Erós

Erós(latinskyAmorneboCupido,řeckyἜρως) je bůh lásky a sama láska; syn boha válkyAreaa bohyně lásky a krásyAfrodíty, uctívaný též jako božstvo úrody. Ztělesňuje princip lásky v jakékoli podobě (heterosexuálníihomosexuální).Jeho římským ekvivalentem byl Amor. Jako Dionýsos, byl i on někdy zmiňován jako Eleutherios, „osvoboditel“. Podle starších mýtů je Erós zosobnění mocné a vše oživující síly, která se zrodila po počátečnímChaosu.
PodleHésiodase Erós zrodil současně s matkou zeměGaiou. Spojil rozptýlené počátky věcí, z nichž vznikly všechny živé bytosti, bohové, lidé i zvířata.
Staří Řekové uznávali dvě koncepce pojmu Erós; v první, podle orfického mýtu o stvoření světa, je primárním božstvem, které nejen ztělesňuje sílu erotické lásky, ale také naléhavý přírodní pud, první záblesk světla zodpovědný za počátek a pořádek všech věcí v kosmu. VHesiodověspisuTheogonia, nejslavnějším řeckém mýtu o stvoření, Erós se objevil z prvotníhoChaosuspolečně sGaiou, zemí aTartarem, podsvětím; podleAristofanovyhryPtácise vylíhl ze stříbrného vejce, sneseného bohyní Noci, které se dvořil Vítr. VEleusinských mystériíchbyl uctíván jakoProtogonus,prvorozený.
Střídavě, v pozdějším starověku byl Erós uváděn jako synAfrodítéa buďArea,HermaneboHéfaista, nebo že jeho rodiči byliPorusaPenia, nebo jindyIrisaZefyros; tento Erós doprovázel Afrodítu, spojující prvotní sílu lásky a přinášející ji smrtelníkům.
Erós přináší radost i žal, vládne nad vším a všude: vznáší se na zlatých křídlech ozbrojen lukem ašípy. Koho zasáhne svou střelou, ten podlehne lásce. Erós je roztomilý i ukrutný, veselý i potměšilý, lidé po něm touží, opěvují ho i proklínají.
Zeusdobře věděl, že Erós přinese na svět i strádání a věděl i to, že ani on sám jeho střelám neodolá. Chtěl ho hned po narození zahubit, avšakAfrodítésyna ukryla v hlubokém lese a svěřila ho na vychování divokým lvicím.
Když vyrostl, vrátil se ke své matce naOlympa všichni bohové ho pro jeho krásu a půvab přivítali. Stal seAfrodítinýmpomocníkem a měl stále tolik práce, že si přibral za pomocníky Erótky čili Amorky. Prý byli jeho bratry, mezi nimi takéAnterós(„Protiláska“); zmínky o něm se vyskytují až v poměrně pozdních bájích.
V umění byl Erós obvykle zobrazovaný jako nahý okřídlený chlapec nebo jako dítě (ačkoli tato představa je svázána více s Amorem z římského náboženství, u Řeků byl spíše mladíkem) se svým lukem a šípy v ruce. Používal dva druhy šípů: jeden zlatý s křidélky z holubích per, který způsoboval okamžitou lásku; jiný s křidélky ze sovích per, který vyvolával lhostejnost. BásnířkaSapfóho popsala jako „sladkobolný“ a „krutý“ ke svým obětem; byl také nesvědomitý, rozpustilý a charismatický. Vorfickémmýtu o stvoření světa ho nazývali takéFanes. Erós-Fanes tu byl popsán jako hermafrodit, který stvořil zemi, oblohu, slunce a zemi. Měl údajně čtyři hlavy a řval někdy jako lev, bučel jako býk, syčel jako had nebo bečel jako beran. Občas byl také zobrazován jako slepec nebo se zavázanýma očima.
