Jimramov

Jimramov(německy moderněIngrowitz) jeměstysrozkládající se po obou stranáchhistorické zemské hraniceMoravyaČech, 14 km severovýchodně odNového Města na Moravěvokrese Žďár nad SázavouvKraji Vysočina. Jádrová část městyse a část Ubušín se nacházejí na územíMoravy, části Benátky, Trhonice a Sedliště spadají doČech. Historické jádro městyse jeměstskou památkovou zónou. Žije zdepřibližně 1 200obyvatel. Jimramovu se také přezdívá „MeranoVysočiny“.
Původní název městyse byloJimramicečiJimramovice, což dokládá německá podoba jména (1361Ingramycz, v novověkuIngerwitzčiIngrowitz), česky je vždy doloženoJimramov. Bylo to pojmenování obyvatel vsi (původní zakončení bylo-ici) odvozené od osobního jménaJimrams významem "Jimramovi lidé". Záměna přípony-iceza-ovje doložena i u jiných sídel (Holešova,Prostějova,Tišnova).
Osadu založil podle jedné z tradovaných verzí během13. stoletíblíže neznámý Jimram, snad syn kolonizátora Štěpána z Medlova. Tento Jimram spolu sHermanem z Letovicpřed rokem1269zabral území načeskomoravském pomezí, na které si činil nárok klášter vLitomyšli.Opat si stěžoval u králePřemysla Otakara II., jenž roku1269vydal listinu, v níž vymezil hranici mezi oběma stranami a zároveň tak určil hranici mezi Čechami a Moravou, která v oblasti Jimramova vedla řekouSvratkoua poté podél potoka "Strachwiow" (dnesTrhonický potok) a podél „bílých kamenů“ (pravděpodobně hraničníky) keSvitavě.Listina zároveň dokládá, že v této době pronikali kolonisté až za dnešní Jimramov; ten ovšem přímo zmíněn není.Do dnešní doby se nedochovaly žádné prameny, které by pomohly určit přesnější dobu založení obce a její původní polohu.
Jimramov tak mohl být založen již ve druhé polovině 13. století anebo během první poloviny 14. století, protože je dnes těžké určit, kdo byl jejím zakladatelem. Mohl jím býtJimram I. z Medlova(synŠtěpána I. z Medlova),Jimram(snadJimram z Aueršperka; otec Geruše, o které se zmiňuje listina z roku1325; z listiny z roku1269),Jimram z Kamene(roku1348prodává majetek náležící k hraduKameni)čiJimram z Pernštejna. Jisté je, že zakladateli nebyli Jimram z Kamene, který se objevuje na listině z roku1297(Bočkovofalzum),ani Jimram z kronikyJindřicha Řezbářek roku1299, jenž byl pánem na Bystřici.
K zajímavému názoru dospěl historik a archeologLudvík Belcredi. Ten se na základě rozboru majetkových poměrů tehdejší osady (a také na základě již dříve založených nových osad v okolí hraduSkály) domnívá, že ji až v polovině 14. století společně založiliArchleb ze Stařechovica Jimram z Pernštejna– v tomto případě vychází z listiny z roku1365, kdy Archleb odkoupil Jimramovu část.Příchozí osídlenci pak pravděpodobně pocházeli z okolíStařechovic.
První písemná zmínkao obci pochází z roku1361, kdyArchleb ze Stařechoviczřizuje v Jimramově – tehdy se ještě jednalo o osadu – přikostelenadaci.Je zřejmé, že v té době zde byl nejen kostel a farář, ale také došlo ke zřízení místa kaplana a jelikož kaplana měly velké osady a střediska velkých obvodů, musel být Jimramov významný.Archleb ze Stařechovic vlastnil jen část Jimramova, neboť druhá část, snad polovina,patřila Jimramu z Pernštejna. Roku1365Archleb tuto část odkoupil za 10hřivenpražských grošůa spojil do jednoho vlastnictví.
Rekonstrukce podoby a hlavně typologie osady je velice složitá a plná domněnek. Podle názoru Ludvíka Belcrediho se jednalo olánovou ves záhumenicového typu.V nařízení, podle kterého takovéto vsi vznikaly, byla podmínka udělení jednohofranckého lánukaždému z kolonistů. To by se v případě Jimramova mohlo jevit jako problém, nicméně do této podmínky spadaly i lesy, takže k jejímu naplnění pravděpodobně skutečně došlo.
Roku1384zdědili nedaleký hradSkályspolu s Jimramovem a dalšími vesnicemi Archlebovi synovéErharta Jan. O Janovi však chybí jakékoliv další prameny, takže můžeme předpokládat, že nedlouho poté zemřel.V roce1391nebo1392je na listině k příležitosti svatby Erharta ze Skal a jisté Kunky Jimramov uváděn jako městečko s tvrzí (... super municione (...) super opido Gimramow ...). Dále zde stál alodiální dvůr, mlýn a rybníky – všechny tyto objekty spolu stvrzínechal Erhart založit někdy mezi lety1384–1391.Další zprávu o Jimramovu máme z roku1398, kdy se Erhart oženil sEliškou z Bludova a Bučovica jako věno jí zapsal 375 hřiven grošů na Jimramově aUbušíně.V roce1407pak Erhart označil za poručníka svých dětí v případě své smrtiErharta Pušku z Kunštátu.
V roce1410byl Erhart ze Skal pohnán Jindřichem z Jimramova, když si měl přivlastnit jeho rychtářská práva v Jimramově a na Javorku, žaloba však byla zamítnuta jako neopodstatněná.Přesto se Jindřich stává nejstarší historicky doloženou osobou z Jimramova.Zároveň se dozvídáme, že v této době měly obě vsi společnou rychtu.Ze starších zpráv se navíc dozvídáme, že v roce1374javorskou rychtu získal Archlebův panoš Vach, z čehož plyne, že Jindřich musel být buď jeho dědicem, nebo ji od něho či jeho dědiců odkoupit.V případě jimramovské rychty je zpráva z roku 1410 vůbec první zmínkou.
Po smrti Erharta ze Skal v roce1415(umírá patrně někdy v květnu toho roku, neboť v červnu je již zmiňována pouze vdova po něm) převzal správu panství Erhart Puška a následně přesunul na Skály svoji družinu. Kvůli jejich častým akcím máme zprávy o Jimramovu z let1416–1419.Při podrobnějším studiu výslechů členů této družiny se dá říci, že Skály byly v této době z části opuštěné a lapkové hledali útočiště především v Jimramově a jeho bezprostředním okolí.Zda využívali jimramovskou tvrz a zda vůbec tato tvrz ještě existovala, není z dochovaných historických pramenů zřejmé. V rovině spekulací zůstávají možnosti, že lapkové sídlili přímo v Jimramově a obyvatelé vsi se k nim přidávali během výpadů.Stejně tak nemůžeme s určitostí říci, zda obyvatelé věděli, čím se tito lidé živí, kde sídlí, zda měli z jejich přítomnosti nějaký prospěch či zda je dokonce jejich přítomnost neinspirovala k podobným činům.Výslechové protokoly přináší jméno druhého doloženého obyvatele Jimramova, Mikoláše Nosatého.Z protokolů také víme, že se v Jimramově nezdržovali pouze Puškovi lidé, ale i členové jiných družin (např. Vítek ze Solenice) či tzv. lapkové na volné noze (Mikuláš Člupek).Erhart Puška v roce 1419 zemřel a Jimramov se stal předmětem dědických sporů, ze kterých vyšla vítězně dcera Erharta ze Skal a Elišky z Bludova a Bučovic (+ 1447) Žofie, manželkaJana Tovačovského z Cimburka.
V roce 1447 získala Žofie svůj zděděný majetek zpátky, ovšem již bez panských sídel, neboť Skály nechal v roce 1440 oblehnout a ještě ve stejný rok nebo v roce 1441 zbořitHynek Ptáček z Pirkštejna, který jej měl původně převzít odJana z Brezan,a tvrz v Jimramově zpustla a zanikla patrně někdy ve 20. letech15. století.Dne13. září1462pak Jan Tovačovský panství prodalJanu II. z Pernštejna. Ke vložení dozemských deskdošlo v roce1464a při této příležitosti je zmiňováno městečko Jimramov se dvorem, patronátním právem a pobořeným hradem Skály a dále vsiJavorek, Ubušín,Sulkovec,Unčína majetek vPavlovicícha Pičulíně (Lhota).Jako odpůrce vkladu je zmiňován jistý Zich ze Svratky, který si nárokoval věno vUbušíně.
Zmínky o náboženském vyznání obyvatel Jimramova a okolí v obdobíhusitských válekse nám dochovaly ve farní katolické kronice. Zde je uveden následující záznam: „...celý kraj během náboženských a selských válek od katolické víry odpadl a částečně k Husitům, částečně Lutheránům přistoupil“. V té době vlastnil panství Erhart ze Skal, který byl, stejně jako jeho manželka Eliška z Bučovic a další příslušníci rodupánů z Kunštátu, kališníkem. Proto katolíci Skály oblehli a pobořili. V této době katolíci napadli i Jimramov, ale ten zůstal kališnický. Zatímco v nedalekémDalečíněse po válkách opět dařilo lupičství, zmínky o situaci na Jimramovsku z této doby chybí.
Roku1462koupilJan II. z PernštejnaJimramov od Jana Tovačovského z Cimburka a právě zaPernštejnůzačal rozvoj městečka. Tehdy jimramovské panství tvořilo městečko s kostelem a farou, hradSkály(ten byl již zbořený) a obceJavorek,Ubušín,Sulkovec,Unčín,Pavlovicea Lhota. Význam obce vzrostl po roce1475zaViléma II. z Pernštejna, který roku1500rozdělil majetek na několik dílů, přičemž Jimramov se dostal do tzv. novoměstsko-jimramovského dílu, a jeho synaJana, za nějž se začal vytvářet samostatný jimramovský díl. V roce1537získal Jimramov od císařeFerdinanda I.právo pořádat dva osmidenní jarmarky s frejunkem, tedy dobou, kdy směli zboží nakupovat i kupci z jiných obcí – a to v pondělí předPovýšením sv. Křížea ve čtvrtek naBoží vstoupení. Navíc dostal také právo pořádání týdenních trhů na každé pondělí. Zároveň také bylo potvrzeno povýšení Jimramova na městečko. Kdy k tomuto povýšení došlo, však není známo – Mons. František Havránek v knize Paměti městečka Jimramova uvádí rok1350, který ovšem nemá podložený žádným historickým pramenem, v zemských deskách kraje brněnského (ZDB) je Jimramov takto označován v roce1392.Janův synVratislav II. z Pernštejnapřipojil k Jimramovu 11 obcí, dále vydal obecní zřízení,právo várečné,právo výčepní, daroval lesy naPadělku,Prosičcea Holém vrchu a osvobodil obyvatele městečka odrobot. Roku1578vrchnost jimramovským odsouhlasila vlastnípečeť, o deset let později prodaliJan V.aMaxmilián z PernštejnapanstvíPavlu Katharinovi z Katharu, zemskému purkrabímuMarkrabství moravského.
Pavel Katharin z Katharu kromě Jimramova odkoupil takéPernštejn(1596) aKunštát(1599), čímž se zařadil mezi nejbohatší feudály doby. Jelikož městečko bylo centrem panství, rozhodl se sem zDalečína, kde předtím sídlil, přenést svoje sídlo. V roce1589velkou část městečka zničil požár, v následujícím roce Pavel Katharin potvrdil Jimramovu původní privilegia – pouze právo várečné postoupili jimramovští jemu – a městečku navíc daroval pozemek na stavbu novéradnicea stavební materiál na obnovu domů. Vybudováním šlechtického sídla stoupl význam Jimramova, který získal soudní pravomoc a také byla založenapurkrechtní kniha. Po smrti Pavla Katharina roku1600došlo mezi jeho dědici ke sporům, od nichž panství v roce1603koupil za 18 000 zlatýchVilém Dubský z Třebomyslic.
Vilém Dubský z Třebomyslic pocházel z obceTřebomysliceuHoražďovic. Na Moravu se dostal roku1570a stal se zde nejvyšším sudím.V roce1612povýšil do panského stavu a v té době se řadil k nejbohatším moravským šlechticům. Kromě jimramovského panství vlastnil ještěDačice,Nové Město na Moravě,Řečkovice,Biskupice,Drnovice,LysiceaZdislavice.Správu Jimramova předal svému příbuznémuJanu Dubskému(jejich vzájemný příbuzenský vztah není znám), který začal panství rozšiřovat, s čímž mu vydatně pomáhala jeho manželkaAlina Zoubková ze Zdětína. V roce1607koupilhorní mlýna další pozemky,staral se ovšem také o další obce v panství. VJimramovských Pavlovicíchodkoupil a následně nechal rozšířit dvůr, roku1614Alina přikoupila rybník a hamry uJavorka, přičemž hamry nechala posléze zrušit a na jejich místě vybudovat mlýn.Kromě toho také provedl reformutrestního práva, když jako první feudál zavedl náhradní a podmíněné tresty.Zrušiltresty smrtia po přímluvě bezúhonných občanů, kteří se museli zavázat, že se zločinec polepší, trest zmírnil.Období rozkvětu trvalo až doBílé hory, kdyFerdinand II.Dubským majetek kvůli účasti nastavovském povstánízkonfiskoval.
Novým majitelem panství se stalŠtěpán Schmidt z Freyheffenu, ale nikdy za něj nezaplatil. Proto jej roku1631získalaAnna Marie Šliková, ovšem už v následujícím roce jej od ní odkoupil hraběJiří z Náchoda.
Ze začátkutřicetileté válkyse obyvatelé snažili zabránit pobytům vojsk pomocí uplácení velitelů posádek v okolí a udržování cest ve špatném stavu, někdy se však neváhali nepřátelům postavit se zbraní v ruce. V roce1621protáhli JimramovemPoláci. Zámecký správceVáclav Rychnovský z Louňovicese před nimi rozhodl utéct, ale uVěcovabyl dostižen a zabit – dnes tuto událost připomíná pamětní deska na věcovské rychtě. Následně polská armáda pokračovala naBystřici, proto bystřičtí požádali jimramovské o pomoc a společně Poláky vyhnali.
