Anglická literatura

Anglická literaturabyla dlouho synonymem pro literaturuBritských ostrovůvůbec. Byla do ní zahrnována jednak tvorba autorů, působících na územíAngliea píšících i v jiných jazycích než jeangličtina(především vlatině), jednak tvorbaanglickypíšících autorů zWalesu,Skotska,Irskaa z územíbritskýchkolonií. Díky postupnému národnímu sebeuvědomění v těchto zemích je v současnosti za anglickou literaturu považována jen ta, která nyní vzniká na území Anglie.
Časově lze anglickou literaturu rozdělit do čtyř hlavních období podle jazyka, ve kterém byla vytvářena:
V době po odchoduŘímanůokolo roku410začala být Anglie osidlovanágermánskýmikmeny, označovanými společným názvemAnglosasové, přičemž původníkeltskéobyvatelstvo bylo vytlačováno do Walesu a Skotska. Z kontinentu do Anglie přenesenérunové písmos příchodemkřesťanství(zhruba od počátku7. století) postupně zaniklo a zůstalo pouze latinské obohacené o některé runové znaky. Jednotlivé germánské dialekty se časem sloučily do společného jazyka dnes nazývanéhostaroangličtina, resp. anglosaština.
Památky anglosaské literatury, často založené namytologiigermánských kmenů, známe jen díky pozdějšímrukopisům, ve kterých se dochovaly. Šlo jednak orituálnípoeziia o dalšížánrylidové slovesnosti(například hádanky), jednak o poezii duchovní a takéepickou.
Nejvýznamnější anglosaskou literární památkou jealiteračníhrdinský eposBeowulf, jehož vznik je datován do období kolem roku675až750. Epos se jmenuje podle jeho hlavního hrdiny, knížete a válečníka Beowulfa, odehrává se veSkandináviiv5.až6. stoletía mísí se v něm pohanské a křesťanské motivy.
Kromě Beowulfa se z anglosaské hrdinské poezie dochovaly jen zlomky jakoWaldereneboBitva u Maldonu(The Battle of Maldon). Ve dvorské poezii však zaujímaly významné místoelegie, variace na téma pomíjivosti světa a člověka.
Přibližně v té samé době vznikala i náboženskályrikaaepikaz Cædmonovy a Cynewulfovy školy. SamotnýCædmon(zemřel kolem roku680) je považován za autoraHymnu o Stvoření, prosté náboženské básně o pouhých devíti verších, která velebí Boha Stvořitele a ve které je tradiční aliterující formou vyjádřena vroucí síla křesťanské myšlenky. Druhým známým anglosaským básníkem jeCynewulf(druhá polovina8. století) z jehož školy pochází epické skladby s náměty zNového Zákonaa ze životasvatýcha také báseňSen o křížipovažována za nejkrásnější staroanglickou báseň vůbec.
Současně se rozvíjela také latinsky psaná duchovní literatura, mezi jejímiž autory vynikl zejménabenediktinskýmnichsvatýBeda Ctihodnýnebo též Beda Venerabilis (kolem672–735), z jehož prací je nejvýznamnějšíHistoria ecclesiastica gentis Anglorum(Církevní dějiny národa Anglů) obsahující církevní a politickou historii Anglie od dobJulia Caesaraaž do roku731.
Staroanglická próza se rozvinula až v9. stoletípředevším díkywessexskémukráliAlfrédovi Velikému(kolem848–899). Poté, co zastavil nájezdyVikingů, vytvořil stát, který se stal centrem vzdělání a kultury. Sám překládal z latinyteologickáafilosofickádíla a další významné překlady zprostředkoval (mimo jiné například překlad BedovýchCírkevních dějin národa Anglů). Na jeho popud také vzniklaAnglosaská kronika, soubor letopisů popisujících historii Anglosasů. Kronika byla průběžně aktualizována a její tvorba pokračovala až do roku1154.
NástupciAlfréda Velikéhopřestali díky neustálým vyčerpávajícím válkám sVikingyjeho osvětový odkaz rozvíjet. Duchovní oživení v zemi tak nastalo až ve 2. polovině10. stoletídíky tzv.benediktinskéklášterní reformě, tj. vlivu benediktinských klášterů na rozvoj vzdělanosti v zemi. Vrcholem tohoto procesu jsouhomilieahagiografickéspisymnichaAelfrica(asi950– asi1010), který se svými žáky rovněž přeložil prvních sedm knihStarého zákona. Posledním významným staroanglickým prozaikem bylyorskýarcibiskupWulfstan(zemřel1023), autor vášnivýchkázání, z nichž nejpůsobivější jeSermo Lupi ad Anglos(asi1013, Kázání Vlka k Angličanům).
Pobitvě u Hastingsuroku1066došlo k ovládnutí AnglieNormany. Vývoj anglosaské literatury byl násilně zastaven a vládnoucím jazykem se stala tzv.anglonormanština(francouzskýdialekt severofrancouzských Normanů), která sebou přinesla i změny v oblasti tematické (rytířské eposyaromány, dvorské kurtoazní náměty,trubadúrská poezie). Původní anglosaská kultura nadále přežívala převážně jen v ústně tradované náboženské lidové tvorbě. Vývoj domácího jazyka pak pod normanským vlivem vyústil dostřední angličtiny, která jako literární jazyk postupně získávala ztracené pozice, až se ve 2. polovině14. stoletíprosadila i mezi šlechtou.
Velký vliv na další vývoj anglické kultury měl ale především latinský spisHistoria Regum Britanniae(Dějiny britských králů), který roku1136napsal knězGeoffrey z Monmouthu(asi1090–1155). V této knize je britská historie odvozována od uprchlíků zTróje, je spojována se starověkouřeckouařímskou kulturoua končí vládoukrále Artuše. Dílo mělo zásadní vliv nastředověkourytířskou epiku a je na něm založenrytířský románBrut(asi1155, Lé Roman dé Brut) anglonormanského básníkaRoberta Waceho(kolem1100– po1174).
Podle Waceho románu vznikla kolem roku1200první významná skladba v anglickém jazyce, veršovaná kronikaDějiny Britů(Historia Brutonum), kterou vytvořil vesnický knězLayamonpůsobící ve středozápadní Anglii. Třetina kroniky, spojující anglosaské literární tradice s novými normanskými vlivy, je věnována králi Artušovi.
Z anglických veršovaných rytířských románů jsou nejpozoruhodnějšíKrál Horn(King Horn) z 1. poloviny13. století,Havelok Dán(The Lay of Havelok the Dane) z 2. poloviny 13. století aRichard Lví srdce(kolem1300, Richard Coer de Lyon). Svého vrcholu pak tento žánr dosáhl koncem14. stoletív anonymním díleSir Gawain a Zelený rytíř(kolem1370, Sir Gawain and the Green Knight), napsaný aliteračním veršem, založený na pověstech o králi Artušovi, a spojující v sobě staré keltské mýty s novým rytířským duchem a křesťanskou etikou.
Druhým vrcholem středoanglické aliterační poezie jealegorickésnovéVidění o Petru Oráčovi(kolem1370až1390, The Vision Concerning Piers Plowman), které složil chudý klerikWilliam Langland(asi1330–asi1390), Jde o satirické zpodobení pozdně středověké společnosti a zároveň vize prostého křesťanského života.
Středoanglická próza dosáhla ve14. stoletísvého vrcholu jednak ve fantasknímCestopise pana Johna Mandevilla, který vyšel nejprve francouzsky roku1356a pak anglicky roku1375a jehož autor byl snad Angličan zeSt Albans, jednak v díle mistraOxfordské univerzityJohna Wyclifa(asi1320–1384), který byl propagátorem reforemřímskokatolické církvea z jehož popudu vznikl první anglický překladBible.
Vyvrcholením celé středoanglické literatury je díloGeoffreyho Chaucera(asi1343–1400), který zejména svým rámcovým veršovaným dílemCanterburské povídky(1387–1400, The Canterbury Tales) přinesl do Anglie nové myšlenky evropskéhohumanismuarenesance. Chaucer navazoval naDantaaBoccaccia, kodifikoval středoanglický jazyk jako jazyk literární a vytvořil nový veršový systém, založený na pravidelném rytmu a důvtipném rýmu, který se v anglické poezii natrvalo prosadil.
V15. stoletíbyla anglická literatura poznamenána jistou ztrátou dynamiky ve svém vývoji především díky neustálým válečným aktivitám vně i uvnitř země (stoletá válkasFranciía občanskáválka dvou růžímeziLancasteryaYorky). Chaucerovi následovníci, jakoJohn Lydgate(kolem1370– kolem1450),Thomas Hoccleve(asi1368–1426) neboJohn Skelton(asi1460–1529), se omezovali na nová, nikoliv však dokonalejší zpracovávání některých aspektů Chaucerova díla. Určitého rozmachu však dosáhla anglická náboženská poezie a nábožensky inspirovanémorality,alegorickéstředověkéduchovníhryzobrazující boj dobra se zlem, z nichž nejznámější jsou anonymníHrad vytrvalosti(asi1425, The Castle of Perseverance) aKdokoli(asi1485, Everyman), zachycující poslední den Člověka, pro kterého přichází Smrt.
Rytířský román již zažíval úpadek s výjimkou vysoce originálního prozaického zpracování artušovských pověstísiraThomase Maloryho(asi1405–1471)Artušova smrt(1485, Le Morte d'Arthur), které vyznívá jako symbolický obraz zániku rytířské epochy. Děj knihy se odehrává především vBritániiaFranciiv druhé polovině5. stoletía vypráví se v něm převážně o jednotlivýchrytířskýchvýpravách rytířůKruhového stolu, na kterých hrdinové prožívají nejrůznější fantastická dobrodružství, bojují s jinými rytíři a příšerami. Jde o jakési shrnutí středověké artušovské literatury a jako takové má dodnes velký ohlas. Jednotlivé příběhy jsou sice spojeny postavami a prostředím, dějově jsou ale na sobě v podstatě nezávislé.
V té době také došlo k velkému rozkvětu anglofonní literatury veSkotsku. Ta má své počátky ve 14. století v rytířském eposuBruce(1375, The Bruce)Johna Barboura(kolem1320–1395) o osudech skotského králeRoberta I.V 15. století se pak rozvíjela v básnické tvorbě Chaucerových napodobitelůRoberta Henrysona(kolem1430–kolem1506) aWilliama Dunbara(kolem1460– kolem1520).
Naprosto zásadní bylo pro další rozvoj anglické literatury zavedení knihtiskuWilliamem Caxtonem(asi1422–1491), který roku1473vytiskl vBruggáchve vlastním překladu zfrancouzštinyprvní anglickou knihuSbírka pověsti trojských(The Recuyell of the Histories of Troy) a rok později opět ve vlastním překladu (tentokrát zlatiny) nejslavnějšíalegorickousatirunastředověkouspolečnost oditalskéhodominikánaJakoba de Cessolisepod názvemHra v šachy(Game and Playe of the Chesse). Roku1476Caxton založil veWestminsterutiskárnu, kde vytiskl asi sto anglických knih (mezi nimi iCanterburské povídkyaArtušovu smrt).
16. stoletíbylo v Anglii dobou velkého literárního rozkvětu. Nástuprenesances sebou přinesl novou, světu otevřenou duchovní orientaci, danou jednak náboženskoureformací, jednak filosofiíhumanismu. Důležité bylo také to, že dvůrJindřicha VIII.a pozdějiAlžběty I.se stal nejen politickým, ale i kulturním centrem, což vyvrcholilo v druhé polovině 16. století slavnou alžbětinskou dobou, označovanou za zlatý věk Anglie.
Humanismus v Anglii dosáhl svého prvního vrcholu v díleprávníka,politikaafilosofasiraThomase Mora(1478–1535), který ve svém latinském spiseUtopie(1516, Utopia) vylíčil ideální ostrovní stát se spravedlivými společenskými vztahy. Kniha měla obrovský ohlas a slovoutopiese stalo pojmenovánímliterárního žánru.
Zvláštní průběh měla anglická reformace, protože se do jejího čela postavil sám králJindřich VIII., který se po svých neshodách spapežemprohlásil roku1534jedinou a svrchovanou hlavouanglikánské církve. Zdůraznění autorityPísma svatéhooproti autoritě papeže mělo za následek další anglické překladyBible, které byly v letech1604–1611shrnuty do tzv. autorizovaného znění (Authorized Version Bible) nazývaného takéBible krále Jakuba(King James Bible).
Renesanční literaturou začíná období novoanglické literatury, ve kterém byly přivedeny k dokonalosti téměř všechny v té době existující literární formy a žánry. Na dvoře krále Jindřicha VIII. působili zejménasirThomas Wyatt(1503–1542), považovaný za „otce anglického sonetu“, aHenry Howard, hrabě ze Surrey(1517–1547), který se kromě dalšího zdokonalenísonetuzasloužil o zdomácněníblankversu. Tentonerýmovanýsylabotónickýjambickýverš o pětistopáchse pak stal hlavním výrazovým prostředkemalžbětinských dramatiků.
Vyvrcholením poezie té doby je alegorický eposKrálovna víl(1590–1596, The Faerie Queene)Edmunda Spensera(asi1552–1596) s prvky vycházejícími z artušovských pověstí, ve kterém se spojují antické a křesťanské motivy s keltskými mýty a středověká literární tradice s humanistickou. V eposu použil Spenser majestátní devítiveršovou strofu, která nese jeho jméno (spenserovskou strofu hojně využívali pozdější básníci například v obdobíromantismu).
Nejvýznamnějším žánrem anglické renesanční literatury se však stalodramaznámé jakoalžbětinské divadlo. Tento pojem zahrnuje tvorbu anglických pozdně renesančníchdramatikůčasově spadajících do období vládyAlžběty I.aStuartovcůJakuba I.aKarla I.(tj. zhruba od poslední třetiny16. stoletídoobčanské válkyv roce1642), kdy byly fanatickýmipuritányzakázány veškeré divadelní činnosti (všechny londýnské scény byly nejprve uzavřeny a o dva roky později zbořeny).
Alžbětinské divadlo vzniklo na základě velké tradice a oblibystředověkéhodivadla(interludia,mirákly,moralityatp.) a vyznačovalo se vznikem profesionálních divadelních společností, pro které byly v ekonomicky dobře se rozvíjející zemi vhodné podmínky. Tyto společnosti budovaly pro své potřebydivadelní budovy(napříkladGlobe), což vedlo k tomu, že divadlo se stalo součástí společenského života. Náměty k divadelním hrám hledali jejich autoři zejména vantické,italskéaanglickémytologiiahistoriia mnozí z nich čerpali ze sbírky povídekWilliama Paintera(asi1540–1594)Palác potěšení(1566–1567, The Palace of Pleasure). Velmi často také na tvorbě jedné hry spolupracovalo více autorů. Byly pěstovány prakticky všechny žánry:komedie,tragédie,tragikomedie, historické ipohádkovéhry.Scénografieuváděnýchdivadelních představenívycházela z tradic středověké symboliky, kterou překonalo až shakespearovské divadlo.
K Shakespearovým předchůdcům patří zejména autoři komediíJohn Lyly(asi1554–1606) aRobert Greene(1558–1592). Z Lylyho prací je nejznámější komedieAlexandr a Campaspé(1584, Alexander and Campaspé) s námětem ze životaAlexandra Velikého. Greene je zase autorem jedné z prvních anglických komedií se dvěma zápletkamiPamětihodná historie o otci Baconovi a otci Bungayovi(1589, The Honourable History of Friar Bacon and Friar Bungay) založené na životě skutečnéhofilosofaRogera Baconaze13. století, který měl být dle pověstí kouzelníkem.Thomas Kyd(1558–1594) svou tragédiíŠpanělská tragédie(asi1590, The Spanish Tragedy), považovanou za jakýsi předobraz ShakespearovaHamleta, založil tradici tzv. tragédie pomsty a obohatil tento žánr o psychologickou motivací jednání postav.
Nejvýznamnějším dramatikem před Shakespearem bylChristopher Marlowe(1564–1593), jehož tragédie, napříkladMaltský žíd(asi1590, The Famous Tragedy of the Rich Jew of Malta) neboTragická historie o doktoru Faustovi(1592, The Tragical History of the Life and Death of Doctor Faustus), zobrazují výjimečné až titánské hrdiny, které hubí jejich vlastní ctižádost a vášnivost. Hra oFaustovije navíc vůbec první dramatické zpracováníněmeckéknížky lidového čteníz roku1587.
