Jing-cung (Sung)

Jing-cung(čínskypchin-jinemYīngzōng,znaky英宗;16. února1032–25. ledna1067), vlastním jménemČao Cung-š’(čínskypchin-jinemZhào Zōngshí,znakyzjednodušené赵宗实, tradiční趙宗實), od roku 1062Čao Šu(čínskypchin-jinemZhào Shǔ,znakyzjednodušené赵曙, tradiční趙曙) zdynastie Sungv letech 1063–1067 vládl čínskéříši Sung. Byl nástupcem císařeŽen-cunga.
Čao Cung-š’ byl třináctý z osmadvaceti synůČao Jün-žanga(趙允讓, 995–1059), posmrtným jménem knížete An-i z Pchu (濮安懿王).Čao Jün-žang byl první ředitel Velkého úřadu císařského rodu a tedy mezi členy císařského rodu držitel nejvýznamnější funkce. Navíc byl potenciální dědic císařeČen-cungapředtím než se roku 1010 narodil budoucí císařŽen-cung. Čao Jün-žang byl totiž synem Čen-cungova mladšího bratra.
Císař Žen-cung Čao Cung-š’a povolal do císařského paláce jako možného následníka už roku 1035, ale po narození Žen-cungova druhého syna o čtyři roky později byl Čao Cung-š’ vrácen rodičům. Nicméně všichni tři synové Žen-cunga zemřeli v dětství a tak císař Čao Cung-š’a nakonec roku 1062 adoptoval a jmenoval následníkem trůnu, současně princ dostal nové jméno Čao Šu.
Po nástupu na trůn Čao Šu, posmrtným jménem Jing-cung, z psychického vypětí onemocněl. V řízení státu ho zastupovala císařovna vdova Cchao, v čele administrativy stáliChan ČchiaCeng Kung-liang. Na jaře 1064 se císař vrátil ke svým povinnostem, jeho nejstarší synČao Čung-čenbyl jmenován následníkem trůnu a první manželka paní Kao císařovnou.
Poté, co skončilo období císařova smutku za jeho předchůdce, roku 1065, vypukl spor o rituály uctění Jing-cungových předků. Císař totiž podle části hodnostářů jako adoptivní syn Žen-cunga měl právě jeho oficiálně považovat za otce a svého biologického otce mít za strýce;S'-ma Kuanga další argumentovali, že se má řídit právním stavem bez ohledu na svoje city k biologickému otci. Jing-cung však s podporouOu-jang Sioua, který naopak kladl důraz na následování lidských citů, prohlásil Čao Jün-žanga za otce a rodiče. Diskuze vedly k rozdělení vlády na oponující si skupiny hodnostářů a časem sklouzly k debatě o roli kontrolních úředníků a jejich práv oponovat císaři.
Spor se později opakoval o století později za vlády císařeSiao-cungaa v 16. století ve vyostřené formě jakoVelký spor o obřadyza císařeŤia-ťinga.
Vláda pohlcená debatami o obřadech nevěnovala příliš pozornosti povýšení seříše Liaona říši Velká Liao (Ta Liao). Vážnější byly nájezdy tangutských vojsk ze státuZápadní Sia, vláda reagovala posílením místních milic v pohraničí (roku 1064), Tanguti se však stáhli až roku 1067 po pohrůžce, že nedostanou pravidelnýtributv čaji a hedvábí.Náklady na zmobilizování statisícové armády však ještě zhoršily finanční potíže vlády. Císař se je pokoušel zmírnit stanovením limitů počtu úředníků a prodloužením doby meziúřednickými zkouškamina tři roky, intervalu který zůstal zachován až do počátku 20. století. Dále než k uvedeným opatřením a k držení pod kontrolou výdajů na pohřeb předešlého císaře však ekonomické uvažování Jing-cunga nesahalo.
Císař zemřel25. ledna1067po několikatýdenní nemoci. Nastoupil po něm jeho nejstarší syn jako císařŠen-cung.
Hodnost císařovny držela první manželka Jing-cunga paní Kao (高, 1012–1035), posmrtným jménem císařovna Süan-žen (宣仁皇后).
Jing-cungovy manželky mu daly čtyři syny a stejný počet dcer:
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůEmperor Yingzong of Songna anglické Wikipedii a宋英宗na čínské Wikipedii.