Tažení Poláků bylo prvním z plenění cizích vojsk za třicetileté války. V roce1624je následovaliŠpanělé, ovšem už po týdnu se vrátili do Bystřice. Obyvatelé tehdy opevnili přístupy k městečku a u řeky vybudovali z dřevěných kůlů hrazení. Také drželi hlídky, které měly oznámit přepady cizích vojsk, jež se rozdělila na menší skupiny a v okolí hledala potravu pro koně a vojáky. Jimramov se snažil plenění bránit také pomocí uplácení velitelů oddílů. Během let1640–1648protáhlo městečkem pět armád, které jej přivedly téměř na mizinu. Pravděpodobně nejhorší situace byla16. června1643, kdy městečkem táhlo 1500Švédů. Ti se zde nechali hostit, vybral úplatek za nevyplenění a poté Jimramov zapálili. Podle některých historiků došlo v této době také k zániku tvrze, ovšem jiní (např.Ludvík Belcredi) umisťují její zánik do období krátce po husitských válkách.
Celkem Jimramovem ve dnech11. srpna1640 –27. dubna1641,7. září–16. října1642,28. května–23. prosince1643,28. září–31. prosince1645a10. listopadu1647–8. ledna1648 protáhlo 4772 jezdců a 1646 pěšáků. Jejich hoštění přišlo městečko na 1177 zlatých a 15 grošů. Obnova městečka po válce trvala řadu let a mnoho rodin se přitom zadlužilo.
Po třicetileté válce došlo k velkým změnám v osídlení. Řada vesnic byla opuštěna a velkou spoustu z nich čekala několik let trvající obnova. Roku1631proběhl odhad jimramovského panství a u městečka je uváděno: 1 svobodný dvůr, 14 hospodářských usedlostí, 32podsedků, 14 chalup, poddanský mlýn, kostel, fara a škola. Vrchnosti zde patřila tvrz, hospodářský dvůr,pivovar, prachovna a cihelna. Jak vyplývá z dalších listin, tak ještě v roce1656nebyla řada objektů znovu obydlena.
V roce1650se panství ujal hraběFerdinand Leopold z Náchoda. V pamětní knize jimramovské se o něm píše následující:
Zatímco v roce1656bylo v Jimramově obydleno 74 domů, na konci vlastnictví panstvípány z Náchodajejich počet klesl na 63.
V roce1664Ferdinand Leopold postoupil jimramovské panství své manželceTerezii Františce z Gallasu. Hlavní zájmem jakpánů z Náchoda, tak následněGallasů(zastoupených pouze manželkou Ferdinanda Leopolda), bylo získat z panství co nejvíce peněz bez ohledu na poddané, které silně poškodila třicetiletá válka. K roku 1664 měli představitelé jimramovského a dalečínského panství zaplatit Ferdinandu Leopoldovi dluh ve výši 344 zlatých, což se nestalo. Vzhledem k tomu, že to nebyla jediná dlužná část, nechal purkrabí zavřít jimramovského primátora do vězení a později převést doKunštátu. Jimramovským se následně podařilo s velkými problémy sehnat 144 zlatých, zbytek dluhu spláceli v určených lhůtách.
Ferdinandovou smrtí v roce1674vymírá rod pánů z Náchoda, ovšem už v roce1669se novým majitelem panství stalJan Václav Novohradský z Kolovrat.
Nedlouho po zakoupení panství se Jan Václav Novohradský z Kolovrat pustil do jeho obnovy. Ačkoliv postupně došlo k opravám všech usedlostí a obdělávání polí, ještě v roce1674nebyly všechny domy obydleny. V červenci roku1680zasáhla Jimramovmorová rána, kdy během půl roku zemřelo 147 osob,na jejíž odvrácení byla v letech1681–1688postavena na svahu Padělkakaple sv. Matouše. V letech 1680–1687 nechal v Sedlištích převést koryto Svratky do současné polohy, aby došlo k posílení náhonu vody na Mostní mlýn,a původní koryto pod Kabačkou následně zrušit.V roce 1680 se novým majitelem stal Janův synFilip Antonín Novohradský z Kolovrat. Ten panství zadlužil a tak muselo být v roce1687v dražbě prodáno, kde jej zakoupil rytířKonrád Ferdinand z Bornstettu.
Konrád Ferdinand z Bornstettu byl vysoce postavený císařský úředník. Na soupisu panství k roku 1687 se objevujezámek, pivovar, městečko Jimramov, dvory, mlýny, sklárna, železný hamr, slévárna a také vesniceBorovnice,Spělkov,Krásné,Javorek,Daňkovice,PavloviceaHutě(část dnešníhoNového Jimramova). Roku1691Konrád zemřel a panství zdědila jeho manželkaAnna Žofie z Bornstettu. Počátky její "vlády" jsou spojeny s řadou vlastnických sporů.Později se dostala do sporu s obyvateli Poličky. Jednalo se o spor o louky za řekouSvratkou, které si nárokovala jakPolička, tak i Jimramov. Když chtěli poličští pozemky obhospodařovat a sušit na nich seno, Anna Žofie proti nim vytáhla spolu s poddanými.V červnu1702poslala dopis doVídněa císař roku1707rozhodl, že louky bude za poplatek využívat Jimramov. Poličští se sice snažili proces obnovit, ale bez úspěchu. K definitivnímu ukončení sporu došlo v roce1711. Během doby, kdy byl spor veden, zde Polička postavila domy – v roce1707jich bylo 10 a žilo zde přibližně 80 obyvatel. Domy sice jimramovští zbourali, ale po ukončení sporu tu postavili 4 nové, které tvořily základ dnešníchBenátek. V roce 1707 navíc zahájila barokní přestavbu kostela.Anna Žofie zemřela v dubnu1720a panství zdědila její dceraMarie Anna Anežka z Nübern.
Marie Anna Anežka z Nübern byla od roku1697manželkou polního zbrojmistraFerdinanda Baltazara z Püran, který ovšem zemřel v roce1700(pohřben je v tzv. černé kapli v jimramovském kostele). Brzy poté se provdala za tajemníka moravského královského tribunálu, hraběteJana Esaiáše z Nübern, který zemřel roku1718. Za její "vlády" pokračoval ekonomický rozvoj Jimramova. Podařilo se jí naplnit obecní pokladnu, když pronajala panskou koželužnu, vinopalnu,Panský dům(zde byla zřízena první stálá hospoda), zřídila barvírnu (v čp. 20), mandlovnu, papírnu naHutia draslovnu naKrásném.Ovšem v červenci1714zasáhla Jimramov povodeň, která strhla všechny tři mosty, roku1741zase vichřice vyvrátila všechny lesy meziHerálcema Jimramovem.Roku1745předala panství své neteři svobodné paníMarii Antonii z Waldorfu.
Na počátku 40. let18. stoletíse Jimramovu nevyhnul další z válečných konfliktů, dnes označovaný výrazemVálky o rakouské dědictví.
V letech1741–1742byla v městečku ubytována vojska a to pokladnu a poddané značně vyčerpalo. V dubnu 1741 se zde ubytovalo 2000 saských jezdců a 3000 pěšáků, které museli jimramovští platit. Z tohoto důvodu se obyvatelům nedostávaly peníze na zasetí, krmení pro dobytek ani na jídlo pro sebe. V roce 1742 zase pobyly v Jimramově dva plukyhusarů. Ze zámecké jídelny si udělaly konírny a vyrabovaly sýpky a sklepy.
Ze záznamů víme, že dne14. dubna1742 museli jimramovští poslatSasům8000 porcí chleba, 1600 porcí sena, 1600 porcí ovsa, 12 sudů piva, 4 sudy kořalky, 27 kusů hovězího dobytka, 60 kusů ovcí, salámy, dále pak hrách, čočku, kroupy, zeleninu, sůl, máslo a koření. Už v únoru 1742 si reichenberskýdragounskýpluk na jimramovských vyžádal 242 dávek ovsa a 225 dávek sena. Mimo to museli doOlešniceodvádět 24 sudů piva a 200 měr ovsa a v roce 1741 přišlo do skladu vBrněz panství 46 měr pšenice, 60 měr ječmene, 41 centů sena a 20 kop slámy.
V roce1745se novou majitelkou panství stalaMarie Antonie z Waldorfu, jejímž manželem bylFrantišek August z Waldorfu, který30. dubna1754náhle zemřel (pochován je v jimramovském kostele u postranního oltáře). Marie Antonie byla poslední z trojice žen-majitelek panství a také za ní Jimramov nadále prosperoval.Nechala k zámku přistavět severní křídlo a nákladem baronkyMarie Antonie z Bukůvkycelý objekt prostřednictvím kryté chodby spojila s oratoří katolického kostela.V letech1767–1769nechala vystavět kapli sv. Matouše.
Kvůli tzv. sporu o cejchovnici si ovšem zhoršila vztahy s představiteli Jimramova. Vrchnost totiž obviňovala obec, že v lesích špatně hospodaří a žádala vydání cejchovnice, kterou se označovaly stromy určené k pokácení. Brněnský krajský úřad následně přikázal uložit cejchovnici na zámek do speciální schránky. Jeden klíč od schránky měl pak dostat i panský úředník. To by znemožnilo obci volně disponovat s majetkem a tak se proti tomuto rozhodnutí postavila. Dne27. července1781bylo pět obecních starších hejtmanem povoláno na zámek, kde od nich chtěl vymoci cejchovnici a když odmítli, pohrozil povoláním vojska. Další události jsou popisovány následovně:
Následujícího dne přibylo v městečku několiksetninvojáků, ale v Jimramově byl klid. Vojáci se tedy rozešli do domů, kde byli ubytováni. Vůdci vzpoury – primátor Jan Tománek, radní Jan Libra, Jan Vendolský, František Polívka, obecní starší Václav Andres, soused Martin Buřvala a dalších šest osob – byli zatčeni a uvězněni naŠpilberku.
Ještě téhož dne poručil císař věc v Brně vyšetřit a29. prosince1781rozhodl, že cejchovnice zůstane obci, ale vrchnost si udrží dozor nad správou lesů. Krajský hejtman dostal nařízeno, aby ihned propustil vězněné občany.
Marie Antonie z Waldorfu odkázala panství své neteři baronceMarii Theodoře z Freyenfelsu, manželce hraběteAntonína Belcrediho.
V roce1778získává Jimramov nový vlastník, rodBelcredipůvodem zItálie. Majiteli panství se stali hraběAntonín Belcredia jeho manželka baronkaMarie Theodora z Freyenfelsu. Jimramovské panství v té době zahrnovalo obce Jimramov,Borovnice,Spělkov,Krásné,Javorek,Daňkovice,Pavlovice,Nový Jimramov, Waldorf (dnesPodlesí),Široké PoleaPaseky. Antonín Belcredi nechal na náměstí roku1801postavit Horní školu. Ačkoliv měl celkem 12 dětí, nedožila se jich většina dospělosti. A tak se po jeho smrti roku1812majitelem stal jeho synEduard Belcredi.
Eduard nebyl, na rozdíl od svého otce, dobrý hospodář, naopak jako vášnivý hráč přišel o téměř všechen svůj majetek. V roce1819přenesl sídlo rodu doLíšně. Se svojí manželkouMarií z Fünfkirchenuměl pět dětí. Panství po něm v roce1838převzal jeho nejstarší synEgbert.
Egbert Belcredi se řadil k významným osobnostem té doby. Na panství prosazoval nové metody hospodaření, mj. zavedl chov ovcí a pastevectví, a povolal odborníky na pěstování a zpracování lnu. Nechal zřídit přádelnickou školu (v provozu v letech1846–1848) a pěstování a především zpracování lnu se stalo hlavní obživou obyvatel. Kromě toho se Egbert řadil k významnýmmecenášůmumění a v Jimramově stál u zrodu Katolické politické jednoty. Jelikož zemřel bezdětný, stejně jako jeho bratrEdmund, ujal se v roce1894panství jejich nejmladší bratrRichard.
Richard Belcredi se, stejně jako Egbert, řadil mezi významné osobnosti doby. Byl vynikajícím řečníkem a dlouhá léta politikem, politice se věnoval i poté, co se majitelem jimramovského panství. Po jeho smrti v roce1902přešlo panství do rukou jeho synaLudvíka.
Ludvík Belcredi nedosahoval v politice takových úspěchů jako jeho otec. V Jimramově přispěl na stavbu měšťanské školy. Se svojí manželkouMarií von Franckensteinměl 7 dětí. Po jeho smrti roku1914si jeho nejstarší synové rozdělili majetek – staršíRichard Jiřísídlil v Jimramově, mladšíKarelvLíšni.
Protože se zadruhé světové válkyBelcredi nepřihlásili k německému občanství, byla na jejich majetek uvalena nucená správa. Po válce stihli postavit v Jimramově cihelnu a opravit statek i se zámkem. V roce1948převzal majetek na krátkou dobuLudvík Belcredi, synovec Richarda Jiřího. Poúnoru 1948odešla většina rodu do emigrace.
Jimramovu se přímá válka vyhnula. Během konfliktu se nikdy neocitnul v místě fronty, tudíž nebyl poškozen válečnými akcemi. Nikdy nesloužil k přesunu vojska, ubytování vojska a ani nebyl využíván jako sanitní zařízení. Nevyhnula se mu však nutnost občanů narukovat do rakousko-uherské armády, přesný počet narukovaných ale není znám. V roce 1914 se jednalo minimálně o 161 mužů, v roce1915šlo minimálně o 38 mužů, o rok později narukovalo nejméně 25 obyvatel a v roce1917něco přes 20 mužů. Celkem tedy za tyto 4 roky narukovalo minimálně 244 mužů. Během bojů padlo, bylo zajato nebo se stalo nezvěstnými 34 jimramovský vojáků. Jimramovští však nebojovali jen na straně Rakouska-Uherska. Hned 11 se jich zúčastnilo bojů vruských legiích, dva vefrancouzskýcha dva vitalských legiích.
Vzhledem k odchodu velké části mužské populace na frontu se projevil nedostatek pracovních sil, jenž byl nejzřetelnější v zemědělství. Usedlosti tak musely obdělávat především ženy, kterým pomáhali děti a případně i výměnkáři. Ženy musely zajišťovat orbu a setí, v době žní pak sekly, vázaly a mlátily. Děti, především deseti- až dvanáctiletí chlapci, se staraly o dobytek a koně. To se také projevilo na školní docházce, takže v této době bývala řada tříd poloprázdných. Na školách učily učitelky, případně jim pomáhali studenti – tzv. výpomocní učitelé. Také v dalších odvětvích hospodářství se válka negativně projevila na civilních obyvatelích. Z důvodů výrazného zvýšení cen si řada lidí nemohla dovolit slušné šaty či boty, takže nosily polopapírové hadry a dřeváky. Obnošené oblečení se tak neustále přešívalo, dokud se nerozpadlo.
