Niccolò Piccinni

Niccolò Piccinni, takéNicola Vincenzo Piccini, resp.Niccolò Vito Piccini, jako další křestní jména jsou uváděna rovněž Marcello, Antonio a Giacomo (16. ledna1728,Bari–7. května1800,Passy), bylitalskýopernískladatel, představitelneapolské operní školy.
Narodil se vBari. Jeho otec, ačkoliv sám hudebník, byl proti tomu, aby syn nastoupil tutéž dráhu. Díky intervenci biskupa vBaribyl přijat na Konzervatoř sv. Onofria vNeapolijako většina skladatelůneapolské operní školy. Studoval uLeonarda LeaaFrancesca Durante.
Jeho první opera „Le Donne dispettose“ byla provedena vNeapoliroku1755a již o pět let později dosáhl vŘíměprvního evropského úspěchu buffo-operou „La Cecchina ossia la buona Figliuola“ (Hodná dceruška) na textCarla Goldoniho.
V letech1758až1773uvedl Piccini více než 30 oper vNeapoli, více než 20 vŘíměa další v jiných italských městech. Byl zástupcem hlavního kapelníka neapolské katedrály, vyučoval zpěv a byl varhaníkem v několika dalších chrámech Neapole. Stal se i druhým varhaníkem Královské kaple.
V roce1756se oženil se svou žačkou, zpěvačkou Vincenzou Sibillou, která se krátce po sňatku na manželovo přání vzdala pěvecké kariéry.
Roku1776byl pozván královnouMarií AntoinettoudoPaříže. Všechna jeho díla se v Paříži dočkala velkého úspěchu a skladatel obdržel od pařížského dvora tučnou rentu.
Velkým rivalem na poli operní tvorby v Paříži mu bylChristoph Willibald Gluck. Paříž byla rozdělena na piccinisty a gluckisty. Tuto rivalitu podporoval ředitelpařížské opery, který objednal u obou skladatelů operu na stejné téma: Ifigenii na Tauridě. Gluckova opera měla premiéru18. května1779, Picciniho následovala23. ledna1781. Ačkoliv byla provedena sedmnáctkrát, což byl na tehdejší dobu obrovský úspěch, později upadla v zapomenutí, zatímco Gluckovo dílo je trvalou součástí světového repertoáru. V roce1780Gluck opustil Paříž a ředitelé opery se pokusili roznítit novou rivalitu mezi Piccinim aSacchinim. To se však již nepodařilo. KdyžChristoph Willibald Gluckzemřel, navrhl Piccini, aby byl na jeho počest v Paříži vybudován pomník. Projekt však sami gluckisté odmítli podpořit.
Roku1784se Piccini stal profesorem na Královské konzervatoři (L'école royale de chant et de déclamation). Po nástupufrancouzské revolucese vrátil do Neapole. Z Paříže odešel ani ne tak z politických důvodů, jako spíše proto, že Republika mu královskou rentu silně zredukovala. Neapolským králemFerdinandem IV.byl nejprve vřele přijat. Když se však Picciniho dcera provdala za francouzského jakobína, jeho přízeň rychle ochladla. Na Picciniho bylo uvaleno domácí vězení a přežíval na příležitostných zakázkách pro divadla vBenátkách,NeapoliaŘímě.
DoPařížese vrátil v roce1798. Publikum ho přijalo s nadšením, penze mu byla částečně navrácena, a byl dokonce jmenován inspektorem reformované konzervatoře (Institut national de musique). Stáří a nemoci mu však již nedovolovaly pokračovat v dosavadním tvůrčím nasazení.
Zemřel7. května1800vPassy, nedalekoPaříže.
Piccini byl neobyčejně plodný skladatel.Sacchiniuvedl, že zkomponoval na 300 oper. To číslo je i přes vysoký věk, kterého se skladatel dožil, zřejmě přehnané, případně jsou do něj započteny inscenace téhož díla na různých scénách. Borde a Ginguené docházejí k realističtějšímu číslu 130. Dochovaných oper, u nichž je prokázáno autorství, je více než osmdesát.
Ačkoliv se v jeho díle projevuje vliv francouzské a německéopernítvorby, patří k typickým představitelůmneapolské operní školy.
Piccini obohatil italskou komickou operu o lyrický citový výraz. Jeho opera Hodná dceruška položila základ tzv. plačtivé komedie. Místo typicky neapolské drsné komiky volil Piccini pro své komické opery sentimentální náměty z měšťanského prostředí. Picciniho díla si velmi vážilW. A. Mozart.