Jednotka 731

Jednotka 731(japonsky731部隊,Nana-san-iči butai) byl krycí název pro jednotkubiologickéhoachemickéhovýzkumuJaponské císařské armádyběhem2. čínsko-japonské války (1937–1945) a2. světové války. Jednotka s hlavním sídlem vPching-fangu, jednom z okresůCharbinu, největšího města japonského loutkového státuMandžukuo(nyní severovýchodníČína), se svými zrůdnými pokusy na živých lidech podílela na nejhoršíchjaponských válečných zločinech. Předmětem pokusů této jednotky bylo nejméně 3000mužů, žen a dětí– zhruba 600 bylo každým rokem dodáno vojenskou policií Kempeitai– z nichž nezůstal nikdo naživu. Tento údaj nezahrnuje oběti z ostatních vojenských výzkumných zařízení jako např.Jednotka 100.
Jednotka až do konce války v roce 1945 od japonské vlády dostávala velkorysou podporu. Po válce, místo toho, aby byli výzkumníci jednotky souzeni za válečné zločiny (Tokijský proces), dostali ze stranyUSAimunitu výměnou za údaje získané pokusy na lidech.(Pouze někteří japonští zločinci byli zadrženisovětskými silamia souzeni vchabarovském procesuv roce1949. Sovětské a čínské údaje o existenci a obětech této jednotky však byly na Západě z velké části ignorovány nebo zavrhovány jakokomunistickápropaganda.)Informace a zkušenosti získané v oblasti biologických zbraní byly posléze použity doamerického programu vývoje biologických zbraní.
Informace o existenci a zločinech této jednotky se do japonského i světového povědomí dostaly kvůli poválečnému americkému utajení a popírání ze strany japonských úřadů s velkým zpožděním; veřejně se o tom všem začalo mluvit, připomínat a soudně projednávat až v polovině 90. let 20. století.
Oficiální název byl „OdděleníKuantungské armádypro prevenci epidemií a čištění vody“ (Kantógun bóeki kjúsui-bu honbu). Původně byla zřízena na základě vojenské policie císařského Japonska (Kempeitai). Až do konce války ji velel důstojník Kuantungské armády, generálŠiró Išii. Samotné zařízení bylo vybudováno v letech 1934 až 1939 a název „jednotka 731“ oficiálně přijalo v roce1941.
V rámci zvláštní utajené operace na území okupované severovýchodníČínybyly osoby, označované cynicky a zároveň i šifrovaně jakomaruta(丸太 – „kláda, poleno“), vybírány pro „studijní účely“ tak, aby skupina zahrnovala co nejširší spektrum populace včetně dětí a těhotných žen. Po zajetí a uvěznění v přísně hlídaném a opevněném objektu, z nějž se nedalo utéci, byly tyto „klády“ systematicky podrobovány zrůdným, nelidským pokusům, které vědecký personál podrobně zaznamenával a dále zpracovával, přičemž dokonce o některých těchto pokusech vyšly články v oficiálních vědeckých žurnálech – kde ovšem byly lidské oběti vydávány za zvířata, „mandžuskéopice“.
Pokusy zahrnovaly například:
Až na výjimky obvykle nikdo takové zacházení nepřežil déle než jeden měsíc.
Kromě pokusů v samotném sídle jednotky se tajně prováděly též pokusy vně areálu, přímo mezi civilní populací. Vědci z Jednotky 731 např. systematicky vypouštěli do okolíblechynakaženémoremnebo je nechávali rozprašovat z letadel nad městy. Bakteriemi způsobujícímibřišní tyfusčiparatyfusbyly otravovány zdroje vody. Odhaduje se, že všechny tyto aktivity zapříčinily smrt asi 400–580 000 čínských civilistů.
Japonští veteráni jednotky 731 potvrdili, že většina obětí, na kterých experimentovali, byliČíňané,KorejciaMongolové. Téměř 70 % obětí, které v Pching-fangu zemřely, byli Číňané, ať už civilisté nebo vojáci.Kolem 30 % obětí bylo zeSSSR.Další oběti tvořili obyvatelé kolonií Japonského impéria (Jihovýchodní AsieaTichomořské ostrovy) a malý počet válečných zajatců z řadSpojenců.
S blížící se hrozbou útoku Rudé armády proti Japonsku (Mandžuská útočná operace) přišel z nejvyšších míst počátkem srpna 1945 rozkaz zničit celé doposud přísně utajené zařízení v Pching-fangu a zahladit všechny stopy. To znamenalo, že japonští členové Jednotky 731 pozabíjeli (zplynovali) stovky zbývajících „klád“, pak postříleli i pomocníky z řad místních, těla spálili v pecích a vyhodili do vzduchu naprostou většinu budov rozkládajících se na čtyřech km². Velitel Iši nařídil všem svým podřízeným zmizet, evidenci o výzkumech, resp. zločinech schovat a o všem mlčet až do smrti (v případě zadržení pak raději spáchat sebevraždu než něco vyzradit).
Už v září se však někteří vysoce postavení výzkumníci z jednotky, např. Rjóiči Naito (třetí v hierarchii velení), dostali do amerického zajetí. Spojené státy udělily všem zločincům z jednotky utajeně amnestii, zaručily vědcům beztrestnost výměnou za jejich poznatky z výzkumu. Vrchní velitel spojeneckých silDouglas MacArthurnapsal 6. května 1947 do Washingtonu, že „další informace, možná některé výroky velitele Išiho, lze pravděpodobně získat informováním angažovaných Japonců tím, že informace budou zachovány uvnitř zpravodajských kanálů a nebudou použity jako důkazy „válečných zločinů“.“Američané na zajatce použili nátlak, vyhrožovali jim, že v případě přetrvávající neochoty spolupracovat budou vydáni Rusům – to, spolu se slibem beztrestnosti, nakonec přimělo Japonce své archivy předat a o všem dále pomlčet. Vojenské a vědecké kruhy USA měly mimořádný zájem na tom, aby ohromné sumy japonských experimentálních dat mohly využít pro svůj vlastní rozvoj prostředků biologické války i obrany proti ní a zároveň se velmi snažily, aby se tyto informace nedostaly k nikomu jinému, zejména ne do rukou Sovětů.
Po válce mnoho ze zajatých členů jednotky pokračovalo v prominentních kariérách v politice (na ministerstvu zdravotnictví), akademickém světě i obchodě. Někteří členové jednotky 731 se stali součástí japonského zdravotnického establishmentu. Například velitel Širo Išii se přestěhoval do amerického státuMarylanda pracoval na výzkumu biologických zbraní v USA.Dr.Masadži Kitano, zástupce a pravá ruka velitele Išiho, vedl po válce největší japonskou farmaceutickou společnost Green Cross (dnes Mitsubishi Pharma Corp.), kterou založil jiný jeho kolega z jednotky Rjóiči Naito.
Alespoň nějaké tresty obdrželi pouze ti, kdo byli zajati sovětskými vojsky a souzeni vSSSR, potažmo předáni k potrestání orgánůmČínské lidové republiky. Poměrně mírné (na sovětské poměry) tresty, jež byly vyneseny v Chabarovsku, nasvědčují, že nakonec i s Rusy členové Jednotky 731 spolupracovali a přinejmenším nějaké údaje ze svého výzkumu jim poskytli – což následně zřejmě bylo využito vsovětském programu vývoje biologických zbraní.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuUnit 731na anglické Wikipedii.