Vyvrcholením nejen alžbětinského, ale renesančního divadla vůbec je díloWilliama Shakespeara(1564–1616), kterému se podařilo dosáhnout syntézy všech dostupných konvencí, dramatických žánrových prvků, motivů, typů a témat. Z jeho historických her je nejznámější třídílnýJindřich VI.(1591, Henry VI.),Richard III.(1592) a dvoudílnýJindřich IV.(1597, Henry IV.). Z komedií vyniká zejménaZkrocení zlé ženy(1594, The Taming of the Shrew),Marná lásky snaha(1595, Love's Labor's Lost),Sen noci svatojánské(1596, A Midsummer-night's Dream),Kupec benátský(1597, The Merchant of Venice),Mnoho povyku pro nic(1599, Much Ado About Nothing),Jak se vám líbí(1601, As You Like It),Veselé paničky windsorské(1601, The Merry Wives of Windsor) aVečer tříkrálový(1602, Twelfth Night). Neobyčejnou hloubkou se pak vyznačují jeho tragédie, napříkladRomeo a Julie(1595, Romeo and Juliet),Julius Caesar(1599),Hamlet(1604),Othello(1605),Král Lear(1606, King Lear),Macbeth(1606),Antonius a Kleopatra(1607, Antonius and Cleopatra) a další. Kromě toho psal také tzv. romance neboli tragikomické pohádkové hry, jako jeCymbelín(1609, Cymbeline),Zimní pohádka(1611, The Winter's Tale) neboBouře(1612, The Tempest). Shakespeare je však také autorem slavné sbírkySonetů(1609, Sonnets), jejichž tématem jeláska,krása,politikaa pomíjivost života a citů, a také několika básní, z nichž nejznámější jeVenuše a Adonis(1593, Venus and Adonis) aZnásilnění Lukrecie(1594, The Rape of Lucrece).
Anglické drama po Shakespearovi již nikdy nedosáhlo předcházejícího vrcholu.Ben Jonson(1572–1637) předjímal ve svých satirických komediích, napříkladVolpone aneb Lišák(1605, Volpone, or the Fox),Epicoena aneb Mlčenlivá žena(1609, Epicoene, or the Silent Woman) neboAlchymista(1610, The Alchemist), poetikuklasicistníhodramatu.John Webster(asi1580–po1625) psal chmurné kruté tragédie plné vášně, z nichž nejznámější jsouBílá ďáblice(1612, The White Devil) aVévodkyně z Amalfi(1613, Duchess of Malfi).Thomas Dekker(asi1572–1632) aPhilip Massinger(1583–1540) jsou autoři lidově laděnýchkomedií mravůatragikomedií.Francis Beaumont(1584–1616) aJohn Fletcher(1579–1625) psali kromě komedií i melodramatické tragédie.
Někteří dramatici a básníci psali také prózu, která se rovněž povznesla k velké stylistické dokonalosti, zejména ve dvoudílnémdidaktickémdvorském románuEufues(1578–1580, Euphues) již zmíněného dramatikaJohna Lylyho), vpastorálnímrytířském románuArkádie(1590, Arcadia)siraPhilipa Sydneyho(1554–1586) nebo vHistorii světa(1614, The History of the World)siraWaltera Raleigha(asi1552–1618)
Nejvýznamnějším představitelem prózy po Raleighovi bylfilosofsirFrancis Bacon(1561–1626), autor slavnýchEsejí(1597–1625, The Essays), přinášejících filosofické zobecnění lidského pohledu na svět, autopickéhospisuNová Atlantis(1626, New Atlantis), rozvíjejí jeho myšlenku na spojení vědy a státní moci. Nejvýznamnějším Baconovým dílem je alelatinskýfilosofický spisNové organon(1620, Novum Organum), jehož obsahem je kritika dosavadního přístupu k vědám a propagace novéinduktivní metodybádání. V tradicích utopických spisů pak pokračoval další filosofJames Harrington(1611–1677) svým dílemRepublika Oceana(1656, The Commonwealth of Oceana).
V 1. polovině17. stoletíse v anglické literatuře začal jako výraz krize renesančního myšlení prosazovatmanýrismus, přechodová fáze mezi vrcholnou renesancí a barokem. Kromě sklonu k vyumělkovanosti a strojenosti (euphuismuspodle Lylyho románuEuphues) a důrazu na tajemnost a rafinovanost se umělci také soustřeďovali na své vnitřní zážitky a prožitky a hledali spojitostí mezi vzájemně zdánlivě nesouvisejícími jevy. Představitelem této tzv.metafyzické poezie, plné emocí, smyslu pro paradox, originálního spojení básnických obrazů a intelektuálního důvtipu, byl především anglikánský knězJohn Donne(1571–1631) a po němRichard Crashaw(1613–1649) neboAbraham Cowley(1618–1667)
K dalším předním básníkům tohoto období patřili tzv. „básníci kavalíři“ podporující králeKarla I.v jeho boji s anglickým parlamentem –Thomas Carew(1595–1640),sirJohn Suckling(1609–1642) aRobert Herrick(1591–1674).
Dvorská okázalost se začala projevovat i na divadle, především v tzv.maskách, což byly krátké, zpravidlaveršované,divadelní hryzahrnujícíhudbu,zpěv,taneca bohatou výpravu skostýmy.
Z pocitu nenaplnění optimistických představ renesance vzniklobarokosilně ovlivněné náboženským mysticismem. V Anglii dosáhlo svého vrcholu až porestauraci Stuartovců(1660) v duchovním eposuJohna Miltona(1608–1674)Ztracený ráj(1667–1674, Paradise Lost), jehož děj je převzat ze začátku první biblické knihyGenesis(vypráví o svržení padlých andělů a jejich vzpouře, ostvoření světaaSatanověpouti poráji, kde v převtělení za hada svede Evu kprvotnímu hříchu, který vede k vyhnáníAdama a Evyz ráje). Roku1671Milton doplnil epos kratší epickou skladbouRáj znovu nabytý(Paradise Regained), pojednávající o pokušeníKristaSatanem.
Principy renesanční, manýristické (metafyzické) i barokní poezie a prvky nastupujícíhoklasicismuse pak spojily v díle Miltonova příteleAndrewa Marvella(1621–1678).
KdyžKarel II.nastoupil roku1660na anglický trůn, přivezl se svým dvorem zfrancouzskéhoexiludo Anglie zálibu vliterárním klasicismu, který se jako reakce na citové, vášnivé a nábožensky orientovanébarokoinspiroval hlavně starověkými vzory a zdůrazňoval střízlivý rozum, uměřenost a jasný, pravidelný řád. S klasicismem se překrývá myšlenkové hnutí nazývanéosvícenství, které proti barokníreligiozitěstavíracionalismus,logikuahumanismus.
Mezi raně klasicistické básníky tohoto období patřílyrikEdmund Waller(1606–1687), převážněepickýsirJohn Denham(1615–1669) asatirikSamuel Butler(1613–1680), autorsměšnohrdinského eposuHudibras(tři části:1663,1664a1678), ve kterém se posmívalpuritánům.
Vůdčím představitelem ranéhoklasicismubyl však básník, dramatik, překladatel a literární kritikJohn Dryden(1631–1700), který psal úspěšnésatiry, náboženskébásně,epigramy,bajky,divadelní hry, uvedl do anglické literaturyalexandrína trojverší, ustanovilhrdinské dvojveršíjako standardní literární formu a zasloužil se o vznik tzv. hrdinského dramatu. Psal také komedie, napříkladSvatba podle módy(1673, Marriage à la mode), ale v těch vynikli zejménasirWilliam Wycherley(1640–1715) aWilliam Congreve(1670–1729).
Pokračováním barokní religiozity jsou do určité míry prácebaptistickéhokazateleJohna Bunyana(1628–1688), který je autorem jednoho z nejslavnějších křesťanských literárních děl vůbec,alegorickéhorománuPoutníkova cesta z tohoto světa do světa budoucího(dvě části:1678a1684, The Pilgrim's Progress from This World to That Which Is to Come). Dílo je určeno především pro lidové vrstvy a vypráví se v něm o cestě ctnostného člověka jménem Christian z Města zkázy do Nebeského města.
Klasicistická poezie vyvrcholila v díleAlexandra Popea(1688–1744), mistrahrdinského dvojverší, který získal slávu svýmsměšnohrdinským eposemUloupená kadeř(1712–1715, The Rape of the Lock).
V18. stoletíse anglická literatura stala proslulou po celém světě především díky svýmprozaickým dílům. Nebývalý ohlas měl předevšímrománDaniela Defoa(1660–1731)Život a zvláštní podivná dobrodružství Robinsona Crusoa, námořníka z Yorku, zkráceněRobinson Crusoe(1719, The Life and Strange Surprising Adventures of Robinson Crusoe, of York), o námořníkovi, který přežil ztroskotání lodě, a následně musel zápasit o holý život na neobydleném ostrově. Další jeho románDobrodružný život kapitána Singletona(1720, The Life, Adventures and Piracies of the Famous Captain Singleton) vypráví o životě anglického dobrodruha, který byl v mládí prodán dootroctví, uprchl, stal sepirátema nakonec se vrátil domů jako bohatý muž. RománMoll Flandersová(1722, The Fortunes and Misfortunes of the Famous Moll Flanders), líčí dobrodružný životní příběh mravně narušené ženy, kterou drtivý osud žene z náruče jednoho muže do druhé a která se ve stáří stává úspěšnou zlodějkou a podvodnicí. Defoe byl i úspěšným novinářem, o čemž svědčí i jehoDeník morového roku(1722, A Journal of the Plague Year), fiktivní románovákronikamoruvLondýněv letech1665–1666, ve které autor formou autentické reportáže přibližuje neštěstí i hrdinství londýnského lidu, za zakladatele modernížurnalistikyjsou však všeobecně považovánisirRichard Steele(1672–1729) a jeho přítelJoseph Addison(1672–1719).
Defoeovu optimistickou víru v sílu člověka a pokrok společnosti nesdílel jeden z nejvýznamnějších evropskýchosvícencůanglikánskýkněz,satirik,pamfletistaabásníkJonathan Swift(1667–1745). Ve svém fantastickémcestopiseGulliverovy cesty(1726, rozšířeno1735, Gulliver's Travels) napsaném jako syntézaparodienadobrodružné příběhy z cestasatiryna lidskou společnost, která přerůstá vantiutopii, zpochybnil moderní racionalitu, civilizaci i představy o nutném pokroku a nadřazeném postavení lidstva v přírodě. Swift vynikal též jakopamfletista. Za jeho vrcholné dílo v tomto oboru je považovánSkromný návrh, jak předejíti, aby děti irských chuďasů nebyly břemenem svým rodičům i zemi, a jak je udělat prospěšnými pro veřejnost(1729, A Modest Proposal: For Preventing the Children of Poor People in Ireland from Being a Burden to Their Parents or Country, and for Making Them Beneficial to the Public), ve kterém navrhuje, aby děti chudých sloužily jako lahodná potrava pro bohaté.Metaforakanibalismuje zdesarkasmempranýřujícím bezmezné vykořisťování Irska Angličany.
Silnýmirealistickýmiprvky se vyznačuje díloTobiase Smolletta(1721–1771) aHenryho Fieldinga(1707–1754). Smollett je autorempikareskního románuDobrodružství Rodericka Randoma(1748, The Adventures of Roderick Random), v němž využil svých zkušeností ze služby u námořnictva (dílo je považováno za nejlepší ve svém žánru v anglické literatuře). Fielding pak ve svém pikaresknímhumoristickémrománuTom Jones(1749) vytvořil široké panoráma anglického života v první polovině 18. století. K dalším významným Fieldingovým dílům patří rományJoseph Andrews(1742, The History of the Adventures of Joseph Andrews and of his Friend Mr. Abraham Adams),Jonathan Wild(1743, The Life and Death of Jonathan Wild, the Great) aAmelie(1751, Amelia), všechny opět se satirickým pohledem na současnou společnost.
U zrodu anglickédětské literaturystál tiskař a knihkupecJohn Newbery(1713–1767), který se jako první specializoval na vydávání knih pro děti s pěknými ilustracemi a kvalitní grafickou úrovní.
Vývoj anglického divadla v období klasicismu zmrazilcenzurnízákon z roku1737, podle kterého mohla být každá nová hra uvedena až po souhlasu cenzora (nejvíce to postihlo výše zmíněného Henryho Fieldinga, který přerušil svou dramatickou činnost). Ještě před tím však sklidil po celé Británii obrovské úspěchyJohn Gay(1685–1732) se svouparodiínaitalskouhrdinskouoperu. V díle nazvanémŽebrácká opera(1728, The Beggar’s Opera) přivedl na scénu žebráky, lupiče a lehké ženy, přičemž děj proložil rýmovanými popěvky.
Vůdčím duchem pozdního anglického klasicismu a osvícenství byl literární kritik, básník, dramatik,esejistaalexikografSamuel Johnson(1709–1784), který svým výkladovýmSlovníkem anglického jazyka(1755, A Dictionary of the English Language) položil základy moderní spisovné angličtiny.
Zhruba v polovině18. stoletípřevládl v Anglii jako reakce na racionalismus a rozumovostklasicismuaosvícenstvínovýuměleckýproud, který ohlašoval blížící seromantismus– odtud jeho názevpreromantismus. Protože se tento proud orientoval na posílení emocionální působivosti uměleckých děl, bývá často nazýván sentimentalismem. Počátky preromantismu je ovšem možno najít již na počátku 18. století zaklasicismu, se kterým se tak částečně překrývá.
Zatímco v tvorběJamese Thomsona(1700–1748), mimo jiné autoraódyVládni, Británie!(1740,Rule, Britannia!), která se stala britskou vlasteneckou písní, se ještě objevují idylická citově zabarvená líčení přírody, poezie dalších básníků, patřících především do tzv.hřbitovní školy(Graveyard Poets), se vyznačuje iracionální melancholickou i tajuplnou a pochmurnou náladou.
Hlavním tématem hřbitovní školy byly pochmurnémeditaceosmrtelnostičasto v prostředíhřbitova. Za jejího zakladatel je považovánThomas Parnell(1679–1718) díky své básniNoční dílko o Smrti(A Night-Piece on Death), vydané po jeho smrti až roku1721.
Základním dílem hřbitovní školy se stala báseňNářek aneb Noční rozjímání o životě, smrti a nesmrtelnosti(1742–1745, The Complaint, or Night Thoughts on Life, Death, and Immortality)Edwarda Younga(1681–1765). Za preromantický manifest je pak označována Youngova prozaická práceÚvahy o původní tvorbě(1759, Conjectures On Original Composition) zdůrazňující potřebu intuitivní tvůrčí síly, jež by nahradila přílišnou rozumovost osvícenství
K dalším básníkům hřbitovní školy patřilRobert Blair(1699–1746) se svou básníHrob(1743, The Grave),Thomas Gray(1716–1771), autor slavnéElegie psané na hřbitově vesnickém(1751, Elegy Written in a Country Churchyard) neboThomas Percy(1729–1811), který vydal roku1765první sbírku starých anglických baladPamátky staré anglické poezie(Reliques of Ancient English Poetry).
Vznikaly rovněž literárním podvrhy, které měly nahradit neexistující starobylé rukopisy. Tak byly „nalezeny“Ossianovy zpěvy(1761–1765,The Works of Ossian), které mladýskotskýučitelJames Macpherson(1736–1796) vydával za překlady básnígaelskéhobarda ze3. století. Další falza středověké literatury zveřejňovalThomas Chatterton(1752–1770pod jménem Thomase Rowleyho, fiktivního mnicha z15. století.
Vrcholem preromantické poezie je díloWilliama Blakea(1757–1827), ve své době nedoceněného básníka, malíře, mystika a symbolického vizionáře, askotskéhonárodního básníkaRoberta Burnse(1759–1796), který psal také veskotštině.
Anglické divadlo po vydání cenzurního zákona čekalo celých čtyřicet let na důstojné dílo. Roku1777se však z peraRicharda Sheridana(1751–1816) zrodila nejlepší anglická hra celého 18. století,Škola pomluv(The School for Scandal). Sheridan pokračoval v tradici tzv.komedie mravů, kterou rozšířil o sentimentální senzibilitu. Hlavním cílem jeho satirického výsměchu byla tehdejší vyšší společnost a její přízemní zájmy, pomluvy a pokrytecká morálka.
Mezi hlavní představitele preromantické prózy patříSamuel Richardson(1689–1761), který se svými rományPamela aneb Odměněná ctnost(1740. Pamela, or Virtue Rewarded) neboClarissa aneb Příběh mladé dámy(1748, Clarissa: Or the History of a Young Lady), stal zakladatelemrománu v dopisech, aOliver Goldsmith(1730–1774), autorrománuFarář wakefieldský(1766,The Vicar of Wakefield), příběhu chudého anglikánského duchovního, prostého poctivce z nižších vrstev.
