Kosovo

Kosovo(albánskyKosova,srbskyКосово/Kosovo), plným názvemKosovská republika, ječástečně uznanýstátvjihovýchodní Evropě. Jevnitrozemským státemležícím ve středuBalkánu, na severu a východě sousedí seSrbskem, na jihovýchodě seSeverní Makedonií, na jihozápadě sAlbániía na západě sČernou Horou. Většině středního Kosova dominují rozsáhlé roviny a poleMetochijeaKosova pole. Na jihozápadě se zvedá pohoříProkletijea na jihovýchoděŠar planina. Kosovo má rozlohu 10 887 km² žije zde asi 1,8 miliónu obyvatel, hlavním anejvětším městemjePriština.Albáncitvoří 92 % obyvatel,Srbové4 %.
Ve 4. století př. n. l. se na území Kosova objevil kmenDardanů, který založil Dardanské království. Později bylo v 1. století př. n. l. připojeno kŘímské říši. Území zůstalo součástíByzantské říšea v 6.–7. století n. l. čelilo slovanským migracím. V ovládání se střídala Byzanc aPrvní bulharská říše. Ve 13. století se Kosovo stalo součástísrbského středověkého státua sídlemsrbské pravoslavné církve.Osmanská expanze na Balkánna konci 14. a v 15. století vedla k úpadku a pádu srbské říše; za jeden z rozhodujících momentů je považovánabitva na Kosově poliv roce 1389. Srbské dynastie, předevšímBrankovićové, vládly v Kosovu po značnou část období následujícího po bitvě. Podruhé bitvě na Kosově poliKosovo plně ovládlaOsmanská říše, která zde vládla téměř pět století až do roku 1912. Kosovo bylo centrem albánské renesance a zažilo albánská povstání v letech 1910 a 1912. Pobalkánských válkáchv letech1912–1913bylo postoupeno Srbsku a Černé Hoře a stalo seautonomní provinciív rámciJugoslávie. Napětí mezi albánskou a srbskou komunitou v Kosovu přetrvávalo po celé 20. století a občas vyústilo v rozsáhlé násilnosti, které vyvrcholilykosovskou válkouv letech 1998 a 1999, která vedla ke stažení jugoslávské armády a zřízení dočasnésprávní mise OSN v Kosovu.
Kosovo 17. února 2008jednostranně vyhlásilo nezávislostnaSrbskua od té doby ho jakosuverénní státdiplomatickyuznalo 102 členských států OSN. Ačkoli Srbsko Kosovo jako suverénní stát oficiálně neuznává a nadále jej prohlašuje za svou autonomní provinciiKosovo a Metohija, v rámciBruselské dohodyz roku 2013 uznává vládní pravomoc kosovských institucí.
Kosovo jerozvojovou zemísekonomikou s vyššími středními příjmy. Od počátkufinanční krize v letech 2007–2008zaznamenává podle měření mezinárodních finančních institucí v posledním desetiletí stabilní hospodářský růst. Kosovo je členemMezinárodního měnového fondu,Světové banky,Evropské banky pro obnovu a rozvoj,Benátské komise,Mezinárodního olympijského výborua požádalo o členství vRadě Evropy,UNESCO,Interpolua o status pozorovatele vOrganizaci islámské spolupráce. V prosinci 2022 podalo Kosovo formální žádost o členství vEvropské unii.
Celá oblast, která dnes odpovídá tomuto území, se v češtině běžně označuje jednoduše jakoKosovoa valbánštinějakoKosova(určitý tvar) nebo Kosovë („neurčitý“ tvar, [kosov]). V Srbsku se formálně rozlišují východní a západní oblasti; pro východní část s centrem na historickémKosově polise používá termín Kosovo (Косово), zatímco západní část se nazývá Metohija (Метохија) (albánsky Dukagjini).
Kosovo(srbskyКосово) je srbský střední rod přivlastňovacího přídavného jména, odvozeného od slovanského slovakos(česky „kos“). Je toelipsaneboli výpustek pro název územíKosovo Polje, na kterém proběhla v roce 1389 proSrbskotragickáBitva na Kosově poli.Název planiny se vžil pro provincii Kosovo, která vznikla v roce 1864.
Albánci označují Kosovo také jako Dardanii, což je název starověkého království a pozdější římské provincie, která se rozkládala na území dnešního Kosova. Název je odvozen od starověkého kmeneDardanů, pravděpodobně souvisí s protoalbánským slovemdardā, které znamená „hruška“.Bývalý prezident KosovaIbrahim Rugovabyl nadšeným zastáncem „dardanské“ identity a kosovská prezidentská vlajka a pečeť se k této národní identitě vztahují. Mezi albánským obyvatelstvem však zůstává více používán název „Kosova“.
Současné hranice Kosova byly vytyčeny ještě jako součástJugosláviev roce 1945, kdy byla vytvořenaAutonomní oblast Kosovo a Metohije(1945–1963) jako správní jednotka novéSocialistické republiky Srbsko. V roce 1963 byla povýšena z úrovně autonomní oblasti na úroveň autonomní provincie jako Autonomní provincie Kosovo a Metohije (1963–1968). V roce 1968 byl dvojí název „Kosovo a Metohija“ redukován na prosté „Kosovo“ v názvuSocialistická autonomní provincie Kosovo. V roce 1990 byla provincie přejmenována naAutonomní provincie Kosovo a Metohije.
