Králíček obecný

Králíček obecný(Regulus regulus) je malýzpěvnýptákzčeledikrálíčkovití(Regulidae).
Vzhledem k rozsáhlému a roztříštěnému areálu je zeměpisná proměnlivost značná, je popsáno 12–13poddruhů(ssp.). České jméno mají:
Králíček obecný je nejmenšíevropskýpták. Má kulovité tělo, poměrně krátkýocasa tenký špičatýzobák. Dospělý jedinec má olivově zelené zbarvení se světlou spodní stranou těla a dvěma bílými a jednou černou příčnou páskou na křídlech.Samecmá živě oranžové, černě orámované temeno, které však není při volném pohybu příliš zřetelné.Samicemá temeno žluté; mláďatům chybí kresba úplně; prachový šat je tmavošedý.
Podobný, ale pestřejší jekrálíček ohnivý, který má v kresbě hlavy navíc bílý proužek přes oko a černou uzdičku; opeření ramen je zlatožluté.
Protože králíček obecný je drobný a má ochranné zbarvení, můžeme ho spatřit jen ojediněle – mnohem častěji ho lze zaslechnout. Vábení i zpěv jsou velmi vysoké, tiché, sykavé a vrzavé hlásky. Nejčastěji slyšitelným hlasovým projevem bývá jemné „sí si si“. Poměrně jednoduchý zpěv je vysoká ševelivá stoupající a klesající řada tónů, střídá se v něm slabý vyšší tón s poněkud nižším a současně kratším tónem.Vábení je tenké „srisrisri“. Bejček se Šťastným uvádějí, že tóny zpěvu bývají přepisovány jako „ciciduiciciduicicidui“ a vábení „sit, sit, sit“, přičemž tenounké vábení je mnohdy jediným ptačím hlasem, který lze v zimě v jehličnatých lesích zaslechnout.
Králíček obecný se poměrně hojně vyskytuje v téměř celéEvropěaMalé Asii. Izolované populace žijí také vseverní AsiiaSeverní Americe. Současná evropská populace je početná, čítá 20 000 000 až 37 000 000 párů, což odpovídá 40 100 000 až 74 100 000 jedincům. Značně přibližný odhad světové populace je 98 000 000 až 165 000 000 dospělých jedinců.Na většině areálu svého rozšíření se zdržuje po celý rok, výjimku tvoří populace ze severních oblastí, které alespoň z části migrují na jih.
Na územíČeské republikyse vyskytuje hojně, a to v podstatné části středních a vyšších poloh (až do více než 1350 mn. m., Dungel s Hudcem uvádějí do 1600 m n. m.), v nížinách jsou podmínkou výskytu jehličnaté nebo alespoň smíšené lesy.Početnost se podstatněji nemění, v letech 2001–2003 u nás hnízdilo 200 000 až 400 000 párů. Naše populace jsou stálé.
Přes léto se zdržuje vjehličnatých, předevšímsmrkovýchlesích, často se objevuje i v zahradách a městských parcích s dostatečným porostem jehličnatých dřevin. Především v zimním období jej můžeme vzácněji objevit i vesmíšených lesích.
Podobně jakosýkory, ke kterým se v zimě často připojuje, se pohybuje velice obratně a mrštně i na tenkých větvích stromů. Neklidně prolétá a prolézá koruny stromů, zejména jehličnanů, často se motýlkovitě třepotá u konců větví, přeletuje vlnkovitě. Pelz uvádí, že je velmi pohyblivý a neposedný, stále poletuje z místa na místo, přičemž není nijak plachý.
Hnízdí jednotlivě, oddubnadočervence.Výhradně na jehličnatých stromech (hlavně nasmrku, méně naborovici) stavějí oba ptáci hluboké téměř uzavřenéhnízdose vstupním otvorem na vrcholu. Tlustostěnná kulovitá stavba zvětviček,mechu,travavlákenje zavěšena vysoko a naspodu dlouhých bočních haluzí. Hnízdo lze ze země jen těžko objevit.Ročně mívá dvě snůšky po 8 až 10 bílýchvejcíchse světle hnědým skvrněním o velikosti 13,5 × 10,4 mm. Na vejcích sedí pouze samice 14–16 dní;mláďatakrmí oba rodiče; mladé vyvádějí po 14–16 dnech.Po hnízdění se ptáci spolčují v hejnka, případně se sýkorami.
Živí se malýmibezobratlými– převážně drobnýmhmyzem, jeholarvamia malýmipavouky. Nejdůležitější složkou potravy jsoumšiceachvostoskoci.