Autorem prvního anglického „antirománu“ jeLaurence Sterne(1713–1768). Svým humoristickým dílemŽivot a názory blahorodého pana Tristrama Shandyho(1759–1767, The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman) vytvořil krajně subjektivní a formálně experimentální prózu. Svou snahou zachytit volnou asociaci myšlenek a subjektivní vnímání času v mysli svých hrdinů se stal průkopníkem tzv.proudu vědomí, předchůdcem modernistů a absurdního dramatu. Jeho nekonvenčnícestopisSentimentální cesta po Francii a Itálii(1768, A Sentimental Journey Through France and Italy) významně přispěl k rozšíření pojmu sentimentalismus, který kromě přecitlivělosti začal mít také filosofický nádech.
Záliba v pochmurných motivech se projevila v tzv.gotickém románu, jehož autoři se inspirovali vestředověkýchlegendáchapověstechse snahou vyvolat ve čtenáři líčenímstrašidelnéhopříběhu strach. V gotických románech se objevují tajuplné středověké hrady a zříceniny, podzemní labyrinty, opuštěná jezera, zlosynové, nevinné dívky, mniši posedlí ďáblem i příšery a duchové. K jeho představitelům patřiliHorace Walpole(1717–1797), který napsal první gotický románOtrantský zámek(1764, The Castle of Otranto),Clara Reevová(1729–1807) se svýmStarým anglickým baronem(1777, The Old English Baron),William Godwin(1756–1836), autor románuCaleb Williams(1794),William Thomas Beckford(1760–1844), v jehož díleVathek(1786) ožívá exotický Orient,Ann Radcliffová(1764–1823) s již spíše romantickými prózamiSicilský román(1790, A Sicilian Romance) aZáhady Udolfa(1794, The Mysteries of Udolpho) a konečněMatthew Gregory Lewis(1775–1818) přinášející svýmMnichem(1796, The Monk) do gotického románu novou problematiku tragédie duše.
V období preromantismu se také zrodil první manifestženské emancipace, který roku1792pod názvemObrana práv žen(A Vindication of the Rights of Woman) sepsala pozdější manželka Williama GodwinaMary Wollstonecraftová(1759–1797).
Počátek19. stoletíje v anglické literatuře zcela ve znameníromantismu, ve kterém obraznost a citovost převládala nad rozumovostí a který vznikl jako reakce na hluboký rozpor mezi realitou a humanistickými ideály, které proklamovalaVelká francouzská revoluce.
Za kolébkuliterárního romantismuje považována právě Anglie, kde první generace anglických romantiků bezprostředně navázala na předcházejícípreromantickéautory. Jedná se především o tzv.jezerní básníky, skupinu umělců, které spojoval život uprostřed nádherné přírody vJezerním okrskuna severozápadu Anglie. K nejvýznamnějším z nich patřiliWilliam Wordsworth(1770–1850),Samuel Taylor ColeridgeaRobert Southey(1774–1843). Wordsworth a Coleridge vydali roku1798společně básnickou sbírkuLyrické balady(Lyrical Ballads), považovanou za první romantické dílo anglické literatury. Ve sbírce je mimo jiné obsažena slavná ColeridgovabaladaPíseň o starém námořníkovi(The Rime of the Ancient Mariner), jejíž hrdina se proviní tím, že na moři zabije bezdůvodněalbatrosaa je za to potrestán tajemnými přírodními silami.
Ještě významnější je druhá generace anglických romantiků, kterou reprezentují básnícilordGeorge Gordon Byron(1788–1824),Percy Bysshe Shelley(1792–1822) aJohn Keats(1795–1821.
Pro dílolordaByrona, jednoho z největších evropských básníků vůbec, je charakteristický osamocený boj za svobodu proti tyranům (tzv. byronismus) a revolta proti řádu, bohům a osudu (tzv.titanismus). Byron je také považován za tvůrcedramatickébásně a dvou novýchlyricko-epickýchžánrů: moderníhoeposu(spojení epického vyprávění s proudem lyriky) apoemy, tj. básnické nebo také byronské povídky. Z jeho poem vyniká zejménaDžaur(1813, Giaour),Korzár(1814, The Corsair),Lara(1814) aVězeň chillonský(1816, The Prisoner Of Chillon). Za moderní epos lze označitChilde Haroldovu pouť(1812–1818, Childe Harold's Pilgrimage) neboDona Juana(1819–1824). Ve svých dramatických básních, jako je napříkladManfréd(1817) neboKain(1821, Cain). namířil romantickou vzpouru proti nejvyšší morální autoritě – proti Bohu.
Percy Bysshe Shelleyje považován za autora nejlepšíchlyrickýchbásní napsaných v anglickém jazyce. Známá je také jeho protidespotická tragédie z italské historieCenci(1819), která byla v Anglii dlouho zakázána. Nejvíce se však proslavil titánským filozofickýmdramatemOdpoutaný Prométheus(1820, Prometheus Unbound), ve kterém jeho hrdina vítězně vzdorujeJovoviztělesňujícím symbol tyranie a nesvobody.
John Keats(1795–1821) se proslavil zejménalyrickýmiódamiÓda na slavíka(1819, Ode to a Nightingale),Óda na řeckou vázu(1819nebo Óda na melancholii (1819, Ode on Melancholy), ve kterých usiloval o sloučení antickémytologies anglickou přírodou. Dále je autorempoemyEndymion(1818), nedokončeného eposuHyperion(1820),baladyLa Belle Dame sans Merci(1819) a básněPodzimu(1819, To Autumn).
Generačním druhem první generace anglických romantiků bylskotskýbásník a prozaiksirWalter Scott(1771–1832), zakladatelhistorického románu. Z jeho básnického díla je nejvýznamnější sbírka skotských lidových baladLidové zpěvy skotského pohraničí(1802–1803, Minstrelsy of the Scottish Border) a báseňJezerní panna(1810, The Lady of the Lake), zrománůWaverley(1814),Rob Roy(1817),Srdce Edinburghu(1818, The Heart of Midlothian),Ivanhoe(1819),Nevěsta z Lammermooru(1819, The Bride of Lammermoor),Pověst o Montrosovi(1819, A legend of Montrose),Kenilworth(1821),Quentin Durward(1823),Talisman(1825, The Talisman),Krasavice z Perthu(1828, The Fair Maid of Perth) a další.
Dalším vývojem prošelgotický román. DíloFrankenstein aneb Moderní Prométheus(1818, Frankenstein or, The Modern Prometheus) manželky básníka Shelleyho,Mary Shelleyové(1797–1851) je do jisté míry varováním před důsledky vědeckých experimentů a je v něm nastolena otázka odpovědnosti tvůrce za to, co vytvořil.John Polidori(1795–1821), autor dalšího gotického románuUpír(1819, The Vampyre: A Tale) jako první vytvořil prototyp klasického upíra. V románuPoutník Melmoth(1820, Melmoth the Wanderer)Charlese Roberta Maturina(1782–1824) je hlavním hrdinou muž, který za prodloužený život upsal svou duši ďáblu a postupně se stává svědkem hrůz, ve kterých se odráží negativní jevy tehdejší společnosti.
K dalším anglickým romantickým prozaikům patříJane Austenová(1775–1817), představitelka tzv.rodinného románu(Domestic Novel), napříkladPýcha a předsudek(1813, Pride and Prejudice),Thomas de Quincey(1785–1859), filozof, esejista, básník a literární kritik, který ve svémautobiografickémdíleZpověď anglického poživače opia(1822, Confessions of an English Opium Eater) popisuje, jak muopium, na nějž si navykl již v mládí, otevřelo "bránu rajských rozkoší", svět úchvatných vizí, snů a fantastických smyslových vjemů, jen aby ho vzápětí uvrhlo do propastného utrpení fyzického i duševního, a konečněFrederick Marryat(1792–1847), autordobrodružnýchpříběhů s námořní a pirátskou tematikou, napříkladKormidelník Vlnovský(1841, Masterman Ready, or the Wreck in the Pacific).
Spojnicí mezi druhou generací anglických romantiků a představiteli pozdního anglického romantismu tvoří dílo sester Brontëových. Nejstarší z nichCharlotte Brontëová(1816–1855) se celosvětově proslavilarománemJana Eyrová(1847, Jane Eyre) líčícím dramatické vztahy neurozené hrdinky k byronovsky hrdému a tajemnému šlechtici. ProstředníEmily Brontëová(1818–1848) je autorkou originálníhorománuVichrné návrší(1847, Wuthering Heights), ve kterém se symbolické pojetí severoanglické přírody slučuje s baladickým,„goticky“tajuplným a mnohdy ažsurrealistickysnovým příběhem. Nejmladší z nich,Anne Brontëová(1820–1849), se zaměřila na zobrazování strastiplných osudů žen, ale uměleckých kvalit svých sester nedosáhla.
Protože se vývoj anglické literatury od 30. let19. stoletído začátkuprvní světové válkyzhruba překrývá s obdobím vlády královnyViktorie(1837–1901), bývá zvykem označovat tuto dobu jakoviktoriánskou. Na počátku této doby se v anglické literatuře začal prosazovat směr, který na rozdíl od romantických hrdinů, kteří jsou se svým okolím v rozporu, zobrazoval život člověka ve společenských souvislostech. Protože jsou názory většiny autorů na tehdejší společnost kritické, hovoří se o tzv.kritickém realismu.
Kritický realismus je spjat především srománem. Sugestivní popis prostředí, přerůstající v symboliku negativních společenských jevů, zobrazovaných s hřejivým či satirickým humorem, je charakteristický pro díloCharlese Dickense(1812–1870). OdhumoristickéhorománuKronika Pickwickova klubu(1836–1837, The Posthumous Papers of the Pickwick Club) přešel Dickens v dílechOliver Twist(1837–1839, The Adventures of Oliver Twist),Mikuláš Nickleby(1838–1839, The Life and Adventures of Nicholas Nickleby),Starožitníkův krám(1841, The Old Curiosity Shop),Život a dobrodružství Martina Chuzzlewita(1843–1844, Life And Adventures Of Martin Chuzzlewit),Dombey a syn(1848, Dombey and Son),David Copperfield(1849) neboZlé časy(1854, Hard Times) k silné sociální kritice, kterou stále silněji spojoval s psychologickým ponorem do podvědomých poloh svých hrdinů připomínajícíFranze Kafku. K těmto románům patříPonurý dům(1853, Bleak House),Malá Dorritka(1855–1857, Little Dorrit) neboNadějné vyhlídky(1861, Great Expectations). Dickens je rovněž autoremhistorických románůBarnabáš Rudge(1841, Barnaby Rudge) aPříběh dvou měst(1859, The Tale of Two Cities), tzv. vánočních povídekVánoční koleda(1843, A Christmas Carol) neboZvony novoroční(1845, The Chimes), dále románu plného spletitých tajemství, úkladů, pletich, zrady, lásky, hamižnosti a nečekaných rozuzleníNáš společný přítel(1865, Our Mutual Friend) a nedokončenéhodetektivního románuZáhada Edwina Drooda(1870, The Mystery of Edwin Drood).
Dickensův současníkWilliam Makepeace Thackeray(1811–1863) se zaměřoval především na život vyšších společenských vrstev plný snobismu, kariérismu, chamtivosti a požitkářství. Jehopikareskní románPaměti urozeného pana Barry Lyndona(1844, The Memoirs Of Barry Lyndon, Esquire) vypráví příběh bezvýznamného irského hochštaplera, kterému se podaří vyšplhat vysoko ve společenském žebříčku, aby poté zažil tvrdý pád dolů. Ve svém vrcholném díleJarmark marnosti(1847–1848, Vanity Fair) vytvořil širokýsatirickýpohled na anglickou společnost na sklonkunapoleonských válek, kterou zobrazoval s propracovanouironiíasarkasmem.Kniha o snobech(1847, The Book of Snobs) obsahuje řadu satirických črt zesměšňujících pocit společenské nadřazenosti. V románuHenry Esmond(1852, The History Of Henry Esmond, Esquire) popisuje ve své době velmi smělou zápletkou lásky starší ženy k mladšímu muži. Kastovnicky uzavřený život nejvyšších vrstev anglické aristokracie a zámožného měšťáctva s jeho nelítostnými zákony zobrazil v románuNewcomové(1853–1855, The Newcomes). Známá je i jeho pohádkaRůže a prsten(1855, The Rose And The Ring).
Uznávaným klasikem literatury pro děti a mládež jeCharles Kingsley(1819–1875). Známý je jeho historický románVzhůru přes oceán(1855, Westward Ho!) odehrávající se za vlády královnyAlžbětya pohádkový příběhVodňátka(1863, The Water Babies), který je současně satirou na viktoriánskou společnost. V psaní dobrodružných příběhů po vzoruFredricka MarryatapokračovalRobert Michael Ballantyne(1825–1894), z jehož rozsáhlého díla je nejznámější románKorálový ostrov(1858, The Coral Island) líčící osudy tří chlapců, kteří ztroskotali na opuštěném ostrově.
Autorkou sentimentálních a naivně moralistních příběhů jeanglo-americkáspisovatelkaFrances Hodgson Burnettová(1849–1924). Z jejího rozsáhlého díla je dones živý románMalý lord Fauntleroy(1896, Little Lord Fauntleroy), příběh malého chlapce, jehož otec je příslušník anglického šlechtického rodu a matka chudá Američanka. Po smrti svého otce žije chlapec jako dědic šlechtického titulu se svou matkou u despotického konzervativního dědečka v Anglii, který se pod jeho vlivem změní v laskavého muže a usmíří se i se svou snachou.
Jedním z prvních děl, které se zabývaly otázkami postavenídělníkův Anglii, je románMary Bartonová(1848, Mary Barton)Elizabeth Gaskellové(1810–1865), který šokoval zejména nic nezakrývající otevřeností o krutých životních podmínkách dělníků vManchesteru. Sociální problematice se věnovala i v románechRuth(1853) aSever a Jih(1855, North and South). Ostré sociální střety v románech zobrazené ovšem řeší v duchu své výchovy křesťanským smírem. Nejznámějším jejím dílem je všakCranford(1853), souborobrázkůz maloměstského života líčící s jemnou ironií každodenní běžné radosti a starosti obyvatel fiktivního městečka.
Další představitelkou viktoriánské prózy je Mary Ann Evansová (1819–1880) známá pod mužským pseudonymemGeorge Eliot, která ve svých dílech často spojovala realistické vypravování smytologickýmiafolklórnímimotivy – například v románuSilas Marner: Tkadlec z Raveloe(1861, Silas Marner: The Weaver of Raveloe (1861), ve kterém působivě vylíčila morální konflikt světa chudého venkovského tkalce a světa vesnické šlechty. Její vrcholné dílo,Middlemarch(1871–1872), je zařazováno mezi první moderní romány anglické literatury. Autorka v něm vypráví příběhy několika starousedlíků v jednom anglickém městečku jehož tradiční život začínají ovlivňovat důsledky industrializace i politické změny.
K viktoriánským prozaikům dále patříAnthony Trollope(1815–1882), autor šestidílného cykluBarsetské kroniky(1855–1867, The Chronicles of Barsetshire), ve kterém zachytil život nejrůznějších vrstev a profesních skupin tehdejší společnosti, dáleGeorge Meredith(1828–1909), který ve svých vrcholných románechSobec(1879, The Egoist) aDiana z Rozcestí(1885, Diana of the Crossways) vystupuje jako ostrý kritik pokrytecké morálky své doby a zastánce rovnoprávného postavení žen,Samuel Butler(1835–1902), autorantiutopického(dystopického) románuEdkin(1872, Erehwon), jehož název jeanagramemslova nowhere (nikde), a konečněThomas Hardy(1840–1928), jenž v románechDaleko od hlučícího davu(1874, Far From the Madding Crowd),Starosta casterbridgeský(1886, The Mayor of Casterbridge),Tess z d’Urbervillů(1891, Tess of the d'Urbervilles) neboNeblahý Juda(1895, Jude the Obscure) došel na základě myšleneksociálního darwinismuknaturalistickémuzobrazení člověka, jehož osud je předurčen vlivem dědičnosti a prostředí.
Oproti próze zůstávala anglická poezie téměř po celé 19. století vůči realismu v podstatě odolná. Z toho důvodu lze tvorbu viktoriánských básníků označit jako pozdně romantickou čilinovoromantickou.
Tak napříkladlordAlfred Tennyson(1809–1892) okouzloval melodičností svých vznešených veršů přecházející až do magie slov a ve své baladěPaní ze Shalott(1842, The Lady of Shalott) a v postupně vydávaném epickém cykluIdyly královské(1859–1885, Idylls of the King) oživil postavy ze starých artušovských pověstí.Robert Browning(1812–1889) razil svými dramatickými monology cestu vnitřnímu monologu moderní poezie a prózy. Jeho manželkaElizabeth Barrettová-Browningová(1806–1861) je autorkou sbírek intenzivní osobní lyriky, z nichž nejznámější jsouPortugalské sonety(1850, Sonnets from the Portuguese).