Situace se projevila také v osvětlení. Pro nedostatek petroleje a svíček si tak lidé museli svítitkarbinovými lampami, benzínem,olejovými lampičkamia loučemi. V roce 1914 sice představitelé Jimramova uvažovali o zavedení elektrického osvětlení odKrausova mlýna (dnešní Mostní mlýn)do obce, ovšem nakonec se od toho ustoupilo.
Politické perzekucese sice jimramovským občanům vyhnuly, ale vojenské listiny u řady z nich, především učitelů, obsahovaly značku PV (politisch verdächtig).
Dne7. května1917pak v Jimramově proběhlarekvizicezvonů katolického kostela. Jedním z nich byl i zvon, který v roce1819nechali ulít katolíci s protestanty, což dokládal nápiszbudován nákladem dobrodinců chrámu Páně jak katolíků, tak helvetů r. 1819. Tímto krokem tak došlo k zániku posledního „svědka“ klidného soužití jimramovských katolíků a protestantů na počátku19. století. Další dva zvony byly odlity již dříve a v roce 1819 došlo k jejich přelití. K rekvisici posledního zvonu došlo8. srpna1918.
Po evakuaciJižního Tyrolskase řada tamních obyvatel dostala do Čech a na Moravu. V Jimramově se usadili vystěhovalci z okolíMerana, kteří si tady rychle zvykli a usadili se zde. Děti přistěhovalců měly ve škole vlastní třídu a učila je italská učitelka.
Po přijetíMnichovské dohodyzapočali Němci s obsazováním oblastiSudeta spolu s tím i seSvitavskem. Došlo k obsazeníPoličky,Korouhve,TrhonicaSedlišť. Jimramov se tehdy nacházel na hranici oblasti, takže sem bylo ukládáno zboží z Poličky aSvitava na náměstí stroje z muniční továrny v Poličce. Později byly Polička a Korouhev z toho záboru vyjmuty. Ačkoliv zde byla situace oproti ostatním částem státu klidnější, docházelo i zde k výtržnostemSudetských Němců, především pakJedlováků.
Okupace a vlastní válka na soužití Čechů a Němců v Jimramově velký vliv neměla. Největším problémem býval především nedostatek zboží, dále pak problémy s dodávkami a časté kontroly. K perzekucím docházelo pouze ve výjimečných případech, za celou dobu okupace byl zatčen pouze odborný učitel Josef Mrštík, ovšem po krátké době byl propuštěn. Také nedocházelo k popravám obyvatel, ani k zabírání statků pro potřeby Němců. Ačkoliv se německé obyvatelstvo netěšilo příliš velkým sympatií, snažilo se k Čechům chovat tolerantně. Z českého obyvatelstva se během okupace nikdo nepřihlásil k německému občanství. Místní obyvatelé také dávali přednost rozhlasu zLondýnaaMoskvy. Také došlo k rozpuštění spolkůSokolaOrela v místním Kině Meran se promítaly propagandistické filmy. Kromě toho byly zakázány divadelní představení a zábavy. Učitelé, úředníci, četníci, kněží a lékaři pak byli donuceni chodit na přednášky němčiny a po jejich absolvování skládali před komisí zkoušky.
Pronásledování se ovšem nevyhnulo místnímŽidům, které roku1943odvezli dokoncentračních táborů. Jednalo se o rodiny žijící v čp. 73 a 23 (Haasovi) a také rodiny, které se zde ukrývaly zJihlavy(Langovi),Brna(Eisingerovi) a Svitav (Tichovi). Po skončení války se z nich vrátila pouze MUDr. M. Reinerová. V Jimramově zůstal pouze Vilém Ticho, jehož téměř celá rodina zemřela v koncentračním táboře; přežila pouze dcera, která v té době pobývala vPalestině.
Partyzáni se na Jimramovsku poprvé objevili v roce1942. Tehdy se zdržovali především v okolíVeselíaPolomi, ale také uKoníkovaaOdrance. Svoje spojky měli v jimramovském hospodářském družstvu a spolupracovala s nimi také dvojice československých četníků. Zaměřovali se především na pátračskou a záškodnickou činnost, jejich úkolem také bylo odstraňovatkonfidentya zrádce – jedním z nich byl hostinský Jaroslav Marek, který za své služby dostal od Němců vyznamenání. Při jedné z akcí byl u jednoho ze zastřelených partyzánů nalezen recept od MUDr. Jarmila Gragora z Jimramova, načež městys obklíčily jednotkySSz Dalečína a také četnictvo. Doktora sice četníci zatkli, ale brzy poté propustili. Krátkou dobu zde pobyliVlasovci, kteří se vydávali za partyzány a posléze udávali lidi, u kterých se schovali. Na Koníkově pak došlo k boji mezi partyzány a Vlasovci.
Po osvobozeníBrna26. dubna1945se přes Jimramov a okolní obce začali hrnout němečtí vojáci, kteří se stahovali kPraze. Dne5. května1945 pak vypukly v Jimramově boje za osvobození. Jimramov se stal aktivním centremKvětnového povstání. V obraně proti ustupujícím německým jednotkám pomáhali i četní vojáciMaďarské královské armády, kteří se v té době nacházeli v obci.
Dne10. října2006byl obci vrácen status městyse.V roce2011uplynulo již 650 let od první zmínky o Jimramově.
V letech 2006–2010 působil jako starosta Pavel Kalášek, od roku 2010 tuto funkci vykonává Ing. Josef Homolka.
Jak uvádí historik Ludvík Belcredi, můžeme na mapěJosefského katastruz 80. let18. stoletínajít zachycené pravděpodobné jádro původní osady. To se nacházelo na křižovatce cest odNového Města,PoličkyaBorovnicea mělo podobu trojúhelníkové návsi. Nedaleko ní pak byl při cestě na Borovnici, u Fryšávky, vystavěn hospodářský dvůr.
Nejstarší zástavba se nepochybně nacházela v blízkosti dnes již zcela zaniklé tvrze. O tom, kde se tvrz nacházela se však vedou spory. V nejbližším okolí Jimramova nenajdeme vhodné místo pro stavbu hradu či opevněné tvrz, ačkoliv částečně by tyto podmínky mohl splňovat nevelký pahorek nad dnešním soutokem Svratky a Fryšávky.Problém je, že tento soutok vznikl až v 17. století – do té doby se nacházel o něco dále pod skálou Kabačkou.Jisté je, že první osadníci museli tvořit i hospodářské zázemí obce. Z roku1392se dochovala zmínka o rybníku, jenž snad tvořil součást náhonu jednoho z jimramovských mlýnů.Je však možné, že také představoval součást obranné soustavy tvrze.
Pokus o rekonstrukci podoby zástavby Jimramova v době okolo roku1450učinildr. Emil Čermák, jenž při tom vycházel z dochovaných záznamů vgruntovních knihách.Centrum obce představovaly tvrz s hospodářským dvorem,pivovara mlýn s rybníkem.Dále zde stála kovárna (čp. 51), lázeň (čp. 53), rychta (čp. 56) a dvojice gruntů v místě dnešního parkuBludník.Následovala zástavba domů u řeky až k domu čp. 15, domy čp. 17, 18, 19, 20, 22, 24, 25, 26, 27, 28 a 29a směrem k zámku domy čp. 37, 38, 39, 40 a 41.Ve druhé řadě směrem od zámku pak ještě stály domy čp. 66, 67, 68, 70, 72, 73a 74a kostel za čp. 72.
V průběhu 2. poloviny15.a v16. stoletíse postupně zástavba Jimramova rozšiřovala, vznikla mj. dnešní Mostní ulice.Pod obcí byl v této době postaven dům čp. 99a v současném parku Bludník zanikly grunty čp. 44 a 45.V prolukách již vystavěných domů vznikly další domy – čp. 14, 16, 23, 43, 55, 69 a 71– nazývanépodsedky.V Mostní ulici došlo k výstavbě domů čp. 30, 31, 32, 33a Mostní mlýn (čp. 34).Přesná doba vzniku mlýna není přesně známa, poprvé se objevuje až v roce1589.V řadě zástavby domů na náměstí pod kostelem byla postavena čp. 76, 77, 78, 80, 81, 82, 83 a 84a v dolní části náměstí čp. 8, 9 a 10.
Emil Čermák svůj výzkum zástavby dovedl až do roku1590. Tento rok vybral záměrně, neboť dřívější záznamy o domech byly zničeny při požáru Jimramova v roce1589.Pavel Katharin z Katharu nechal obnovit vedení gruntovních knih, takže majitele domů z následujících období již můžeme identifikovat mnohem spolehlivěji.V roce1631se na dlužním úpise uvádí přesný popis Jimramova v době třicetileté války. Tehdy zde stál svobodný dům Voršily Rychnovské z Louňovic, 14 hospodářských usedlostí, 32 podsedků a 14 chalup, kostel, fara a škola.Na plánku městečka z let1746–1771lze vidět zastavění dalších proluk, také vznikla dnešní Pavlovická ulice (tehdy zvaná Horní), Dolní ulice a zastavěn byl i prostor mezi nimi a domem čp. 99 (katovna).Na svahu Padělku nad kapličkou vznikl kostel sv. Matouše.Po vydání tolerančního patentu vznikl takéevangelický kostela v roce1790takéhřbitov.V období17.a18. stoletívznikla řada domů, z nichž k nejzajímavějším patří domy čp. 13, 148, domy v Hliníku čp. 134, 149a 169, představující doklad o podobě původní zástavby z konce 18. století, dále domy čp. 108, 145, 162, 190a 153 u Sola.
Od počátku osídlení vznikala v okolí zámku řada stavení, v nichž bydleli lidé zajišťující provoz hospodářského dvora. Jednalo se tyto budovy:
Z dalších objektů patřila vrchnosti také cihelna z 16. století, fungující do roku1940(s krátkým obnovením provozu po roce1945) a také areál střelnice u Sola.K postavení střelnice došlo okolo roku1820a využíval ji jimramovský střelecký spolek a po roce1848i zdejší oddílNárodní gardy.Areál, jehož součástí byla i kuželna, sklep a přístřešek s výčepem, po zániku střeleckého spolku využívali jimramovští občané k zábavám. Po roce 1945 zchátralá budova střelnice zanikla.Dnes zpustlý areál využívala také tělocvičná jednota Orel jako letní cvičiště.
Podobu Jimramova v polovině18. stoletízachycuje obraz, dnes umístěný vSíni rodáků. Dominantou centra městečka byl zámek, v té době s přestavěným severním průčelím. Přestavěn byl i sousední katolický kostel, spojený se zámkem nadzemní chodbou.Jen málo staveb v centru mělo pevné zdivo. Jednalo se především o radnicia katolickou faru.Rozlohou se k největším řadily domy čp. 18 a 20. Panský dům byl v této době pouze přízemní, teprve v roce1939prošel přestavbou, při němž přibylo i první patro.
Osmnácté století bylo celkově velmi příznivé pro rozvoj Jimramova. Zatímco v roce1700zde stálo asi 80 domů, o sto let později jich bylo 158 a počet obyvatel se dostal přes jeden tisíc.Na konci století došlo také zastavění volných prostranství mezi jednotlivými domy na náměstí, čímž vznikla souvislá zástavba.Na řadě domů se dolomeniczapisovaly údaje o jejich stavbě. V Jimramově se dochovaly především u domů čp. 145a 149.
V 70. letech 18. století se zavedlo číslování domů. Jelikož v této době vrchnost přijížděla do městečka cestou odKunštátu, začalo se číslováním domů odtud.Číslo 1 tak nesla usedlost v Dolní ulici za mostem přes řeku Svratku.
Další svědectví o vývoji zástavby Jimramova přináší katastrální mapa z roku1835. Ta mimo jiné zachycuje výstavbu podél Svratky v lokalitěŽabárnaa domy na kostelem u cesty při mlýnském náhonu k Hornímu mlýnu, které položily základ dnešníPanské ulici.Zdejší stavby jsou situovány do svahu, takže se jedná o tzv. polozemnice.Dnes již většina zdejších domů není trvale obydlena a řada z nich chátrá – v roce2009došlo k demolici domů (resp. dvojdomu) čp. 125 a 219.V tomto období také proběhla stavba domů v okolíkaple sv. Matoušea také dům čp. 115, zv.Špýchar. K jeho zřízení došlo zaJosefa II.po roce1780, aby v případě neúrody byly zajištěny zásoby pro obživu obyvatel.S rozvojem dopravy význam špýcharů klesal, takže ani tomu jimramovskému se nevyhnulo zrušení. Později prošel přestavbou na byty.
V roce1907započala stavba textilní továrny na Benátkách. Jako zázemí pro pracovníky továrny byla na poli za městečkem nad Horkou vystavěna dnešní osadaDomky(čp. 221–229), tehdy nazývanáŽidenice.
Zástavbu z počátku20. stoletívýrazně poznamenalasecese. V roce1910vznikl za kaplí dům čp. 140, který si nechal postavit tehdejší ředitel měšťanské školy Josef Ondruška.Ve stejném roce a ve stejném slohu také vznikla budova měšťanské školy, tvořící základ dnešní základní školy.Řada domů prošla pouze secesními úpravami. Mezi ně patří např. dům čp. 93 stavitele Veselského z roku1911a dále domy čp. 40, 67 a 133.
Po regulaci Svratky v letech1926–1927došlo k uvolnění prostoru u řeky, díky čemuž ve 30. letech vznikly dnešní uliceŘíčníaStrachujovská.V této době byla postavena mimo jiné ifunkcionalistickávila Josefa Železnéhos ocelovou konstrukcí. Jelikož však nedošlo k předpokládanému masovému rozšíření tohoto typu staveb, jedná se jedinou takovou stavbu mimo Prahu.Zároveň bývá vila řazena mezi nejhodnotnější funkcionalistické stavby v kraji.Až do začátku druhé světové války docházelo k postupným přestavbám domů na náměstí a k výstavbě nových domů v dnešníBorovnické ulici.
50. léta 20. století se opět nesla ve znamení rozšiřování jimramovské zástavby. Z té doby pochází především rodinné domky na Padělku ke hrobce Belcrediů a následně i ke školnímu areálu. Ten byl postupně rozšiřován až na konci století dostal současnou podobu.V 70. letech vznikla při silnici na Nový Jimramov čerpací stanice (čp. 315).Ve stejné době došlo k zastavění prostranství po trojici zaniklých domů naproti bývalé Koruně, kdy bylo postaveno nákupní středisko. Do přístavby (čp. 326) se přesunula lékárna, nacházející se dříve v domě čp. 11.Do konce 20. století přibyly nové domy v Sytinách a u Fryšávky.
