Německý ovčák

Německý ovčák(lidově téžvlčák,německyDeutscher Schäferhund,anglickyGerman Shepherd) je německépsí plemeno, jedno z nejrozšířenějších na světě a též nejrozšířenější služební plemeno.Bývá uváděno i jako jedno z nejinteligentnějších.Díky své všestrannosti a přizpůsobivosti je využitelné v mnoha odvětvíchkynologie.
Německý ovčák vznikl v Německu v19. století. Ovčáčtí psi podobné tělesné konstituce zde sice žili již dříve, nicméně snahy o sjednocení exteriéru se začaly objevovat až ve druhé polovině 19. století.O šlechtění a rozvoj plemene se přičinil například rytmistrMax Emil Friedrich von Stephanitz, který propagoval tyto psy mezi vojáky i policií a společně se svým spolupracovníkemArthurem Meyeremsepsal první standard. Ten byl schválen roku 1899 a nedlouho poté se německý ovčák začal rozšiřovat i do Česka, kde je známý pod lidovým názvemvlčáknebo zkratkou NO. Od roku 1924 je uznanýUnited Kennel Clubem(UKC),od roku 1955 pak iMezinárodní kynologickou federací(FCI).
Je známý svojí věrností, inteligencí a vyrovnaností. Hodí se do rodin s dětmi a vychází i s jinými domácími zvířaty nebo psy. Navíc se jedná o dobrého hlídače. Základní výcvik a výchova jsou nutností, stejně tak dostatek pohybu a aktivit.Srst, která líná dvakrát ročně, není náročná na péči.
Chov ovčáckých psů v Německu má poměrně dlouhou tradici: již v šestém století existoval zákon, který za zabití ovčáckého psa viníka tvrdě trestal. Tito psi byli ale stavěni pro obranu i před většími predátory jako jsoumedvědičirysové, byli tedy poměrně větší a mohutnější než pozdější ovčáčtí psi.
Pozdější ovčáčtí psi již nemuseli čelit velkým šelmám, které byly většinou vyhubeny; jejich úkolem bylo udržet stádo ve vymezeném prostoru.V Německu žilo mnoho takových psů, kteří se ale lišili stavbou těla, délkou srsti i zbarvením. Württemberští psi byli štíhlejší, naopak psi ze severního a středního Německa vynikali spíše mohutností.Během 19. století zájem o tyto psy začal narůstat a brzy poté se začaly objevovat i první snahy o ustálení typu.To si dala za cíl organizacePhylax, kterou založila v prosinci 1891 skupina nadšenců.Již roku 1894 ale ukončila svoji činnost kvůli rozdílným názorům členů: část zastávala názor, že by němečtí ovčáci měli být čistě pracovní, část chtěla zušlechťovat i exteriér.Kříženi byli krátkosrstí, dlouhosrstí i ostnosrstí psi především zDurynska,BavorskaaWürttemberska.Údajně měli být kříženi s vlky, nicméně v tomto experimentu se nepokračovalo kvůli problematické povaze vyšlechtěných jedinců.
Roku 1882 byl vHannoveruvystaven první německý ovčák, paradoxně se jednalo o psa bílého zbarvení, které současný standard nepovoluje.Jeho majitelem byl baron von Knigge, který vlastnil několik podobných německých ovčáků se vzpřímenýma ušima.
Za jednoho z prvních německých ovčáků dnešního typu je považován potomek von Kniggových psů Hektor, později „Horand von Grafrath“. Toho odkoupil kynolog arytmistrMax Emil Friedrich von Stephanitz, který v roce 1899 založil klubDer Verein für Deustche Schäferhunde(česky Klub německých ovčáků, zkratkou uváděn i jako SV)a snažil se o vytvoření ideálního ovčáckého psa.Horand měřil v kohoutku 60 cm, měl krátkou srst, vzpřímené uši a tmavé zbarvení.Také byl prvním jedincem zapsaným do plemenné knihy.Měl mnoho úspěšných potomků, mezi nimi i psa jménem Hektor von Schwaben.Samotný Hektor, který se narodil v lednu 1898,měl 141 potomků, mnoho z nich ze silně příbuzenské plemenitby. V začátcích chovu byl významným plemeníkem, ačkoliv nikdy nedosáhl velkých úspěchů na výstavách.Na rozdíl od svého otce a všech tehdejších psů měl lépe úhlenou záď.