Především ranourenesancí15. stoletía uměnímstředověkuse inspirovala skupinamalířůa básníků označujících se zaprerafaelitypodle toho, že jejich vzorem bylo umění z doby před tvorbou italského malířeRaffaela, jehož styl a myšlenky ovlivňovalymalířstvíjiž po několik století. V literatuře se toto hnutí projevilo zejména v tvorbě malíře a básníkaDanteho Gabriela Rosettiho(1828–1882), který ve svých básních romantizoval středověk, a textilního výtvarníka,architekta, malíře, básníka aMarxovýmmyšlenkám blízkéhosocialistyWilliama Morrise(1834–1896), považovaného za zakladatelehrdinské fantasy.
Obdivovatelem prerafaelitů byl také umělecký kritik, historik umění a velký příznivecsocialismuJohn Ruskin(1819–1900), který se zasloužil o to, že byli otevřeně přijímáni veřejností. On sám povýšil imaginaci na základní tvůrčí metodu, jak ukázal ve svém pohádkovém příběhuKrál zlaté řeky(1841, King of the Golden River).
Prerafaelity byl rovněž v mládí ovlivněnAlgernon Charles Swinburne(1837–1909), který šokoval soudobou konvencemi svázanou společnost svou sbírkouBásně a balady(1866, Poems and Ballads), ve které útočí především vášnivou milostnou lyrikou a otevřenou erotičností na základy viktoriánských předsudků. V další své sbírcePísně před rozbřeskem(1871, Songs before Sunrise) prodchnutéShelleovýmromantismem a myšlenkami zesejeO svobodě(1859, On Liberty)filosofaJohna Stuarta Milla(1806–1873) podpořil bojItalůza nezávislost a sjednocení země.
Teprve ve20. stoletídošlo k ocenění básnické tvorbykatolickéhokonvertityajezuitskéhoknězeGerarda Manleyho Hopkinse(1844–1889). Významným básníkem byl také již zmíněnýThomas Hardy, autor intimní lyriky a děl zobrazujících pochmurný lidský úděl, například třídílného veršovanéhodramatuVladaři(1904,1906,1908, The Dynasts), ve kterém zobrazil posledních deset let napoleonských válek.
K novoromantikům je nutno dále přiřaditskotskéhoprozaika a básníkaRoberta Louise Stevensona(1850–1894), který dosáhl světového ohlasudobrodružným románems pirátskou tematikouOstrov pokladů(1883, Treasure Island) a psychologickým zobrazením konfliktu mezi dobrem a zlem v lidském nitru vhororovénovelePodivný případ Dr. Jekylla a pana Hyda(1886, Strange Case of Dr. Jekyll and Mr. Hyde), a také dalšího SkotasiraJamese Matthewa Barrieho(1860–1937), literárního otce postavy nestárnoucího chlapcePetra Pana(1904, Peter Pan), který zažívá různá fantastická dobrodružství v magické fiktivníZemi Nezemi.
K dalším zakladatelůmhororua takédetektivního žánrupatříJoseph Sheridan Le Fanu(1814–1873), autorpovídekarománůse záhadnými a hrůzostrašnými motivy, z nichž nejznámější je sbírka povídekV temném zrcadle(1872, In a Glass Darkly), dáleBram Stoker(1847–1912), jehož románDrákula(1897, Dracula) je vyvrcholením klasického gotického románu a základním dílem knih s tematikouvampyrismu, a takéMontague Rhodes James(1862–1936), který svou povídkovou sbírkouStrašidelné příběhy sběratele starožitností(1904, Ghost Stories of an Antiquary) založil tradici anglických duchařských příběhů.
Podobu detektivní literatury pak zásadně ovlivnilsirArthur Conan Doyle1859–1930) se svou sérií detektivních povídek a románů, jejichž hrdinou je soukromý detektivSherlock Holmesz nichž nejznámější jsou rományStudie v šarlatové(1887, A Study in Scarlet),Podpis čtyř(1890, The Sign of Four),Pes baskervillský(1902, The Hound of the Baskervilles) aÚdolí strachu(1915, The Valley of Fear) a sbírky povídekDobrodružství Sherlocka Holmese(1892, The Adventures of Sherlock Holmes),Vzpomínky na Sherlocka Holmese(1894, The Memoirs of Sherlock Holmes),Návrat Sherlocka Holmese(1905, The Return of Sherlock Holmes) aPoslední poklona Sherlocka Holmese(1917, His Last Bow). Doyle je také autorem dobrodružných historických příběhů o francouzskémhusarovibrigadýrovi Gerardovi z obdobínapoleonských válekHrdinské činy brigadýra Gerarda(1896, The Exploits of Brigadier Gerard) neboGerardova dobrodružství(1903, Adventures of Gerard) a také série fantastických příběhů oprofesorovi Challengeroviobsahující rományZtracený svět(1912, The Lost World),Jedovatý pás(1913, The Poison Belt) neboZemě mlhy(1926, The Land of Mist).
Návrat fantazie do dětské literatury poznamenané viktoriánským moralizováním znamenaly knihymatematikaalogikaLewise Carrolla, předevšímAlenka v říši divů(1865, Alice's Adventures in Wonderland) s pokračovánímZa zrcadlem a co tam Alenka našla(1871, Through the Looking Glass and What Alice Found There). Oběpohádkovéknihy se díky prolínání snové představivosti s vypravěčskou a jazykovou invencí staly rovněž klasikou v anglické básnickénonsensovétradici. V té pokračoval básníkEdward Lear(1812–1888), který proslul svou sbírkou nonsensových básní, tzv.limeriků,Velká kniha nesmyslů(1846,A Book of Nonsense).
Jako autorka dětských knih se proslavila spisovatelka,ilustrátorka,přírodovědkyněa ochránkyně anglickéhovenkova.Beatrix Potterová(1866–1943), známá svou pohádkovou knihouDobrodružství králíčka Petra(1902, The Tale of Peter Rabbit) a vánočním příběhemKrejčík z Gloucesteru(1902, The Tailor of Gloucester).
Kenneth Grahame(1859–1932) je dodnes známý díky svému slavnému dětskému románuVítr ve vrbách aneb Žabákova dobrodružství(1908, The Wind in the Willows), ve kterém spojil bajku s prvky dobrodružného románu a s moudrostí a jemným humorem vylíčil řadu příběhů zvířecích hrdinů žijících na břehu řeky.
U zrodu žánruvědeckofantastické literaturystálHerbert George Wells(1866–1946), který je společně sfrancouzskýmspisovatelemJulesem Vernemnazýván "otec science fiction". Do jeho knih se však také výrazně promítly jeho socialistické názory, takže mnohá jeho díla lze považovat za sociálně vědecké utopie. K nejznámějším jeho dílům patří rományStroj času(1895, The Time Machine),Ostrov doktora Moreaua(1896, The Island of Dr. Moreau),Neviditelný(1897, The Invisible Man]),Válka světů(1898, The War of the Worlds),První lidé na Měsíci(1901, The First Men on the Moon) aLidé jako bozi(1923, Men Like Gods). Kromě vědeckofantastických děl psal Wells také společensko-kritické romány, jako je napříkladTono-Bungay(1909), nebo filosofická pojednání, z nichž je nejznámějšíModerní utopie(1905, A Modern Utopia),Rusko v mlze(1920, Russia in Shadow) aRozum v koncích(1945, Mind at the End of its Tether).
Dalším představitelem fantastické literatury bylsirHenry Rider Haggard(1856–1925), který je považován za spoluzakladatele žánrufantasy, zejména subžánru „ztracené říše“, protože se jeho romány, z nichž nejznámější jsouDoly krále Šalamouna(1885, King Solomon's Mines) aOna(1887, She), často odehrávají v územích úplně oddělených od civilizace, kde žijí tajemné, dávno zapomenuté národy.
Nadpřirozené jevy,okultismus, mystika a ohlasy různých mytologických příběhů jsou obsaženy v mistrných povídkáchArthura Machena(1863–1947), napříkladVelký Bůh Pan(1894, The Great God Pan),Vnitřní světlo(1894, The Inmost Light) neboZářící pyramida (1895, The Shining Pyramid).
Proslulým humoristou se stalJerome Klapka Jerome(1859–1927) díky své knizeTři muži ve člunu (o psu nemluvě)(1889, Three Men in a Boat to Say Nothing of the Dog), která parodicky líčí výlet tří přátel poTemži. Po deseti letech vydal pokračováníTři muži na toulkách(1900, Three Men on the Bummel) o cyklistickém výletu doSchwarzwaldu. Obě knihy obsahují brilantní situační a jazykovou komiku a vyznačují se sebeironickým stylem.
Nevšední důvtip a groteskní až fantastické motivy jsou charakteristické pro humoristické povídkyHectora Hugha Munra(1870–1916) píšícího pod pseudonymem Saki – napříkladReginald(1904) neboBestie a nadbestie(1914, Beast and Superbeasts)
Z novoromantismu vyšel i zakladatelmodernismuJoseph Conrad(1857–1924). Bylpolskéhopůvodu a povoláním námořní kapitán. Ve svých knihách, které mají většinou charakter exotických dobrodružství, se snažil ukázat život člověka jako sled neustálých vnitřních bojů, v nichž jediná chvilka slabosti, mající za následek zakolísání v odpovědnosti vůči druhým, vede často k neodčinitelné pohromě. Pro pochopení i těch nejmenších detailů v motivaci svých hrdinů a pro nastínění nových ještě hlubších souvislostí a významů, podává své příběhy z několika úhlů pohledu, objektivní zobrazení doplňuje subjektivními hodnoceními různých vypravěčů téhož děje a narušuje jeho chronologickou linii častými návraty k různým detailům vyprávění. Nejznámější je jeho novelaSrdce temnoty(1899, The Heart of Darkness), která je symbolicky pojatou cestou do nitra temných zlých sil, které se zmocňují člověka, pokud jim dá volnost, dále románLord Jim(1900), tragický příběh mladého námořního důstojníka, který je štván pocitem, že ztratil svou čest, když ve zdánlivě beznadějné situaci opustil potápějící se loď bez ohledu na ohrožené cestující, románTajný agent(1907, The Secret Agent) zabývající se politickými otázkami současného světa, románNáhoda(1913, Chance), příběh zrady, zbabělosti a osudové životní samoty, a konečně novelaHranice stínu(1917, The Shadow-Line) líčící zrání mladého kapitána v muže během nebezpečné námořní plavby..
Konec19. stoletípak sebou přinesl dva zcela protichůdné literární směry. Šlo jednak o tzv. literaturu činu, reprezentovanouRuydardem Kiplngem, jednakdekadentní„umění pro umění“, čerpající podněty z francouzskéhol'art pour l'artismu, z jehož stoupenců vynikl zejménaOscar Wilde.
Rudyard Kipling(1865–1936), prvníbritský nositelNobelovy ceny za literaturuza rok1907, psal verše i prózy plné činorodé aktivity. Proslavil se mistrnými povídkami z indického prostředí, jakými jsou například sbírkyProsté povídky z hor(1888, Plain Tales From the Hills),Fantom nosítek(1888, The Phantom Rickshaw) neboObrázky z Indie1890, Indian Tales). RománSvětlo, které zhaslo(1890, The Light That Failed) obsahuje autobiografické prvky. Nejznámějším jeho dílem dodnes zůstávají dvěKnihy džunglí(1894–1895), sbírka dobrodružných povídek, z nichž více než polovina se týká maléhoindickéhochlapceMauglího(anglicky Mowgli), kterého unesl z vesnice lidožravýtygra zachránila jejvlčísmečka. Kipling je také autorem dobrodružných románůStateční kapitáni(1896, Captains Courageous) aKim(1901), což je jeden z prvních románů britské špionážní literatury. Pro děti napsal KiplingBajky i nebajky, česky též jakoPříběhy jen tak(1902, Just So Stories for Little Children), knížku veselých, hravých a vynalézavých krátkých exotických příběhů plných slovních hříček, které doprovodil vlastními ilustracemi, svědčícími o jeho pozoruhodném výtvarném talentu.
Oscar Wilde(1854–1900), představitel „umění pro umění“, napsal humornou povídkuStrašidlo cantervillské(1887, The Canterville Ghost), vytvořil dvě knihy rafinovaně prostýchpohádekŠťastný princ a jiné pohádky(1888, The Happy Prince and Other Stories) aDům granátových jablek(1891) House of Pomegranates), dále sugestivní symbolický románObraz Doriana Graye(1891, The Picture of Dorian Gray) a také otřesnouBaladu o žaláři v Readingu(1898, The Ballad of Reading Gaol), inspirovanou vlastním uvězněním. Největšího úspěchu však dosáhl svými konverzačními komediemi z vyšší společnosti plnými vypointovaných slovních hříček a jiskřivýchaforismůaparadoxů– napříkladVějíř lady Windermerové(1892, Lady Windermere's Fan),Ideální manžel(1895, An Ideal Husband) neboJak je důležité míti Filipa(1895, The Importance of Being Earnest).
K oživení anglického divadla pak přispěl především nositelNobelovy ceny za literaturuza rok1925George Bernard Shaw(1856–1950), považovaný za druhého nejvýznamnějšího anglického dramatika poWilliamu Shakespearovi. Debutoval roku1892hrouDomy pana Sartoria(Widower's House), po níž následovala řada vtipných, většinousatirickypřiostřených dramat s různými náměty. Šlo jednak o hry čerpající z autorovy současnosti, jako jeŽivnost paní Warrenové(1893, Mrs. Warren's Profession) pojednávající dosti otevřeně okuplířství,Candida(1895), která je karikaturu na romantické pojetí lásky, aDům zlomených srdcí(1917Heartbreak House), odrážející Shawovy skeptické názory na historii a celé lidstvo vzniklé pod dojmemprvní světové války, jednak o historické komedie, napříkladPekelník(1897, Devil's Disciple) zamerické války za nezávislostčiCaesar a Kleopatra(1898, Caesar and Cleopatra),parodieShakespearovytragédieAntonius a Kleopatra. Za vrchol autorovy divadelní tvorby je považována historická hraSvatá Jana(1923, Saint Joan), ve které jefrancouzskánárodní hrdinkaJohanka z Arkupředstavitelkou zdravého rozumu rebelujícího proti násilí, dogmatismu a autoritářství. Nejznámější Shawovou hrou je však jeho komediePygmalion(1912), která s úsměvným ažsardonickýmpohledem reaguje na aktuální otázky ženskéemancipacea naviktoriánsképředstavy společenských tříd.
Posledním významným dramatikem přelomu 19. a 20. století bylIrJohn Millington Synge(1871–1909), z jehož díla je nejvýznamnější dramaHrdina západu(1909, The Playboy of the Western World), příběh mladíka, který se stane hrdinou západu, tedy irské vesnice na západním pobřeží, protože se vychloubá, že zabil svého otce.
Neklid vyvolanýprvní světovou válkouse v anglické literatuře projevil jednak v dílech líčících otřesné zážitky zákopové války, jednak v nástupumodernistickýchtendencí, projevujících se zejména v techniceproudu vědomí, která nahrazuje tradiční vyprávění proudem subjektivních představ a emocí.
Dva z nejvýraznějších tzv. válečných básníků líčících hrůzy první světové války,Issac Rosenberg(1890–1918) aWilfred Owen(1893–1918), v této válce padli. Jako pacifista a sžíravý satirik se pak projevil Owenův přítelSiegfried Sassoon(1886–1967).
Modernistické tendence byly zpočátku nejsilnější rovněž v poezii reprezentované anglicky píšícím irským básníkem, dramatikem a esejistouWilliamem Butlerem Yeatsem(1865–1939, nositelemNobelovy ceny za literaturuza rok1923, který společně sThomasem Stearnsem Eliotem(1888–1965) nejvíce zapůsobil na následující básnickou generaci.
ZYeatsovadíla je nejznámější veršované dramaHraběnka Kathleen(1892, The Countess Kathleen) založené na staré keltské pověsti o vládkyni, která zachránila svůj lid před hladomorem tím, že upsala svou duši ďáblu, a vrcholné básnické sbírkyVěž(1928, The Tower) aTočité schodiště a jiné básně(1933, The Winding Stair and Other Poems) postavené namystickésymbolice.
T. S. Eliotse proslavil především básnickou skladbouPustá země(1922, The Waste Land), složitou výpovědí o době poprvní světové válce, ve které uvedl proud vědomí do poezie, a básnickým dramatemVražda v katedrále(1935, Murder in the Catedral), zachycující tragické dovršení rozporucanterburskéhoarcibiskupaTomáše Becketahájícího zásadycírkveproti moci královské. Také Eliotovi byla roku1948udělenaNobelova cena za literaturu.