V raném Řecku nebylo uctívání Eróta obvyklé, ale postupem doby se stalo rozšířeným. Byl náruživě uctíván v kultu úrodnosti vThespiaeia hrál také důležitou roli přiEleusinských mystériích. VAthénáchsdílel velmi oblíbený kult společně sAfrodítoua každý čtvrtý den v měsíci byl zasvěcen právě jemu. V některých částech starověkého Řecka byl uctíván jako bůhpederastie(např. na Krétě, v Thébách a ve Spartě), jinde byl jeho kultbisexuální(např. v Tróji a Lakónii).
V moderní době je Erós oslavován naErótův den, svátek oslavy lásky a sexuality, který připadá na 22. ledna, kdy je planetkaErosnejblíže Zemi.
Sám Erós je proti lásce také bezmocný (pokud mu nepomohlAnterós). Mýty uvádějí několik jeho milostných historek.
Jedním ze známých mýtů je příběh Eróta aApollóna, který si z Eróta tropil posměšky ohledně jeho střelby ze zlatého luku. Erót za to způsobil svou střelou, že se Apollón zamiloval do nymfyDafné, dceryLádóna, která však Apollónem opovrhovala. I to měl na svědomí Erót, který ji zasáhl pro změnu šípem, který lásku zabíjel. Dafné v hrůze před Apollónem, který byl přitom nejkrásnějším z bohů, požádala svého otce o změnu podoby a ten jí vyhověl. Změnil Dafné ve vavřínový strom, jehož listy si pak Apollón zdobil hlavu na paměť své první lásky.
PříběhEróta a Psychémá dlouholetou tradici jako lidový příběh starověkého řecko-římského světa dávno předtím, než byl publikován; prvním bylApuleiusve své noveleZlatý osel. Novela je sama napsána v římském pikareskním stylu, i když Psyché a Afrodité si udržují řecké znaky. Je to pouze Erós, jehož role pocházela z jeho úlohy v římskémpanteonu.
Tento příběh je pouze odbočkou a strukturální paralelou k hlavní dějové linii Apuleiovy novely a je vypravován pro obveselení nějakou stařenou dívce zajaté lupiči. Vypravuje se v něm o lásce plné protivenství mezi Erótem a Psyché, jejíž jméno je obtížně přeložitelné, snad může být míněna „duše“, „mysl“, nebo spíše oboje. Psyché byla natolik krásná, že její krása pobouřila i bohyni krásy Afrodité, protože lidé kvůli ní opouštěli její oltář a uctívali místo toho tuto smrtelnici. Afrodité proto nařídila svému synu Erótovi, aby ji zranil šípem lásky k nejhoršímu muži na světě. Erós se však místo toho zamiloval do Psyché sám a nechal ji unést do svého sídla, kde se s ní každou noc za tmy scházel. Jejich klid a mír je však narušen závistivými sestrami Psyché, které způsobí, že se Psyché pokusila zjistit jeho pravou podobu. Erós, popálený olejem z lampy, pomocí které se ho Psyché snažila poznat, od ní odletí a Psyché se ho snaží hledat po celém světě. Pokud chce Psyché získat svou lásku zpět, musí splnit tři úkoly, přičemž jeden z nich ji zavede až do podsvětí. Úkoly se jí podaří splnit a nakonec se smíří se svou tchyní a je přijata do panteonu bohů jako nesmrtelná Erótova manželka. Výsledkem lásky Eróta a Psyché pak byla jejich dcera, pojmenovaná Hédoné, neboli Rozkoš.
Návštěva a návrat Psyché z podsvětí z ní udělalo symbol věrnosti, podobně jako byliDionýsosaPersefona. Stala se objektem některých náboženských mysterií a byla občas zmiňována s populárnímiEleusinskými mysterii.
Někteří lidé věří, že tento příběh vypravuje o tom, že láska přichází tehdy, když člověk v touze (Erós) sní spíše o duši (Psyché) svého protějšku, než aby toužil po jeho těle. Dva mohou nalézt lásku, ale ještě snadněji ji mohou ztratit kvůli nedůvěře.
Erós byl častým námětem uměleckých děl. např.:
Z novodobých sochařů jsou to:
Malířských vyobrazení Eróta se prakticky nelze dopočítat.
Mezi nejznámější z nich patří: