Norsko

Norsko,oficiálněNorské království,jeseverský státvseverní Evropě, jehož pevninské území zahrnuje západní a nejsevernější částSkandinávského poloostrova. Součástí Norska je také vzdálenýarktickýostrovJan Mayena souostrovíŠpicberky,závislým územím jeBouvetův ostrovležící v subantarktické oblasti. Pevninské Norsko sousedí na východě seŠvédskema na severovýchodě sFinskemaRuskem. Norsko má rozsáhlé pobřeží obrácené k severnímuAtlantskému oceánuaBarentsovu moři. Včetně dvou arktických oblastí má rozlohu 385 000 kma žije v něm  5,6 mil. obyvatel,čímž má jednu z nejnižšíchhustot zalidnění v Evropě. Hlavním anejvětším městemNorska jeOslo.
První norský otisk do světových dějin přišel v doběvikingské, kdy lidé z Norska a ostatníchseverských zemíprocestovali velkou část Evropya vydali se na sever a západ. Vikingové byli obchodníci i nájezdníci a dostali se mimo jiné doGrónskaaSeverní Ameriky. Jednotné Norské království vzniklo v roce 872 sloučenímdrobných království. Dobu Vikingů postupně vystřídalokřesťanstvía norský vliv ve vnějším světě, který dosáhl největšího rozsahu v polovině 13. století, postupně slábl. Na konci 14. století se spojilo sDánskema Švédskem doKalmarské unie, v letech 1537 až 1814 bylo součástíDánsko-Norskaa v letech 1814 až 1905 bylo vpersonální uniise Švédskem, než se zcela osamostatnilo.
Běhemprvní světové válkyzůstalo Norskoneutrální, ale přesto utrpělo velké ztráty, především ve svém velkém obchodním loďstvu. Na začátkudruhé světové válkyse Norsko opět snažilo zůstat neutrální, ale v roce 1940 bylo napadenonacistickým Německema okupováno až do roku 1945. Po válce Norsko neutralitu opustilo a stalo se zakládajícím členemSeveroatlantické aliance. Objevení velkýchzásob ropy na mořském dně u Norskakoncem 60. let 20. století vedlo k velképrosperitě. V referendech v letech 1972 a 1994 se norské obyvatelstvo vyslovilo proti členství země vEvropské unii.Sámové, žijící převážně na severu, mají určitou míru sebeurčení a vlivu na tradiční území prostřednictvím Sámského parlamentu a zákona oFinnmarku.
Norsko jevyspělá země, s vyspělouvysokopříjmovou ekonomikoua vysokouživotní úrovní, má 2. nejvyššíindex lidského rozvojena světěaosmý nejvyšší příjem na obyvatelena světě. Norsko jeunitární státaparlamentní monarchie, zákonodárnou moc májednokomorovýparlament, zvanýStorting. Norsko zachováváseverský modelblahobytu se všeobecnou zdravotní péčí a komplexním systémem sociálního zabezpečení, jehož hodnoty jsou zakořeněny v rovnostářských ideálech.Norský stát má rozsáhlé vlastnické podíly v klíčových průmyslových odvětvích a disponuje rozsáhlými zásobami ropy, zemního plynu, nerostných surovin a dřeva.Ropný průmysltvoří přibližně čtvrtinuhrubého domácího produktuzemě.Má největší státní investiční fond na světě, jehož hodnota činí 20 bilionu norských korun (k 2/2025).Norsko je zakládajícím členemOrganizace spojených národů,Severoatlantické aliance,Evropského sdružení volného obchodu,Rady Evropy,Smlouvy o AntarktiděaSeverské rady, členemEvropského hospodářského prostoru,Světové obchodní organizace,Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvojaschengenského prostoru.
Jméno dali Norsku zřejmě staříGótovéneboDánia znamenalo v jejich jazyce „cesta na sever“. V historickém záznamu řeči vikingského náčelníkaOttarak anglickému králi Alfrédovi zhruba v roce 880 je dnešní území Norska nazýváno Norðvegr. Teprve ve 14. století se začaly používat formy jména země Noreg(h)e, Norig(h)e, Norg(h)e nebo Norie. Oficiální názevNoregv jazycenynorskbyl přijat teprve po jazykové reformě z roku 1938, zatímco názevNorgev jazykové verzibokmålje používán zhruba již od roku 1450.
Stopy po prvním lidském osídlení archeologové dávají do souvislosti s kulturou zvanouAhrensburgien(pojmenovanou po vesniciAhrensburg, ležící 25 km severovýchodně odHamburku, v pozdějším německém státěŠlesvicko-Holštýnsko). Tato kultura je lokalizována do severoevropských nížin v období 9–7 tisíc let př. n. l. Příslušníci této kultury byly především lovcisobů, kteří žili ve stanech, nebo mírně zahloubených chatách. Užívali štípané hroty s řapíkem, oštěpy a luky. Tyto nejstarší stopy lidského osídlení v Norsku se nacházejí podél pobřeží, kde se po poslednídobě ledové, mezi léty 11 000 a 8 000 př. n. l., stáhl ledovec.
K nejcennějším nálezům patří ty z doby okolo roku 5000 př. n. l. ze severu Norska, zFinnmarku, zejména z obceAlta, kde byly objevenypozoruhodné skalní rytiny, znázorňující především lov (dnes součástSvětového dědictví UNESCO).Archeologové v souvislosti s těmito nálezy někdy hovoří okultuře Komsa.Druhé centrum nálezů z této doby se nachází na jihozápadě země, vRogalandu(kultura Fosna).Velká vzdálenost těchto nálezů dlouho vedla k přesvědčení, že šlo o dvě různé kultury, to však bývá od 70. let 20. století zpochybňováno.Dnesvětšina historikůpředpokládá, že jižní centrum bylo starší a sever byl z tohoto centra osídlen pochodem po pobřeží. Nálezy z Alty jsou nejrozsáhlejšími skalními kresbami v celé Skandinávii. Prozrazují, že místní obyvatelédoby kamennébyli především lovci a rybáři.
Mezi lety 3000 až 2500 př. n. l. dorazili do východního Norska noví osadníci, řazení k tzv.kultuře se šňůrovou keramikou. Byli toindoevropštízemědělci, kteří již pěstovali obilí a chovali krávy a ovce. Lov a rybolov se stal u nich až sekundárním zdrojem obživy. Od roku 1500 př. n. l. archeologové hovoří oseverské době bronzové. Zaznamenány stopy po užitíbronzu, ovšem bronzové nástroje se zřejmě omezovaly jen na náčelníky. Na skalních rytinách se objevují nové motivy, především sluneční kotouč, který byl patrně uctíván.Výrazným motivem jsou také lodě, zejména typuhjortspring.Také vztyčené kamenné monumenty jsou uspořádány do tvaru, který připomíná loď.
Na počátkudoby železné(posledních 500 let před naším letopočtem) došlo zřejmě k populační krizi, neboť archeologové nacházejí jen málo pozůstatků. Oživení nastalo zhruba po začátku našeho letopočtu, kdy se obyvatelé Norska dostali do kontaktu s římskouGalií. Bylo nalezeno asi 70 římských bronzových kotlů, často používaných jako pohřební urny.
Z kontinentu se také do Norska dostalo patrněrunové písmo. Nejstarší známý norský runový nápis pochází ze 3. století. K nejstarším užívaným slovům patří „vik“ označujícífjordči záliv. Právě toto slovo se stalo také kořenem pojmuViking. O Vikinzích historici hovoří od8. století, kdy začaly jejich výboje. Za mezník je obvykle pokládáno vikingské přepadení kláštera vLindisfarnena severovýchodě Anglie v roce 793.Vikingové pak pronikli takřka do všech částí Evropy a také na pobřeží dnešníKanady. Vikingové z území dnešního Norska byli nejvíce aktivní nabritských ostrovecha východních ostrovech Severní Ameriky. Dnešní irská městaDublin,LimerickaWaterfordbyla pravděpodobně založena právě osadníky z Norska.Norští Vikingové v 9. století osídlili takéFaerské ostrovy,OrknejeaIsland.Roku985založili první osady vGrónsku.
V norském národním povědomí je klíčovým rok 872, kdyHarald I. Krásnovlasý, pobitvě u Hafrsfjordu(nedalekoStavangeru), jako první sjednotilnorská drobná království(smårike) a stal se prvním norským králem.Centrum Haraldovy říše bylo na jižním pobřeží. Po Haraldovi se moci chopil jeho synErik Krvavá sekyra, po jeho sesazení pak další z Haraldových synůHaakon I. Norský. Ten již začal koketovat skřesťanstvím.Christianizacivšak zabránilo to, že se moci po Haakonově smrti ujali velcí ctitelé severských tradicHarald II. NorskýaHaakon Sigurdsson. AžOlaf I. Tryggvasonznovu začal v zemi prosazovat křesťanství, a to často velmi násilně.Postavil také první kostel, roku 995 v Mosteru.Olaf I. Tryggvason proslul též jako vikingský dobyvatel, když s 390 loděmi napadl Anglii a oblehlLondýn.V jeho christianizačním díle pokračoval jinak poměrně neúspěšný panovníkOlaf II. Norský, později prohlášený zasvatého. Jeho nástupceKnut Velikýpak Norsko prvně v jeho historii zapojil do vícenárodní říše, tzv.Severské říše, avšak jen nakrátko.Po něm se znovu prosadili lokální vůdci.
Velkým problémem norského státu bylo nástupnictví. Tradice dávala právo nastoupit na trůn všem královým synům, což vedlo k mnoha bojům a také posilovalo církev, která si činila nárok do otázky nástupnictví mluvit. Sérii norských občanských válek ukončil až roku 1217Haakon IV. Norský, který nastolil jasný nástupnický řád. Jeho vláda byla ve znamení míru, konsolidace monarchie a definitivního sjednocení země. Období jeho panování je považováno za vrcholné období středověkého Norska.
Rozvoj pokračoval i ve 14. století, ačkoli třeba epidemiemoruv roce 1349 vyhubila třetinu obyvatelstva.Společenská struktura, která se během vrcholného středověku v Norsku vytvořila, nebyla typickyfeudální(jako i v jiných skandinávských zemích). Král a šlechta sice získali mnoho pozemků a původně nezávislí zemědělci se stali jejich nájemci, avšak zůstali v mnohem svobodnějším postavení než poddaní na kontinentě. Vzhledem k nízké hustotě zalidnění (posilované i decimací obyvatelstva epidemiemi) byl půdy stále dostatek, což činilo vyjednávací pozici nájemců mnohem silnější. Tento rys zformoval rovnostářskou tradici Norska (i celé Skandinávie), která v jisté transformaci přetrvává dosud.
Velkou roli začal ve 14. století sehrávathanzovní obchod, jeho centrem se stalBergen. Delší čas byl Bergen v důsledku toho tak trochu „státem ve státě“.Roku 1380Olaf II. Dánskýspojil Norsko aDánskodopersonální unie, roku 1397 královnaMarkéta I.připojila iŠvédsko(sňatkovou politikou) a vzniklaKalmarská unie. Jádro této říše bylo ovšem v Dánsku a Norsko tak začalo být poněkudperiferizováno.
Nadvláda Dánů trvala dalších 434 let, proto norští nacionalisté v 19. století hovořili o „čtyřsetleté noci“.
Po nárůstu daňového zatížení Norů také již krátce po vzniku unie vypuklo proti dánské nadvládě první povstání, ale neuspělo. Ekonomicky Norsko pod Dány skutečně chřadlo, což ještě zhoršily silnépirátskéútoky. Periferizace ještě zesílila s nástupemoldenburské dynastiena trůn. Norové se roku 1502 pokusili o vzpouru vedenou šlechticemKnutem Alvssonem, ale ta byla znovu rozdrcena.Norové si z Oldeburků oblíbili jen králeKristiána II. Dánského, který si v Norsku našel milenku a nějaký čas tam žil. Právě Kristián však začal čelit švédské vzpouře a Švédsko také ztratil. Norové se švédsko-dánského sporu neúčastnili. Když však Švédové získali roku 1521 nezávislost, pokusili se znovu o vzpouru i oni, ale znovu byli neúspěšní. Nový stát bez Švédů se nazývalDánsko-Norsko.
Poté, co dánský panovník přijal roku 1536luterstvíjako státní náboženství, bylo zrušeno arcibiskupství v norskémTrondheimu, což ještě snížilo míru norské samostatnosti, protože církevní příjmy z pozemků od té doby mířily doKodaně. Pádkatolicismutaké znamenal konec poutí kesvatyni sv. Olafa v Nidaru, což snížilo kulturní výměnu Norska s Evropou. Ústupkem Dánů bylo, že roku 1661 formálně obnovili norské království (při zachování personální unie), ovšem Norové neustále platili za dánské katastrofální porážky od Švédů ztrátou svých tradičních území (Båhuslen,Jämtland,Härjedalen). O nedobré kondici Norska svědčí i hladomory z let 1695–1696, které zabily asi 10 procent obyvatel.
Velkým přelomem v norských dějinách se stalynapoleonské války. Do nich se dánský král nešťastně zapletl a Dánsko bylo následně pokořeno Brity. Norové této situace využili a vyhlásili nezávislost – vzniklo tak krátkodobéNorské království.To 17. května 1814 přijalo ústavu založenou naamerickémafrancouzskémvzoru.Syttende Mai, 17. květen, je dodnes pro Nory velký státní svátek, Den norské ústavy.Jenomže události nezávislosti nepřály. Švédové, spojenci Britů v napoleonských válkách, Norsko získali podle mírovésmlouvy z Kielu. Navíc podle této smlouvy Norsko ve prospěch Dánska ztrácelo své tradiční zámořské oblasti, tedy Island, Grónsko a Faerské ostrovy. To se Norům nelíbilo, avšak vyčerpaní britskou námořní blokádou se do vojenského konfliktu se Švédy pouštět nechtěli. Po složitých politických jednáních 4. listopadu 1814 nově zřízený norský parlament (Storting) zvolil švédského králeKarla XIII.i králem norským, čímž posvětil novou personální unii –Švédsko-norskou unii. Panovník naproti tomu Norům ponechal jejich liberální ústavu i řadu správních pravomocí. Umění politického kompromisu, neunáhlenost a mírnost se pak staly trvalejším rysem norské politické kultury.
Od 30. let 19. století se začal rozvíjet moderní norskýnacionalismus, kterým Norové vymezovali svou identitu v rámci říše se sídlem ve Švédsku. Důraz kladli na jazyk (výsledkem jazykových třenic jsou také dvě spisovné norštiny –bokmålanynorsk) a kulturu. Tyto tendence se příliš nelíbily novému králiKarlovi XIV., který vůči národnímu hnutí začal uplatňovat represe (které ovšem nešlo srovnat například sMetternichovýmipostupy v Rakouské říši). Po Karlově smrti v roce 1844 však tlak povolil a národně-liberální hnutí protlačilo řadu reforem, zejména týkajících se žen: již v roce 1854 získaly ženy právo na dědictví, roku 1863 byly neprovdané ženy osvobozeny z područí otců, brzy také středostavovské ženy začaly pracovat, typicky jako učitelky. Toto na evropské poměry časné osvobození žen dalo norské společnostifeministickýrys, který je znatelný dosud.
Úspěšné postupné reformy způsobily, že Norsko roku 1848 minula revoluční vlna. Druhou příčinou bylo, že v Norsku byla slabá měšťanská vrstva, politiku i ekonomiku do značné míry stále kontrolovali šlechtici, byťliberálněnaladění. Roku 1884 byl král přinucen respektovat parlament při výběru premiéra a prosadil se tak reálnýparlamentarismus. Prvním demokraticky zvoleným premiérem bylJohan Sverdrupze stranyVenstre. Roku 1898 bylo zavedeno všeobecné volební právo (pro muže, na ženy se rozšířilo až roku 1913), čímž vyvrcholil nenásilný a postupný proces demokratizace Norska.
Rozhodující politickou postavou počátku20. stoletíse stalChristian Michelsen. Roku 1903 založil stranuSamlingspartiet, která začala prosazovat odchod Norska ze švédsko-norské unie. V roce 1905 se stal premiérem a začal takticky na separaci pracovat. Když králOskar II.odmítl podepsat zákon, který by umožňoval norské části federace zakládat vlastní konzuláty v zahraničí, Michelsenova vláda na protest podala demisi. Král nového premiéra nejmenoval, neboť se domníval, že demise je jen prázdným politickým gestem. Toho však Michelsen využil a prosadil v norském parlamentu usnesení konstatující, že tím, že král nejmenoval novou norskou vládu, zpronevěřil se svému základnímu úkolu a nemá již právo v Norsku vládnout, čímž Norsko z personální unie vystupuje. Tento závěr si Michelsen nechal ještě potvrdit v referendu.První referendum v samostatném státěpak rozhodlo, že si Norové ponechají monarchistické zřízení, což Michelsena, věřícího v republiku a prezidentský post, zklamalo, nicméně to respektoval. Datum vzniku moderního norského státu je tudíž 7. červen 1905, byť formálně byla jen vyměněna dynastie.Nenásilné rozbití švédsko-norské federace bývá uváděno jako ukázkový příklad takové možnosti (další byl až rozpadČeskoslovenskaroku 1993). Sebevědomí mladého státu ilustroval i pozdvihoval úspěchexpediceRoalda Amundsenaa její dobytíjižního póluv roce 1911.
Zaprvní světové válkybylo Norsko neutrální. V roce1940bylopřepadeno Německema přes odpor (o významný přístavNarvikna severu bojovali po boku Norů i Britové svou plnou válečnou silou) bylo obsazeno. V tzv.Říšském komisariátu Norskose poté zmocnil vlády kolaborantVidkun Quislinga jeho stranaNasjonal Samling.Norský odboj předvedl několik výjimečných operací, jako bylo zničení vodní elektrárnyVemorkspolečnostiNorsk Hydroa jejích zásob tzv.těžké vody(Operace Telemark), čímž byl paralyzovánněmecký jaderný program.Důležité rovněž bylo, že na stranu Spojenců se dostalo takřka celé norské obchodní loďstvo, před válkou čtvrté největší na světě. To se zapojilo do mnoha operací, včetněevakuace v Dunquerkeavylodění v Normandii. Země byla okupována až do roku1945.
Po válce začali norské politice dominovat sociální demokraté, jejichNorská strana práceměla v parlamentu většinu od roku 1945 do roku 1962. Jejich klíčovou osobností bylEinar Gerhardsen. Navzdory socialistické politice, norští labouristé se jasně distancovali odsovětského blokua stali se v roce 1949 zakladateliNATO. Položili také základy norskéhosociálního státus velkou rolí státní kontroly nad ekonomikou.Například cenová kontrola a státní příděl bydlení a automobilů trvaly v Norsku až do roku 1960. Životní úroveň však prudce rostla. V 70. letech začal stát těžit ropu (její nález je datován k roku 1967) a norské bohatství se tak ještě znásobilo.Koncem devadesátých let Norsko splatilo státní dluh a přebytky rozpočtů začalo hromadit ve státním investičním fondu, který je dnes největším na světě.
Norsko bylo dvakrát vyzváno, aby se připojilo kEvropské unii, ale občané vstup vždy odmítli, v referendech z let 1972 a 1994.
Sociální demokraté již několikráte přepustili vládu konzervativně-liberálním stranám, přesto je norský politický systém poměrně konsensualistický a zaměření na sociální stát, nízké mzdové rozdíly, tolerance vůči všem menšinám amultikulturalismusprostupují politikou většiny vlád. Konsensus je atakován jen výjimečně, jako v roce 2011, kdy pravicový extremistaAnders Breiviknapadl automatickou puškouletní tábor sociálnědemokratické mládeže na ostrověUtøyaa umístil bombu před vládní budovu v Oslu, což mělo za následek 77 mrtvých a 319 zraněných.
Norská vlajka je tvořena červeným listem o poměru stran 8:11 s tmavě modrýmskandinávským křížems bílým lemem.
Státní vlajka má vzhled odvozený z národní, má však poměr stran 16:27 a je zakončená třemi plameny.
Norský státní znak tvoří na červeném trojúhelníkovémštítuzlatý korunovanýlevve skoku, držící sekeru stejné barvy, se stříbrnou čepelí. Nad štítem je norská královská koruna.
Norská hymna je píseňJa, vi elsker dette landet(českyAno, milujeme tuto zemi). Slova napsalBjørnstjerne Bjørnson, hudbu složil jeho bratranecRikard Nordraak. Obvykle se zpívá pouze první a poslední sloka.
Norsko se rozkládá v severníEvropěna západní straněSkandinávského poloostrovaa na mnoha ostrůvcích vSeverním moři,Norském moři,Barentsově mořiaSeverním ledovém oceánu. Pevninskými ostrovy jsouLofotya severněji ležícíVesterály.
K Norsku také patří:
Kromě toho si Norskonárokuje část území Antarktidy–Zemi královny Maudaostrov Petra I.
Na rozloze 385 207 km(včetně Špicberk a ostrovu Jan Mayen; bez nich 323 808 km)převládá na většině území hornatý nebo vysokohorský terén s velkou různorodostí přírodních útvarů způsobených prehistorickýmiledovcia pestroutopografií. Nejvýraznější z nich jsoufjordy.Sognefjordje druhým nejhlubším fjordem na světě a s délkou 204 km i nejdelším fjordem na světě. JezeroHornindalsvatnetje nejhlubším jezerem v Evropě.V Norsku se nachází přibližně 400 000 jezera 239 057 registrovaných ostrovů.Ve vyšších horských oblastech a ve vnitrozemí krajeFinnmarkse celoročně vyskytujevěčně zmrzlá půda.
Kontinentální část Norska leží mezi 58° s. š. (Lindesneský maják57°59′ s. š.,7°3′ v. d.) a sahá až k nejsevernějšímu výběžku pevninskéEvropynaNordkinnu71°8′ s. š.,27°40′ v. d.. Tato místa jsou od sebe vzdálená 1700 km.
Reliéf Norska byl modelován mnoha ledovci, na západním pobřeží jsou četnéfjordy, které vznikly zatopením ledovcových údolí. Pobřeží jsou členitá, příkrá a fjordová s mnoha drobnými ostrovy a zálivy. K jihovýchodu je pobřeží méně členité a pozvolné, ale přemodelováníledovcije také patrné. Celým Norskem se od jihu táhneSkandinávské pohořís recentním zaledněním. Nejvyšší horou jeGaldhøpiggens 2469 metry nad mořem, přičemž přibližn polovina území státu leží v nadmořské výšce nad 500 m a čtvrtina nad 1000 m. Ve Skandinávském pohoří se nachází největšíledoveckontinentální EvropyJostedalsbreen.
Podnebí Norska je ovlivněno oceánem, zejména systémemGolfského proudu. Nejvýrazněji se projevuje větev Norského proudu. Jižní oblasti Norska jsou řazeny k mírně teplému, vlhkému podnebí západních pobřeží, v Köppenověklasifikaci podnebíoznačovaného Cfb. Nejvíce srážek spadne na podzim. Severně odÅlesunduaž k 70° s. š. se táhne podnebný pás, který odpovídá mírně teplému podnebí západních podnebí s chladným létem (Cfc). Na východ odSkandinávského pohoříse táhne pás mírně studeného kontinentálního podnebí s chladným létem (Dfc). Oblast jižníhoSkandinávského pohoříje pod vlivem horského podnebí (H). Zapolárním kruhempanuje podnebí tundry (ET).
Z tabulky je patrné, že Norsko je srážkově bohaté. Četné a vodné řeky s velkým spádem jsou velkým norským bohatstvím. Říční síť je hustá, neboť se utvářela jen velice krátce. Spádové křivky řek jsou charakteristicky nevyrovnané. Hlavními řekami jsou:GlommaaGudbrandsdalslågen(Lågen,Vorma),Dramselv,Numedalslågen(Lågen),Otra,Sira,Namsen,Vefsna,Altelv,Tana,Lundeelv,Songa,Kvenna.
V Norsku jsou četná jezera a silně podmáčené oblasti. Norsko by mohlo být, podobně jakoFinsko, nazýváno „Zemí tisíců jezer“. K největším jezerům patří jezeroMjøsa,Røssvatnet,Femunden,Randsfjorden,Tyrifjorden,Snåsavatnet,Tunnsjøen,Limingen,ØyerenaBlåsjø(všechna jezera přesahují 80 km²).Hornindalsvatnetje nejhlubší norské a evropské jezero, jeho hloubka dosahuje 514 metrů.
Půdy jsou v nižších poloháchpodzolované, ve větších nadmořských výškáchSkandjsou půdy slabě vyvinuté. V teplejších částech Norska jsou iluvisoly. Četné je i zastoupeníhistosolů.
Norsko je konstituční monarchií, jejíž oficiální hlavou jekrál. Současným panovníkem je od roku 1991 králHarald V.(narozen 21. února 1937), současným následníkem trůnu je jeho synHaakon Magnus(nar. 20. července 1973). Moc zákonodárná je v rukou jednokomorového parlamentu –Stortingu, který je volen na čtyři roky a nemůže být rozpuštěn. Moc výkonná je v rukounorské vládyv čele sministerským předsedou.
Král je nejen hlavou Norského království, ale stojí také v čeleNorské církve, je vrchním velitelem Norských ozbrojených sil a plní reprezentativní funkce. Vládnoucí panovník je také VelmistremNorského královského řádu svatého Olafa.
Norský parlament sídlí vOslu.Stortingse do roku 2009 dělil naLagting(horní komora) aOdelsting(dolní komora). V roce 2007Stortingschválil ústavní změnu a roku 2009 vznikl jednokomorový systém. Počet křesel veStortinguse měnil: v roce1882měl 114 křesel, v roce1903117, v roce1906123, v roce1918126, v roce1921150, v roce1973155, v roce1985157, v roce1989165 a od roku2005má 169 křesel.
Norsko má podobně jako další skandinávské země aktivní politiku ochrany životního prostředí. V poslední době zavedlo např. zákonné restrikce týkající sertutinebobromovaných zpomalovačů hoření, opatření pro snížení emisí oxidů dusíku nebo projektzachycování a ukládání oxidu uhličitého.Norsko také navrhlo zařazeníhexabromcyklododekanu(HBCD), který se v řadě zemí používá jakobromovaný zpomalovač hoření, na černou listinuperzistentních organických látekregulovanýchStockholmskou úmluvou.
Spory vyvolává norské rozhodnutí ignorovat zákaz komerčního lovuvelryb, který v roce1986vyhlásilaMezinárodní velrybářská komise. Norsko od roku1993pravidelně velryby loví a například pro rok2009úřady vydaly povolení ulovit pro obchodní účely 885plejtváků malých(Balaenoptera acutorostrata), kteří patří mezi ohrožené druhy.
Ochrana dětí a jejich práv v Norsku je zdrojem velkých kontroverzí – někteří ji chválí a mluví o její vysoké úrovni,jiní ji naopak odsuzují a mluví o hrubém porušování práv dětí i rodičů. Kvůli mezinárodně známým sporným případům je země obviňována, že v ní dochází k plánovitému odebírání dětí kvůli finančnímu zabezpečení osvojitelů, které v Norsku činí až 30 000eurročně.
V roce 2007Evropský soud pro lidská právakonstatoval, že Norsko v případu pana Sancheze Cardenase porušilolidská práva, když mu na základě neprokázaných obvinění zakázalo vídat jeho děti. Kritizovanou praxi však norský úřad na ochranu dětí (Barnevernet) v reakci na soudní rozhodnutí výrazněji nezměnil.Rozličné sporné případy odebrání dětí zahraničním občanům vzbudily pozornost v zahraničních médiích či vyústily v diplomatické a soudní spory Norska a jeho úřadů s řadou států, jako jsouŠvédsko,Rusko,PolskoaIndie.
Případ konfiskovaných dětí české matkyvyvolal pozornost i v České republice a vedl k tomu, že Norsko bylo kritizováno i na půdě Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věciEvropského parlamentu.
Od 1. ledna 2024 je Norsko rozděleno na 15krajů(norskyfylke) a 356 samosprávných obcí (kommune).Hlavní městoOsloje považováno za kraj a samosprávné město. V každém kraji je král reprezentován guvernérem (fylkesmann).
Norskými kraji jsou:
V Norsku existuje celkem 96 sídel se statusem města. Mezi devět největších z nich patří k 1. červenci 2009:
Norsko má rovněž dvě integrální zámořská teritoria, a to ostrovyJan MayenaŠpicberky. Dále má třiantarktickáa subantarktickázávislá území:Bouvetův ostrov,Ostrov Petra I.aZemi královny Maud.
Norsko je rozvinutý průmyslový stát s výraznou odvětvovou specializací. Významnou roli hrajerybolov, těžba dřeva, těžbaropyazemního plynu, a dalších nerostných surovin. Především kvůli případnému omezení těžby ropy a rybolovu Norsko opakovaně odmítlo vstup doEU. Norsko je velkým výrobcem poměrně čisté elektrické energie, která se z více než 99 % vyrábí vhydroelektrárnách.
Předprůmyslovou revolucíbylo norské hospodářství založeno převážně na zemědělství a rybolovu. Norové žili v nedostatku, alehladomorybyly vzácné. Kromě několika úrodných oblastí vHedemarkenaØstfoldse zemědělská výroba omezovala na obiloviny –oves,žitoaječmen, a hospodářská zvířata –ovce,kozy,skot,prasataadrůbež. Na některých místech bylo zemědělství doplněnolovem.
V severním Norsku (Finnmarka) žije národnostní menšinaSámové, jejíž příslušníci kočovali a kočují se stádysobů, jiní Sámové soby chovají a věnují se rybolovu. Sámové mají právo používat vlastní jazyksámegiella, velmi podobnýfinštiněa postavený na roveň norštině.
Rybolov byl podél celého pobřeží drsnou a nebezpečnou prací. Rybí populace byly velice hojné, lovili sesledi,tresky,platýsia další spíše chladnomilnější druhy. S příchodembramborseNorůmznačně ulevilo.
Hospodářská situace v Norsku nikdy plně neumožnila rozvojfeudálníhozemědělství, přestože někteří králové odměňovali půdou své poddané.
Samostatně hospodařící zemědělci měli a stále mají hlavní podíl při obhospodařování půdy.
Na počátku19. stoletíbyla všechna dostupná zemědělská půda zcela zabrána a mnoho rodin pracovalo v nájmupachtýřů, to se stalo hlavní hybnou silou norské emigrace doSpojených státůaKanady.
Třída obchodníků a úředníků byla v Norsku jen málo vyvinuta. Jen v některých městech, zejména vBergenu, vzrůstal obchod s různým zbožím. První skutečně zámožní lidé byli mezi lodními přepravci.
Kromě dolů vKongsberguaRørosupřicházelaindustrializacev podobě prvních textilních továren, které byly v Norsku budovány v polovině 19. století.
První velké průmyslové podniky byly budovány kolem vodních zdrojů.Samem Eydembylo roku1905založenoNorsk Hydroa průmyslové společnosti začaly růst na místech jako jeRjukan,Oddaa jinde.
V roce1910norskáprůmyslovávýroba přesáhla výrobuzemědělskou. Přínos průmyslu byl zjevný, kapitál byl více a více dosažitelný. Byly otvírány manufaktury – mlékárny, továrny na zpracování ryb, papírny, hutě, továrny na zpracování dřeva atd. Rozvoj průmyslu měnil i politiku, vedl k zakládání bank, které sloužily dalším potřebám průmyslu.
Do průmyslu odcházel velký počet lidí, které již nebyl schopen pojmout zemědělský sektor. Mzdy v průmyslu začaly přesahovat výdělky v zemědělství. V tu dobu začal dlouhodobý trend snižování podílu obdělávané půdy a trend snižování počtu venkovského obyvatelstva. Pracující třída se stávala výrazným fenoménem Norska, měla vlastní čtvrtě, kulturu a politiku.
Etnicky jsou obyvatelé Norska hlavněNorové, ale na severu země žije i původní komunitaSámů(Laponců). V lednu roku 2015 překročil počet obyvatel 5 milionů, z nichž má zhruba 16 % (805 000) zahraniční původ.Na počátku roku 2015 žilo v Norsku 92 000Poláků, kteří tak vytvořili nejsilnější přistěhovaleckou skupinu. V Norsku žije přibližně 450 000 lidí neevropského původu, včetně 36 000Pákistánců, 38 000Somálcůa 30 000Iráčanů. Mimo velkou skupinu Afričanů a Asiatů žije dnes v Norsku ještě 40 000Litevcůa 39 000Švédů.
V zemi existují dvě oficiální spisovné variantynorštiny. Zatímcobokmål, jazyk více než 80 % obyvatel Norska, je velkou měrou ovlivněndánštinou, která byla více než 400 let úředním jazykem,nynorskvychází z venkovských nářečí, která si uchovalastaronorsképrvky.
Norská vláda podporuje politikumultikulturalismu,která zdůrazňuje prospěšnost kulturní, etnické a náboženské rozmanitosti pro společnost a stát. Vládní koalice premiéraJense Stoltenbergazahrnula do svého vládního programu prosazování multikulturní společnosti a deklarovala, že „diverzita obohacuje norskou společnost“.
Norsko má dlouhou tradicistátní církvea poziceNorské církve(protestantské-luteránské), která byla jakožto státní již založena, je dosud výjimečná (má zákonný status „lidové církve“). K částečné odluce církve od státu došlo v roce 2012, kdy norský parlament odhlasoval udělení větší autonomie Norské církvi, což potvrdil ústavní dodatek ze dne 21. května 2012.Do té doby museli být parlamentní úředníci členy Norské církve, stejně jako nejméně polovina všech ministrů vlády a všichni členové královské rodiny. Duchovní norské církve byli považováni za státní zaměstnance a ústřední a regionální církevní správy byly součástí státní správy. Odluka se prohloubila od 1. ledna 2017. Ústava však nadále vyžaduje, aby členem Norské církve byl vládnoucí panovník. V roce 2020 bylo asi 68 % Norů členy této církve.I rituály jsou dosud oblíbeny, v roce 2017 bylopokřtěnoasi 53,6 % všech novorozenců a 57,9 % všech 15letých osob bylo v církvibiřmováno. Na druhou stranu, kostely pravidelně navštěvuje jen okolo 2 % populace.
Ostatní křesťanskédenominacetvoří podle vládních statistik z roku 2009 asi 4,9 % populace. Největší jeřímskokatolická církevs 83 000 členy. Od roku 2006 do roku 2011 byly nejrychleji rostoucími náboženskými komunitami v Norskuvýchodní ortodoxní křesťanství, jejichž členská základna vzrostla o 80 %. Souviselo to s obrovskou imigrací zEritrejeaEtiopie. Bez vyznání je asi 10 procent obyvatel, zhruba stejně připadá na nekřesťanská náboženství. Mezi nimi je největšíislám, muslimské organizace mají 166 861 registrovaných členů (2018), ale vyznavačů bude reálně více, jejich počet rychle roste, například v letech 2006-2010 vzrostl o 48,1 %. Islám vyznávají především somálští, arabští, bosenští, kurdští, pákistánští a turečtí imigranti a jejich potomci. Ostatní náboženství jsou zanedbatelná,buddhismusvyznává 14 000 Norů,hinduismus5 900,sikhismus3000, vyznavačůjudaismuje jen 819. Existují i pokusy obnovit staré norsképohanstvípod názvemÅsatru. Sámská menšina si udržela svéšamanistickénáboženství až do 18. století, kdy většina konvertovala ke křesťanství pod vlivem dánsko-norských luteránských misionářů. V současnosti se pokus o obnovení této tradice nazývá Noaidevuohta. Norská média informovala již o několika místních celebritách, které navštěvují sámské šamany s prosbou o radu a duchovní vedení.
Norská literární věda hovoří o „Velké čtyřce“ (de fire store) klasických norských spisovatelů.Patří do níHenrik Ibsen,Bjørnstjerne Bjørnson,Jonas LieaAlexander Kielland. Bjørnson získal iNobelovu cenu za literaturu, stejně jakoSigrid UndsetováaKnut Hamsun.
Peter Christen AsbjørnsenaJørgen Engebretsen Moeovlivnili v 19. století norskou literaturu sesbíráním a vydáním starých norských pohádek a pověstí. Zakladatelem moderní norské literatury jeLudvig Holberg. K průkopníkům moderní literatury patřil též jazykovědec a historikHenrik WergelandčiArne Garborg, který mimo jiné přeložil do norštinyOdysseu. Vlastenecká sbírka básníFrihetenz doby druhé světové války, jejímž autorem bylNordahl Grieg, se stala se nejprodávanější norskou sbírkou poezie všech dob. Po druhé světové válce se prosadilTarjei Vesaas. V současnosti jsou toLars Saabye Christensen,Ari BehnneboKarl Ove Knausgård. Nejuznávanějším současným dramatikem jeJon Fosse.
Nejvýznamnějším představitelem rozmachu skandinávské detektivky z počátku 21. století jeJo Nesbø.Velmi oceňovaným současným autorem dětské literatury jeJostein Gaarder, v humoristické literatuře je toErlend Loe. NovinářkaÅsne Seierstadováse stala známá díky svým knižním reportážím mapujícím každodenní život ve válečných zónách – vKosovu,Afghánistánu,IrákučiČečensku.
Prehistorii norského výtvarného umění lze vysledovat až keSkalním rytinám v Altě. Objeveny byly až roku 1973, což způsobilo senzaci, neboť v Norsku mnoho jiných prehistorických památek nalezeno nebylo. Stáří nejstarších rytin bylo určeno na 4200 let př. n. l. V roce 1985 byly rytiny zapsány naseznam světového dědictví UNESCO.Nejslavnějším norským malířem je bezpochybyEdvard Munch. Jeho obrazVýkřikpatří nejen k hlavním symbolůmmodernistickéhoumění (v tomto případěexpresionistického), ale i k nejznámějším obrazům světa vůbec. K vidění je dnes vMunchově muzeuv Oslu. Munch byl žákem významnéhonaturalistickéhomalířeChristiana Krohga.Peter Nicolai Arbose specializoval na motivy znorské historiea zeseverské mytologie,Hans Gudebyl mistrem romantické krajinomalby.Theodor Kittelsense proslavil v Norsku jako ilustrátor starých bájí a lidových pověstí.
Nejznámějším sochařem jeGustav Vigeland, proslul především svou instalací 212bronzovýchažulovýchsoch v parkuFrognerparkenvOslu(Vigelandsanlegget) a vytvořením medaileNobelovy ceny za mír. Originálním výtvarným dílem je téžSverd i fjellna okrajiStavangeruve tvaru tří mečů zabodnutých do země. Od roku 1983 připomíná bitvu u Hafrsfjordu z roku 872.
Vedle Munchova muzea je nejvýznamnějším výstavním prostorem v zemiNárodní muzeum umění, architektury a designuv Oslu. Vzniklo roku 2003 sloučením Muzea architektury, Muzea lidového umění, Norské národní galerie a Norského státního muzea. Jeho kořeny sahají k roku 1837. V roce 2022 bude otevřena nová budova muzea, čímž se z něj stane největší umělecké muzeum v severských zemích.
První norská fotografie je datována rokem 1839, kdyHans Thøger Wintherpřivezl svůj prvnífotoaparát. Nejstarší dochovaná fotografie je jeden z jeho prvních snímků z roku 1840.Daguerrotypiese rozšířila ve čtyřicátých letech, kdy si mnohopionýrských fotografůotevíralo ve větších městech ateliéry zaměřené především naportrétní fotografii. Do menších obcí fotografové přicházeli s mobilním zařízením. Mezi fotografy byl významný podíl žen. Thøger Winther publikoval množství novinových článků na téma fotografie a nakonec v roce 1845 i knihu fotografických návodů. Významnou pozici zaujímá v norské fotografii takékrajinářská fotografie, která zde zapustila kořeny okolo roku 1860.Marcus Selmerje považován za jednoho z prvních krajinářů, ale nejsystematičtější úsilí cestování a fotografování krajiny věnovaliKnud Knudsena ŠvédAxel Lindahl. Jako v mnoha zemích byl vývoj techniky, řemesla a umění fotografie v Norsku mimo jiné důsledkem změn technologie, zlepšování ekonomických podmínek a míry uznánífotografiejako svéprávné formyumění.
Roubený kostel v Urnesu, postavený ve 12. století, se dostal na seznamSvětové dědictví. Tradičním severským druhem roubených kostelů byly tzv. sloupové. Typickou ukázkou takové stavby jesloupový kostel v Borgundu. Nejvýznamnější sakrální stavbou Norska je ovšemNidaroský dómvTrondheimu, největší gotický chrám v celéSkandinávii, kde byli korunováni norští králové. Ke slavnostním účelům dnes královská rodina a vláda používá zejménakatedrálu v Oslu, postavenou v 17. století. Významnou středověkou gotickou památkou je ikatedrála ve Stavangerua hradAkershusv Oslu, kde původně sídlili norští králové, ale k tomuto účelu od 19. století sloužíklasicistníKrálovský palác v Oslu. Typická městská severská architektura je k vidění na proslulém nábřeží v bergenské přístavní čtvrtiBryggen. I tato čtvrť se roku 1979 dostala na seznam Světového dědictví.
K modernistických chloubám Norska patříradnice v Oslupostavená v roce 1950 a z pozdního modernismu pak koncertní halaGrieghallenv Bergenu dokončená roku 1978 neboArktická katedrálaz roku 1965. Éra ropného blahobytu posledních let pak přinesla řadu odvážných staveb, k nejznámějším patříOpera v Oslu, otevřená roku 2008.
Nejznámějším norským architektem jeSverre Fehn, nositel prestižníPritzkerovy ceny. K jeho nejznámějším stavbám na území Norska patříNorské muzeum ledovce(Norsk Bremuseum) ve Fjærlandu.
K nejnavštěvovanějším muzeím v Norsku patříMuzeum Kon-Tikiv Oslu, kde si lze prohlédnout zbytky slavného voruKon-TikiThora Heyerdahla, neboMuzeum Frams lodíFram, na níž seRoald Amundsenvypravil k dobytíjižního pólu, a lodíGjøa, s níž jako první proplulSeverozápadním průjezdemv Kanadě.
Světově proslulým hudebním skladatelem jeEdvard Grieg. Ke známým skladatelům patří iJohan SvendsenneboJohan Halvorsen, v současnosti napříkladMarcus Paus.Rikard Nordraaksložilnorskou státní hymnuJa, vi elsker dette landet(Ano, my milujeme tuto zemi). Z interpretů lze vzpomenout houslistuOle Bullanebo operní pěvkyněKirsten FlagstadovouaSissel Kyrkjebø, jež mj. zazpívalaolympijskou hymnuna zahajovacím ceremoniáluzimních olympijských her v Lillehammeru roku 1994.
Členkou legendární švédské popové skupinyABBAbyla i NorkaAnni-Frid Lyngstadová. V populární hudbě se prosadila v 80. letechsynthpopováskupinaA-has frontmanemMortenem Harketem. ZpěvačkaLene Nystrømováse v 90. letech proslavila veurodancovéskupiněAqua.Rolf Løvland, jako součást duaSecret Garden, jež vytvořil s Irkou Fionnualou Sherryovou, vyhrál v roce 1995 soutěžEurovison Song Contest, deset let předtím se to samé podařilo skupiněBobbysocks!Mezinárodní verzi soutěžePop Idolvyhrál v roce 2004Kurt Nilsen. V současnosti se v populární hudbě prosazuje napříkladAlexander Rybak,Aurora,SigridneboMarit LarsenováaMarion Ravenová(jež spolu původně vytvářely duoM2M). Úspěšná je také dívčí skupinaKatzenjammera z mladší generace duoMarcus & Martinus.
Silně se rozvíjí ielektronická hudba. Celosvětově úspěšným se stal DJAlan Walker, a to především svým hitemFadedz roku 2015 (vokály nazpívalaIselin Solheimová). V žánru slaví úspěchy i duoRöyksopp,Ulvernebo DJKygo. Reprezentantem norskéhohip hopuje především skupinaMadcon.
Nejslavnějším norskýmjazzovýmhudebníkem je saxofonistaJan Garbarek. Kfolkuje řazena skupinaWardruna, sámská zpěvačkaMari Boinenebo dvojiceKings of Convenience, kecountryněkdy zpěvačkaLene Marlinová.
V polovině 80. let 20. století se v Norsku začal rozvíjet hudební subžánrheavy metaluzvanýblack metal. Mezi první kapely patřilyMayhem,Burzum,Darkthronea mnoho dalších. V současnosti patří k nejznámějším skupinámDimmu Borgir,Immortal,Gorgoroth,Tristania,Satyricon,Carpathian ForestneboEmperor. Jednou z nejvýraznějších osobností black metalu bylØystein Euronymous Aarseth, který byl v roce 1993 zavražděnVargem Vikernesem, který zároveň podpálil několik křesťanských kostelů za účelem pomstít vymýcení původního náboženství ve Skandinávii. Mezi témata black metalu patří temnota amisantropie, často rozebírá stinné stránky lidské historie. I když mnoho kapel používá ve svých textechsatanismusjako téma, jde spíše o metaforické vyjádření, které pramení z nenávisti vůči náboženstvím, církvím a jiným, z jejich pohledu, pochybným hodnotám. Black metal osvětluje dokumentUntil the Light Takes Usz roku 2008.V jiných metalových žánrech se prosadily napříkladextremmetalováskupinaEnslaved, reprezentantisymfonického metaluLeaves' EyesnebogotickometalovéskupinyTheatre of TragedyaSirenia. Od roku 1989 je aktivní skupinaTurbonegro, která svůj žánr označuje za death-punk, ale lze ji zařadit khard rocku.
NaOscarabyli nominováni režiséřiMorten TyldumneboNils Gaup. V Norsku vznikají také kvalitní velkofilmy jako napříkladMax Manusz roku 2008 onorském odbojářiz druhé světové války a také filmová adaptace románu Joa NesbøhoLovci hlavz roku 2011. V obou filmech ztvárnil hlavní roli populární norský herecAksel Hennie.
Mezinárodního úspěchu dosáhl norský televizní seriálOkupace(Okkupert) z let 2015–2017.Unikátním projektem byl též televizní seriálSkam.
Oceňovanou dokumentaristkou se stalaDeeyah Khanová. Již proslulý dokumentThora HeyerdahlaKon-Tikizískal v roce 1951Oscara.
Ve filmech švédského režiséraIngmara Bergmanase proslavila norská herečkaLiv Ullmannová. V televizi a naYoutubuse fenoménem stalo komediální duoYlvis. SeriálHra o trůnyproslavil norského herceKristofera Hivjua, seriálProč? 13x protoAlishu Boeovou.
Většinou se tvrdí, že skandinávská kuchyně je velice „obyčejná“ – skromná, málo nápaditá. Pravdou je, že ta norská se snaží myslet velmi tradičně. Používají se postupy a suroviny známé už z dob Vikingů, hlavní surovinou jsou různá masa – klasické je maso jehněčí a zvěřina jako sob a los. Masa se upravují hlavně vařením ve vodě nebo pečením. Tradičními recepty jsoufårikål– vařené jehněčí,finnbiff– vařené sobí maso s houbami a krémovou omáčkou,elggryte– vařené losí maso s cibulí a jalovcem.