V próze zpočátku ještě doznívaly tendence posledních desítiletí viktoriánské doby. Taknositel Nobelovy ceny za literaturuza rok1932John Galsworthy(1867–1933) ve svých realistických románovýchtrilogiíchSága rodu Forsytů(1906–1921, The Forsyte Saga),Moderní komedie(1924–1928, A Modern Comedy) aKonec kapitoly(1931–1933, End of the Chapter) vylíčil osudy několika generací anglického patricijského rodu od roku1886do konce dvacátých let 20. století se záměrem ukázat jak éra staréimperiálníAnglie neodvratně končí, jak starý svět pevných hodnot odumírá a nový svět je teprve hledá.
Dalším představitele moderního anglického realistického románu jeArnold Bennett(1867–1931), jehož díla čerpají především z prostředí pěti průmyslových měst, která se začátkem 20. století spojila v obrovskýStoke-on-Trent. Jde zejména o tragický příběh lakomcovy dceryAnna z Pětiměstí(1902, Anna of the Five Towns), o zobrazení kontrastních životních osudů dvou sesterPovídačka(1908, The Old Wives' Tale) nebo o rodinnou trilogiiRodina Clayhangerů(1925, The Clayhanger Family) skládající se z částíClayhanger(1910),Hilda Lesswaysová(1911, Hilda Lessways) aOba dva(1916, These Twain).
Realistické tradice anglické prózy obohacené o určité impresionistické postupy se přidržoval takéEdward Morgan Forster(1879–1970). Jeho prvotinaKam se bojí vkročit andělé(1905, Where Angels Fear to Tread) je studií konfliktu mezi puritánskou Anglií a živočišnou Itálií. RománPokoj s vyhlídkou(1908, A Room With a View) řeší problémy svazující společenské konvence a práva na osobní nezávislost. Tématem románuRodinné sídlo(1910, Howards End) je rozpor mezi intelektuální svobodou a podnikáním. Forsterovým mistrovským dílem je však románCesta do Indie(1924, A Passage to India) zkoumající střet východní a západní kultury v nerovných podmínkáchkolonialismu.
V tradicích prózy viktoriánské doby pokračovalkřesťanskýmyslitela zastáncekatolicismuGilbert Keith Chesterton(1874–1936), autor esejů, polemik, literárních kritik, životopisů světců a takéfantastickýchadetektivníchpříběhů, z nichž nejznámější jsou povídky, v nichž hraje hlavní roli katolický knězotec Brown, dále prozaikdickensovskéhoraženíJohn Boynton Priestley(1894–1984), autor řady bestselerů, napříkladhumoristickéhorománuDobří kamarádi(1929, The God Comopanions) o kočovné herecké společnosti, neboskotskýspisovatelEric Linklater(1899–1974), který se proslavil pitoreskním satirickým románemJuan v Americe(1931, Juan in America) o přímém potomkuDona Juana, který prožívá v Americe třicátých let v doběprohibiceřadu neuvěřitelných dobrodružství.
Teprve koncem první světové války se v anglické próze objevují důsledné snahy opustit tradiční vypravěčské techniky. Nejkrajnějšími experimenty se vyznačuje především dílo irského spisovateleJamese Joyceho(1882–1941). Proud vědomí se vyskytuje již v jeho románuPortrét umělce v jinošských letech(1916, A Portrait of the Artist as a Young Man). Jeho vrcholné díloOdysseus(1922, Ulysses), které se odehrává během jednoho dne vDublinuv roce1904, zahrnuje vedle tradičního vyprávění hlavně vnitřní monology, stavy snění, erotického vzrušení, opilosti i halucinací. Vystupňováním této techniky je pak románPlačky nad Finneganem(1939, Finnegans Wake), v němž jsou slova záměrně komolena a následují po sobě často na základě souzvuku a nikoli na základě významu a jehož děj (záznam snu pana Portera), zbavený jakékoliv logiky, je ve sledu zdánlivě na sebe nenavazujících slovních hříček a asociací téměř nemožné pochopit.
Podobné experimenty je možno nalézt také v díleVirginie Wolfové(1882–1941), především v jejích románechJákobův pokoj(1922, Jacob's Room),Paní Dallowayová(1925, Mrs. Dalloway),K majáku(1927, To The Lighthouse),Orlando(1928) aVlny(1931, The Wawes) nebo v noveleMezi akty(1941, Between the Acts). Cílem těchto prací plnýchimpresionistickýchvjemů bylo odhalení ženského nitra a zkušeností jako alternativy k dominujícímu mužskému pohledu na svět. Na význam nezávislé ženské literární tradice se zaměřila ve svých esejíchVlastní pokoj(1929, A Room of One's Own) aTři guineje(1938), Three Guineas)
Na síly podvědomí a na erotické vztahy mezi mužem a ženou je zaměřená tvorbaDavida Herberta Lawrenceho(1885–1930) překypující silně symbolickými až mystickými významy. Jeho vrcholné dílo, románMilenec lady Chatterleyové(1928, Lady Chatterley’s Lover), byl v době svého vzniku v Anglii zakázán a až do 60. let 20. století cenzurován jakopornografický. Z dalších jeho děl jsou nejznámější románySynové a milenci(1913, Sons And Lovers),Duha(1915, Tle Rainbow) aŽeny milující(1920, Women in Love) nebo novelaPanna a cikán(1930, The Virgin and the Gypsy).
Zásadní výpovědí o první světové válce a anglické společnosti v poválečném období jeautobiografickáknihaZtracená léta(1929, Goodbye to All That) básníka a prozaikaRoberta Gravese(1895–1985). Těžiště jeho tvorby je však vhistorických románech, z nichž nejproslulejší jeJá, Claudius(1934, I, Claudius) s pokračovánímClaudius bůh a jeho žena Messalina(1934, Claudius the God and his Wife Messalina) o osudechřímského císařeClaudia,Hrabě Belisarius(1938, Count Belisarius) o životěbyzantskéhogenerála ze 6. století,Zlaté rouno(1944, The Golden Fleece) s námětem z antické řecké báje neboOstrov nerozumu(1949, The Isles of Unwisdom) o španělské námořní výpravě plné intrik za kolonizacíŠalomounových ostrovů. Známá je také jeho knihaLawrence z Arábie(1927, Lawrence and The Arabs), životopis britského vojáka, cestovatele a arabistyThomase Edwarda Lawrenceho, který se proslavil jako organizátorarabskéhopovstání protiTureckuv roce1916. Uznávaná je také Gravesova básnická tvorba a rovněž rozsáhlý přehled a výkladřecké mytologieŘecké mýty(1955, The Greek Myths).
Otřesné zážitky z první světové války a téma střetu jednotlivce s pokryteckou anglickou společností zpracoval ve svých románechZemřel hrdina(1929, Death of a Hero) aVšichni lidé jsou nepřátelé(1933, All Men are Enemies) básník a prozaikRichard Aldington, počátky jehož tvorby jsou spojené simagismem, básnickým směrem v Anglii aUSAv prvních desetiletích 20. století, za jehož zakladatele je považovánEzra Pound. Z Aldingtonovi básnické tvorby je nejznámějšíSen v Lucemburské zahradě(1930, A Dream in the Luxembourg), milostná báseň odrážející rovněž autorovy trpké zkušenosti z první světové války.
Nasci-fiknihyH. G. Wellsesvým způsobem navázal ve svém nejznámějším románuKrásný nový svět(1932, Brawe New World) prozaikAldous Huxley(1894–1963). V knize, česky vydané též pod názvemKonec civilizace, však Huxley Wellsovu víru ve vědecký a sociální pokrok lidstva odmítl. Jehoantiutopieje vizí naprosto dehumanizované a zmechanizované totality, v níž mizí všechny lidské emocionální vazby a vládne naprostápromiskuita. Státní inkubátory produkují jen tolik obyvatel, kolik jich je potřeba v jednotlivých kastách, do kterých je lidstvo rozděleno, přičemž jakékoliv psychické problémy jsou řešenyantidepresivyahalucinogeny. V padesátých letech se Huxley stal známým pro svůj zájem o psychedelické a halucinogenní drogy jako jeLSDnebomeskalin, které zjevně mnohokrát během deseti let užíval (i pod lékařským dohledem). Tyto experimenty vyústily v napsání několika nebeletristických knih o této problematice jakoBrány vnímání(1954, Doors of Perception) aNebe a Peklo(1956, Heaven and Hell).
Rozvíjely se i další žánrydobrodružné literatury, jako například dobrodružnýhistorický románz jehož autorů je možno jmenovatRafaela Sabatiniho(1875–1950) a z jeho díla především rományScaramouche(1921) z obdobíVelké francouzské revoluceneboOdysea kapitána Blooda(1922, Captain Blood: His Odyssey) s pirátskou tematikou. Za krále anglickédetektivkya tvůrce kriminálníhothrillerubývá označovánEdgar Wallace(1875–1932, který své nejslavnější rományZelený lučištník(1923, The Green Archer) aČerný opat(1926, The Black Abbot) napsal v duchugotického románu. Amatérský soukromý detektiv lord Petr Wimsey, mající klasické vzdělání a zálibu ve sbíraní starých tisků a jemuž aristokratický původ poskytuje dost času i prostředků na řešení detektivních záhad vystupuje v detektivních románechDorothy Leigh Sayersové(1893–1957).
Klasickým spisovatelem dětské dobrodružné literatury se stalArthur Ransome(1884–1967) svou sérií o dvou dětských partách nazývajících se Vlaštovky a Amazonky, napříkladBoj o ostrov(1930, Swallows and Amazons),Trosečníci z Vlaštovky(1931, Swallowdale),Petr Kachna(1932, Peter Duck),Zamrzlá loď kapitána Flinta(1933, Winter Holiday),Klub Lysek(1934, Coot Club),Holubí pošta(1936, Pigeon Post) a další.
Za klasická díla dětské literatury jsou považovány knihyPříběhy doktora Dollitla(1920, The Story of Doctor Dolittle) odHugha Loftinga(1886–1947) o venkovském lékaři, který miluje zvířata a učí se jejich řeči, aMary Poppinsová(1934, Mary Poppins) odPamely Lyndon Traversové(1899–1996) o podivuhodné a kouzla ovládající guvernantce.
Děti po celém světě milují medvídka z pohádkových knihAlana Alexandra Milneho(1882–1956)Medvídek Pú(1926, Winnie-the-Pooh) aPúovo zátiší(1926, The House At Pooh Corner), vydávaných dnes společně. Stejně tak celý svět uchvátilangloamerickýspisovatelEric Knight(1897–1943) svým dojemným příběhem o psí věrnostiLassie se vrací(1940, Lassie Come-Home), který se stalbestselleremdětské literatury.
Autorkou romantickýchnapínavýchrománůapovídek, ve kterých často využívaladetektivnízápletky a prvkygotického románu,hororuifantastikybylaDaphne du Maurier(1907–1989), z jejíhož díla je možno jmenovat zejména románHospoda Jamajka(1936, Jamaica Inn), příběh dívky žijící u strýce, který je vůdce bandy pobřežních lupičů,psychologický románs detektivními prvkyMrtvá a živá(1938, Rebecca) a slavnýhororPtáci(1952, The Birds) o vzpouře ptáků proti lidem.
Cecil Scott Forester(1899–1966) se proslavil svou sériíhistorickýchdobrodružnýchrománů a povídek oHoratio Hornblowerovi, odvážnémbritském námořníkoviz obdobínapoleonských válek, která vyšla v letech1937až1967. Známý je také jeho románAfrická královna(1935, The African Queen), příběh o puritánské misionářce a britském strojníkovi, které zastihla válka ve střední Africe v nepřátelském obklíčení německé koloniální armády.
Hlavními představitelem anglického dramatu první poloviny 20. století byl kromě již zmíněnéhoG. B ShawadalšíirskýdramatikSean O´Casey(1880–1964). Ve svých prvních dílech souhrnně nazývanýchDublinská trilogie(Dublin Trilogy), dramatechStín střelce(1923, The Shadow of a Gunman),Juno a páv(1924, Juno and the Paycock) aPluh a hvězdy(1926, The Plough and the Stars) námětově čerpal z proletářského prostředí během irské války za nezávislost. Později pak psal experimentální hry slučujícírealismussesymbolismem,surrealismemaexpresionismem, tragiku s komikou a groteskou, například v protiválečném dramatuStříbrný pohár(1929, Tle Silver Tassie) nebo v ostře protiklerikální hřeZa branou(1933, Within the Gates). U nás je však znám především svýmifraškamiZačátek konce(1937, Tle End of the Beginning),Uspořená libra(1939, A Pound on Demand) neboPenzion pro svobodné pány(1951, Bedtime Story).
V tradici vtipných společenských konverzačních veseloherOscara WildehopokračovalWilliam Somerset Maugham(1874–1965), z nichž nejznámější jsouKrálovská výsost(1908, Jack Straw) neboŽivitel(1930, The Bread-Winner). Těžiště jeho tvorby je však v próze. Z jeho rozsáhlého románového díla je možno jmenovat silně autobiografický románO údělu člověka(1915, Of Human Bondage), dáleVeselice aneb kostlivec ve skříni(1930, Cakes and Ale: or, the Skeleton in the Cupboard) odehrávající se v prostředí literátů a umělců, neboJulie, ty jsi kouzelná(1937, Theatre), drama lásky stárnoucí herečky k mladému muži, který touží prodrat se na výsluní společenského úspěchu.
Ve 30. letech je pro anglickou poezii charakteristická radikální levicová orientace, vyvolanávelkou hospodářskou krizía nastupujícím evropskýmfašismem. Tyto tendence se projevily zejména v tvorbě básníků tzv.Audenovy skupiny, kam patřilWystan Hugh Auden(1907–1973),Louis MacNeice(1907–1963),sirStephen Spender(1909–1995) aCecil Day-Lewis(1904–1972). Je pro ně charakteristické používání hovorové ažslangovéřeči a rytmické experimenty inspirované jednak jejich předchůdci, jednakjazzovouhudbou.
Doba podruhé světové válcevnesla do anglické literatury určitou depresi vyplývající jednak z rozčarování nad nejnovějším vývojem evropské civilizace, jednak z rychlého rozpadu obrovskéhobritského impéria.
Hrůza ze zvráceností moderního totalitarismu zaznívá zantiutopickýchrománůGeorge Orwella(1903–1950)Farma zvířat(1945, Animal Farm) a1984(1949, Nineteen Eighty-Four).Farma zvířatukazuje formoubajkypolitické vztahy a děje mezi lidmi a je podobenstvímstalinistickédegeneraceSovětského svazu. Román1984je pak považován za jedno z nejzásadnějších literárních děl 20. století. Popisuje se v něm svět, v němž vládne absolutnítotalita, kterou živí permanentní, „udržovací“ válka mezi třemi kontinentálními mocnostmi. Společnosti vládneStranaa cokoli proti kolektivnímu myšleníStranyje krutě trestáno, lidská individualita se stává zločinem.
V tísnivé atmosféře nastupujícího fašismu se odehrává románPod sopkou(1947, Under the Volcano)Malcoma Lowryho(1909–1957) odehrávající se roku 1938 v malémmexickémměstečku a líčící poslední den bývalého britského konzula, alkoholika a narkomana s naprosto dezintegrovanou osobností v jehož proudu vědomí zaznívá zoufalé volání po lidskosti a důstojnosti.
Vlastní vysoce poetický básnický styl, založený na bohaté obrazivosti a využití tradicvelšskýchnárodních bardů, si vytvořilDylan Thomas(1914–1953), svou poetikou blízkýsurrealismu. Světoznámý se stal především díky své básnické sbírceSmrti a vstupy(1946, Deaths and Entrances), ve které se zabýval obecnými tématy lidského a přírodního bytí a sváru sil života a smrti. Známá je také jeho povídková knihaPortrét umělce jako štěněte(1940, Portrait of an Artist as Young Dog), jejíž název je parafrází názvu románuJamese Joycehoa jejímž námětem je autorova nostalgická touha po ztraceném dětství, po uplynulé době šťastného a bezstarostného mládí, ale i bolestného dospívání.
Proti chaosu nové doby postavili staré jistoty křesťanství katoličtí konvertité, neoblomně konzervativníEvelyn Waugh(1903–1966) a levicověji orientovanýGraham Greene(1904–1991).
Evelyn Waughvystupoval již před válkou ve svých románechSestup a pád(1928, Decline and Fall),Křehké nádoby(1930, Vile Bodies) aHrst prachu(1934, A Handful of Dust) proti amorálnosti a pokrytectví všeho druhu. Námětem románuNávrat na Brideshead(1945, Brideshead Revisited) je střetávání různých společenských vrstev a katolické víry s ateismem. Satirou na zneužívání duchovních hodnot je románDrazí zesnulí(1948, The Loved One). Historická novelaHelena(1950) vypravuje o životěsvaté Helenymatky římského císařeKonstantina. Velkého ohlasu se také dočkala válečná trilogieMeč cti(1952–1961, Word of Honour).