Jimramov se poprvé objevuje roku1518naKlaudiánově mapě Čech. Označen je zde jakoGimramowa nachází se vlevo uprostřed.Uveden byl hlavně díky tomu, že leží na zemské hranici a na křižovatce cest meziČechamiaMoravou.Roku1575je na mapě poprvé uveden pod německým názvemIngrowitza pod stejným názvem se objevuje i na dalších mapách, např. namapě Čechz roku1585odBernarda Mercatora, na které je zakreslen hluboko na českém území.To vedlo k domněnkám, že se jedná o staré české město.Jimramov je také uveden naKomenského mapě Moravyze17. stoletía to pod českým i německým názvem.
Jedná se o oficiální kroniku Jimramova, zřízenou na základězákona o pamětních knihách obecních80/1920 Sb. K roku 2015 se skládala ze čtyř částí.
Oficiální kronika byla založena v roce1924a její titul stranu vyzdobil Emil Nečas. V tom roce však nebyl zvolen kronikář a proto radní Mgr. F. Polák do ní zapsal pouze seznam zemřelých a padlých vojáků za první světové války. Později do ní byl přidán nekrolog jimramovského rodákaEmila Mašíka. Ke zvolení kronikáře došlo až9. února1928a byl jím vybrán náměstek starosty Karel Bukáček. Ten do kroniky na základě poznámek obecního úředníka doplnil události z let 1924–1928. Kronikářem zůstal do roku1937a poté ho na jeden rok vystřídal Josef Groulík. Během protektorátu nebyla kronika vedena, teprve po osvobození události dopsal Josef Pavelka (kronikářem do roku1950). Posledním kronikářem první části byl ing. Josef Bím, který ji dovedl do roku1955.
Od roku1956začal Josef Bím psát druhou část jimramovské kroniky, jejíž titulní list vyzdobil tehdejší ředitel jimramovské školy Ladislav Procházka, který kroniku po odchodu do důchodu v roce1958převzal a vedl ji do roku1971. Následně se vystřídali další dva kronikáři – Zdeněk Uherka (1971–1973) a Stanislava Strouhalová (roz. Bímová;1974–1977) – a druhou část v roce1985zakončil Jan Dědič (kronikářem od roku1978).
Jan Dědič začal v roce1986psát i třetí část kroniky a dovedl ji do roku1990. V letech1991–1993byl Jimramov bez kronikáře, události doplnil až v roce1994jmenovaný nový kronikář Pavel Novotný. Třetí část byla dovedena do roku2006.
Zatím poslední část jimramovské kroniky se začala psát v roce2007a je vedena do současnosti. Jejím autorem je Pavel Novotný, titulní list pak vytvořil Josef Dobiáš.
Kromě oficiální jimramovské kroniky existuje řada knih, které se snažili zmapovat historii Jimramov formou kroniky. Patrně tou nejstarší jeKniha pamětní městečka Jimramova, k jejímuž založení došlo10. listopadu1821a je dovedena do roku1849. Dnes je uložena v okresním archivu ve Žďáru nad Sázavou. V roce1899poličské nakladatelství Popelka vydalo publikaciPaměti městečka Jimramova, kterou podle zápisků mons. J. Havránka sepsal F. Still. Když se v roce 1945 rozhodl jimramovský kronikář Josef Pavelka o sepsání mnohem širší kroniky, která by mapovala historii městyse od jeho založení, staly se právě Havránkovy paměti jedním z jeho zdrojů. Kromě toho čerpal i podkladůdr. Emila Čermáka, které byly později vydány pod názvemKronika Zubří země, dále pak zPamětí spisovatele BroučkůodJana Karafiáta, zkroniky Adolfa Ženatéhoz let1859–1885a především z farních a školních kronik a zVlastivědy moravské. V Kronice zubří země se však neobjevili veškeré poznámky Emila Čermáka. Ty, pod názvemVelká kniha jimramovská, patrně opsal a rozšířil Karel Pohořelý.
Jimramov leží v údolí, nad kterým se tyčí řada vrcholů. Nejznámější je trojicePadělek,ProsičkaaHolý vrch, která se dostala do znaku města. OdSedlišťje oddělenKabačkoua od TrhonicHorou. Mezi osadou Domky, zahrádkářskou kolonií a Jimramovem najdemeŽákův kopec. K Jimramovu patří i samotaV Bombaji(také uváděna pouze jakoBombaj), ležící v údolí bezejmenného přítoku Svratky a obklopená Holým vrchem,ChocholíkemaMášovým kopcem.
Řada lokalit v Jimramově a jeho okolí nese pomístní označení a běžně se s nimi nesetkáme. Můžeme se s nimi však setkat např. v regionální či místní literatuře. Jednou z lokalit, kde se setkáváme s větším množstvím pomístních názvu, čímž dochází k rozdělení na části, je rozlehlý vrch Padělek. Jeho jednotlivé části nesou pojmenováníPřední Padělek,Zadní PadělekaPilničky; označení pro vrcholovou část (Na Hřebeni) a sráz spadající do údolí Fryšávky (Markova dolina) se dnes již nepoužívají.Často se také objevuje názevSytiny, označující východní svahy Holého vrchu.Svá pomístní označení nesou i některé skalní útvary. Asi nejznámějším takovým případem je skálaKabačka, pojmenovaná podle stejnojmenného kopce.Pro skálu ležící na protější straně potoka se užívá názevKotkovicea do poloviny20. stoletíse pro nedaleký okraj lesa běžně používal názevHana; obě lokality jsou spojeny s dnes již téměř zapomenutou pověstí o Haně.Pro skupinu skal ve Smrčinách, v údolí Fryšávky u Nového Jimramova, se vžilo pojmenováníVopičkovy skály.Jedním z nejstarších pomístních názvů jePilátka, označující svah a návrší nad zahradnictvím. Název je odvozen od majitele Vávry Piláta, jenž zde hospodařil od roku1629.
Vzdychánky je staré, dnes již téměř zapomenuté, pojmenování údolí Malého Trhonického potoka (označovaného také jako Vzdychánek) mezi Kabačkou a Horou.Malý Trhonický potok má trojici pramenných větví – jedna přichází z jihovýchodních svahů Bezděku, druhá z olšin u Trhonic a třetí z lesů severně od Trhonic.Stékají se u kamenného mostku, stojícího v místech staré cesty z Jimramova na Korouhev. Potok následně teče širokým údolím, který se u Jimramova zužuje mezi svahy Kabačky a Hory. Dodnes potůček tvoří přirozenou hranici mezi katastrálními územími Trhonice a Sedliště.
V minulosti oblíbené výletní místo obyvatel Jimramova se zcela změnilo po vybudování nové silnice na Korouhev v letech1936–1946.Ve spodní části potoka došlo k jeho narovnání a ke zpevnění břehů kamennou dlažbou.Následovala řada dalších úprav a oprav, především z důvodu narušení vozovky. Původní stav Vzdychánků zůstal pouze v délce asi 30 m nad mostkem (stav v roce 2005).
V údolí a v okolí potůčku roste řada druhů květin –prvosenky,sasanky,slezníky,kuklíky,oměje, dříve zde bylo možné najít iocúnya podChládkovou vápenkouivstavače.Nacházela se zde také jediná lokalita výskytužluťuchy orlíčkolisténa Jimramovsku, dnes zachované spolu s lokalitou oměje v neupravené části nedaleko zmíněného mostku.
Nedaleko centra městysu, na okraji zámeckého parkuBludník, se nacházísoutok Svratky a Fryšávky. Ten se až do období let1680–1687nacházel pod Kabačkou, v této doběFilip Novohradský z Kolovratnechal přeložit tok Svratky do současné podoby.Současnému korytu Svratky předcházel náhon, který přiváděl vodu na tzv.Mostní mlýn. Část tohoto náhonu je dodnes patrná pod Kabačkou. Kousek od současného soutokuSvratkyaFryšávkyjsou viditelné poslední zbytky náhonu, který přiváděl vodu z Fryšávky na Horní a dnes již zaniklý Zámecký mlýn. Rozhodnutí o jeho zasypání bylo vydáno11. února1957,k realizaci došlo v 80. letech20. století.
Kousek od lokalityŽabárnase do Svratky vléváSedlišťský potok, přivádějící vodu ze svahu kopceBezděk. Nedaleko Kabačky a Poličského mostu se vléváMalý Trhonický potok(objevuje se také jakoHraniční potok,Vzdychánek,Trhonský potokčipotok Vápenka, ačkoliv poslední název se objevuje pouze v jediném případě).Trhonický potok, ve13. stoletínazývánStrachwiow,se do Svratky vlévá o něco dále po jejím proudu, nicméně tento potok protéká částí Benátky, tedy nikoliv Jimramovem. Posledním přítokem Svratky v Jimramově jeVěcovský potok, ústící nedaleko zahrádkářské kolonie ve Strachujovské ulici a autobusové zastávkyJimramov, zahradnictví.
U Jimramova se také rozkládá dvojice rybníků, každý leží na jiném břehu Svratky. Bližší, nacházející přes řeku naproti zahrádkářské kolonie, se jmenujeBukáčkův kout, byl vybudován v roce2005, slouží jako přírodní koupaliště a využívá jej i jimramovský rybářský svaz. O něco dále směrem na Strachujov, na pravém břehu Svratky, najdemeJimramovský rybník, kterým protéká Věcovský potok. Kousek od něho se nachází zbytky dalšího rybníka, momentálně vypuštěného. Také tímto místem protéká věcovský potok. V minulosti se přímo u zámeckého areálu nacházela řada dalších rybníků (jeden např. v místech dnešního dětského hřiště a stával u něho Zámecký mlýn, dalších v místech dnešního fotbalové hřiště), které pravděpodobně tvořily obrannou soustavu první jimramovské tvrze, jejíž lokace je dosud neznámá.
Neoddělitelnou součástí historie i současnosti je náboženský život.Jan Dubský z Třebomyslicse během svých zahraničních cest setkávalprotestantyaugsburského (luteránského) vyznání. Roku1608vydal církevní řád, tzv.Artikule, kde v sedmnácti bodech určil zásady církevního života, náboženské výchovy a vztahů mezi farářem a učitelem, včetně hmotné odpovědnosti.Tímto krokem se snažil předejít možným sporům mezi farářem a občany. Plné znění církevního řádu se v roce1899objevilo v díle Paměti městečka Jimramova od Msgr. J. Havránka.Dále ustanovilSbor literátský, jehož úkolem bylo dohlížet na dodržování církevního řádu.Na financování církevních výdajů a na podporu nemajetných vedl sbor svoji pokladnici, která podle kronikáře Pavelky představovala jakousi první obdobu záložny.V roce1631došlo k jeho rozpuštění a zrušení artikulí, protože se podle císařské komise vztahovaly na luteránskou, tedy kacířskou, víru.
Za Jana Václava Novohradského z Kolovrat museli být poddaní stejné víry jako vrchnost, docházelo tedy k nuceným přechodům kekatolíkům. Jelikož řada z nich přechod pouze předstírala a na smrtelné posteli odmítali přijetísvátostipodle katolického obřadu, čímž jim byl odepřen církevní pohřeb. Příbuzní je následně pohřbívali naPadělkuči na svých zahradách. Nekatolíci se scházeli na tajných bohoslužbách, uchovávali protestantskébiblea náboženské spisy, které se do českých zemí šířily od emisarů zeSaska. Docházelo k pronásledování nekatolíků, byly jim zabavovány knihy a řada jich také byla zatčena.
K pronásledování protestantů docházelo i zaMarie Anny Anežky z Nübern. Ačkoliv sama byla původně protestantka, stala se z ní horlivá katolička. Velmi aktivně, ale zároveň i nevybíravě, si v pronásledování počínal kaplan Ondřejec, který pro svoje (zejména verbální) útoky na protestanty musel nakonec městys opustit.Od roku1723probíhalo také v Jimramově pátrání po tzv. zapovězených knihách.
Na počátku18. stoletíbylo, na základě povolenípapežeKlementa VI., založenoBratrstvo sv. Barbory. V roce1783byl tento náboženský spolek na příkaz císařeJosefa II.zrušen.
K uvolnění situace došlo zaAntonína Belcrediho. Ten rád vyhledával společnost obou jimramovských farářů, se kterými vedl diskuze. Údajně se měl zasadit o příchod evangelického farářeMichala Blažka, s nímž se seznámil vLíšni. Oba byli také členyzednářskélóže, která v Jimramově sídlila v domě Karafiátových (dnes Bistro); zda byl jejím členem takéJan Karafiát, není známo. Antonín Belcredi také přivedl do obce katolického farářeMatěje Josefa Sychru. Podle tehdejších předpisů nesměla mít evangelická modlitebna věž. Proto byl vyroben zvon z příspěvků obou církví, umístěn na věž katolického kostela a ten pak do roku1916svolával katolíky i evangelíky k bohoslužbám. Na zvoně se nacházel nápis:Od dobrodinců chrámu Páně jimramovského jak katolíků, tak helvetů dal se tento zvon odlít ve Sloupnici u Vaňka v roce 1819.
K založení Katolické politické jednoty došlo v Jimramově z popudu Mons. Havránka v roce1870. První schůze se uskutečnila dne18. prosince1870. Brzy po založení měla více než 50 členů z Jimramova i okolních obcí. Projednávaly se zde všechny důležité otázky doby – převážně otázky školské, civilní sňatky či zakládání českých středních škol. Dále se členové věnovali politickému a státoprávnímu uspořádáníRakouska, především prosazování federalizace a zrovnoprávnění českého národa. Také byly vysílánydeputacekzemskému sněmua kříšské radědoVídně. V roce1873se projednávalo zřízení akciové přádelny v Jimramově.
Velmi významné byla zdejší klubovna a čítárna, v níž se nacházelo velké množství časopisů, jako např.Hlas,Pokrok,Slovan,Humoristické listy,Svoboda,Obrana,Květy,Moravská orlicečiHospodářské noviny.
Jednota se také starala o pořádání slavností, pořádala lampionové průvody a organizovala náboženské slavnosti. Velkou zásluhu měla také na sepsání první kroniky Jimramova –Paměti městečka Jimramova. Původně jednota sídlila v patřepivovaru, od roku1877v panské budově u zámku. Po roce1918její činnost upadala až nakonec zanikla. Pozůstatkem její činnosti je kamenný kříž s deskou u staré silnice naJavoreknad údolímFryšávky.
