasný, odhady se pohybují mezi několika stovkami tisíc až dvěma miliony. Vyhánění i migrační příval byly rovněž doprovázeny mimořádnou vlnou násilí na ženách.Vzápětí vznikl mezi Indií a Pákistánem spor o hranice, jak je Britové narýsovali. Nejznámějším jespor o Kašmír, s většinovou muslimskou populací. Ten přerostl vprvní válku v Kašmíru(1947-1948). Skončila ustavením tzv.linie kontroly, kompromisní hranice, s níž ale ani jedna strana není spokojena.
Východní a západní Pákistán v roce1956vytvořily po přijetí ústavy Islámskou republiku Pákistán. Prvním prezidentem se stalIskandar Mírza. O dva roky později byl po vojenském převratu vedeném generálemAjubem Chánemzavedenvýjimečný stav.Chán zemi vedl až do roku 1969. V roce1960byl za hlavní město Pákistánu zvolenIslámábád.
V roce1965vypukl opět ozbrojený konflikt mezi Pákistánem a sousedníIndiío území Kašmíru. Tzv.indicko-pákistánská válkači též druhá válka v Kašmíru byla ukončenaTaškentskou deklaracíroku 1966.Definitivní mír však nepřinesla, k největším návratům násilí došlo běhemtřináctidenní eskalaceroku 1971 a v roce 1999, kdy vypukla tzv.kárgilská válka.Konflikt tehdy vzbudil velké obavy po celém světě, protože Indie i Pákistán v té době již vlastnilyjaderné zbraně.Konflikt trvá dodnes a hraniční přestřelky mezi pákistánskými a indickými vojáky jsou i dnes zcela běžné. Počet mrtvých civilistů od roku 1991 překročil již desetitisícovou hranici.
Moc v roce 1969 uchopil generálJahjá Chán.Vzápětí čelilbengálskémupovstání ve východním Pákistánu. Ještě více napětí do východního Pákistánu přinesl v roce 1970cyklón Bhola, na nějž podle bengálských separatistů centrální vláda nebyla schopna adekvátně zareagovat. Přinesl půl milionu až milion obětí.
V roce 1970 byly uspořádány první demokratické prezidentské volby v historii Pákistánu. Uspěl v nich však vůdce východopákistánských rebelůMudžíbur Rahmána jeho Lidová liga. Jahjá Chán odmítl pověřit Rahmána úřadem premiéra a vypuklabangladéšská válka za nezávislost.Bangladéšbyl 26. března 1971 vyhlášen samostatným státem a Rahmán se stal jeho prezidentem.Vzápětí byl však zatčen a uvězněn veFaisalábádu. Útok centrální vlády na povstaleckou provincii přinesl krveprolití. Počet obětí se odhaduje až na tři miliony (toto číslo obvykle uvádí Bangladéšané) a hovoří se někdy o bangladéšské genocidě.
Separatistické jednotkyMuktí Bahínísi však zajistily podporu Indie (výše zmíněná třináctidenní válka s Indií byla součástí tohoto konfliktu) a válku nakonec vyhrály. 16. prosince 1971 Pákistán uznal bangladéšskou nezávislost. 9. ledna 1972 byl Rahmán propuštěn a vrátil se do vlasti. Jahjá Chán po porážce předal vláduZulfikáru Alí Bhuttovi.
Bhutto roku 1972 obnovil demokracii, která vydržela až do roku 1977. Spustil ambiciózního plán na výrobu vlastní jaderné zbraně. Projekt byl urychlený v reakci na první jaderný test Indie v roce 1974. Dokončen byl v roce 1979.
Volební vítězství Bhuttovi Pákistánské lidové strany v roce1977vyvolalo bouřlivé protesty. Ty vyústily ve vojenský převrat vedený generálem Zijáluem Hakem.Bhutto byl uvězněn, odsouzen a popraven. Pod Hakovou vládou Pákistán pomáhal financovat a vyzbrojovatmudžahedínybojující protisovětské intervenci v Afghánistánu.Za jeho vlády posilovaly též konzervativní tendence. A ovšem také byl zaznamenán masivní ekonomický růst.