Graham Greeneje pravděpodobně nejvýznamnějším anglickým prozaikem druhé poloviny 20. století. Jeho příběhy kombinují epiku s morálními a náboženskými otázkami z neortodoxněkatolicképerspektivy. Svou tvorbu autor rozdělil do dvou kategorií, na „zábavnou četbu“ („entertainments“) a na „vážnou“ linii. K „zábavnému čtivu“, které však obsahuje rovněž silné sociální a politické motivy, se řadí zejménaVlak do Istanbulu(1932, Stamboul Train),Revolver na prodej(1936, A Gun For Sale),Tajný kurýr(1939, The Confidential Agent),Ministerstvo strachu(1943, The Ministry of Fear),Náš člověk v Havaně(1958, Our Man in Havana) aLidský faktor(1978, The Human Factor). Vážnou linii reprezentují především rományBrightonský špalek(1938, Brighton Rock),Moc a sláva(1940, The Power and the Glory),Jádro věci(1948, Heart of the Matter),Konec dobrodružství(1951, The End of the Affair) aVyhaslý případ(1961, A Burnt Out-Case), řešící problémy víry a pochybování v souvislostech lidské odpovědnosti a angažovanosti. K románům s vyhraněně politickou tematikou patříTichý Američan(1955, The Quiet Američan), odehrávající se zaválky ve Vietnamu,Komedianti(1966, The Comedians), příběh zHaitiv době diktatury a policejního teroru prezidentaDuvaliera, aHonorární konzul(1973, The Honorary Consul) zParaguayza diktátoraStroessnera. RománDoktor Fischer ze Ženevy aneb Večírek s třaskavinou(1980, Dr. Fisher of Geneva or The Bomb Party) je moralitou o lidské hrabivosti. Převážněhumoristickéjsou rományCesty s tetičkou(1969, Travels With My Aunt) aMonsignor Quijote(1982, Monsignor Quixote). Posmrtně vyšla kniha autorových snových prózMůj svět(1992, A World of My Own).
V 50. letech 20. století spojil odpor vůči kastovnictví, konvencím, předsudkům, falešné morálce a pokrytectví tehdejší společnosti skupinu mladých nastupujících spisovatelů, pro které se ujalo označenírozhněvaní mladí muži(Angry Young Men). Jedná se o nezávislé autory, kteří jsou spřízněni jednak generačně a jednak levicovým stylem psaní. Častým motivem je zobrazení mladého hrdiny, který má nastoupit do prvního zaměstnání a zahájit kariéru. On to však odmítá, protože má odpor ke komerční společnosti. S tou však nakonec často splyne a stane se tak součástí systému, který kritizoval.
Své jméno dostala skupina na základě divadelní hryJohna Osborneho(1929–1994),Ohlédni se v hněvu(1956, Look Back in Anger), ve které vytvořil prototyp „rozhněvaného mladého muže“, který revoltuje proti tradičním hodnotám anglické společnosti. Známá je rovněž jeho hraKomik(1957, The Entertainer), pojednávající o rozpadu rodinných vztahů, jejímž hrdinou je šmírácký komik působící na scéně upadajícího londýnského music-hallu. Další jeho hraDůkazy se zamítají(1964, Inadmissible Evidence) líčí vnitřní rozklad úspěšného právníka.
Z prozaiků jsou k rozhněvaným mladým mužům řazeniJohn Wain(1925–1994) se svým románemPospíchej dolů(1953, Hurry on Down) zesměšňujícím britské třídní povědomí, dáleJohn Braine(1922–1986) díky románuMísto nahoře(1957, Room at the Top) o mladíkovi, který při cestě nahoru ve společenském žebříčku odhodí veškeré morální zábrany,Stan Barstow(1928–2011) známý svým románemZpůsob lásky(1960, A Kind of Loving) o nezralém milostném vztahu, který se díky tvrdé životní realitě, existenčnímu boji a nejisté budoucnosti mění v trpké rozčarování,David Storey(1933), který ve své knizeTen sportovní život(1960, This Sporting Life) věrně vylíčil zákulisíragbyse zamyšlením nad problémem stárnutí profesionálního sportovce, a konečně iAlan Sillitoe(1928–2010), představitel dělnického románu a autor knihV sobotu večer, v neděli ráno(1958, Saturday Night and Sunday Morning) aOsamělost přespolního běžce(1959, The Loneliness of the Long Distance Runner). První z nich realisticky líčí život většiny mladých dělníků v tehdejší Anglii, kteří o nic neusilují a vyžívají se jen v sobotu večer a v neděli ráno na pitkách a tancovačkách. Druhá vypráví o mladém antihrdinovi, který se konfrontuje s autoritami společnosti.
SirKingsley Amisse mezi rozhněvané mladé muže zařadil především svou prvotinou, románem z univerzitního prostředíŠťastný Jim(1954, Lucky Jim), jehož hrdina revoltuje proti zkostnatělému akademickému prostředí. Díky tomuto románu je Amis považován za zakladatele tzv. univerzitního románu. Další Amisova díla jsou spíše satirická, jako např.Tlustý Angličan(1963, One Fat Englishman),Egyptologové(1965, The Egyptologist),Chci to hned(1968, I Want It Now),Jakeův problém(1978, Jake's Thing) neboObojí dělat nemůžeš(1994, You Can't Do Both).
Mezi rozhněvané mladé muže je řazen i dramatikArnold Wesker(1932), z jehož díla jsou nejúspěšnější jeho raná dramata z dělnického prostředíKořeny(1959, Roots) aKuchyně(1959, The Kitchen).
Nobelovu cenu za literaturuvšak v padesátých letech získali dva autoři, kteří nepsali krásnou literaturu. Prvním z nich byl významnýbritskýmatematik,logikafilosofBertrand Russell(1872–1970), který se kromě exaktních věd se věnoval takésociálnímaetickýmotázkám, dějinám filosofie a mravním aspektůmpolitiky. Nobelovu cenu získal roku1950jako uznání za mnohostranné a významné dílo, v němž vystupuje jako zastánce humanity a svobody myšlení. Roku1953obdržel Nobelovu cenu za literaturusirWinston Churchill(1874–1965) za své šestisvazkové díloDruhá světová válka(1948–1953, The Second World War), ve kterém popsal příčiny a průběhdruhé světové válkyv období od roku1919do konce července roku1945.
Zakladatelemabsurdního divadlase stal nositelNobelovy ceny za literaturuza rok1969irskýdramatik a prozaikSamuel Beckett(1906–1989). Svou literární tvorbu začal jako romanopisec zamýšlející se nad lidskými možnostmi v moderní době. Roku1938vydal experimentální románMurphy(1938) a roku1945napsal románTso(vydáno1953, Watt). Další svá díla psal Beckett již francouzsky a sám je překládal do angličtiny. Koncem 40. let vznikla jeho trilogie tzv. antirománůMolloy(1948),Malone umírá(1948, Malone meurt/Malone Dies) aNepojmenovatelný(1950, L'Innommable/The Unnamable), která připravila půdu pro jeho absurdní dramata. Roku1953měla premiéru jeho hraČekání na Godota(psáno1949, En Attendant Godot/Waiting for Godot), která se stala mezníkem ve vývoji moderního dramatu. Stejně jako toto drama se i ostatní Beckettovy hry vyznačují chmurnou atmosférou vize konce civilizace i lidstva, napříkladKonec hry(1957, Fin de partie/Endgame),Poslední páska(1960, La Dernière Bande/Krapp's Last Tape),Šťastné dny(1961, Oh les beaux moura/Happy Days) neboHra(1963, Comédie/Play)
Až do začátku 60. let však převažoval v anglické literatuře realistický tón, projevující se ale v dílech autorů námětově i literárně velmi rozdílných, kteří v této tvorbě pokračovali i v dalších desetiletích. Tak napříkladLawrence Durrell(1912–1990) mísí ve své tvorběmytologiisesymbolismemamysticismemvyrůstajícím zhermetismuagnosticismu, ať je to již v románuTemný labyrint(1958, The Dark Labyrinth) odehrávajícím se naKrétě, vtetralogiiAlexandrijský kvartet(1957–1960, The Alexandria Quartet), ve které se autor zaměřil na život v předválečnéAlexandrii, nebo vpentalogiiAvignonský kvintet(1974–1985, The Avignon Quintet) zProvence.
Na tradici realistického románu navázalCharles Percy Snow(1905–1980).který ve svém jedenáctidílném cykluCizinci a bratři(1940–1970, Strangers and Brothers) řeší otázky politické a osobní integrity a problémy výkonu moci na pozadí detailního a velmi přesvědčivého popisu sociálního prostředí, v němž se příběh odehrává.
Představiteli tzv. univerzitního románu, navazujícího na díloKingsleyho AmisejsousirMalcolm Bradbury(1932–2000), autor knihyJíst lidi je neslušné(1959, Eating People Is Wrong) z prostředí provinciální anglické univerzity, aDavid Lodge(1935), píšící předevšímhumoristickádíla, jako je napříkladDen zkázy v Britském muzeu(1964, The British Museum Is Falling Down) neboHostující profesoři(1975, Changing Places).
Mezi další oblíbené anglickéhumoristypatřísirPelham Grenville Wodehouse(1881–1975), látkou jehož románů jsou především historky ze života anglické aristokracie, azoologGerald Durrell(1925–1995), který ve své nejznámější knizeRůženka je z příbuzenstva(1968, Rosie Is My Relative) líčí trampoty mladého úředníka, kterému jeho podivínský strýc odkázal slonici.
Mistrem černého humoru a groteskních povídek s šokující pointou jeRoald Dahl(1916–1990). K jeho nejznámějším povídkovým knihám patříLíbej mě, líbej(1960, Kiss, Kiss) aMilostné rošády(1974, Switch Bitch). Dahl je rovněž autorem knih pro mládež, z nich nejznámější jeJakub a obří broskev(1961, James and the Giant Peach),Karlík a továrna na čokoládu(1964, Charlie and the Chocolate Factory),Obr Dobr(1982, The BFG),Čarodějnice(1983, The Witches) aMatylda(1988, Matilda).
Autorkou fantaskních románů s filosofickým podtextem jeIris Murdochová(1919–1999). Ve svém jinak realistickém románuHrad z písku(1957, The Sandcastle) ovlivňují život jeho hrdinů nepředvídatelné síly. Sexualita a religiozita jsou tématem románuZvon(1958, The Bell). Horroru je podobný románUseknutá hlava(1961, A Severed Head). Vrcholem spisovatelčiny tvorby jsou zejména rományČerný princ(1973, Tle Black Prince) aMoře, moře(1978, The Sea, the Sea) snažící se postihnout podstatu umělecké tvorby neboZelený rytíř(1993, The Green Knight), volně parodující středověký rytířský románSir Gawain a Zelený rytíř.
Morální problémy současného světa ve svém díle řeší zcela originálním způsobem ale bez formálních experimentůsirWilliam Golding(1911–1993), nositelNobelovy ceny za literaturuza rok1983. Jeho nejznámějším románem jealegorickýpříběh o sklonu lidské povahy ke zluPán much(1954, Lord of the Flies) odehrávající se vapokalyptickébudoucnosti během světové války, kdy se skupina chlapců z britské internátní školy snaží na pustém ostrově, kde během evakuace uvíznou, vybudovatdemokratickouspolečnost, ale katastrofálně selžou. RománDědicové(1955, The Inheritors) vypráví o setkání dvou tlup odlišných druhů člověka (Homo sapiensaHomo neanderthalensis) v době zhruba před 50 000 lety, které skončí pro méně vyvinuté neandrtálce jejich vyvražděním. Téma smrti, hříchu a konečného soudu zpracovává Golding v románuZtroskotání Christophera Martina(1956, Pincher Martin), který je příběhem dvojí smrti (duchovní a fyzické) námořníka přeživšího na nehostinném skalnatém útesu torpédování své lodi německou ponorkou. V románuVěž(1964, The Spire), odehrávajícím se ve14. století, se snaží Golding postihnout přízrak lidské smrtelnosti, kterému nelze uniknout. Přízračnou vizi moderního světa, v němž je téměř nemožné najít vlastní identitu, přináší románViditelná temnota(1979, Darkness Visible) ovlivněný popisem pekla veZtraceném rájiJohna Miltona. Ocenění získala rovněž historická námořní trilogieRituál plavby(1981, Rites of Passage),Stísněný prostor(1987, Close Quarters) aPožár v podpalubí(1989, Fire Down Below). V nedokončeném románuDvojí jazyk(posmrtně1995, The Double Tongue) se autor zamýšlí nad pokryteckou věšteckou rutinou, kterou pro něj představujíDelfyv1. století př. n. l.
SirAngus Wilson(1913–1991) se stal známým zejména rományAnglosaský postoj(1956, Anglo-Saxon Attitudes) aStřední věk paní Eliotové(1958, The Middle Age of Mrs. Eliot) zachycující člověka v období životní krize a osamění. Děsivé noční můře se podobá autorova vize budoucnosti Anglie v románuStarci v zoo(1961, The Old Men at the Zoo). RománKdo by se taky smál(1967, No Laughing Matter), parodická přehlídka Anglie 20. století, je inspirovánVirgínií Woolfovoua románČím hoří svět(1980, Setting the World on Fire) zobrazuje současnýLondýns použitímfaethónovskéhomýtu.
PrózyDoris Lessingové(1919–2013), nositelkyNobelovy ceny za literaturuza rok2007zkoumají s ženskou zkušeností, skepticismem a vizionářskou silou současný rozdělený svět. Její románová prvotinaTráva zpívá(1950, The Grass Is Singing) vypráví tragický příběh lásky, vraždy a rasových předsudků odehrávající se vJižní Rhodesii, kde Lessingová prožila své dětství. PentalogieDěti násilí(1952–1969, Children of Violence) přináší částečně autobiografické líčení autorčina příklonu k levicovým ideologiím i jejího zklamání zkomunismu. Velmi ceněný románZlatý zápisník(1962, Golden Notebook) o vztazích mezi muži a ženami se stal významnou knihou profeministickéhnutí, což však autorka sama odmítla. Mezi další důležitá díla Lessingové patříPaměti té, co přežila(1981, Memoirs of a Survivor),sci-fio kronikářce budoucnosti, kde vládnou dětské gangy, sci-fipentalogieArchivy hvězdy Canopus v souhvězdí Argos(1979–1983, Canopus in Argos: Archives) inspirovanáperskýmsúfismema líčící pokusy vyspělé mimozemské společnosti o násilnou evoluci.naZemi.,Hodná teroristka(1985, The Good Terrorist) z prostředí levicově radikální mládeže za érythatchherismu,Páté dítě(1988, The Fifth Child), dílo shororovýmiprvky a tématem neschopnosti společnosti snášet odlišné jedince, aPuklina(2007, The Cleft) o prapůvodním mytickém světě žen žijících v rajské divočině a rozmnožujících se asexuálně, který je ohrožen nečekaným narozením chlapce.
Za jednoho z nejvýznamnějších anglických básníků druhé poloviny 20. století je považovánPhilip Larkin(1922–1985), jehož poezie se vyznačuje přesným psychologickým postřehem a velkou emocionální silou. Z dalších básníků je možno jmenovatsiraJohna Betjemana(1906–1984) pro jeho všeobecně přístupné ironické a komické verše neboTeda Hughese(1930–1998), jehož tvorba má kořeny v přírodě a v britské tradici středověkých bardů.
Tradiční drama rozvíjeli předevšímsirTerence Rattigan(1911–1977), jehož hry, napříkladUtajený případ(1946, Winslow Boy) neboProfesor Odchází(1948, The Browning Version) útočí na hodnoty střední třídy britské společnosti, neboRobert Bolt(1924–1995), autor historických herČlověk pro každé počasí(1960, A Man for All Seasons) o Thomasovi Morovi neboAť žije královna!(1970, Vivat! Vivat Regina!), z doby vládyAlžběty I., jejichž obsahem je tragikomické a nadčasové podobenství o vzestupu a pádu i pomíjivosti pozemských věcí.