Zednářská lóžebyla založena kolem roku1800na popudAntonína Belcrediho. Mezi členy patřil i evangelický farářMichal Blažek. Sídlo lóže bylo v domě čp. 18 (dnes Bistro), který vlastnila rodina Karafiátových. Nacházelo se tu i kasino s časopisy a bohatě vybavenou knihovnou. Často sem chodil iMatěj Josef Sychra. Další osudy nejsou známy, proto se nedá s jistotou říci, zda existovala ještě v roce1830, jak ji ve svých pamětech zmiňujeJan Karafiát. Jisté je, že jeho rodina ještě v roce1850vlastnila obřadní knihu, roucho, meč a pečeť zednářského bratrstva.
Z nich se na územíMoravynacházejí Jimramov a Ubušín, zatímco vČecháchBenátky, Trhonice a Sedliště.
Jimramovské obecní zastupitelstvo má 15 členů, z toho 5 členů je zároveň členy obecní rady. V čele obce stojí starosta, kterého zastupuje zástupce starosty (místostarosta). V obci také funguje revizní komise a finanční komise.
Do obecních voleb1990postavila kandidátní listinu pouze trojice stran –Československá strana lidová(ČSL),Komunistická strana Československa(KSČ),Občanské fórum(OF) – a dvojice hnutí – Nezávislí kandidáti (NK) aSdružení nezávislých kandidátů(SNK). Vítězem voleb se stalo OF (5 mandátů), druhé skončilo SNK (5 mandátů) a třetí ČSL (3 mandáty). Dva mandáty získala KSČ, NK ve volbách neuspěli.Starostou byl zvolenJan Keller.
Do obecních voleb1994postavila kandidátní listinu pouze čtveřice stran –Křesťanská a demokratická unie – Československá strana lidová(KDU-ČSL; 15 kandidátů),Občanská demokratická strana(ODS; 15 kandidátů), SNK (15 kandidátů) aČeská strana sociálně demokratická(ČSSD; 6 kandidátů). Společnou kandidátku postavilaKomunistická strana Čech a Moravy(KSČM) a NK (5 kandidátů). Vítězem voleb se stala ODS (5 mandátů), druhá skončila KDU-ČSL (4 mandáty) a třetí SNK (4 mandáty). Po jednom mandátu získali ČSSD a společná kandidátka KSČM a NK.Starostou byl znovu zvolenJan Keller.
Do obecních voleb1998postavila kandidátní listinu pouze čtveřice stran – KDU-ČSL (15 kandidátů), ODS (15 kandidátů), SNK (10 kandidátů) a ČSSD (7 kandidátů). Josef Dobiáš kandidoval jako nezávislý.Volby vyhrála KDU-ČSL (6 mandátů), druhá skončila ODS (4 mandáty), třetí SNK (3 mandáty) a čtvrtá ČSSD (2 mandáty); Josef Dobiáš ve volbách neuspěl.Za starostu byl nově zvolen Pavel Kalášek, místostarostou Josef Mašík.
Do obecních voleb2002postavily kandidátní listinu 2 strany a jeden subjekt – KDU-ČSL, ČSSD a Kandidáti místních částí Sedliště, Trhonice, Ubušín (KMČSTU). Obě kandidující strany postavily 15 kandidátů, subjekt pouze 12. Vítězem voleb se stala KDU-ČSL (8 mandátů), druhá skončila ČSSD (4 mandáty) a třetí Kandidáti místních částí (3 mandáty).Starostou byl zvolen Pavel Kalášek.
V obecních volbách2006sestavila kandidátní listiny pouze dvojice stran a jeden subjekt – KDU-ČSL, ČSSD a Sdružení nezávislých kandidátů za Jimramov (SNKZJ). Všechny strany postavily 15 kandidátů. Vítězem voleb se stala KDU-ČSL (6 mandátů), druhá skončila ČSSD (5 mandátů) a třetí SNKZJ (4 mandáty).Starostou byl opětovně zvolen Pavel Kalášek.
Také v obecních volbách2010sestavila kandidátní listiny pouze dvojice stran a jeden subjekt – KDU-ČSL, ČSSD a Nezávislí pro Jimramov (NPJ). KDU-ČSL postavila 15 kandidátů, ČSSD a NPJ 14. Vítězem voleb se stala KDU-ČSL (6 mandátů), druhá skončila ČSSD (5 mandátů) a o pouhý hlas třetí Nezávislí pro Jimramov (4 mandáty).Starostou byl nově zvolen Ing. Josef Homolka.
Do voleb do zastupitelstva v roce2014nakonec kandidovala pouze jedna strana a jeden subjekt – KDU-ČSL a Nezávislí kandidáti (NK). Strana i hnutí zapsaly do voleb po 15 kandidátech. Vítězem se stala KDU-ČSL se ziskem 9 mandátů, Nezávislí kandidáti obdrželi mandátů 6.Starostou byl opětovně zvolen Ing. Josef Homolka.
Do voleb do zastupitelstva v roce 2018 nakonec kandidovala pouze jedna strana – KDU-ČSL – a trojice uskupení – Nezávislí Jimramov (NJ), SNK ZA JIMRAMOV (SNK) a Změna pro Jimramov a jeho části (Změna). Strana i všechny uskupení zapsaly do voleb po 15 kandidátech. Vítězem se stala KDU-ČSL se ziskem 6 mandátů, Nezávislí Jimramov obdrželi mandáty 4, Změna pro Jimramov a jeho části 3 a SNK ZA JIMRAMOV mandáty 2.Starostou byl opětovně zvolen Ing. Josef Homolka.
Také do voleb do zastupitelstva v roce 2022 kandidovala pouze jedna strana – KDU-ČSL – a trojice uskupení – Nezávislí Jimramov (NJ), Za Jimramov a ZMĚNA PRO JIMRAMOV A JEHO ČÁSTI (Změna). Strana i dvojice uskupení zapsaly do voleb po 15 kandidátech, pouze uskupení Za Jimramov jich vyslalo 12. Vítězem se stala KDU-ČSL se ziskem 7 mandátů, ZMĚNA PRO JIMRAMOV A JEHO ČÁSTI obdržela mandáty 4, Nezávislý Jimramov 3 a Za Jimramov mandát 1.Starostou byl opětovně zvolen Ing. Josef Homolka.
V roce1850došlo ke zrušení funkcepurkmistra, kterého v čele obce nahradilstarosta. První starosta tak plynule pokračoval z funkce purkmistrovské. Titul purkmistr se ovšem neoficiálně udržel až do roku1900.
Seznam jimramovských starostů (v závorce s uvedenou dobou ve funkci):
Po roce1945tuto funkci převzal předseda místního národního výboru:
V roce1989, po změně politického režimu, došlo i k navrácení funkce starosty:
Znak městyse tvoří tři stříbrné hroty v modrém poli, nad nimiž jsou tři zlaté hvězdy. Hroty představují tři okolní kopce –Padělek,ProsičkuaHolý vrch. Tyto hroty Jimramov získal již zaPernštejnůa symbolizují užívání zmíněných vrchů a lesů k užitku obce.Později k nim přibylo modré pole a v polovině18. stoletíjako ozdoba i trojice hvězd. Ještě v první polovině19. stoletíjej obec směla používat pouze se souhlasem panovníka.Dne20. dubna2000obdržela obec z rukou tehdejšího předsedyPoslanecké sněmovny Parlamentu České republikyVáclava Klausevlastní prapor.
Vlastní pečeť získal Jimramov v roce1578. V pečetním poli se nacházelrenesančníštíta v něm trojice hrotů obrácených vzhůru. Nad štítem se nacházel letopočet 1578 a nápis:PECZETH MIESTECZKA GIMRAMOVA. Stejný znak, ale v barevném provedení, se nachází najimramovské radnici. Od18. stoletíse zde objevují ještě tři hvězdy. Až do poloviny19. stoletíneměl podpis listiny význam, ten jí dodávala pouze pečeť červeným voskem, dokazující pravost dané listiny.
Jimramov se nachází na křižovatce několika silnic. OdNového Města na Moravěsem přicházísilnice II/360, pokračující naPoličku, a odBystřice nad Pernštejnemsilnice II/357, směřující naBorovnici. Ze silnic II. třídy tudy vede isilnice II/375naNyklovice. Z dalších silnic je pak pro městys důležitásilnice III/35726, která jej spojuje seSněžným.
Počátky současné sítě silnic procházejících Jimramovem je třeba hledat ve13. století.K těm nejfrekventovanějším cestám vždy patřily stezky vedoucí k sídlům panství – na přelomu14.a15. stoletíse jednalo především o stezky naKunštáta přesJavorekna hrad Skály (Štarkov),později za Pernštejnů především cesta na Bystřicia po rozdělení pernštejnského panství na díly bystřický a novoměstsko-jimramovský stoupl význam spojení na Nové Město,velkou důležitost měla také spojnice s královským městemPolička.
K dokončení vytvoření základní sítě cest došlo až na konci16. stoletípo vzniku samostatného jimramovského panství za Pavla Katharina z Katharu.Kvalita tehdejších cest ovšem ani zdaleka nedosahovala kvality dnešních silnic II. či III. tříd, jednalo se pouze o zpevněné cesty, vedené jako nejkratší spojnice obcí a osad bez ohledu na vhodnost terénu.Velký problém pak pro cesty znamenalo překonávání vodních toků. Zpočátku je překonávaly prostřednictvím brodů, které v pozdějších dobách nahradily mosty. Nejstarší záznam, dokládající existenci mostu v Jimramově, pochází z roku1587, kdy je v jimramovských účtech zmínka o výnosu mýtného z mostu u mlýna.
Ještě v roce1756můžeme v případě spojnice Poličky a Nového Města hovořit o upravené vozové cestě.K rozšíření a upravení části této cesty, vedoucí z Jimramova na Poličku, došlo nedlouho před rokem1800. Během těchto úprav proběhlo zesílení povrchu, takže tudy mohly jezdit i těžké formanské vozy. V roce1819následovala výstavba silnice na Nové Město, která po roce1831prošla úpravou.
V roce1839přibyla silnice odKunštátupřesUbušín, z Jimramova pokračující přes Javorek doNěmeckého (dnes Sněžné).Původně měla být tato silnice, dnes nesoucí číslo 375, vedena údolímTrhonického potoka, ale po protestech majitelů zdejších pozemků a luk došlo k jejímu přeložení na svahyPavlova kopce(v lokalitěOchozy).Po roce1900přibyla silnice údolímFryšávkydoNového Jimramovaa dále na Sněžné, čímž se doplnila hlavní silniční síť do dnešního stavu.
Nejdéle na své silniční spojení s Jimramovem čekala obecSedliště. Už roce1925zdejší občané navrhovali výstavbu nové silnice, která by vedla z Jimramova přes Sedliště doBorovnice.Na dalším jednání v roce1931byla obec vyzvána k výkupu pozemků, ale pro odpor některých majitelů k realizaci nedošlo.Později také padly snahy o vedení nově stavěné silnice č. 360 právě přes Sedliště.
V průběhu20. stoletíprošly silnice postupnou modernizací. V roce1936začala stavba nové silnice na Poličku, ovšem do roku1938se stihl dokončit pouze úsek mezi Poličkou aKorouhví.Zbývající část do Jimramova byla pouze rozpracována a v roce1940z důvodu německé okupace a války zastavena. K jejímu dokončení došlo až v roce1947a součástí byl i nový most přes Svratku a odbočka do Sedlišť.K původně plánované nové silnici údolímVěcovského potokana Nové Město již nedošlo.V roce1940se uvažovalo i o výstavbě nové silnice, která by spojovalaVysoké Mýto,Proseča Jimramov a dále měla pokračovat údolím Svratky naBrno.Tato nová silnice o parametrech silnice I. třídy měla nahraditSudetamiv okolíSvitavpřerušenou silnici zHradce Královéna Brno, k její realizaci však nedošlo; na jimramovsku měla nahradit dnešní silnici II/357.V letech1955a1956proběhla výstavba přeložky silnice na Sněžné, čímž došlo k odklonění dopravy z Panské ulice a dnes již neexistují „Urbanovy uličky“.
Železniční doprava do městysu nikdy zavedena nebyla, ačkoliv se uvažovalo o vytvoření trati spojující Nové Město na Moravě a Poličku. V plánu bylo i vybudováníjimramovského vlakového nádražív lokalitěŽabárna.
Co se týká autobusové dopravy, tak autobusy ve vlastním Jimramově staví na třech zastávkách. ZastávkaJimramov, nové domkyse nachází na okraji Jimramova, nedaleko odbočky na osaduDomky. Druhá zastávkaJimramov, Obecní úřadje umístěna přímo v centru městysu nanáměstí Jana Karafiáta. Třetí zastávkuJimramov, zahradnictvínajdeme na Strachujovské ulici, nedaleko zahrádkářské kolonie, mezi dvojicí ramenVěcovského potoka, které se nedaleko od ní vlévají doSvratky, resp.Jimramovského rybníka. ZastávkaJimramov, GAMAse již nachází v místní částiBenátkyna katastrálním územíTrhonice.
Cyklisty sem přivádí řada cyklotras. Po silnici II/375 přicházícyklotrasa 104, mířící podélFryšávkypo silnici na Sněžné. Od Dalečína sem vedecyklotrasa 4025(směrem na Borovnici), odJimramovských Pavlovicpřes Domkycyklotrasa 4344a začíná zdecyklotrasa 4339, pokračující naJavorek.
Jimramov leží na soutoku Fryšávky a Svratky, do které dále postupně ústí Malý Trhonický (zv. také Vzdychánek), Trhonický a Věcovský potok. Na Fryšávce se celkově nachází 5 mostů (Borovnický, Starý a Nový most u Sola a dva mosty ve Smrčinách uNového Jimramova), další dva na Svratce (Poličský a Benátský) a po jednom na Trhonickém a Věcovském potoce. Trhonický potok ovšem neprotéká Jimramovem, ale jeho místní částí Benátky.
Předchůdcem mostů bývaly brody, ze kterých se v Jimramově minimálně do roku2006dochoval jediný. Začíná u mostu u Bludníku a proti proudu Fryšávky pokračuje na levý břeh, kde pokračuje vozová cesta na Holý vrch.Nejstarší známá vyobrazení jimramovských mostů jsou na obraze Jimramova z roku1750, umístěném v Síni rodáků.