Po smrti Haka v roce1988se konaly volby a opět vyhrála Pákistánská lidová strana, která byla vedená Bhuttovou dcerouBénázir Bhuttovou. V roce1990byla její vláda sesazena ve prospěch vlády usilující o striktní uplatňování islámských tradic. Důvodem bylo také podezření z korupce. V roce1993byla Bhuttová opět zvolena. Napomohla finančně nástupuTalibanuv sousedním Afghánistánu, od kterého si slibovala stabilizaci oblasti.V roce1996musela opět odstoupit, protože byla znovu obviněna z korupce. Bhuttová odešla do exilu doSpojených arabských emirátův roce1998.
V roce1999provedl generál pákistánské armádyParvíz Mušarafpuč a chopil se moci.Začal se prezentovat jako spojenecUSAa bojovník proti terorismu. Sám přežil několik pokusů o atentát. Západem mu bylo vyčítáno, že jako prezident Pákistánu je i vrchní velitel vojsk. Po11. září 2001se angažoval jako spojenecUSApři svržení afghánskéhoTalibanu.Parvíz Mušaraf se v roce2007vzdal velení armády a dokonce povolil Bénázir Bhuttové návrat do vlasti z exilu. Bhuttová se vrátila do Pákistánu 18. října 2007. Hned po příjezdu se stala terčem neúspěšného atentátu. Zahájila kampaň před nadcházejícími parlamentními volbami, ale 27. prosince 2007 byl na ní spáchán úspěšný atentát.Pákistánská vláda obvinila z útoku teroristickou organizaciAl-Káida. Ta se k atentátu i přihlásila.Pákistánská lidová strana byla ale přesvědčena, že Bhuttová byla zavražděna na příkaz Mušarafovy vlády.
22. listopadu2007bylo Pákistánu pozastaveno členství vCommonwealthu. PrezidentParvíz Mušarafnesplnil požadavky na ukončení výjimečného stavu a rezignování na funkci velitele armády. Avšak po demokratických volbách na začátku roku 2008 se Pákistán opět stal členem Commonwealthu.
Země se potýká se sílící mocí islámských radikálů. Velice časté jsou srážky vojska s radikály a protivládní demonstrace. Po těchto událostech vláda velice často vyvolává výjimečný stav, který někdy trvá až nepřirozeně dlouho. Centrální vláda nemá žádnou kontrolu nad územím při hranici s Afghánistánem, kde kvete obchod se zbraněmi adrogami. Toto území je pod kontrolou místních kmenových vůdců, kteří většinou podporují svrženýTalibana teroristickou organizaciAl-Káidu. Ukrýval se zde iteroristaUsáma bin Ládin, kterého 1. května 2011 zabila americká armáda v jeho sídle vAbbottabádu.Pákistánská armádazačala naplno bojovat s radikály na severozápadě země na začátku roku2008. Své útoky provádí hlavně v oblasti severního a jižníhoVazíristánu, není však dobře vyzbrojena a radikálové se mohou opřít o podporu místních obyvatel, kteří s nimi většinou sympatizují.
Dalším už méně známým problémem Pákistánu je snaha jihozápadní provincieBalúčistánuvytvořit nezávislý stát. Boj za nezávislost v této největší a nejméně zalidněné provincii vypukly v 70. letech 20. století pod vedením Akbara Bugtiho aBalúčistánské osvobozenecké armády (BLA). Ozbrojené střety v malé míře trvají dodnes.
Dolní komora parlamentu na návrh prezidentaZárdaríhoa premiéraKíláníhoschválila 8. dubna 2010 změnu ústavy. Touto změnou se výkonná moc vrátila do rukou parlamentu a předsedy vlády, jak to platilo do roku 1973, prezident zastává reprezentativní roli. Už nemůže odvolat premiéra, rozpustit parlament ani jmenovat náčelníka generálního štábu a předsedu volební komise. Větší pravomoci získaly provincie.
V roce 2012 tajná zpráva NATO obvinila pákistánskou zpravodajskou službu ISI, že veválce v Afghánistánutajně podporuje militantní islamistické hnutíTalibán.Spojené státy obvinily pákistánskou ISI z napojení na teroristické skupiny i v roce 2017.
Pákistánská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se dvěma svislými pruhy, bílým a zeleným (barva mátartanovýodstín), o poměru šířek 1:3. Ve středu zeleného pole je bílý půlměsíc s bílou pěticípou hvězdou (pootočené přibližně ve směru k hornímu cípu vlajky).
Pákistánská hymna je píseňQaumi Taranah(českyNárodní hymna). Autorem hudby je pákistánský skladatel Ahmad G. Chagla a text napsal urdský básník Hafeez Jullundhri.
Pákistán má velice různorodý terén. Nejdůležitější řekou Pákistánu je řekaIndus, která odvodňuje celou zemi. Nejvyšší horou je známáK2místně zvaná Čhogori. V severní části země se rozprostíráHimálaj. Západ země a především hranice sAfghánistánemje velice hornatý. Rozprostírá se zde pohoří Hindúkuš. Na jihu země se rozprostírají úrodné nížiny Paňdžábu, které jsou zavodňovány řekouIndus. Jihozápad je pokryt plošinami Balúčistánu. Pákistán má především vnitrozemské subtropické klima, které se vyznačuje horkými léty a mírnými zimami. Velký teplotní rozdíl je mezi dnem a nocí.
V posledních letech vzhledem k postupnému odlesňování Himálají, zemi postihují záplavy a povodně, které mají kvůli vysoké hustotě zalidnění dopad na velké množství obyvatel. V roce 2005 připravilo silnézemětřesenív oblasti severního Pákistánu a Indie o život přes 80 000 lidí.Humanitární pomoc sem distribuovala například organizaceČlověk v tísni, byla též založena veřejná sbírka SOS Pákistán. Včervenci2010 postihly území Pákistánukatastrofální povodně, které bezprostředně usmrtily 2000 lidí a dalších 20 milionů, což je asi desetina obyvatel, připravily o domov.
Podnebí je s ohledem na různou nadmořskou výšku různorodé, obecně má Pákistán horká léta, kdy teploty mohou vystoupit nad 50 °C a chladné zimy, které jsou v horách i kruté. Naopak, přímořská oblast uPerského zálivumá roční průměrné teploty nad 25 °C, a klima vyváženější. Například průměrná teplota nejteplejšího července vKaráčíje 34 °C, kdy noční teploty neklesají pod 30 °C, resp. zhruba 20 °C v nejstudenějším lednu.
Pákistán je federální parlamentární republikou, jejímžstátním náboženstvímjeislám. Podle pákistánské ústavy je prezident nepřímo volenouhlavou státua také vrchním velitelempákistánských ozbrojených sil. Prezidentské období a jmenování je dle ústavy nezávislé na premiérovi. Volené instituce (skládající se ze Senátu a Národního shromáždění a čtyř Provinčních shromáždění) vybírají vedení země reprezentované prezidentem v pětiletém období. Premiérem je obvykle vůdce největší strany v Národním shromáždění, sestavuje kabinet ministrů, který následně schvalují obě komory federálního parlamentu. Guvernéři provincií jsou jmenováni prezidentem.
Vliv armády na politiku země je značný. Přesto, že je Pákistán od svého vzniku demokratickou socialistickou republikou, vystřídal již několik vojenských vlád. Poslední byla vláda generálaParvíze Mušarafav letech 1999–2008. Během této vlády došlo k úspěšnému atentátu na předsedkyniPákistánské lidové stranyBénazír Bhuttovou. Premiérem se stal v červnu 2012Rádža Parvíz AšrafzPákistánské lidové strany. Krédo strany je: "Islámje naše víra,demokracieje naše politika,socialismusje naše ekonomie; všechnu moc lidu".
Po volbách v roce 2013 vykonával funkci předsedy celostátní vládyNaváz Šarífz konzervativní Pákistánské muslimské ligy, dlouholetý rival rodiny Bhuttů. Pákistánský premiér Naváz Šaríf rezignoval 25. 8. 2017 poté, co nejvyšší soud rozhodl, že musí odejít z funkce kvůli korupčnímu jednání, na které upozornily dokumenty uniklé v kauze panamských dokumentů, které odkrývají praktiky převádění peněz do daňových rájů.Jeho dočasným nástupcem byl jmenován dosavadní ministr pro ropu a přírodní zdroje Šahíd Chakan Abbásí, který měl stát v čele kabinetu, dokud se premiérského úřadu nebude moci ujmout Šarífův bratr Šahbáz, vybraný za trvalého zástupce.