Teprve 60. léta vnášejí do anglické literatury nové, programově antirealistické prvky. Na Beckettovu tvorbu navázal předevšímHarold Pinter(1930–2008), jehož hry patří k vrcholům moderního (a nejen absurdního) divadla. Jeho tzv. komedie hrozby (comedies of menace) jsou vystavěny na modelových situacích, v nichž dominuje uzavřený prostor a vetřelec, přinášející násilí a zkázu ze světa venku, jemuž není možno uniknout. Mezi nejznámější patříNarozeniny(1957, The Birthday Party),Mechanický číšník(1959, Tle Dumb Walter),Správce(1960, The Caretaker),Návrat domů(1964, The Homecoming),Ticho(1969, Silence),Země nikoho(1975, No Man's Land),Prach prachu(1997, Ashes to Ashes) neboOslava(2000, Celebration). Roku2005obdržel PinterNobelovu cenu za literaturu.
Vlastní styl založený na používání básnického jazyka i dialektů si vytvořilEdward Bond(1934). Ve svých dílech zobrazuje současnou sociální nespravedlnost a korupci, tón jeho her je střídavě komický a tragický a svět, kde se odehrávají, je plný násilí a utrpení. K nejznámějším hrám patříSpasení(1965, Saved),Úzká cesta na daleký sever(1968, Narrow Road to the Deep North),Bingo: Scény o penězích a smrti(1973, Bingo: Scenes of Money and Death),Blázen: Scény o chlebu a lásce(1975, The Fool: Scenes of Bread and Love),Žena: Scény o válce a svobodě(1978, The Woman: Scenes of War and Freedom),Válečné hry: trilogie(1985, The War Plays: A Trilogy) a další.
Intelektuálně vytříbená je tvorbaToma Stopparda(1937), který se proslavil především svou shakespearovskou parafrázíRosenkrantz a Guildenstern jsou mrtvi(1966, Rosencrantz & Guildenstern Are Dead). Odpovědnost umělce řeší hraTravestie(1974, Travesties). HraRock’n’Roll(2006) se odehrává v totalitnímČeskoslovensku. Stoppard je rovněž autorem fantaskního románuLord Malquist a pan Moon(1966, Lord Malquist and Mr. Moon).
Žánr komedie i dramat s větší významovou dimenzí je charakteristický pro tvorbuPetera Shaffera(1926), z jehož díla je nejznámějšíAmadeus(1981), drama o vztahu geniálníhoMozartaa průměrného, ale ctižádostivého dvorního kapelníkaSalieriho.
Cynickými černýmifraškamis motivy vražd,nymfomanie, sexuálního vydírání iincestušokovalJoe Orton, vlastním jménem John Kingsley Orton (1933–1963). Drsnougroteskouo bezohlednosti, sobectví ahomosexualitěje psychologická komedieJak se bavil pan Sloane(1964, Entertaining Mr. Sloane), černou detektivní komedií je hraKořist(1964, Loot). HraKlíčovou dírkou(1967, What the Butler Saw) je virtuózně vystavěná situační bláznivá komedie zasazená do prostředí soukromé psychiatrické kliniky.
Sílící prvky modernismu a postupně se formujícípostmodernismusse projevily i v próze a v poezii. Najoyceovskoulinii jazykového experimentování navázalAnthony Burgess(1917–1993). Ve své děsivé románové antiutopiiMechanický pomeranč(1962, A Clockwork Orange) zobrazil svět v nespecifikované budoucnosti, ve kterém gang mladistvých páchá jen tak pro zábavu násilnosti a ve kterém státní instituce vystavují násilí jednoho z nich ve jménu dobra jeho samého i společnosti. Měnící se svět 20. století zachytil Burgess v románuPozemské mocnosti(1980, Earthly Powers).
Spojení modernistické tradice s postmodernistickým experimentem je charakteristické pro díloJohna Fowlese(1926–2005), V románuSběratel(1963, The Collector) vybudovaném na půdorysu psychologického thrilleru se dvěma střídajícími se vypravěči, vypráví příběh psychopatického sběratele motýlů, který unese studentku umění a chová se k ní jako ke svým exponátům. RománMág(1965, definitivně1976, The Magus) se odehrává na řeckém ostrově Fraxos, kde si milionář („mág“) Maurice Conchis hraje s osobami ve svém okolí, manipuluje jimi a ovládá je a kde není jasné, co je pravda a co výmysl, co je skutečnost a co fikce nebo sen či kde leží hranice mezi závislostí na druhém a mocí jednoho nad druhým. V románuFrancouzova milenka(1969, The French Lieutenant's Woman) Fowles kombinuje milostný román napsaný v duchu 19. století s prvky dokumentárního stylu a čtenáři nabízí dva různé konce. Postmodernistickýmmetarománemparodujícím všechno možné včetně sebe sama jeMantisa(1982, Mantissa). Náročný, mnohovrstevnatýsci-firománLarva(1985, A Maggot) popisuje epizodu z dějin protestantského sektářství s propracovanou symbolikou a narážkami na různémýtyaarchetypy.
Experimentálním prozaikem je takéJulian Barnes(1946), vrcholem jehož tvorby je románFlaubertův papoušek(1984, Flaubert's Parrot), dáleBruce Chatwin(1940–1989) autor novelyUtz(1988), líčící osudy vášnivého sběratele porcelánu a operních div žijícího v Čechách v době normalizace s exkurzy do rudolfínské Prahy, neboBryan Stanley Johnson(1933–1973), který ve svém románuVlastní podvojné účetnictví Christie Malryho(1973, Christie Malry's Own Double-Entry) zobrazil psychopata, který si hodlá vyrovnat účty se společností za utrpěná příkoří.
Nad hlubšími motivacemi zla ve společnosti se zamýšlíIan McEwan(1948). Za zdánlivě nadsazenou perverzitu, sexuální deviace, incest, krutost a bezohlednost, kterou se vyznačují mnohé jeho prózy, dostal dokonce přezdívku „básník perverze“. Zvláštním morbidním příběhem o čtyřech sourozencích, kteří zatajují před světem, že přišli o oba rodiče, je novelaBetonová zahrada(1978, The Cement Garden). Další novelaCizinci ve městě(1981, The Comfort of Strangers) je děsivým příběhem o rituální vraždě, jejíž obětí se stává mladá milenecká dvojice. RománDítě v pravý čas(1987, The Child in Time) líčí ve dvou dějových liniích jednak hledání uneseného dítěte jednak dětství v rozvráceném světě. Další románNevinný(1990, The Innocent) s detektivní zápletkou a prvky hororu se odehrává v rozdělenémBerlíně, románČerní psi(1992, Black Dogs) popisuje rozpad vztahu mladých manželů, kteří v mládí krátce zahořeli pro komunistickou myšlenku, která je nakonec rozdělila, románNezničitelná láska(1997, Enduring Love) vypráví příběh obyčejného člověka lapeného do sítě bludů jiného člověka, což jej přivede až na okraj šílenství a vraždy. Moralizující burleskou je románAmsterodam(1998, Amsterdam), jehož hlavní postavy jsou sebestřední egoisté, jejichž činnost je od počátku do konce motivovaná pouze ziskem nebo ješitností. RománPokání(2001, Atonement) popisuje tragédii, která je důsledkem banálního omylu třináctileté dívky dovedeného do katastrofických rozměrů. Autorův protiválečný postoj vyjadřuje románSobota(2005, Saturday) zabývající se ale především současným světem, který je sítí příčin a následků, kde může i malá chyba způsobit velký problém. Zamyšlení nad dobovou podmíněností lidského chování, citů i vztahů obsahuje novelaNa Chesilské pláži(2007, On Chesil Beach), která je příběhem svatební noci z počátku 60. let. Podobenstvím o neukojitelné touze, chtivé nenasytnosti i podvádění sebe sama je románSolar(2011). Špionážním thrillerem je románMlsoun(2012, Sweet Tooth) o snaze zpravodajské služby zkorumpovat mladé začínající umělce, aby propagovali ty správné názory.
Martin Amis(1949), synKingsleyho Amise, ve svých románech, napříkladÚspěch(1978, Success),Jiní lidé(1981, Other People),Peníze(1984, Money),Londýnská pole(1989, London Fields),Šíp času(1991, Time's Arrow),Návštěvní barák(2006, House of Meetings) neboTěhotná vdova(2010, The Pregnant Widow), zobrazuje hrdiny, kteří se pokoušejí přežít ve světě plném sexu, drog a násilí.
RozpademBritského impériase ve své volnéTrilogii impéria(Empire Trilogy) zabýváJames Gordon Farrell(1935–1979). Autor si vždy vybral jeden z kritických bodů vývoje impéria, aby se jeho prostřednictví vyjádřil k dnešku. Trilogie se skládá z románůNepokoje(1970, Troubles),Obléhání Krišnapuru(1973, The Siege of Krishnapur) aSevření Singapuru(1978, The Singapure Grip). První vypráví o irských nepokojích z let1919–1921, druhý se odehrává běhemindického protibritského povstáníroku1857a třetí v letech1941–1942běhemjaponskéhoútoku naSingapur.
Směsífantasyahistorického románuse vyznačují rományLawrence Norfolka(1963).Lemprièrův slovník(1991, Lemprière's Dictionary) se zabývá rozkrytím fiktivního komplotu při založení Východoindické společnosti a vyvražděním městaLa Rochellepo jeho obléhání v17. století,Papežův nosorožec(1996, The Pope's Rhinoceros) zachycuje krutou realitu renesanční Evropy a výpravu za bájným zvířetem do nitraAfrikyaSlavnost Johna Saturnalla(2012, John Saturnall's Feast) vypráví životní příběh nejlepšího kuchaře 17. století.
Modernismus a postmodernismus se v poezii projevil zejména v básníchTonyho Harrisona(1937), které jsou společensko-kritické, často je v nich používányorkshirskýdialektiamerická angličtinaa autor se v nich nevyhýbá ani otevřenýmerotickýmpasážím.SeveroirskýbásníkSeamus Heaney(1939–2013), nositelNobelovy ceny za literaturuza rok1995spojuje ve svém díle literární jazyk s irskou angličtinou, venkovským dialektem a archaismy a zabývá se otázkami vztahu historie, staré irské kultury a keltské mytologie k současnosti i politickými problémySeverního Irska.
Jedním ze specifických rysů 60. a dalších let bylo také zesílení projevůfeminismu, mezi jehož nejvýraznější představitelky patří dramatičkaCaryl Churchillová(1938), jejíž nejlepší hraPrvotřídní ženy(1982, Top Girls) zobrazuje ženský úděl v různých dobách a místech a řeší ženský problém současnosti – kariéra nebo rodina?, a prozaička tvořící v duchumagického realismuAngela Carterová(1940), autorka sbírky povídekKrvavá komata(1979, The Bloody Chamber), originálních parafrází klasických světových pohádek) a románůMagické hračkářství(1967, The Magic Toyshop),Pekelné stroje touhy dr. Hoffmana(1972, The Infernal Desire Machines of Doctor Hoffman) neboVášeň nové Evy(1977, Passion of New Eve) jejichž námětem je erotické dospívání dívky v ženu na pozadí nepřátelského světa.
V poslední době se mezi špičkové současné anglické spisovatele dostává celá řada autorů pocházejících ze zcela odlišných etnických a kulturních kontextů. BásníkDerek Walcott(1930), nositelNobelovu cenu za literaturuza rok1992, pochází například z ostrovaSvatá LucievKaribiku. V jeho dílech, ovlivněných historií evropské kolonizace západoindické kultury i rodinnou minulostí potomka někdejších otroků, se prolínají odkazy k anglické básnické tradici se symbolikou a imaginací, jež čerpají z vnitřního umělcova světa i jeho karibských kořenů.
Z jiného karibského ostrovaTrinidadpochází prozaikhindskéhopůvodusirVidiadhar Surajprasad Naipaul(1932), nositelNobelovu cenu za literaturuza rok2001, z jehož díla jsou známé rományDům pro pana Biswase(1961, A House for Mr Biswas),V ohybu řeky(1979, A Bend in the River) neboPouť(1994, A Way in the World). Zabývá se v nich vztahem jedince a společnosti, působením nevlídných sociálních a politických poměrů na vnitřní svět člověka a postkoloniální situací třetího světa.
ZIndiepochází prozaikSalman Rushdie(1947), jehož dílo bývá řazeno kmagickému realismu. Přechodem Indie od britského kolonializmu k nezávislosti až po rozdělení indického státu se zabývá jeho románDěti půlnoci(1981, Midnight’s Children). V románuHanba(1983, Shame) Rushdie na pozadí ústředního tématu společenské hanby paroduje pákistánský politický boj o moc. Za svůj románSatanské verše(1988, The Satanic Verses), vykreslující rozpory mezi způsobem vnímání rozdílných kultur, především muslimské mystiky a západního racionalismu, byl autor odsouzenájatolláhemChomejnímk trestu smrti za „plánovité znesvěceníislámu“. PokračovánímDětí půlnocije románMaurův poslední vzdech(1995, The Moor’s Last Sigh) obsahující kritikuhinduistickéhofundamentalismu. Z dalších jeho knih je možno jmenovat rományHárún a moře příběhů(1990, Haroun and the Sea of Stories),Zem pod jejíma nohama(1999, The Ground Beneath Her Feet),Zběsilost(2001, Fury),Klaun Šalimar(2005, Shalimar the Clown),Čarodějka z Florencie(2008, The Enchantress of Florence),Dva roky, osm měsíců a jednadvacet nocí(2015, Two Years Eight Months and Twenty-Eight Nights) neboZlatý dům(2017, The Golden House).
Japonskéhopůvodu jeKazuo Ishiguro(1954), který ve svých dílech využívá zážitky z Japonska a také exotické a snové motivy. RománMalíř pomíjivého světa(1986, An Artist of the Floating World) je sondou do nitra člověka, jenž se lidsky i umělecky propůjčil totalitnímu režimu a přežil jeho pád. RománSoumrak dne(1989, The Remains of the Day) vypráví o majordomovi, který se celý život opájí iluzí o důstojnosti svého zaměstnání a kterému chybí špetka hrdosti i schopnost projevit plnohodnotný cit. Prvky sci-fi obsahuje románNeopouštěj mě(2001, Never Let Me Go) o klonech skutečných osob, které jsou vychováváni jako dárci orgánů. Sbírka povídekNokturna: Pět příběhů o hudbě a soumraku(2009, Nocturnes: Five Stories of Music and Nightfall) nabízí pět volně spojených příběhů zamýšlejících se nad křehkosti okamžiku a pomíjivosti i stálosti lidských vztahů. Děj románuPohřbený obr(2015, The Buried Giant) je situován do anglického raného středověku a přináší hluboce jímavý příběh o ztracených vzpomínkách, lásce, pomstě, válce a síle zapomnění. Roku2017obdrželNobelovu cenu za literaturu.
ZeZanzibarupocházíAbdulrazak Gurnah, který jearabskéhopůvodu. Jeho mateřštinou jesvahilština, ale svá díla píše anglicky. Ve svých knihách se věnuje především postkoloniálnímu období Afriky, Karibiku a Indie a popisuje v nich pocity vykořeněnosti, střetu kultur a koloniální minulosti. K jeho nejoceňovanějším dílům patří historický románRáj(1994, Paradise),  příběh chlapce Jusufa, který se narodil ve fiktivním tanzanském městě na přelomu 19. a 20. století. Roku2021obdrželNobelovu cenu za literaturu.
Žánry zábavnédobrodružné literaturyse po roce 1945 začaly díky postupné komercializaci kultury prudce rozvíjet, což je možno pozorovat obzvláště v současné době. To však neznamená, že i v této oblasti nevznikla díla, jejichž literární kvalita je nesporná.
V tradici anglickédetektivkypokračoval předevšímAgatha Christie(1890–1976), tvůrkyně slavného soukromého detektivaHercula Poirotaa amatérské vyšetřovatelky, postarší neprovdané venkovské dámyslečny Marplové. Je nejúspěšnějším autorem ve svém žánru a její divadelní hraPast na myši(1952, The Mousetrap) je vůbec nejdéle nepřetržitě hranou divadelní hrou vůbec.
Phylis Dorothy Jamesovázase vytvořila postavu inspektoraScotland YarduAdama Dalgiesha, který je hrdinou čtrnácti jejích detektivních románu. Kromě toho je autorkousci-firománuPotomci lidí(1992, The Children of Men) líčící katastrofu, kdy z neznámého důvodu je lidská populace sterilní a již dlouho se nenarodilo jediné dítě.
Detektivní romány odehrávajících se vdostihovémprostředí psal bývalý profesionálnížokejDick Francis(1920–2010), extrémně plodným spisovatelem detektivních příběhů bylJohn Creasey(1908–1973), který napsal také několik katastrofických sci-fi románů.
V doběstudené válkyvycházely v obrovských nákladech knihyIana Fleminga(1908–1964), autora cyklu o agentovi 007Jamesovi Bondovi. Dalším úspěšným autorem špionážních románů jeJohn le Carré(1931).