Poličský mostnajdeme pod skálou Kabačkou na dnešní silnici spojující Jimramov s Poličkou v ulici Mostní. Jeho původní podoba není známa, zřejmě býval dřevěný, stejně jako ostatní jimramovské mosty. V kronikách se můžeme dočíst, že býval zakončen branou a ta se na noc zavírala.V roce1848jej povodeň strhla a musel být nahrazen novým. Na obraze z roku1750je nakreslen jako krátký jednoobloukový kamenný most.Na obraze je zároveň zachyceno nové koryto Svratky, kdy se obloukem odklání od Kabačky ke mlýnu. Jednalo se však pouze o dočasnou změnu koryta, k čemuž docházelo poměrně často po povodních.Při přestavbě po roce1880už byla řeka ve svém původním korytě. Po této přestavbě se z něho stal nejdelší jimramovský most; měl pět kamenných pilířů a typologicky spadal mezi traverzové mosty.Jelikož však byl velice úzký a nevyhovoval tak požadavkům automobilové dopravy20. století, bylo v rámci výstavby silnice na Poličku rozhodnuto taktéž o radikálně přestavbě mostu, resp. výstavbě nového mostu.Se stavbou se započalo v roce1939, část původního mostu se ubourala, vytvořili se základy nových pilířů a také došlo k vystavění opěrné zdi při Vzdychánku (Malý Trhonický potok).V roce1941došlo k přerušení stavby, obnovena byla v letech1947–1948a zrealizována firmou Ing. Fanta – Kutnohorský.
Druhý jimramovský most přes Svratku se nazýváBenátský. Jak už název napovídá, spojuje Jimramov s místní částí Benátky, resp. ulici Dolní s Ubušínskou. Dlouhou dobu se jednalo o dřevěný most, jak je zachycen i na výše zmíněném obraze.O původních dvou mostech se informace nedochovaly, třetí byl stržen povodní v roce1861a čtvrtý v roce1875.Po jedné z dalších povodní jej nahradil provizorní most o dvou polích se středovýmrizalitem.V průběhu regulace řeky v letech 1925–1926 ho nahradil obloukový železobetonový most.26. dubna1945jej partyzáni poškodili výbuchem nálože, kterou umístili na pilíř na levém břehu.Výsledkem toho bylo naklonění mostu o půl metru.Po válce se sice dočkal rekonstrukce, ale stopy po výbuchu ve formě trhlin zůstaly a postupně se rozšiřovaly. Proto došlo v roce 2013 k jeho rozebrání a vystavění nového mostu.
Nejstarším most vedoucí přes Fryšávku najdeme nedaleko jejího soutoku se Svratkou. Nazývá seBorovnickýa na základě zmíněného vyobrazení můžeme říci, že původně býval dřevěný se střechou. Po roce1885přešel přestavbou na traverzový most.Při přestavbě byly na pilíře položeny ocelové nosníky a na ně 10 cm silné kamenné desky. Most pak doplňovalo ocelové zábradlí.Další přestavbou prošel v 80. letech20. století, kdy se dočkal výměny nosníků a mostovky; zároveň přibyly po obou stranách chodníky pro pěší.
V místech vyústění Panské ulice do ulice U Fryšávky stojí tzv.Starý most u Sola. K jeho vybudování došlo patrně již zapánů ze Stařechovicve14. stoletía představoval spojnici Jimramova s hrademSkályaJavorkem.Původní podoba není známa, ale s největší pravděpodobností se jednalo o dřevěný most. Na přelomu19.a20. stoletíprošel přestavbou do současné podoby.Až do vybudování přeložky silnice III/35726 tudy vedla cesta na Sněžné. Z důvodu havarijního stavu jej dnes mohou využívat pouze pěší.
Nový most u Solavznikl až po vybudování přeložky silnice na Sněžné do dnešních míst. K přeložení silnice došlo v letech 1955–1956a doprava tak byla odvedena z velice úzké uličky mezi bývalýmpivovarema Zámeckým mlýnem (dnes zbořený).
Poslední dvojice mostů přes Fryšávku se nenachází přímo v Jimramově, nýbrž až v tzv.Smrčinách, kousek od Nového Jimramova. Jejich vznik je zasazen do doby okolo roku1900, kdy došlo k vystavění silnice na Nový Jimramov.Jednalo se o traverzové mosty, v 90. letech20. stoletípři rozšiřování silnice zmodernizované.
Centrálním místech v Jimramově jenáměstí Jana Karafiáta, na němž se nachází mj. i radnice. Z náměstí pak vybíhá šest ulici, přičemž pět z nich lze považovat za páteřní. První z nich jePavlovická ulice, která kopíruje silnici II/360 a přichází ze směru od Nového Města na Moravě. Původně se měla jmenovatNovoměstská, ale v průběhu jednání v roce1999došlo k jejímu přejmenování.Nad domem čp. 252 se od ní odpojujeStrachujovská ulice, následující silnici II/357 na Bystřici nad Pernštejnem. Druhou páteřní ulicí, vycházející z náměstí, jeDolní, která pokračuje směrem na Benátky. Za Benátským mostem se z ní stáváUbušínská ulice. Obě ulice se z náměstí oddělují u bývaléhohotelu Koruna. U bývalého klášteraChristianeumopouští náměstíMostní ulice, míří po silnici II/360 směrem na Poličku, přičemž vlastní ulice končí kousek z Poličským mostem u odbočky naSedliště. Poslední dvě páteřní ulice se od náměstí oddělují za zámkem. První vede rovně po silnici III/35726 na Sněžné a nese názevU Fryšávky. Vpravo přes Borovnický most pak míříBorovnická ulice, kterou prochází silnice II/357 na Borovnici (s malou odbočkou k domu čp. 263).
Zůstaneme-li ještě chvíli v části ze Borovnickým mostem, najdeme zde další dvě ulici. UliceŽabárnavede od mostu proti proudu Svratky a v minulosti zde mělo stát plánované jimramovské nádraží. U domu čp. 281 zahýbá vlevo uliceV Sytinách.
Na svazích vrchu Padělek je trojice páteřních ulic. UlicePanskávychází z ulice U Fryšávky pomocí starého mostu U Sola, vede nad fotbalovým hřištěm a zámkem až téměř k evangelickému kostelu. Tady volně přechází do ulice zv.Hliník. Součástí panské ulice je i krátká spojnice od domu čp. 124 k Borovnickému mostu. Ulice Hliník vede od evangelického kostela rovně, přičemž po chvíli se větví na horní (okolo domů čp. 90 a 146) a dolní část. Obě části se brzy znovu setkávají v části spojující Padělek a Pavlovickou ulici. Součástí ulice je i krátká spojnice s domem čp. 233. Pro část nad katolickým a evangelickým hřbitovem byly původně navrhovány názvyNad hřbitovyčiNad Kostely, nakonec ale došlo k rozdělení mezi ulice Panská a Hliník.Zbývající ulice na svahu vrchu nesou názevPadělek, kromě ulice pod bývaloukaplí sv. Matouše, pojmenovanouU Kaple. Spojnice mezi Panskou ulicí a náměstím, vedoucí okolo katolického kostela, nese názevKostelnía spojnice Pavlovické ulice s osadou Domky je pojmenovaná po osadě, tedy nese názevDomky.
Poslední ulicí ve vlastním Jimramově je trojice ulic mezi ulicemi Pavlovická a Dolní, nesoucí označeníŘíční. Podle původního návrhu měla nést názevU Porážky, proti čemuž se vznesla vlna kritiky jimramovských obyvatel.Z následné diskuzi zazněly návrhy na názvyZa Vodou, Říční aPod Vodou, narážející na povodně1997.Zastupitelé nakonec vybrali právě označení ulice Říční.
V Jimramově existuje několik budov, ve kterých byla umístěna škola. Dodnes stojí všechny, ale budova nejstarší školy je dnes ve velmi špatném stavu. Od roku1958je Horní škola chráněna jakokulturní památka,od roku2010i budova nejstarší jimramovské školy.V prostorách zámku navíc v minulosti fungovalo i železniční učiliště.
Učitel je v Jimramově poprvé zmiňován roku1559a od obce dostával plat ve výši 3groše. První nepřímá zmínka o jimramovské škole pochází z roku1565, kdy majitel rychty vSedlištích,vladykaVáclav Újezdecký z Morašic, věnoval jimramovským louku s podmínkou, že hospodář Havel Klečků nechá postavit školu. V roce1602se tehdejší učitel Bohuslav dostal do sporu s farářem o plat. Jako reakci na tento spor vytvořilJan Dubský z Třebomyslictzv.Pořádek církevníobsahující 18 artikulů. Roku1605byla vydána další listina, v níž představitelé obce stanovili povinnosti pro učitele, a v roce1606smlouva, podle které měli faráři dávat rektorům 6 zlatých (ze svéhodesátku) za stravu. V roce1609byla na místě fary nákladem sedlišťského mlynáře Karla Klečky postavena škola. V následujícím roce pak vydala městská radaŘád pro školní správce. Až do roku1620byla protestantská, poté ji zabrali katolíci. Učilo se v jedné místnosti, kde také bydlel učitel, který byl do roku1867podřízen faráři.
V době pobělohorské docházelo k častému střídání učitelů i farářů v Jimramově – v letech1677–1680byl zcela bez faráře a v této době se o školy nikdo nestaral. K roku1650jsou uvedenyfarní školyvBystřici, Jimramově,Novém Městě,Žďáře,OlešniciaPoličce. Tento stav vydržel až do roku1781, kdy byl vydántoleranční patent.
Nejstarší jimramovská škola se nacházela v současném domě čp. 72, který stojí ve svahu ukostela Narození Panny Mariea přilehlého hřbitova. Zděnýštítstavby, jejíž půdorys má podobu lichoběžníka, směřuje k náměstí Jana Karafiáta, zatímco dřevěný bedněný štít spolovalbouke kostelu. Objekt je zčásti podsklepený svalenou klenbousklepa. Většina budovy je z kamene, pouze část druhého patra se dochovala roubená. Střechu pokrývá eternit, pod nímž se dochovala původní šindelová krytina. V současné době je objekt neudržovaný a postupně chátrá.
Horní škola byla vybudována na popud hraběteAntonína Belcredihov letech1800–1801. O jejím vystavění bylo rozhodnuto z důvodu nedostačující kapacity staré školy. Uvažovalo se o více lokalitách, nakonec se však vybralo místo uprostřed náměstí. Původně se jednalo o dvoutřídní školu, od roku1884měla tři třídy a po zrušení bytu řídícího v roce1886čtyři. Od roku1867nesla názevObecná škola katolická. Do roku1842se zde učilo česky i německy, poté jen česky. Prvním správce se stal Václav Kostrošic, jenž na tomto postu zůstal do svého odchodu do důchodu v roce1842. Místo po něm převzal jeho zeť Josef Wolf zHorní Bobrové, jenž zde od roku1833působil jako podučitel. Po odchodu do důchodu v roce1884ho nahradil Karel Bastl zNového Města na Moravě.
Ještě v témže roce do Jimramova přišel učitel František Still. Jimramovský rodák studoval v letech1875–1879vBrněa před svým příchodem do Jimramova krátce učil vNové Vsi. V roce1899se podílel na vydání kronikyPaměti městečka Jimramov, kterou sestavil ze zápiskůmons. Jana Havránka. V roce1890odešel doDalečína.
Novým učitelem se stal Josef Kheil, jenž se narodil18. března1866veŽďáře nad Sázavou. Stejně jako Still studoval v Brně, poté učil vNěmeckéma vNovém Městě na Moravě. Jelikož pocházel z hudebnické rodiny, chopil se zde rozvíjení talentu hudebně nadaných žáků, které učil hře na různé hudební nástroje. Také měl výrazný podíl na vytvoření hudební akademie a jeho žáci tvořili základ jimramovského orchestru. Kromě toho byl také fotografem. Řada jeho fotografií se zachovala díky článkůmdr. Jiřího Gutha-Jarkovskéhov časopiseTurista.
Na konci19. stoletípod ní spadaly také školy veVěcově,BorovniciaJavorku. Škola ovšem postupně přestávala vyhovovat, třídy bývaly přeplněné a někteří rodiče kvůli tomu odmítali své děti do školy posílat. Ve školní kronice se dochoval popis z roku1886:
Evangelická škola byla postavena roku1782, krátce po vydánítolerančního patentu. Prvním známým učitelem byl Jan Mašík, zv. Vřava. Nejprve se učilo v bytě, po roce1792v nově postavené společné budově školy a fary.
V roce1870došlo k otevření nové dvoutřídní školy, tzv.Dolní školy, na jejíž stavbu přispěl 500 zlatými i císařFrantišek Josef I.Roku 1873 došlo k rozšíření na trojtřídní. V roce 1931 budova vyhořela, ale došlo k jejímu obnovení.
V roce1922byly obě školy spojeny do pětitřídní obecné školy. Správcem se stal učitelJosef Kheila vyučování probíhalo v obou budovách. Vzhledem k narůstajícímu počtu žáků, přestaly školy kapacitně vyhovovat, a proto se v roce1905katolická a evangelická školní rady rozhodly k vybudování nové Měšťanské školy.
Vybudování měšťanské školy bylo domluveno v roce1905. V roce1906podaly místní školní rady žádost na c.k. okresní školní radě vNovém Městě na Moravěa dne8. října1907proběhlo najimramovské radnicikomisionální řízení. V něm se obceSedliště,Trhonice,Jimramovské Pavlovicea společnostiObčanská záložna,Cyrilometodějská záložnaa Sousedské lesy zavázaly k finančním příspěvkům na stavbu školy. Další obce –Nový Jimramov,Javorek,Borovnice,UbušínaVěcov– se zavázaly poskytnout potahy na dovoz stavebního materiálu. Dále bylo domluveno, že provoz školy bude platit Jimramov, obecné školy budou rozděleny podle náboženství a žádná nebude spadat pod měšťanskou školu a měšťanská škola bude mít vlastní školní radu. Dne27. dubna1908bylo povoleno zřízení trojtřídní měšťanské školy, která dočasně sídlila v domě u Obručníků. Prozatímním ředitelem jmenovali Bohdana Hejduka, dalším učitelem je znám František Vítek. Dne16. září1908v 8 hodin zahájili bohoslužby v kostelích první školní rok. Učil se zde zeměpis, dějepis, počty, měřičství, rýsování, čeština, přírodopis, přírodozpyt, kreslení, psaní, zpěv, tělocvik a němčina.