Ve volbách v roce 2018 však došlo k vítězstvíHnutí za spravedlnosta obě dosavadní tradiční strany (Pákistánská muslimská liga a Pákistánská lidová strana) utrpěly porážku. Premiérem se stal předseda Hnutí za spravedlnost a bývalý reprezentační hráč kriketuImran Chán, doposud nevykonávající žádnou významnou státní funkci.
Mužskáhomosexualitaje v Pákistánu nezákonná a trestá se až doživotním vězením.Reportéři bez hranicve svém Indexu svobody tisku za rok 2021 zařadili Pákistán až na 145. místo ze 180 zemí - situace médií je tak hodnocena jako lepší než například vČíně,Rusku,Turecku,Saúdské ArábiičiKazachstánu, ale horší než vIndii,Spojených arabských emirátech,MalajsiineboIndonésii.Pákistán oproti minulým letům v žebříčku klesá (v roce 2018 byl 139.), takže situace se zhoršuje. Televizní stanice a noviny jsou běžně zakazovány pro zveřejnění jakýchkoli zpráv kritických vůči vládě nebo armádě.Problémem jsou iženská práva.Malála Júsufzajovázískala v roce 2014Nobelovu cenu za mír, za svůj boj za lidská práva, zejména právo dívek na vzdělání.Známou pákistánskou aktivistkou je rovněžSabatina Jamesová. Oceňována je její angažovanost při pomoci pronásledovaným křesťanům a ženám nuceným k sňatku.
Zahraniční politika země je do velké míry určována sporem oKašmír, o nějž svedl se sousední Indiíčtyři války. Odčínsko-indické válkyv roce 1962 je jeho nejbližším strategickým spojencemČína, která ho vyzbrojila pro další války. Jako anti-sovětská mocnost dostával významnou pomoc od Spojených států zejména v doběSovětské války v Afghánistánu, kdy Pákistán i Spojené státy podporovaly afghánskémudžáhedíny. Intenzivní spolupráce probíhala i v počátcích americkéhotažení proti terorismu. Pak se vztahy ale zkomplikovaly, zejména proto, že vzhledem k mnoha nábožensko-politickým souvislostem má Pákistán jisté vazby na hnutíTálibánv Afghánistánu - Američané nakonec v roce 2012 obvinili pákistánskou zpravodajskou službu ISI z tajné podpory Tálibánu.Pákistán má též úzké vazby sTureckemaÍránem, naopak nikdy nenavázal diplomatické vztahy sIzraelema je také jedinou zemí světa, která neuznalaArménii.
Pákistán se skládá ze čtyřautonomníchprovinciírespektujících historická území a tří teritorií, z nichž dvě jsou částíKašmíru.
V 1. tisíciletí patřilo území Pákistánu k nejproduktivnější oblasti na světě. Podobně jako v případě Číny a Indie se tento náskok ztratil v 18. století ve prospěch Evropy. Ve 2. polovině 20. století ale Pákistán ztrátu znovu dohání. Je rapidněrozvíjející se zemía jednou ze zemí skupinyNext Eleven, jedenácti států, které spolu se zeměmiBRICS, mají velký potenciál se v 21. století stát největšími ekonomikami.K roku 2021 byla pákistánská ekonomika 23. největší na světě z hlediskahrubého domácího produktuvparitě kupní síly, s předpokladem dostat se do roku 2030 do první světové dvacítky. V roce 2014Goldman Sachspředpověděl, že pákistánská ekonomika vzroste v příštích 35 letech 15krát a do roku 2050 se stane 18. největší ekonomikou na světě.Je to druhá největší ekonomikajižní Asie, představuje 15 procent jejího HDP.
To ale neznamená, že pákistánská ekonomika nemá své problémy. Vyvíjí se značně nerovnoměrně, ve skocích, které střídají propady (nezřídka související s politickými turbulencemi).Globální ekonomická krizeroku 2008 způsobila v Pákistánuinflaci25 procent a hrozilstátní bankrot, který musela odvracet pomocMezinárodního měnového fondu. Také v roce 2013 vyvstaly závažné nedostatky v makromanagementu a nevyváženémakroekonomiiv základních službách, jako je železniční doprava nebo dodávky elektrické energie.
Ekonomika Pákistánu je považována za poloprůmyslovou, s centry růstu nacházejícími se tradičně podél řeky Indus. S nimi kontrastují méně rozvinuté oblasti, zejména v Balúčistánu. Motorem růstu je populační boom. Zatím má Pákistán jen relativně maloustřední třídu, která by mohla vytvořit spotřební trh (odhadem 40 milionů občanů). Předpokládá se nicméně, že do roku 2050 vzroste počet příslušníků střední třídy na 100 milionů.Pákistán je jedním z největších producentů přírodních komodit a jeho trh práce je 10. největší na světě. Významně zemi pomáhajíremitence, tedy prostředky, které do země posílá šestimilionová pákistánská diaspora. Jen v roce 2016 remitence činily 20 miliardamerických dolarů.Hlavním zdrojem remitencí do Pákistánu jsouSpojené arabské emiráty,Spojené státy,Saúdská Arábie,Bahrajn,Kuvajt,Katar,Omán,Austrálie,Kanada,Japonsko,Británie,NorskoaŠvýcarsko.
PodleOrganizace spojených národůPákistán v roce 2005 vyprodukoval 21 591 400 tunpšenice, tedy více než celáAfrikaa téměř tolik jako celáJižní Amerika. Podílzemědělstvív pákistánské ekonomice ale setrvale klesá, je již jen 24 procent HDP.Zabírá si ovšem stále ještě 43,5 % zaměstnané pracovní síly a je největším zdrojem devizových příjmů. Země je také pátým největším producentembavlnya čtvrtým největším producentemmlékana světě.Průmyslje druhým největším sektorem ekonomiky, tvoří 19,74 % HDP a 24 % celkové zaměstnanosti. V roce 2012 a 2013 se nejziskovějším odvětvím ekonomiky stal cementářský průmysl. Jinak ovšem dominuje tradičnítextilní průmysl, který přispívá 9,5 % k HDP a poskytuje zaměstnání přibližně 15 milionům lidí.V Asii je Pákistán osmým největším vývozcem textilních výrobků. Čína je druhým největším odběratelem pákistánského textilu. Na rozdíl od západních zemí, kam se dováží převážně textilie s přidanou hodnotou, Čína nakupuje z Pákistánu pouze bavlněné příze a tkaniny.Sektor služebjiž tvoří 58,8 % HDP a zajišťuje asi třetinu zaměstnanosti. V květnu 2020 měl Pákistán asi 82 milionů uživatelůinternetu, což z něj činilo zemi s devátou největší komunitou uživatelů internetu na světě.
K roku 2021 měl Pákistán šestjaderných elektráren.Přesto to představovalo jen 5,8 % produkce elektrické energie. 64,2 % se získávalo spalovánímfosilních paliv, 29,9 % zajišťovalyvodní elektrárny.
Podle odhadůamerického úřadu pro sčítání lidubyl počet obyvatel asi 199 085 847 (199,1 milionů) v roce 2015, což je ekvivalent 2,57 %světové populace.Země je také známá jakošestá nejlidnatějšína světě a růst obyvatelstva byl ~2,03%, což je nejvyšší ze zemíSAARCa dává meziroční nárůst 3,6 milionu. Do roku 2020 se předpokládá dosažení 210,13 milionů obyvatel a ke zdvojnásobení by mělo dojít v roce 2045.
V doběrozdělení Indiev roce 1947 měl Pákistán 32,5 milionu obyvatel, ale počet se mezi lety 1990 a 2009 zvýšil o 57,2 %.Do roku 2030 se očekává, že překonáIndonésiijako největší převážně muslimskou zemi na světě.Pákistán je také klasifikován jako "mladý národ" s průměrným věkem okolo 22 let. V roce 2010 zde žilo 104 milionů lidí ve věku do 30 let. Pákistánskáporodnostčiní 3,07 – vyšší než má jeho sousedIndie(2,57). Přibližně 35 % lidí má pod 15 let.
Drtivá většina žije v jižním Pákistánu podél řekyIndus, aKaráčíje nejlidnatějším městem.
Pákistán obývají čtyři hlavní etnika;Paňdžábci(44,70 %),Paštunové(15,42 %),Sindhové(14,1 %), Saraikiové (8,4 %) aBalúčové(3,57 %). Kromě stálého obyvatelstva žije v zemi asi 2 milionyuprchlíkůze sousedníhoAfghánistánu. Početná je také celosvětová pákistánskádiaspora, čítající více než sedm miliónů lidí na celém světě..Pákistánská diaspora ve světě se odhaduje na sedm milionů a jde tudíž o šestou největší diasporu na světě.
V Pákistánu se celkem hovoří asi 60 jazyky, včetně spousty nářečí.Urdštinaje jakásilingua franca, symbol muslimského nacionalismu a národní jednoty – jde o národní jazyk, jemuž rozumí přes 75 % Pákistánců, a je hlavním zdrojem celostátní komunikace.Prvním jazykem je ovšem jen pro sedm procent populace.Angličtinaje vedle urdštiny druhýúřední jazykv Pákistánu a je používána hlavně v obchodu, vládě a právních smlouvách.Nejužívanějším jazykem v zemi je ovšempaňdžábština, kterou má jako první jazyk asi 39 % populace, soustředěných především v provinciiPaňdžáb. Druhým nejužívanějším jazykem jepaštština, jež je prvním jazykem asi pro 18 procent Pákistánců. Mluví se jí hlavně na severu, v provinciiChajbar Paštúnchwá. Zhruba 14 procent obyvatel má jako mateřský jazyksindhštinu. Tou se mluví hlavně na jihu, v provinciiSindh. K pěti velkým jazykům, kteří mají více než 10 milionů mluvčích, patří ještěsaraiki, jazyk užívaný hlavní v jižním Paňdžábu.
Pákistán je druhou nejlidnatější zemí smuslimskou většinou(poIndonésii)a poÍránumá druhou nejvyššíší'itskoupopulaci.Žije v něm 10,5 % světové muslimské populace. Karáčí je největším muslimským městem světa. Okolo 97 % Pákistánců jsoumuslimové. Většina jsousunnitéa odhadem asi 5–20 % šíité.Islám je v Pákistánustátním náboženstvím. Roku 1949 parlament schválil rezoluci, která deklarovala, že budoucí ústava musí být, stejně jako celý stát,islámská. Všichni zástupci náboženských menšin hlasovali proti rezoluci. Ta se nicméně stala integrální součástí pákistánské ústavy. Její první věta zní: „Svrchovanost nad celým vesmírem náleží pouzeAlláhoviVšemohoucímu. Autorita, kterou delegoval státu Pákistán, prostřednictvím jeho lidu, je udělena za to, že dodržuje zákony, které On stanoví jakožto svatou pravdu.“ Pákistán je tak jediným státem na světě založeným čistě ve jménu islámu. Od počátku pákistánského státu byl pákistánský nacionalismus de factopanislamismem, tedy ideou, že všichni muslimové jsou jeden národ a měli by se sjednotit do jednoho státu Islamistánu.Byl to jeden z důvodů odtržení Bangladéše, protože bengálští muslimové toto pojetí odmítali.Tradice se udržuje dodnes, průzkumuPew Research Centerzjistil, že Pákistánci mají tendenci se více ztotožňovat se svým náboženstvím než se svou národností, na rozdíl od muslimů v jiných zemích, jako jeEgypt,IndonésieneboJordánsko. Přetrvávající panislamismus je také příčinou pákistánského důrazu na činnostOrganizace islámské spolupráce.
Po vůbec prvních svobodných volbách v Pákistánu byla vytvořena ústava z roku 1973, která prohlásila Pákistán za islámskou republiku a islám zastátní náboženství. Rovněž se v ní uvádí, že všechny zákony musí být uvedeny do souladu s příkazy islámu, jak jsou stanoveny vKoránuaSunně, a že žádný zákon odporující takovým příkazům nemůže být přijat. Existují silné politické skupiny usilující o to, aby Pákistán překročil poslední hranici k dosažení statusu plně islámského státu, tedy nadřazení právašaríanad všechny ostatní zákony nebo omezení zákonodárství jen na právo šaría. Nejblíže k tomu bylo za vlády generála Zia-ul-Haka v letech 1978-1988, kdydeobandisté(specifická jihoasijská verze islámského fundamentalismu, poněkud vyhraněná vůči známějšímusalafismu) získali velké postavení v armádě i jiných státních institucích. S Hakovou protišíitskou politikou v zemi také vzrostlo sektářské napětí.Fundamentalisté mají zázemí v širokých masách. Podleprůzkumu veřejného míněníprovedeného v roce 2016 společnostíPew Research Centervětšina Pákistánců podporuje, aby se šaría stala oficiálním zákonem země. Pákistán aJordánskojsou země, kde nejvíce muslimů na světě věří, že šaría je čistou vůlí Boha (81 procent - vAlbániije to například 24 %, vTurecku49 %, vIndonésii54 %, vBangladéši65 procent).