V září 1899 spolek SV veFrankfurtuschválil první standard, který připravil von Stephanitz se svým spolupracovníkem Arthurem Meyerem.V té době měl klub pouhých 31 členů, v roce 1912 to bylo již 3500.
Von Stephanitz nebyl pro chov německých ovčáků významný jen díky založení klubu a vytvoření standardu, ale především byl velkým propagátorem plemene nejen mezi lidem, ale také v armádě a u policie. V listopadu 1901 vydal spis, ve kterém německé ovčáky prosazoval a doporučoval pro pracovní nasazení. Jeho snahy ale zaznamenaly spíše chladný ohlas: německá armáda dále preferovalaerdelteriérya mezi lidmi byly na vzestupu spíšeborder kolie. Větší průlom přišel až okolo roku 1908, kdy začala tyto psy hojně využívat policie. V roce 1914 se přidala i armáda, která pro první světovou válku vycvičila asi dvacet tisíc psů, z nichž většina byli němečtí ovčáci.Německé ovčáky využívali pro tahání nosítek, nošení zpráv a strážení, mimo toho ale byli i oblíbenými maskotySchutzstaffel(SS).
První světová válka a následný odpor k Německu vedli i k přejmenování plemene britskýmKennel Clubem(KC) z německého ovčáka na alsaského vlčáka (Alsatian Wolf Dog), které se používalo v Česku přeložené jakoalsaský ovčákneboalsaský vlčák.K původnímu názvu se klub navrátil po naléhání chovatelů až v roce 1977.Označenívlčákse v češtině používalo i kvůli podobnosti s vlky.
Plemeno začalo rychle nabývat na popularitě a šířilo se nejen po Evropě: například již v roce 1913 byl založen americký spolekGerman Shepherd Dog Club of America. VČeských zemíchse první jedinci objevili pravděpodobně v roce 1905. Stalo se tak při příležitosti výstavy vPraze, které se zúčastnil i Horand von Grafrath a jeho dva potomci.V roce 1912 byla vBrnězaložena Pobočka rakouského spolku pro chov německého ovčáka a poprvní světové válcezde měl sídlo i první založený klub chovatelů.Populace v Česku zaznamenala ale velký narůst až v 60. letech, kdy vzniklo mnoho chovatelských stanic.
Mezi lety 1936 a 1938 probíhalo další zušlechťování, které mělo zlepšit exteriér německých ovčáků, místo toho ale přineslo kratší končetiny a příliš dlouhou svažující se záď. Již tehdy se objevovaly snahy o zlepšení situace křížením, některé problémy ale přetrvávají do současnosti.Poté přišla druhá světová válka, během které byli tito psi hojně využívání nejen Němci, ale nasadili je i Američané.Celkem 15 psích čet bylo vycvičeno ve výcvikových táborechK9, sedm z nich zamířilo do Evropy a osm do Pacifiku.Po skončení války ale nebyl vojenský výcvik psů již tolik potřebný, takže většina amerických psích jednotek byla zrušena. Napříkladkorejské válkyse zúčastnila jedna jediná. Německé ovčáky zpočátku Američané nasadili veválce v Vietnamujako strážní psy uleteckých sil. Když válka začala eskalovat,pěchotaje začala využívat spíše jako průzkumníky.