Současně probíhala jednání o vybudování budovy školy. Vytvořením plánů pověřiliing. Vladimíra FischerazBrna. Ten navrhl postavit dvě jednopatrové budovy, vzdálené 10 m od sebe. V jedné budově měly mít ředitel a školník své byty, do druhé se měly umístit 3 učebny a sociální zařízení. Po upozornění ředitele Hejduka, že se v současné době zřizují čtyřtřídní měšťanské školy a také se staví dívčí školy a kapacita by tak nemusela stačit, došlo ke změně plánů. Dne14. října1908byly odsouhlaseny nové plány, podle kterých se vybudovala jen jedna budova. V ní měly být umístěny 4 učebny, učebna ručních prací, kreslírna s kabinetem, tělocvična, šatny, dva kabinety, sborovna, ředitelna, sociální zařízení, byt ředitele se třemi pokoji a příslušenstvím a byt školníka s kuchyní a pokojem, přičemž oba byty měly mít samostatný vchod. V projektu byly také vyznačeny zahrady, cvičiště, dvůr, studny, ploty, příjezdová cesta a na dvoře dřevník, kurník, a chlívek pro husy a černý dobytek. Zároveň bylo vybráno místo pro stavbu, pozemek hraběteBelcredihona Padělku, jenž škole daroval.Okresní školní radajako ředitele definitivně vybrala Bohdana Hejduka, odborným učitelem se stal František Ondruška. Dne31. března1909schválilo ministerstvo přejmenování školy na nový název –Jubilejní měšťanská škola Jeho Veličenstva císaře a krále Františka Josefa I.
Dne4. dubna1909 schválilo vedení městečka výstavbu školy v ceně 123 000koruna dne18. dubnaobdrželo stavební povolení. Stavbou byla pověřena jimramovská firma Čeňka a Josefa Veselských, kteří cenu stanovili na 110 085 korun.16. květnabyla podána žádost o zřízení dívčí školy, ovšem kvůli špatné ekonomické situaci země došlo k jejímu zamítnutí. Stavba chlapecké školy začala17. května1909. Školní rok 1909/1910 znamenal otevření 2. třídy, která se nacházela v patře hostince Koruna. Dne6. září1910byla budova měšťanské školy za asistence c.k. okresního hejtmanství vNovém Městě na Moravězkolaudována a výuka zde byla8. zářípovolena.
Školní rok, první v nové budově, byl zahájen16. září1910 bohoslužbami v kostelích. Zároveň byla otevřena 3. třída. Výnos ministerstva povolil se zúčastnit výuky také dívkách (jako hospitantky). Žáci byli přijímáni od 11 let a vyučovalo se zde náboženství, čeština, zeměpis, dějepis, přírodopis, přírodozpyt, počty, měřičství, rýsování, kreslení, krasopis, zpěv, tělocvik a nepovinně pak němčina a ženské ruční práce. Kromě toho byli hodnoceni také za mravy, pilnost a úpravu písemných prací. V roce1919se své první třídy na měšťanské škole dočkaly také dívky. Roku1920byla otevřena živnostenská škola pokračovací.
Po roce1948byl několikrát změněn nejen vzdělávací systém, ale také školská vzdělávací soustava. V roce1953došlo k zavedení povinné osmileté školní docházky od 6 do 14 let. V roce1960došlo k prodloužení na devět let a v roce1980dokonce na deset let, přičemž základní škola byla na osm let. V roce1996došlo k návratu na devítiletou školní docházku.
Současná škola je pokračovatelkou měšťanské školy. Už počátkem 80. let začaly snahy o vybudování přístavby, kam by se přesunuli žáci z nevyhovujících prostor škol na náměstí. Dne6. května1983byl položenzákladní kámenpřístavby školy. Ke slavnostnímu otevření došlo28. srpna1986a přemístili se semtřídy2. stupně. V roce2001přibyla budova se školní jídelnou a kotelnou a v roce2003komplex uzavřela čtvrtá budova s tělocvičnou a venkovní hřiště.
Od roku1962nebo1963se v prostorách jimramovského zámku nacházelo železniční učiliště (tehdy pod názvemŽelezniční odborné učiliště Jimramov). Škola zde fungovala do roku1998, pak byla přesunuta doNového Města na Moravě.Za dobu své existence několikrát změnila název –Odborné učiliště železniční Jimramov(1965–1980),Střední odborné učiliště železniční Jimramov(1980–1994) aIntegrovaná střední škola dopravy a zasílatelství Jimramov(1994–1998).
V místním parkuBludníkse každoročně na konci srpna koná hudební festivalOtevřeno Jimramov, který organizujeKlub Sluníčko – Unijazz. Kromě toho zde funguje či fungovala řada dalších spolků a lidé se sdružovali v různých organizacích (rybáři, včelaři, zahrádkáři …)
Spolek roku1875založil vlastenec a zámecký důchodní Josef Pavelka. Ten kolem sebe sdružil několik mladých lidí a spolu zřídili v panské palírně jeviště. Hráli zde různé hry, jako např. dramaLoupežníciodFriedricha Schillera. V roce1884při požáru zámku vyhořela také palírna, kde bylo uložené jeviště a kulisy. Členové, doplnění o studenty, se pustili do obnovy jeviště. Dne2. srpna1844 uspořádali u střelnice slavnost, které se zúčastnil také nedávno založený pěvecký sbor pod vedením učitele Bastla, a místní dechová hudba zde zahrála úryvky zProdané nevěsty. Vybrané peníze posloužily na obnovu jeviště. S obnovou pomohl pozdější šéf malírnyNárodního divadlavPrazeakademický malířJan Holzer, jenž ochotníkům daroval oponu s pohledem naHradčanya několik kulis. Po stranáchportáluse nacházely portrétyJosefa Kajetána TylaaVáclava Klimenta Klicperya nad oponou znak Jimramova v lipovém věnci se stuhami v barvách slovanskétrikolory. Toto jeviště sloužilo do roku1896, kdy se po postavení hostinceKorunapřesunulo do sálu v prvním patře budovy. Od roku1890spolek vedl učitelJosef Kheila vydržel zde až do jeho ukončení za první světové války. Po válce se očekávalo obnovení, ale nový majitel hostince dal spolkuvýpověďa ten poté ukončil činnost.
V roce1922nastudovali ochotníci pod vedením Josefa Kheila dramatizaci místní pověsti. Autorem této dramatizace byl právě Kheil, jenž zde také působil jako herec a režisér. Pověst vypráví o místní služce, která naVelký pátekvstoupila do skályKotkovicea domů se vrátila až za 100 let. Dnes je již pověst téměř zapomenutá. Text divadelního provedení se nenávratně ztratil spolu s archivem po zániku spolku. Představení mělo obrovský ohlas nejen mezi místními obyvateli, alerecenzese objevila také v novinách:
Orelse stal poSokoludruhou tělovýchovnou organizací v Jimramově. K ustavení došlo dne2. února1921. Starostou byl jmenovánkonsistorní radaJan Máchal a činnost řídil dvanáctičlenný sbor. Od samého začátku provozu se potýkali s problémem, kde budou činnost provozovat. Dočasné útočiště nalezli v budově střelnice u Sola, kde se také konala divadelní představení. V areálu bylo dále zřízeno cvičiště a postaven hudební pavilon. Jelikož areál byl využitelný pouze v letních měsících, snažili se proto získat vlastní budovu. Po jednáních s majiteli zámku se přesunuli do přestavěné bývalé budovy palírny. Zde byl vytvořen sál s jevištěm a Orel zde působil od roku1933. Poúnorovém převratuv roce1948musela být činnost ukončena. V roce1968spolek svou činnost obnovil, ale už v následujícím roce došlo k opětovnému rozpuštění. Druhého obnovení provozu se Orel dočkal až porevoluci, roku1991.
Klub filatelistů založili v roce1962František Dobiáša Miloslav Fučík pod názvemFilatelistický kroužek při Železničním učilišti Jimramov,brzy ale došlo k přeměně naKlub filatelistů 06-85.Největší rozmach zažil v 70. letech 20. století, kdy měl 32 členů,a ve stejnou dobu uspořádal propagační výstavu na radnici.V letech1971–2001fungoval při základní škole také kroužek mladých filatelistů, jehož členem bylo až 15 žáků.Ti se také několikrát zúčastnili krajského kola filatelistické olympiády vBrně.
Ani jimramovskému klubu se nevyhnula moderní éra, kdy dochází k postupnému úpadku klasické pošty a jejímu nahrazení poštou elektronickou. To mělo za následek postupný úbytek počtu členů klubu, který v roce2011dosahoval počtu 7 členů.Jimramovský klub postupně navázal spolupráci sKlubem filatelistů 06-10zeŽďáru nad Sázavoua účastní se jejich akcí.Ten se také podílí na propagaci Jimramova, když v jejich zpravodaji např. vytiskli článek o historii jimramovské poštyči v roce2004vydali obrazovoudopisnicis portrétemMatěje Josefa Sychry, který je neodmyslitelně spojen se Žďárem i Jimramovem.V roce2006vyšla také obrazová dopisnice ke 160. výročí narozeníJana Karafiátaa ke 130. výročí prvního vydáníBroučků.Ve spolupráci se správouCHKO Žďárské vrchyproběhl19. června2010křest známky vydané při příležitosti 40. výročí CHKO a jejíž motivem jeProsička.Zároveň se při té příležitosti používalo razítko jimramovské pošty stolií bahenní, která je symbolem CHKO.
Kromě výše zmíněných zde existovaly také další spolky. Tyto spolky však dnes již nefungují, o některých z nich se dochovalo minimum informací.
Počátky této hry v Jimramově sahají minimálně do19. století,ve skutečnosti nejspíš ještě dál do minulosti. Hry probíhaly jak v hostincích, tak i v domácnostech.Hrálo se hlavně v neděli po bohoslužbácha často se jich účastnil také obyvatelé okolních obcí. Koncem20. stoletídošlo k úbytku hráčů.Přesto se našla skupinka nadšenců, kteří se rozhodli o vzkříšení taroků v Jimramově.
Jimramovský tarokový klub vznikl v roce1997jako první registrovaný klub tohoto druhu vČeské republice.Ministerstvo vnitrajej zaregistrovalo12. prosince1996a dne1. února1997se konala první schůze, na které byly přijaty stanovy klubu.Od roku1991se v Jimramově pořádá vánoční turnaj,který tvoří součást GP Vysočiny.V době vzniku měl klub 17 členů, dnes jich je 42. Od roku1999hraje klub v sokolovně, kde se jim podařilo zrekonstruovat bývalé šatny a vytvořit z nich klubovnu. Ta je využívána nejen pro potřeby klubu, ale také se zde konají různé společenské akce.Budoucnost taroků však v současné době ohrožujepoker, který získává stále více příznivců a hráčů.
Místní odborKlubu českých turistůnavazuje na činnost původního odboru založeného ve 30. letech20. století, který byl nucen ukončit svoji činnost během německé okupace v roce1942. Z jeho poslední valné hromady z18. října1942se dochovala prezenční listina účastníků. Z ní vyplývá, že se jí zúčastnilo 20 členů a předsedou byl tehdejší starosta městyse Alois Horák.V roce1945se dočkal na krátkou dobu obnovení, ale už v roce1948byla činnost znovu ukončena. Druhé obnovení proběhlo až po roce2000. Z původní skupinky nadšenců se jejich počet rozrostl asi na 20 turistů,pořádajících výšlapy po okolí Jimramova,Korouhve,Strachujova,DalečínaaBystřice nad Pernštejnem. Zařazen byl do krajské turistické organizacePardubického krajea za předsedu zvolen Ivan Kropáček. Ten se spolu s Jaroslavem Škorpíkem také účastnil školení průvodců a značkařů turistických tras.Po jejich odchodu je nahradil Bohumil Kalášek.
V průběhu roku pořádá řadu turistických akcí. Sezonu každoročně zahajuje vycházka z Jimramova doDaňkovic, konaná o prvním jarním víkendu.Řada turistů se účastní akcí v zahraničí, především pak zájezdů doAlp. Tradiční bývá i předsilvestrovský výstup naProsičku.
Pěší turisty může do Jimramova přivést trojice značených turistických tras – žlutá, modrá a červená. Žlutá značka vytváří turistický okruh, který spojujeTrhonický mlýn,Benátky, Jimramov aTrhonice. Část trasy od mlýna do Benátek téměř kopíruje tok Trhonického potoka. Do Jimramova vstupuje z Benátek po Benátském mostě přes Svratku, pokračuje Dolní ulicí na náměstí, přechází jej celé a vystupuje Mostní ulicí a přes Poličský most ven z Jimramova. Kousek za Jimramovem se stáčí zpět na Trhonice. Během své trasy tak obchází Horu, jejíž vrcholová partie se nazýváSmutná skála.
Modrá značka přichází odSedlišťpo Poličském mostě přes Svratku, Mostní ulicí a přes horní část náměstí do Kostelní uličky, dále vede nad zámkem Panskou ulicí ven z městysu. Za Starým mostem u Sola pokračuje po lesní cestě rovně a přesProsičkuvede směrem naDolyaJavorek. Červená značka přichází směrem od Unčína a v Benátkách se napojuje na žlutou značku, kterou následuje na jimramovské náměstí, kde přechází na modrou značku. Tu následuje až ke Starému mostu u Sola, kde se odděluje a po lesní silničce vede přes samotuNa Loužisměrem naNový Jimramov.
Ačkoliv se v Jimramově nenachází žádný lyžařský vlek (nejbližší jsou např. v Novém Jimramově, SedlištíchčiVěcově), bývá městys vyhledáván i lyžaři. Výchoziště se nachází na svahu Padělka nad hrobkou Belcrediů a po svahu Padělka pokračuje nad osadu Domky, kde se rozděluje. Stezka rovně pokračuje naJimramovské Pavlovicea po svahuLoučného kopcek rozcestí uMíchova. Stezka od Domků vpravo vede po svazích Padělka aPíckovak rozcestí uŠirokého Pole, odkud pokračuje jedna z částí dolyžařského areálu v Novém Jimramově.
Takto později Jarkovský vzpomínal, jak se vlastně v roce1903do Jimramova dostal.Zdejší prostředí jej uchvátilo natolik, že jej nazvalMeranem Českomoravské vysočiny.Spolu se svou manželkou se do Jimramova vrátil v následujících letech ještě dvanáctkrát, jejich pobyty přerušila pouze první světová válka.V letech1906–1913napsal a v časopiseTuristapublikoval několik článků o Jimramově a okolí – např.Jimramov(zabývá se zde historií a současným životem Jimramova),Z Jimramova do Chudobína,Údolím Svratky(cesta zVíruúdolím Svratky přesChudobína Dalečín do Jimramova) čiZe Švýcarska rovnou do Jimramova(cesta údolím Fryšávky do Sněžného).Průvodce mu na jeho cestách dělal jimramovský učitel Josef Kheil, který místa také fotografoval.