Pronásledována je muslimská sektaahmadíja. Zákony o rouhání (§ 298B a § 298C pákistánského trestního zákoníku) zakazují ahmadíjcům označovat se za muslimy a mohou být uvězněni na 3 a více let za pouhé vyřčení islámského pozdravu „salaam“ či za nazvání jejich místa uctívání mešitou. Výraznou roli v Pákistánu sehrává též islámská mystika, tedysúfismus, zejména na venkově. To však nenechává chladným řadu bigotních imámů a súfisté se stali nejen terčem jejich kritiky, ale i obětí islámských fundamentalistů a teroristů.
Největší náboženskou menšinou jsouhinduisté(2,14 %). Pákistán tak má pátou největší hinduistickou populaci na světě.V okrese Umerkot vyznává hinduismus přes 50 procent obyvatel. Ač hinduistům ústava přiznává práva a rovnost s muslimy, řada z nich se cítí znerovnoprávněna a migruje do sousední Indie.
Třetím největším náboženstvím v zemi jekřesťanství, 1,27 % vyznavačů v populaci. Nejvíce jsou zkoncentrováni v Láhaurském okrese, kde tvoří asi 5 procent obyvatel. Unikátní verzipohanstvísi uchovaliKalašové.Podle různých odhadů a výzkumů jsou 1-2 procenta Pákistáncůateisté.
Za největšího pákistánského spisovatele je považovánMuhammad Iqbal. Inspiroval vznik pákistánského hnutí a rozdělení Indie na dva národy - muslimský ahinduistický. V Pákistánu získal titul "národní básník" a den jeho narození je státním svátkem. Jako levicový básník byl známFaiz Ahmad Faiz. K nejznámějším prozaikům patřilSaadat Hasan Manto.
K nejvýznamnějším architektonickým památkám patří Bádišáhova mešita ve městěLáhaur. Postavena byla v letech 1671-1673 a je příkladem tzv.mughalské architektury. V době svého otevření byla největší mešitou na světě, dnes je pátou největší.Další památkou je Láhaurská pevnost. Od roku1981je spolu seŠalimarovymi zahradamina seznamusvětového dědictvíUNESCO. Tam byla zapsána ipevnost Rohtas, buddhistický klášterní komplexTakht-i-Bahi, zbytky starověkého městaMohendžodaro, starobylé městoThattaa archeologické lokalitySehri-BahlolaTaxila. Moderní architekturu reprezentuje napříkladFaisalova mešitavIslámábádupostavená v letech 1976—1986 nebo národní památníkMinar-e-Pakistandokončený roku 1968.
Významnou kulturní institucí jePákistánské národní muzeum. Vzniklo v roce 1950 jako nástupce předchozího Viktoriina muzea. To založilArtur Sasko-Koburskýroku 1887. Jeho hlavním cílem je sbírání, prezentace a konzervace artefaktů pákistánské kulturní historie.Péšávarské muzeumbylo otevřeno v roce 1907. Nejdůležitější částí muzejní sbírky jsou předměty (mince, sochy atd.) zgandhárské kultury, včetně relikviáře zKaniškys jedním z nejstarších známých zobrazeníBuddhy, který pochází z doby kolem roku 150.
Pákistán se samostatně zúčastnil olympijských her poprvé v roce1948. Od té doby získal tři zlaté medaile a všechny vpozemním hokeji, který v Pákistánu patří k nejpopulárnějším sportům. Krom tří míst prvních (1960,1968,1984) získal mužský hokejový tým ještě tři stříbra a dva bronzy. Krom těchto medailí získal Pákistán již jen dva bronzy:Muhammad Bašírv zápase ve volném stylu na olympiádě v Římě roku 1960 aHusajn Šáhv boxu vSoulu 1988. Pákistánští pozemní hokejisté mají na svém kontě krom tří olympijských titulů též čtyři triumfy namistrovství světa(1971, 1978, 1982, 1994), což je rekord.