Od roku 1953 hlídali němečtí ovčáci i české pohraničí a byli zde též pro tento účel nejvyužívanějším plemenem.Toho roku byla vPrackovicích nad Labemzaložena chovatelská stanice Z Pohraniční stráže, která ovčáky cvičila speciálně pro ochranu tehdejších hranic.Mimo ně ale cvičila ibígly,bloodhoundy,labradorské retrívrynebodobrmany.Její provoz byl ukončen v roce 2011, nicméně v roce 2018 byla znovuotevřena.Od roku 1962 fungovala navíc i chovatelská stanice vDomažlicích, která cvičila pro policejní službu německé ovčáky a belgické malinoise. Definitivně byla zrušena z důvod špatných podmínek v roce 2018.
Od roku 1990 funguje v Česku současný hlavní zastřešující spolek:Český klub německých ovčáků. Je členemWeltunion der Verein für Deutsche Schäferhunde(česky Světová unie německých ovčáků, zkratkou WUSV).
Současnýšlechtitelskýprogram je veden jednotlivými zastřešujícími kluby v každé zemi, nicméně existují i samostatné šlechtitelské programy. Jeden z nich, nazvaný Landespolizeischule für Diensthundführer, byl spuštěn v roce 2003 v Německu a je typický tím, že štěňata vyrůstají společně s cvičenými pracovními psy s dobrými výsledky.
Velké rozdíly lze pozorovat mezi evropskými a americkými německými ovčáky.Američtí němečtí ovčáci jsou totiž chováni prakticky čistě pro vzhled. Jsou větší, těžší, často s extrémně zaúhlenými končetinami a nemusí svůj temperament prokazovat při žádných zkouškách, takže se liší i povahově.Canadian Kennel Cluba americké chovatelské kluby navíc považují za standardní i bílé zbarvení.
Běžně se rozlišují dvě linie: exteriérová a pracovní. Zatímco exteriérová se soustředí více na vzhled, který odpovídá standardu, pracovní jedinci jsou povahovými vlastnostmi vhodnější pro práci. Jedinci z první linie mívají zkosenější záď, jasnější barvy a zřetelné ohraničení například sedla, též jsou povahově mírnější.Kritiku za chovatelský program německých ovčáků si vysloužil například anglický Kennel Club, jelikož podporoval nepřiměřeně zkosenou záď a nezdravé postavení zadních končetin. V reakci na to v roce 2010 KC vydal stanovisko, dle kterého měli být nezdraví jedinci z výstavních kruhů rovnou vyloučeni.
I z důvodu množství zdravotních potíží německých ovčáků bylo ve druhé polovině 20. století vyšlechtěno plemenoshilohský ovčák, které vychází přímo z německých ovčáků, ale prezentuje se jako zdravější a vyrovnanější.
Dalším plemenem vyšlechtěným z německých ovčáků jsoubílí švýcarští ovčáci, kteří se liší prakticky pouze bílým zbarvením.Neméně známí jsou ičeskoslovenští vlčáci. Ti vznikli původně jako experimentPohraniční stráže ČSSR, během kterého byla zkřížena fena vlka a pes německého ovčáka.V bývalémSovětském svazuzase pro vojenské využití z NO vyšlechtilivýchodoevropské ovčáky, kteří jsou větší, mají rovnější záď a jsou lépe přizpůsobeni pro arktické podmínky.
Tito psi mají širokou škálu možných využití, od slepeckých psů, až po policejní nebo společníky. Konkrétně jde například o záchranu a vyhledávaní osob, vyhledávání výbušnin,narkotiknebo urychlovačů hoření připožárech.Během první světové války byli využíváni i pro vyvádění oslepených nebo zraněných vojáků z bojiště, což pak vedlo i ke cvičení prvních slepeckých psů.