Kde však Guthovi při svých pobytech bydleli? Patrně to nebylo v jednom domě, ale využívali jich několik. Během prvního pobytu zřejmě bydleli přímo u lékárníka Kostky na náměstí v domě čp. 11. Tomu nasvědčuje i fakt, že podle dochovaných zpráv bydleli v domě u řeky, kde jejich syn Gaston jezdil v lodičce spolu s Karlem Mrštíkem (ten pobýval u své tety Jelínkové v čp. 13).Při některém z dalších pobytů bydleli v domě U slunce, jak napovídá zmínka paní Guthové, která vzpomínala, že z okna jejich bytu viděla na protější straně obchodnici paní Zástěrovou (čp. 37), jak jim mává z okna.V dopise Karla Pohořelého, který psal Gastonovi Guthovi, se objevuje možnost, že Guthovi bydleli v Dolní ulici u Šauerů (čp. 5).Pro tuto možnost však neexistuje žádný písemný doklad.
O vztahu dr. Jarkovského k Jimramovu svědčí i jeho poděkování za zaslanou brožuru o Jimramovu z roku1931:
Jediné jimramovské muzeum, Síň rodáků, se nachází v bývalé tzv. Horní škole nanáměstí Jana Karafiáta. K jeho otevření došlo v prosince1998a výstavní prostory byly upraveny na základě návrhu architektaIng. Jana Doležalaz Brna.Muzeum je rozděleno na tři expozice, přičemž ta hlavní se věnuje osobnostem spojenými s Jimramovem – např.AloisoviaVilémovi Mrštíkům,Karlu Slavíčkovi,Matěji Josefu SychrovičiMichalu Blažkovi.Vlastní expozici má spisovatelJan Karafiát. Třetí expozice je pak věnována Životu na Vysočina a součástí je betlém od místního řezbáře p. Pivoňky.
Dominantu muzea představujedioráma BroučciodJiřího Trnky, původně vytvořený pro světovou výstavuExpo 1939vNew Yorku, která se ovšem kvůli válce neuskutečnila.Poprvé tak bylo vystaveno v roce1940vUměleckoprůmyslovém muzeu v Prazepři příležitosti výstavyMalíř naděluje dětem.V roce1958se objevilo i naExpuvBruselu.V roce2004se část dioramatu dostala na výstavu o Jiřím Trnkovi vJaponsku.V roce2011při příležitosti oslav 100 let od narození Jiřího Trnky a výstavy v Plzni prošlo kompletní rekonstrukcí.Dnes je v majetkuČeskobratrské církve evangelické, které jej nejprve vystavovalo v jimramovském evangelickém kostele, později přešlo do jimramovského muzea.
V roce 2015 se v Jimramově nacházely dvě galerie, resp. jedna výstavní síň a jedna galerie.
Výstavní síň U svatého Jana se nachází na náměstí Jana Karafiáta v Jimramově v prostorách tzv. Horní školy, o kterou se dělí s muzeem Síň rodáků.
Prodejní galerie Merán Jimramov s výstavní síní malířů Vysočiny se nachází v domě čp. 38 na náměstí Jana Karafiáta v Jimramově.
Jelikož se městysu vyhnula komunistická paneláková zástavba, zachoval si Jimramov starobylý ráz. Převážně v centru obce se nachází přes 60 domů zahrnutých v roce1991doMěstské památkové zóny. Nedaleko obce se nacházípřírodní památkaProsička.
Kostel Narození Panny Marie je farním kostelem v Jimramově, podobu získal při přestavbě ke konci 18. století.
Evangelický kostel v Jimramově byl postaven naproti kostelu Narození Panny Marie ke konci 18. století. Je chráněn jako kulturní památka.
Kostel byl vystavěn v letech1767–1769. Roku1783byl však zrušen a přeměněna na byty. Dnes je v havarijním stavu. V jeho blízkosti stávala v minulosti kaple stejného zasvěcení, která byla později přeměněna na byt a roku1954zbořena. Podle ní se jmenuje i nedaleká ulice.
Novogotická pohřební kaple rodiny Belcrediů byla v Jimramově postavena v roce 1832,v hrobce je pohřbeno 16 členů rodiny.
Chrisianeum je budova bývalého kláštera v Jimramově.
K výstavbě došlo krátce po vydáníTolerančního patentu, v letech1789–1791. Toleranční patent umožňoval kroměřímskokatolického vyznánítaké vyznáníaugšpurské,helvetskéařeckopravoslavné. V letech1957–1959došlo v budově k vybudování sborového sálu, tzv.Karafiátova síň. Autorem bylarchitektPavel Bareša její zdi zdobí výjevy z Broučků. V roce1985došlo na základě návrhuMiroslava Radyk jejímu upravení.
Baroknísochasv. Jana Nepomuckéhopochází pravděpodobně z roku1712. Nechala ji vytvořitMarie Anna z Nübern. Na podstavci se nachází erbyBornstettůaNübernůa také latinský nápis –HaeC petra DIVo NepoMVCeno posIta est. Velká písmena představujípiktogramletopočtu 1712, který je buď rokem příchodu Nübernů na jimramovské panství, nebo rokem zhotovení sochy. Je považována za jednu z nejstarších v bývalém novoměstském okrese.
Původně stávala před zámkem, později před kostelem a nyní je před Horní školou.
Jimramovská radnice stojí v centru Jimramova a je chráněna jako kulturní památka.
Klasicistní zámek Jimravov stojí v centru městysu a je chráněn jako kulturní památka.
Stojí na skále nad dnešním soutokemSvratkyaFryšávky, za mostem naBorovnicina pozemkuLoukotovského gruntu, jeho jádro pochází z roku1802. V roce1927byla ve skále pod domem odhalena pamětní deskaAloisovi a Vilémovi Mrštíkovým. Jejím autorem jeakademický sochařJulius Pelikán. Samotná budova má obdélnýpůdorysa jde o přízemní stavbu svalbovou střechou.
Dům se nachází nanáměstí Jana Karafiátav Jimramově. V roce1846se zde narodil spisovatelJan Karafiát. Na fasádě je umístěna bronzová pamětní deska, odhalená roku1936, od akademického sochařeAntonína Lhotákanebo výtvarníkaFrantiška Anýže. Ve štítě ve dvoře domu se nachází nápisPostaveno s pomocí Boží nákladem France Mašíkem pod numerem 10 1830. Nápis byl později překryt a znovu objeven roku1867, jak dokazuje dodatečně připsaný štítek.
Budovu z let1800–1806nechal uprostřed náměstí vystavěthraběAntonín Belcredi, o čemž svědčí iniciály A.H.B. a letopočet1801ve štítě budovy. V roce1886byla budova upravena. Dnes je zde výstavní síň a Síň jimramovských rodáků s expozicí p.Karla Slavíčka, spisovatelůbratří MrštíkůaJana Karafiáta. V expozici je dioráma odJiřího TrnkyBroučci, které bylo vystaveno na světové výstavě vBruseluv roce1958.
Většinou jsouklasicistní, v okolí náměstí se zachovaly i domy roubené z18. století.
Vilu ve stylufunkcionalismunechal v letech1936–1937v Dolní ulici postavit zdejší obvodní lékař Josef Železný. Autory byli čerství absolventiAkademie výtvarných uměníJaroslav Kincl,Lev KrčaaStanislav Tobek, jejichž učitelem bylJosef Gočár. Budova má ocelovoukostru.
Jelikož se stavba nachází v záplavovém území, nebyla vila podsklepena. Jedná se o typickou funkcionalistickou stavbu s plochou střechou a terasou. Vstupní venkovní schodiště krytémarkýzoutehdy ústilo do prvního patra s ordinací a zázemím a za ní s kuchyní a v přilehlé snížené části obývací pokoj s jídelnou a dětským koutem. Ve druhém patře se nacházely kajutové ložnice a terasa nad obývacím pokojem. V přízemí pak pokoj služebné, garáž a další technické zázemí.Během povodní v letech1938,1965a1997byla vila částečně zaplavena.Po zániku ordinace došlo k řadám adaptačních úprav interiérů stavby, původní prvky však zůstaly zachovány.
V současné době se jedná v oblasti o ojedinělou ukázku funkcionalistické stavby, srovnatelná snad jen svilou Gustava JaroškaodLudvíka HilgertavDalečíně.
Budova bývalé tírny lnu a sušárny, známá také jakoKolotoč, se nachází v západní části Jimramova v údolí Fryšávky. Jde o budovu s válcovitou přístavbou, v současné době již bez původního vybavení. Stroj ke tření lnu byl vynalezen roku1835vJimramovských Pasekách.Objekt je chráněn jakokulturní(od roku1958)atechnická památka.
Jimramovu se v minulosti nevyhýbaly velké požáry, přičemž ten patrně největší městečko zasáhl v roce1589, kdy celé vyhořelo. V roce1785vydal císař Josef II. požární řád, který měl pomoci organizovat ochranu sídel proti požárům.Nutnost ochrany obyvatel si uvědomoval i tehdejší majitel jimramovského panství Antonín Belcredi a roku1800přesvědčil představitele městečka k nákupu přenosné stříkačky na ruční pohon, přičemž o financování se rovným dílem postarala vrchnost a obec.Z tohoto důvodu došlo na náměstí k výstavbě hasičské skladiště, přičemž klíč od skladiště měl u sebe učitel bydlící ve škole, a žebře a háky byly zavěšeny na domě čp. 37 v Mostní ulici.V roce1802vydal hraběAntonín Belcredipožární řád (jehož znění je dochováno v přepise A. Ženatého z roku1890), kde bylo uvedeno, co má každý obyvatel během požáru dělat – polovina lidí z každého domu měla ihned běžet k hašení s putnou či jinou nádobou, řemeslníci pak měli rozdělenou práci podle svých schopností a dovedností –, přičemž nedodržení těchto postupů bylo trestáno.Každoročně se také konala dvojice tzv.prub, neboli cvičení. Kromě toho došlo i ke zřízení požární pokladny (tzv.kasy ohně) slouží k úhradám výloh na nářadí a cvičení a jejíž existenci můžeme doložit ještě k roku1856.V pamětní knize městečka Jimramova je k roku1842uvedeno zakoupení velké požární stříkačky od firmy F. Hillera zeStarého Brna.Z dalších zápisů lze vyčíst využití jimramovských stříkaček při požáru v Poličce dne10. července1845.Po roce1848vyšla dvojice říšských zákonů č. 105 a 142 a v roce1873zákon č. 15 s platností promarkrabství moravskénařizující zřízení hasičského dobrovolného sboru v každé obci s více než 50 domy.
Vlastní hasičský sbor vznikl roku1875za starosty Františka Mašíka, čímž se řadí k nejstarším hasičským sborům z tehdejšíhonovoměstského okresu, ačkoliv obecní zastupitelstvo o jeho zřízení jednalo už v únoru1874.Nicméně stanovy sboru moravské místodržitelství v Brně potvrdilo až24. června1875 a15. červencetéhož roku se uskutečnila první schůze sboru, na níž zakládající členové složili slib hasičstva.Prvním starostou SDH se stal starosta obce František Mašík, velitelem Josef Pavelka a jeho zástupcem hostinský Josef Ptáček – v době vzniku měl 54 činných členů a 37 přispívajících členů, mezi nimiž nechyběl ani hraběEgbert Belcredi.K vycvičení sboru obec povolala Jana Syrového z Litomyšle, na zřízení cvičiště u střelniceSoloposkytla půjčku jimramovská občanská záložna a Sousedské lesy v červenci1876zakoupily za 1200 zlatých čtyřkolovou stříkačku, pro niž byla postavena zbrojnice u domu čp. 108 (hostinec Koruna).Dne6. srpna1876se pak v Jimramově uskutečnilo první veřejné hasičské cvičení za účasti sborů zLitomyšle,Bystrého,Ústí nad Orlicí,Poličky,České Třebové,Svitav,Bystřice nad Pernštejnem,Olešnice,Nedvědice,Velkého Meziříčí,Nového Města na MoravěaNěmeckého.V letech1899–1903existoval při sboru tzv.pohřební fond. Po založeníHasičské pojišťovnyse v roce 1899 jimramovští hasiči stali jejími podílníky.
V roce1907došlo k demolici skladiště za horní školou a od té doby hasiči využívali pouze zbrojnici u Koruny a místnost ve dvoře radnice. Po válce došlo za hospodářskými budovami zámku k výstavbě nové hasičská zbrojnice, která hasičům slouží dosud. Stará zbrojnice byla zbořena v roce1973.
Činnost hasičského sboru přerušila první světová válka, kdy většina hasičů musela narukovat. K obnovení a první valné hromadě došlo9. března1919.I kvůli armádě počet hasičů klesl. První veřejné cvičení se uskutečnilo až v roce1921. Na počátku 20. let se také ukázala zastaralost hasičského vybavení, kdy ruční stříkačky přestávaly stačit. Proto došlo k modernizaci vybavení a stříkačka byla vybavena motorovým pohonem, čímž se z ní stala první motorová stříkačka na Novoměstsku.Ta ovšem chybělapři požáru v Dolní ulici dne17. července1923, při němž nakonec vyhořelo 7 domů (dnešní čp. 1–6 a 109).V roce1922v městečku zemřel tehdejší starosta novoměstské hasičské župyFrantišek Vilím, který je pochován na zdejším hřbitově.
Ve 20. letech se postupně rozrůstalo vybavení hasičského sboru. K němu v roce1934přibyl automobil Austro Daimler, zakoupený od hraběte Belcrediho k přepravě osob a materiálu k požárům.Po havárii v roce1938došlo k jeho přestavbě na hasičské auto. V období protektorátu nedošlo k přerušení činnosti, neboť Němci si uvědomovali důležitost požární ochrany, nicméně se celý sbor ocitl pod dohledem protektorátních úřadů.
Seznam velitelů a náčelníků SDH v Jimramově (v závorce s uvedenou dobou ve funkci):
Až do roku1926jsou uváděni starostové obce – František Mašík, Adolf Ženatý a Josef Koza.Po vzniku Československa, resp. po roce 1926, měly jednotlivé SDH svoje starosty. V Jimramově to byli (v závorce s uvedenou dobou ve funkci):