V norském jídelníčku mají velké zastoupení ryby a „dary moře“. Celosvětově známý je norský losos a lososí tatarák (laksetartar). Hojně se využívá treska, ale i ryby sladkovodní z jezer a řek – specialitou je pstruh (ørret) zHardangerviddy. Unikátní chuť má velrybí maso – z něj jsou připravované různé druhy steaků (hvalbiff). Rybáři ze severských krajů konzumují i masotuleňů.
Přílohou v Norsku jsou brambory a kořenová zelenina. Norové také konzumují sýry a výrobky z mléka, zvláštní karamelovou příchuť má tradiční sýrBrunost, vyráběný jak z kravského, tak i kozího mléka. V norském jídelníčku nechybí také dezerty: vafle se zakysanou smetanou a různými druhy marmelád a džemů z lesního ovoce neboLofotskýchjahod.
Dnes je Norsko jedním z předních spotřebitelů mražené pizzyGrandiosa. Populární je také mexické tacos (Tex-Mex).
Proslavená je norská matematická škola. Jedním z nejvýznamnějších světových matematiků bylNiels Henrik Abel, který se věnoval zejménafunkcionální analýze. Jmenuje se po něm dnesAbelova cena, kterou uděluje každoročně norský král, a která je někdy nazývána "Nobelovou cenou za matematiku".Sophus Lievytvořil teorii spojité symetrie,Atle SelbergneboViggo Brunse věnovali rozvíjeníteorie čísel,Caspar Wesseljako první nabídl geometrickou interpretacikomplexních čísel,Peter Ludwig Mejdell Sylowrozvinulteorii grup,Axel Thueje označován za zakladatele formálních jazyků,Lennart Carlesonse specializoval naharmonickou analýzu.
Není tudíž divu, že rozvinutá je tradičně v Norsku (jako i v jiných skandinávských zemích) takéinformatika. Například programátořiOle-Johan DahlaKristen Nygaardbyli tvůrci programovacího jazykaSimula 67.Nobelovu cenu za fyzikuzískalIvar Giaever,za chemiiLars OnsageraOdd Hassel,za fyziologiiMay-Britt Moserováa její manželEdvard Moser.Vilhelm Bjerknesje zakladatelem modernímeteorologie.Gerhard Armauer Hansenobjevil bakteriálního původcelepry.Linnéhožákem byl botanikMartin Vahl. MineralogVictor Goldschmidtpatří k zakladatelůmgeochemie.Kristian Birkelandpřišel jako první s myšlenkou, žepolární zářizpůsobují elektrické výboje zeSlunce.Harald Ulrik Sverdrupbyl významnýmoceánografem.
Ragnar Frisch,Finn E. KydlandaTrygve HaavelmozískaliNobelovu cenu za ekonomii. V dalšíchhumanitníchasociálních vědáchzískali věhlas "zelený filozof"Arne Næssči sociologStein Rokkan. Vpolitologiije průkopníkem výzkumu míru a konfliktůJohan Galtung, autor známých pojmů „pozitivní mír“ a „negativní mír“. Významným sociálním antropologem jeFredrik Barth, věnuje se především tématuetnicity. Kodifikátorem jedné ze dvou oficiálních verzí spisovné norštiny,nynorsku, byl lingvistaIvar Aasen.
Základním stavebním kamenem norské vědy jsou univerzity. VŠanghajském žebříčku, který tradičně hierarchizuje nejlepší vysoké školy na světě, má Norsko (k roku 2021) jednu univerzitu v první stovce - je jíUniverzita v Oslu, která je vyhodnocena jako 61. nejlepší na světě.Jde o nejstarší norskou univerzitu, byť založena byla až poměrně pozdě, roku 1811. Až do roku 1946 šlo o jedinou univerzitu v zemi, proto není neobvyklé ji v Norsku označovat prostě jako "univerzita" (universitetet). V letech 1947-1989 a znovu od roku 2020 se v atriu univerzity předávajíNobelovy ceny míru. Od roku 2003 se tamtéž předává i prestižní matematickáAbelova cena.
Norsko vede historickou medailovou tabulkuzimních olympijských her.Osm zlatých olympijských medailí mábiatlonistaOle Einar Bjørndalen,běžec na lyžíchBjørn Dæhliea lyžařkaMarit Bjørgenová. Společně tak drží rekord v počtu zlatých medailí ze zimních her.Pět zlatých má lyžařThomas Alsgaard, čtyři biatlonistaEmil Hegle Svendsen,sjezdařKjetil André AamodtarychlobruslařiIvar BallangrudaJohann Olav Koss. V Norsku byly olympijské hry dvakrát uspořádány, v obou případech zimní: v roce1952vOslua roku1994vLillehammeru.
K legendárním sportovcům patří ikrasobruslařiAxel PaulsenaSonja Henie, rychlobruslařHjalmar Andersen, sjezdařiAksel Lund SvindalaLasse Kjus,maratonská běžkyněGrete Waitzová,kanoistaKnut Holmann,jachtařMagnus KonownebooštěpařAndreas Thorkildsen. Světový rekordman a olympijský vítěz v běhu na 400 m překážekKarsten Warholmzískal v roce 2021 cenuAtlet světaa v letech 2019 a 2021Atlet Evropy.K nejlepšímšachistůmsoučasnosti patří velmistrMagnus Carlsen. Od roku 2013 drží titulmistra světa.
Velmi úspěšní jsou Norové vházené,norská házenkářská reprezentace ženvybojovala dvakrát zlato naolympijských hrách(2008,2012), čtyři titulymistryň světa(1999,2011,2015a2021)a osmkrát triumfovala namistrovství Evropy.Trine Haltviková,Cecilie Legangerová,Linn-Kristin Riegelhuthová,Gro Hammersengová,Heidi LøkeováaStine Bredal Oftedalovábyly vyhlášenynejlepšími házenkářkami světa.
Norské ženyjsou úspěšné i ve fotbale, vyhrálymistrovství světa(1995),olympijský turnaj(2000) ievropský šampionát(1987,1993).Mužská fotbalová reprezentacetak úspěšná není, ale třikrát se probojovala namistrovství světa(1938,1994,1998). Svou nejsilnější éru měla v 90. letech 20. století. Ke známým klubům patříRosenborg Trondheim, který v sezóně1996/97hrál čtvrtfináleLigy mistrů. Čtvrtfinále některého z evropských pohárů dosáhli ještěFK Lyn,SK BrannaVålerenga Oslo. K nejúspěšnějším norským mužským fotbalistům patříJohn Arne Riise,Tore André Flo,Ronny Johnsen,John CarewčiOle Gunnar Solskjær. Ze současných stojí zmínitErlinga Haalanda,Martina OdegaardaneboMathiase Normanna.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuNorwayna anglické Wikipedii.