Především ve sportovním využití jsou jim ale velkými konkurenty belgičtí ovčácimalinois, kteří jsou rychlejší, temperamentnější a vytrvalejší. Například ve Spojených státech jsou z těchto důvodů u policie preferování malinoisové.Jako slepečtí psi se využívají již od 20. let 20. století, kdy vůbec poprvé pro tento účel začala psy trénovatDorothy Harrison Eustis. Ta si pro výcvik vybrala pouze feny německých ovčáků,ačkoliv později bylo zjištěno, že se pro tuto práci více hodílabradorští retrívři, kteří nemají takové sklony k ochranářskému chování a lépe zvládajístres.
Němečtí ovčáci se těší velké popularitě na celém světě. Ta stoupala poměrně rychle: například v Kennel Clubu bylo v roce 1919 zaregistrováno pouze 54 jedinců. O sedm let později, v roce 1926, to bylo již více než osm tisíc.Od roku 1993 pak byli němečtí ovčáci třetím nejoblíbenějším plemenem ve Spojených státech, v roce 2010 se vyšvihli na druhou příčku.
Od roku 2011 byli němečtí ovčáci nejpopulárnějším psím plemenem v Česku s nejvíce zaregistrovanými štěňaty.V závěsu za ním bylo jiné německé plemeno:jezevčíci.Za rok 2017 bylo v Českém klubu německých ovčáků zapsáno 722 vrhů, tedy 3885 jedinců. Dalších 81 bylo importováno.Oproti předchozím rokům je to pokles: v letech 2011–2015 bylo vždy zapsáno více než 4000 kusů. V roce 2015 dokonce 4862.
Němečtí ovčáci jsou populární i ve filmovém průmyslu. Důkazem toho je iRin Tin Tin(1918–1932), který si za svůj život zahrál v sedmadvaceti hollywoodských filmech a má vlastní hvězdu naHollywoodském chodníku slávy.Jeho potomek Rin Tin Tin Jr. si též zahrál v několika snímcích. Za předchůdce Rin Tin Tina je považován německý ovčák s policejním výcvikem Strongheart, který též zazářil v němých filmech a získal si slávu.Oba mají hvězdu naHollywoodském chodníku slávy.
Z fiktivních psů lze zmínit například postavu Šarika z románu a seriáluČtyři z tanku a pes.Německý ovčák je také hlavním hrdinou rakouského kriminálního seriáluKomisař Rex, který později odkoupila italská televize.Seriál sleduje řešení případů vražd vídeňskou, později římskou kriminálkou, a v roce 2013 vznikl i celovečerní spin-off filmKomisař Rex – doba ledová(v origináleKommissar Rex – Eiszeit).
V komiksech odDCtaké německý ovčák Ace doprovázíBatmanaa Robina. Poprvé se objevil v dílech z roku 1955 a později spíše sporadicky.
Mimo zábavní průmysl vlastnil německého ovčáka například Adolf Hitler. Často se nechával fotografovat s různými zvířaty, převážně psy, a měl i svého oblíbeného: fenuBlondi.Ta pocházela z chovatelské stanice zeslezskýchKravařa hrála vlastní roli i vnacisticképropagandě. Hitler ji nechal otrávitcyankáliv den svésebevraždy.Německé ovčáky vlastnili například iHindenburg,LudendorffaHimmler.
Německý ovčákAntisje jediným psem, o kterém je známo, že za druhé světové války létal v bombardéru. Jako kmenový příslušník311. československé bombardovací perutěbyl vyznamenán imedailí Marie Dickinové.Další mediálně známý zástupce plemene s vojenským výcvikem jeAthos, český pes cvičený pro vyhledávání výbušnin vAfghánistánu.V roce 2012 jej těžce zranil výbuchtálibánskérakety, zranění ale přežil.
Němečtí ovčáci jsou středně velcí, robustně stavění a mohutní psi. Tělo má obdélníkový formát a je dobře osvalené. Hmotnost u dospělých psů (samců) se pohybuje mezi 30 a 40 kg, u fen je to 22 až 32 kg. Psi měří v kohoutku 60–65 cm, feny 55–60 cm. Obvod krku se pohybuje mezi 50 a 70 cm, délka hřbetu mezi 65 a 75 cm.Uznávaná zbarvení jsou černé s červenohnědými, hnědými, žlutými nebo světle šedými znaky, celočerné nebo vlkošedé a vlkošedé s černým sedlem a maskou.
Hlava má klínovitý tvar, mírně klenuté čelo a dobře vyvinutou horní a dolní čelist. Poměr mezi temenem a obličejovou části by měl být 1:1, Šířka temene by měla odpovídat jeho délce. Uši by měly být středně velké, vzpřímené a natočené dopředu. Pokud jsou v klidu složené, není to považováno za chybu. Oči mají mít co nejtmavší barvu a jsou středně velké, mandlovitého tvaru. Světlá barva je nežádoucí. Nosní houba musí být černá, chrup úplný s nůžkovým skusem. Klešťový skus a další vady, jako je předkus a podkus, jsou nežádoucí.
Krk je silný, bez visící kůže a s dobře vyvinutým osvalením. Hřbet je slabě spadající a napojuje se na něj též mírně klenutá záď. Hrudník by měl být úměrně široký, sudovitý tvar je nežádoucí. Ocas dosahuje minimálně khleznůma psi ho nosí svěšený. Srst na jeho spodní straně bývá o něco delší, než na zbytku těla. Hrudní končetiny musí být rovné, ramena a lopatky jsou stejné délky a svírají úhel mezi 90 až 110 °. Tlapy by měly být dobře klenuté, s tmavými polštářky i drápy.
Jako těžká vada je uváděn nedostatek pigmentace. Dále i špatné postavené nebo nepevné uši a vady chrupu. Vylučující vady jsoualbinismus, bílá barva srsti a výšková výchylka od standardní výšky 1 a více cm. Řadí se sem i jakékoliv výrazné odchylky od standardu a povahově nevyrovnaní jedinci.
V letech 2008 a 2009 proběhly schůze klubu Der Verein für Deustche Schäferhunde, na základě kterých byla podána žádost na Mezinárodní kynologickou federaci (FCI) o změnu standardu. Konkrétně se jednalo o uznání dlouhosrsté varianty. FCI s návrhem souhlasila a od roku 2011 jsou dlouhosrstí jedinci považováni za varietu německého ovčáka a lze je uchovnit.Jedinci této varianty by měly mít delší, měkkou a nepřiléhající srst, chlupy mohou být vlnité. Podstatně delší srst se tvoří na bedrech, uších a zadní straně nohou. Na ocase tvoří prapor. Krátkosrstí jedinci by měli mít co nejhustší pesíky a rovné a přiléhající chlupy. Na krku je srst delší a na zadních nohou tvoří kalhoty.
Němečtí ovčáci mohou být zaměněni s československými vlčáky, kterým jsou přímými předky. Liší se od sebe zřejmými vlčími znaky: vlčáci mají šikmé jantarové oči, převážně šedé zbarvení a menší uši.Podobné je to se vzácnějšímisaarlosovými vlčáky, kteří pochází z vlků a jsou podobní jako českoslovenští vlčáci.Z ovčáků je možné je zaměnit zabelgické malinoise, nicméně němečtí ovčáci mají mohutnější stavbu a typické zbarvení.
Standard uvádí, že němečtí ovčáci „musí být povahově vyrovnaní, pevných nervů, sebevědomí, absolutně přirození (s výjimkou vydráždění), zcela dobromyslní, ale pozorní a ovladatelní.“Obecně jsou tito psi temperamentní a pracovití, dokáží se dobře přizpůsobit různým podmínkám. Jsou vhodní jako rodinní psi a zároveň jako hlídací.Díky své učenlivosti se hodí pro různé psí sporty a bývají uváděni jako jedni z nejinteligentnějších psích plemen (společně například s border kolií).Jejich inteligenci zkoumal v 90. letech 20. stoletíStanley Coren, který německé ovčáky umístil ve svém žebříčku, publikovaném v knizeThe Intelligence of Dogs, na třetí příčku. Před ně se dostali pouzeborder kolieapudlové. Coren zjistil, že němečtí ovčáci si dokáží základní povel zapamatovat již po pátém provedení a příkaz napoprvé provedou v 95 % případů.
K cizím je rezervovaný, ovšem své rodině je velmi oddaným a neúplatným společníkem.Jsou nadaní na čichové prácea dobře vychází i s jinými domácí zvířaty.Naopak nejsou příliš nadaní na pastevecké práce, ačkoliv stáda před predátory hlídat umí.
Dle studie provedené v roce 1999 vAustráliina tamějších psech byl německý ovčák třetím nejútočnějším plemenem.Při zohlednění počtu psů se ale posouvá až na 38. pozici.Podle studie publikované vApplied Animal Behaviour Sciencev roce 2008 se z 292 zúčastněných německých ovčáků 13 z nich zachovalo agresivně k cizincům, 6 k vlastnímu majiteli a 48 k jiným psům. Studie také poukázala na to, že ačkoliv u mnoha plemen je agrese vedená strachem, například ugreyhoundů, u německých ovčáků tomu tak nebývá.
Charakteristickou povahu musí každý chovný pes prokázat nabonitační zkoušcepořádané oficiálním zastřešujícím klubem. Její součástí, v případě zkoušky pořádané Českým klubem německých ovčáků, je například střelba z pistole, která prověří bázlivost, nebo fingovaný útok figurantem.
Němečtí ovčáci jsou vhodní pro zkušenější chovatele, kteří jsou schopni svým psům nabídnout dostatek pohybu a zábavy. Musí se jim věnovat a základní výcvik a výchova jsou nutností.Snadno se přizpůsobí nízkým teplotám a pobytu v bytě i venku,nicméně při chovu v bytě je nutné věnovat zvýšenou pozornost neustále línající srsti.Hustásrstvyžaduje občasné česání, pokud má být kvalitní a vhodná například pro předvedení na výstavě, tak každodenní. Obzvláště v době línání, které probíhá u všech plemen s podsadou dvakrát ročně, je nutné věnovat jí zvýšenou pozornost.
Vrhy německých ovčáků bývají poměrně početné: okolo 10štěňat.
Němečtí ovčáci jsou zatíženi asi padesáti dědičnými chorobami.Tak vysoké číslo je pravděpodobně způsobeno příbuzenskou plemenitbou, ke které hojně docházelo hlavně při utváření plemene.Jsou náchylní především kdysplazii loketního(DLK) akyčelního kloubu(DKK), která je, v těžkém stadiu, důvodem i pro vyloučení z chovu. V Česku se ze zdravotního hlediska testuje pouze DKK, od ledna 2009 je navíc nutné i odebrání vzorkůDNA.Častěji než u jiných plemen se u nich vyskytuje ihemofilie A, porucha srážlivosti krve, avon Willebrandova nemoc, která též může být dědičná a způsobuje krvácivé stavy.Mezi další časté choroby patříepilepsie, exokrinní pankreatická nedostatečnost (porucha trávení), chronická degenerativní radiculomyelopatie (CDRM, postupné ochrnutí zadních nohou bez známé příčiny) adwarfismus.Často trpí i naotevřenou Botallovu dučej, vrozenou srdeční vadou (PDA)nebo cystadenokarcinom, tedy maligním typem nádoru.Německý ovčák je často spojován snodulární dermatofibrózou, dědičnou chorobou projevující se tvořením otoků, které poté vedou k rakovině.
Z akutních onemocnění je u německých ovčáků častá torze žaludku, které se dá předejít rozdělením denní krmné dávky na menší části; dvě nebo tři.
Dožívají se deseti až dvanácti let,ačkoliv napříkladAmerican Kennel Club(AKC) uvádí pouze sedm až deset.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuGerman Shepherdna anglické Wikipedii.