Nejpopulárnějším sportem v Pákistánu je ovšemkriket. Kriketisté dosáhli na stříbro na mistrovství světa roku 1999 a zvítězili ve světovém poháru roku 1992. Úspěšným kriketistou byl i současný premiér PákistánuImran Chán, byl dokonce uveden do mezinárodní kriketové síně slávy. Svoje domácí zápasy hraje pákistánská reprezentace a 2 láhaurské kluby naStadionu Muammara Kaddáfíhov Láhauru. Má kapacitu 60 tisíc diváků. V roce 1996 Pákistán spolupořádalMistrovství světa v kriketua na stadionu se odehrála celkem 4 utkání včetně finále mezi Srí Lankou a Austrálií.
Jahangir Khanje patrně nejúspěšnějším hráčemsquashev jeho dějinách, byl mistrem světa v letech 1982 až 1988. Po dobu pěti let nenašel na kurtu přemožitele a vyhrál ve více než pěti stech utkáních v řadě. TenistaAjsám Kúrešísi zahrál finále US Open ve čtyřhře.
Pákistánská kuchyně je v mnoha ohledech podobnáindické kuchyni, byla ale ovlivněna taképerskou kuchynínebo kuchynístřední Asie. Mezi nejdůležitější suroviny používané v pákistánské kuchyni patřírýže(předevšímbasmati),luštěniny,zelenina,maso,jogurt,ghíakoření. Mezi používané suroviny patří takémeruňky, kterých se pěstuje mnoho druhů a které se často suší. V pákistánské kuchyni se využívají i meruňková jádra.Mezi používaná koření patřínepálský kardamom,zelený kardamom,skořice,hřebíček,muškátový oříšek,pepř,římský kmín,chilli,kurkuma,zázvornebobobkový list. Velmi populární je také kořenící směsgaram masála.Typické jsou nekvašené druhy chleba jakonaanneboroti.K nejoblíbenějším jídlům patříbiryani, kořeněný pikantní rýžový pokrm se zeleninou a masem, dále z arabské oblasti proniknuvší různé druhykebabunebo naopak z Indie převzatá čočková kaše dal. Typickým dezertem jechalvanebogulab jamun, smažený tvarohový dezert kulatého tvaru.Populárním nápojem ječaj, který se pije velmi silný a slazený, nebolasí, studený nápoj z jogurtu nebo mléka, který existuje jak ve sladké, tak ve slané verzi. Konzumacealkoholických nápojůje v Pákistánu zakázaná, výjimkou mají některé licencované bary a hotely. Existují i dosti specifické regionální kuchyně, k nejosobitějším patří kuchyněPaštunů(národa žijícího na severu Pákistánu), která na rozdíl od většiny ostatních regionálních kuchyní v Pákistánu není pikantní. Mezi nejpopulárnější paštunské pokrmy patříkábulské pulao(varianta rýžovéhopilafusrozinkamia mrkví) nebomantu(knedlíčkyplněné masem).
Některá vědecká odvětví jsou v Pákistánu na vysoké úrovni. FyzikAbdus Salampředpověděl existenci „intermediálních částic elektroslabé interakce“, včetně jejich vlastností, za což obdrželNobelovu cenu za fyzikuv roce 1979. Stal se prvním pákistánským a také prvnímislámskýmdržitelem této ceny. Pákistán se v roce 1998 stal sedmou zemí světa, která vyvinulaatomovou bombu. "Otcem pákistánské atomové bomby" bývá nazýván jaderný vědec a metalurgAbdul Kádir Chán.
V roce 1990 se Pákistán stal první muslimskou zemí, která vypustila satelit na oběžnou dráhu.
V rámcipaleontologieobratlovců je zhruba od roku2000významnou osobností paleontolog a geologMuhammad Sadiq Malkani, který již formálně popsal několik druhů pákistánskýchdinosaurů(například rodVitakrisaurus). Většina těchto taxonů (vědeckých jmen) ale není paleontologickou majoritou přijímána jako platná a oficiální.