Jako autor světově proslulých kriminálních politických thrillerů je ale znám předevšímFrederick Forsyth(1938). Slávu si získal zejména románemDen pro Šakala(1971, The Day of the Jackal), ve kterém popsal snahu o dopadení profesionálníhonájemného vrahas krycím jménem "Šakal", kterého si najme teroristickáOrganizace tajné armády(OAS), aby zavraždilfrancouzskéhoprezidentaCharlese de Gaulla, Z dalších románů je známý zejménaSpis Odessa(1972, The Odessa File) popisující hledání členů organizace bývalýchnacistickýchpříslušníkůSSODESSA, z poslední doby pakAfghánec(2006, The Afghan), jehož námětem je boj s teroristy zal-Káidy.
V nově se formujícím žánruhistorické detektivkyse proslavila zejménaEdith Mary Pargeterová(1913–1995) svou sérií o dominikánském mnichovi bratru Cadfaelovi z první poloviny12. stoletíPřípady bratra Cadfaela(1977–1994, The Cadfael Chronicles), které vydala pod pseudonymem Ellis Petersová. Dalšími autory historických detektivek jePaul Doherty(1946), jehož kriminální série se odehrávají v různých zemích a v různých dobách, od antiky až po středověk, aLindsey Davisová(1949) autorka série odehrávají se veStarověkém Říměza vládyFlaviovců.
Představitelkou mysteriózníhohistoricko-dobrodružnéhorománu jeKate Mosse(1961), jejíž knihaLabyrint(2005, Labyrinth) se stala světovým bestsellerem. Jde o první díl volné trilogie týkající se jihofrancouzskéhoLanguedokuskládající se ještě z románůHrobka(2007, Sepulchre) aCitadela(2012, Citadel).
Simon Scarrow(1962) je proslulý zejména svou zatím jedenáctidílnou sérií napínavých historických románů z obdobířímskéinvaze doBritániePod znakem orla(2000–2011, The Eagle Series), jejichž hlavními hrdiny jsou dvařímští legionáři.
Uznávaným autorem historických románů je takéBernard Cornwell(1944) především díky zdařilému zpracováníartušovskýchpověstí ve třídílném románuKronika válečníkova(1995–1997, The Warlord Chronicles) a díky rozsáhlé řadě románů z obdobínapoleonských válekRichard Sharpe(1981–2006, The Sharpe Series) pojmenované podle jejího hlavního hrdiny.
Svými historickými dobrodružnými romány pro děti a mládež je známýLeon Garfield(1921–1996) – napříkladJack Holborns pirátskou tematikou ve styluRoberta Louise Stevensona,Ďábel se skrývá v mlze(1966, Devil-in-the-Fog) odehrávající se v18. stoletíneboJohn Diamond(1980), romantický příběh s detektivní zápletkou z Londýna na přelomu 18. a 19. století.
Peter Ackroyd(1949v návaznosti na tajemné příběhyArthura Machenaukazuje ve svých knihách, jak temná, zasutá minulost děsivě ovlivňuje přítomnost. Jde například o rományHawksmoor(1985) o sériích vražd v současném Londýně nebo gotickým románem inspirovanýGolem z londýnských doků(1994, Dan Leno and the Limehouse Golem) vyprávějící rovněž o sériích vražd, tentokrát na konci 19. století v židovské čtvrti.
Oblastfantastické literaturyse rozdělila na dva hlavní subžánry, nascience fictionafantasy, mezi kterými je ovšem někdy hranice velmi nezřetelná. Vrcholným představitelem anglické sci-fi jesirArthur Charles Clarke(1917–2008), z jehož díla je nejslavnějšítetralogieVesmírná odysea(1968–1997, Space Odyssey), příběhem o přetrvávající otázce místa člověka ve vesmíru, a rományMěsto a hvězdy(1956, The City and the Stars),Měsíční prach(1961, A Fall of Moondust),Rajské fontány(1979, The Fountains of Paradise) neboZpěv vzdálené Země(1986, The Songs of Distant Earth). Kultovním se stal románSetkání s Rámou(1973, Rendezvous with Rama) o setkání lidstva s vesmírnou lodí mimozemské civilizace, která prolétáSluneční soustavou, aniž by se pokusila navázat s lidstvem kontakt. Ve spolupráci samerickýmspisovatelemGentry Leemvytvořil Clarke dalších pět pokračování.
John Wyndham(1903–1969) je známý především díky svému bestselleruDen trifidů(1951, The Day of the Triffids) z postapokalyptické budoucnosti lidstva smrtelně ohroženého nebezpečnými jedovatými rostlinami původně vyšlechtěnými pro olej. V románuVetřelci z hlubin(1953, The Kraken Wakes) je lidstvo zase ohroženo vpádem cizí civilizace. RománKukly(1955, The Chrysalids) se odehrává ponukleární válce. V románuMidwichské kukačky(1957, The Midwich Cuckoos) hrozí lidstvu hromadné narození dětí evidentně nelidského původu.
Z dílaBriana Aldisse(1925) je nejvíce ceněn románNonstop(1958, Non-Stop), originálně zpracovávající téma osudů lidí na velkém kosmickém korábu, jehož let trvá už několik generací,Skleník(1962, Hothouse) popisující svět v němž je člověk jedním z nejubožejších tvorů neustále bojujících o pouhé přežití, a trilogieHelikonie – Jaro(1982, Helliconia Spring),Helikonie – Léto(1983, Helliconia Summer) aHelikonie – Zima(1985, Helliconie Winter), která se odehrává na planetě, kde rok trvá 2500 pozemských let, takže zde žijí generace, které znají pouze jedno roční období.
Bravurníparodiína sci-fi je pětidílná „trilogie“Stopařův průvodce po Galaxii(1979–1992, The Hitchhiker's Guide to the Galaxy) odDouglase Adamse(1952–2001), jejíž příběh začíná zničením Země, která musí udělat místo nové galaktické dálnici.
Autorem četných sci-fi románů, ve kterých technický pokrok dospívá na hranice svých možností a civilizace je ničena ekologickými katastrofami jeJames Graham Ballard(1930–2009) – např.Křišťálový svět(1966, The Crystal Word),Hello, Ameriko!(1981, Hello America) neboKrálovství tvé(2006, Kingdom Come). V povídkové sbírceMýty blízké budoucnosti(1982, Myths Of The Near Future) se zabývá duševním i fyzickým rozkladem člověka ve světě, kde technika ovládá jeho život. Zaujal však také svým částečně autobiografickým románemŘíše slunce(1984, Empire of the Sun) líčící život v japonském internačním táboře za druhé světové války.
Původem skotský spisovatelIain M. Banks(1954–2013) prorazil již svou prvotinouVosí továrna(1984, The Wasp Faktory), která sice není sci-fi, ale fantaskním vylíčením pochmurného příběhu duševně vyšinutého chlapce, který si vytvoří vlastní magický svět plný násilí. V románuMost(1986, The Bridge) se hrdina po nehodě dostane do alternativního světa, kterým je ohromný, zdánlivě nekonečný most, kde vládnou absurdní pravidla a kde neplatí omezení časem ani prostorem. RománPíseň kamene(1997, A Song of Stone) je temným antiutopickým příběhem ze světa, kde zuří občanská vála a přestávají platit normální společenská pravidla. V devítidílném cykluKultura(1987–2012, The Culture), stylizovaném jakospace opera, popisuje autor galaktickou civilizaci složenou z různých humanoidních ras a řízenou vyspělou umělou inteligencí, která se dostane do střetu s civilizací, která nesdílí její ideály.
Představitelemhard science fictionjeStephen Baxter(1957). V tetralogiiPlátno tkané časem(2006–2008, Time's Tapestry) se zabýváalternativní historií. Společně sArthurem C. Clarkemnapsal trilogiiOdysea času(2005–2008, A Time Odyssey), ve které se rozvíjí příběh Země, která je mimozemskou civilizací. Prvorozených poskládána do mozaiky prolínajících se časových období. Ve své sériiXeelee(1991–2011) popisuje expanzi lidstva do vesmíru a jeho válku s mimozemskou rasou.
Za klasikahrdinské fantasyje považovánJohn Ronald Reuel Tolkien(1892–1973) navazující svým způsobem naviktoriánskéhospisovateleWilliama Morrise. Tolkien byl význačnýmjazykovědcema profesorem naUniverzitě v Oxfordu. Proslulým se stal jako autor fantasy knihyHobit aneb Cesta tam a zase zpátky(1937, The Hobbit, or There and Back Again) a trilogiePán prstenů(The Lord of the Rings) skládající se z románůSpolečenstvo Prstenu(1954, The Fellowship of the Ring),Dvě věže(1954, The Two Towers) aNávrat krále(1955, The Return of the King). Tolkienovo dílo dále zahrnuje množství textů z pozůstalosti o historii fiktivního světaStředozemě, v níž seHobitaPán prstenůodehrávají. Velkou část z nich pod názvySilmarillion(1979),Nedokončené příběhy Númenoru a Středozemě(1980, Unfinished Tales of Númenor and Middle-earth) aDějiny Středozemě(dvanáct dílů,1983–1996, The History of Middle-earth) uspořádal a vydal autorův synChristopher.
Blízký Tolkienův přítel, křesťansky založený spisovatel a rovněž profesor na Oxfordské univerzitěClive Staples Lewis(1898–1963) je známý díky svým knihám z oblastí středověké literatury,křesťanské apologetiky, literární kritiky a beletrie. V současnosti je jeho nejvíce ceněným dílem sedmidílná fantasy sérieLetopisy Narnie(1950–1956, The Chronicles of Narnia) primárně určené dětem. Cyklus pojednává o dobrodružství několika dětí, které se dostávají do fantastické zeměNarnie, kde žijí mluvící zvířata, kde existujemagiea dobro se musí postavit zlu, v čemž děti sehrají klíčovou úlohu. Známá je rovněž jeho sci-fiKosmická trilogie(1938–1945, Space Trilogy), ve které je zdrojem zkázy moderní věda. Na pozadí tohoto fantastického příběhu rozvíjí autor své myšlenky o dobru a zlu.
Tolkienovým současníkem byl takéMervin Peake(1911–1968), jehož trilogieGormenghast(1946–1959), odehrávající se ve stejnojmenném ponurém surreálném a groteskním hradu, v sobě mísí prvkygotického románu, fantasy i hororu.
Philip Pullman(1946) je autorem fantasy tetralogieSally Lockhartová(1988–1992, Sally Lockhart), odehrávající se v temných uličkách a opiových doupatech starého Londýna, a fantasy trilogieJeho temné esence(1995–2000, His Dark Materials) z paralelního magického světa.
Téma vykořeněnosti a proměny mýtů v realitu je námětem sedmidílného cykluLes mytág(1984–2009, Ryhope Wood)Roberta Holdstocka(1948–2009) odehrávajícího se v tajemném lese, jež skrývá primitivní kultury a mytickéarchetypy. Ve svém dalším díle, trilogiiMerlinův kodex(2001–2007, Merlin Codex), se nechal inspirovatartušovskými pověstmia fascinujícím způsobem zkombinoval keltské a řecké mýty.
Autorem hrdinské fantasy jeDavid Gemmell(1948–2006), z jehož rozsáhlého díla je známá například jedenáctidílnáDrenajská sága(1984–2004, The Drenai Series) nebo trilogieTrója(2005–2007, Troy), kterou dokončila jeho manželka.
Světoznámá je rozsáhlá humoristická série knihÚžasná Zeměplocha(1983–2013, Discworld)Terryho Pratchetta(1948–2015) umístěná do fiktivního světaZeměplochaležícího na hřbetě želvy plující vesmírem a skládající se z již čtyřiceti dílů hlavního cyklu a z několika doprovodných knih. Obsahem trilogieVyprávění o Nomech(1989–1990, The Nome Trilogy) je humorné líčení problémů vesmírných trosečníků velikých asi deset centimetrů, kteří dočasně žijí v našem obřím světě a hledají cestu domů.
BěhemNapoleonských válekalternativního19. stoletíse odehrává románJonathan Strange & pan Norrell(2003, Jonathan Strange & Mr Norrell) spisovatelkySusanny Clarkové(1959). Ta je také autorkou povídkové knihyDámy z Grace Adieu a jiné povídky(2006, The Ladies of Grace Adieu and Other Stories) obsahující pohádkově laděné příběhy.
Za předního anglického spisovatele žánruhororuadark fantasyje považovánClive Barker(1952), autor šesti povídkovýchKnih krve(1984–1985, Book of Blood) a více než deseti románů – napříkladHellraiser(1986, The Hellbound Heart) nebo Imagika (1991, Imajica).
Mezi mistry fantasy astrašidelnýchipohádkovýchpříběhů pro mládež i pro dospělé čtenáře je řazen irský spisovatel, odborník namytologiialidovou slovesnostMichael Scott(1959). Především mládeži je určen jeho šestidílný fantasy cyklusTajemství nesmrtelného Nikolase Flamela(2007–2012, The Secrets of the Immortal Nicholas Flamel) o alchymistovi, který před sedmi sty lety objevilkámen mudrců. Pro dospělé čtenáře napsal například eroticky laděný hororZrůdné zrcadlo(1991, Image) a jeho pokračováníĎábelská vidina(1993, Reflection) vyprávějící o ďábelském zrcadle, které se mění ve vražedný nástroj. Ceněná je také jeho třídílná sbírka irských pohádekGreen and Golden Tales(1988–1989) a sbírka irských mýtů, lidových pověstí a legendIrish Myths and Legends(1992).
Neil Gaiman(1960) se nejprve proslavil scénáři kekomiksůmoSandmanovi(1988–1996), které vyprávějí příběhy členů rodiny Věčných (Smrt, Osud, Sen, Touha atd.) a posléze městskou fantasy z prostředí londýnského podzemíNikdykde(1998, Neverwhere) a románemAmeričtí bohové(2001, American Gods) s jeho pokračovánímAnansiho chlapci(2005, Anansi Boys), založeném na myšlence, že bohové jsou hmatatelné bytosti, které existují díky víře lidí. HororováNovelaKoralina(2002, Coraline) je určena dětem.
Obrovského úspěchu dosáhla svým sedmidílným fantasy cyklemHarry Potter(1997–2007) spisovatelkaJoanne Rowlingová(1965). Vypráví v něm o životě mladého čarodějeHarryho Potteraa jeho přátel, kteří všichni společně studují naŠkole čar a kouzel v Bradavicích. Hlavním tématem příběhu je Harryho souboj s černokněžníkemlordem Voldemortem, jehož cílem je dosažení vlastní nesmrtelnosti, dobytí čarodějnického světa, podmanění nekouzelníků a zničení všech, kdo mu stojí v cestě, zejména pak samotného Harryho Pottera. Roku2012vydala autorka svůj první román pro dospělé čtenářePrázdné místo(The Casual Vacancy). Jde o klasický román odehrávající se ve fiktivní vesnici Pagford v jihozápadní Anglii a vypráví se v něm o sporech a sociálních rozdílech, které ovlivňují místní politiku.
Úspěšným autorem fantasy, sci-fi a hororu je takéChina Miéville(1972), představitel literárního hnutíNew Weird, volné skupiny autorů, kteří se snaží o narušení hranic mezi žánryfantastické literatury, které pokládají za klišé a umělý výsledek komerčního škatulkování. Z Miévillových knih je nejpozoruhodnější trilogieSvět Bas-Lagu(2000–2004, Bas-Lag Series), odehrávající se zejména ve městě Nový Krobuzon, kde již více než tisíc let řídí vše parlament s pomocí brutální milice. K hnutí New Weird je řazen takéIan R. MacLeod(1956), z jehož díla jsou u nás známé fantasy románySvětlověk(2003, The Light Ages) aDům bouří(2005, The House of Storms).
Závěrem je nutno uvést ještě několik představitelů anglické literatury pro děti a mládež. Autorem série dobrodružných knih o anglickém letciBigglesovi, jehož příběhy se odehrávají během první a druhé světové války, jeWilliam Earl Johns(1893–1968), historické romány pro mládež, napříkladOrel deváté legie(1954, The Eagle of the Ninth), psalaRosemary Sutcliffová(1920–1992).Ann Philippa Pearceová(1920–2006) je známá svým detektivním příběhemPoklad v jediné růži(1955, Minnow on the Say) a mistrovským fantasy románemTomova půlnoční zahrada(1958, Tom's Midnight Garden)). Autorkou dívčích románů jeJacqueline Wilsonová(1945).Susan Townsendová(1946–2014) se proslavila svou knihouTajný deník Adriana Molea(1982, The Secret Diary of Adrian Mole), což jsou fiktivní zápisky třináctiletého chlapce, který se rozhodne stát intelektuálem a se směsí naivity a sarkasmu komentuje poměry ve škole, rozchod rodičů i svoji první lásku, ale také úspornou politikupremiérky Thatcherové.