Oficiální konvenční dlouhý název státu jeRepublika Kosovo, jak je definován v kosovské ústavě, a používá se pro mezinárodní reprezentaci Kosova.Kromě toho se Kosovo v důsledku ujednání dohodnutého mezi Prištinou a Bělehradem při rozhovorech zprostředkovaných Evropskou unií účastní některých mezinárodních fór a organizací pod názvem „Kosovo*“ s poznámkou pod čarou: „Tímto označením nejsou dotčeny postoje ke statusu a je v souladu srezolucí Rady bezpečnosti OSN č. 1244a stanoviskemMezinárodního soudního dvorak vyhlášení nezávislosti Kosova“. Toto ujednání, kterému se přezdívá „dohoda s hvězdičkou“, bylo dohodnuto v jedenáctibodovém ujednání, které bylo schváleno 24. února 2012.
Území Kosova bylo ve starověku na rozhraní tříindoevropskýchskupin:Illyrů,ThrákůaŘeků. Území se dostalo pod vlivMakedonského královstvía od 1. století n. l. bylo začleněno dořímské říšejako součást provincií Macedonia a Moesia. Část obyvatelstva se romanizovala (pozdějšíRumuni). Po rozpadu římské říše toto území náleží kvýchodořímsképrovincii Dacia.
V6.–7. stoletído této oblasti přišliSlované, kteří se stali dominujícím etnikem. Slované postupně vytlačili původní obyvatelstvo směrem k pobřeží či na jih a toto území se stalo základnou pro jejich nájezdy naByzantskou říšia budování jejich vlastního státu.
Od11. stoletízde bylo stavěno několik pravoslavnýchklášterů. Kosovo a sousední Metochii Srbové proto považují za kolébku a zároveň i hrob své středověké státnosti (královstvíRaškya pozdějšího sjednoceného Srbska) i duchovní centrum země – městoPećbylo v letech1346–1463a znovu1557–1766sídlem srbského patriarchy. Z kosovského města Prizren ovládal carDušan IV. Silný(vrstevníkčeského králeKarla IV.) velkou částBalkánua aspiroval na postavení byzantského císaře. Následný úpadek srbské a především byzantské říše dal šanci novému nepříteli,Osmanské říši. Postup osmanských Turků směrem do nitraBalkánuvedl nakonec k rozhodnému střetu. Dne28. června1389se odehrálabitva na Kosově poli, v níž bylo srbské vojsko vedenéknížetem Lazaremporaženo tureckým vojskem. Krvavá bitva skončila z vojenského hlediska nepříliš výrazným vítězstvím Turků, ovšem z politického hlediska znamenala pro Srbsko katastrofu a hluboce ovlivnila následné dějiny Evropy. Turci měli otevřenou cestu k výbojům na sever (o sedm let později padlaDruhá Bulharská říšea poté i další jihoslovanské státy).
Během vlády Osmanské říše nad balkánskými národy, bezmála trvající pět staletí,Albánci, podobně jako nemalá část Slovanů v Bosně – dnešníBosňáci– přijala tehdejší státní víru,islám. Muslimové byli po všech stránkách zvýhodňováni, méně často např. čelili perzekucím a platili rovněž nižší daně, ale zato museli sloužit ve vojsku. Ke změně etnicko–náboženské situace Balkánu také přispěla „daň krve“ (povinné odvody křesťanských chlapců dojaničárskýchjednotek) a vyvraždění velké části původní slovanské (křesťanské) šlechty Turky.
Území dnešního Kosova bylo až do1. balkánské války(1912–1913) jednou z posledních oblastí na Balkáně, kterou ovládala Osmanské říše. Albánskénárodníhnutívytvořilo a začalo naplňovat svůj program o několik desetiletí později než Srbové, Řekové a Černohorci. Z toho důvodu byl počátek jejich národního odporu vůči Osmanům značně opožděn. Srbsko se již zarusko–turecké válkyv letech1877–1878pokusilo znovu získat území Kosova – Rusové tehdy zatlačili osmanské síly až k Cařihradu – srbská armáda při svém vpádu plenila a vyvražďovala místní muslimské (převážně albánské) obyvatelstvo,ale nakonecBerlínský kongresroku1878srbský záměr nadlouho zhatil.
Brzy po 1. balkánské válce, v roce1914, vypuklaprvní světová válka, v průběhu které se dočasně poražené srbské vojsko a část obyvatelstva stahovalo přes Kosovo, Metochii a Albánii do Řecka. Po konci první světové války v roce1918se Kosovo a Metochie staly součástí nově vzniklého královstvíKrálovství Jugoslávie. Střety jugoslávských ozbrojených složek a albánských ozbrojenců trvaly až do roku1920, avšak ani poté nebyl v Kosovu klid.
V roce 1939 ovládla AlbániiItáliea začala tam vládnout formou personální unie, o dva roky později, v roce 1941, kapitulovala Jugoslávie a větší část území Kosova zabrala Itálie, která ho připojila k satelitnímu státuAlbánské království. V Kosovu začala etnická čistka, v jejímž průběhu bylo Albánci zavražděno asi 10 000Srbů, své domovy muselo opustit 70 000 srbských rodin.Tento stav však netrval dlouho a skončil v roce1944.
Autonomní Kosovská oblastbyla na území Kosova vyhlášena poprvé v roce1945. Už od počátku byla autonomie značně omezená a ze strany Srbů docházelo k častým perzekucím.Na straně druhé však Titův komunistický režim bral půdu srbským sedlákům, které označil zakulaky, a tu pak přiděloval albánské chudině.Po válce přišlo do Kosova též mnoho ekonomických přistěhovalců zAlbánie, kteří též dostávali půdu zabavenou srbským sedlákům. Albánci byli komunisty považovaní za značně politicky nespolehlivé, takže na rozdíl od Černohorců nebyli v Jugoslávii považování za státotvorný národ (ač byli početnější).
V roce 1966 byla Kosovu udělena zvýšená míra autonomie, která však nepřinesla spokojenost ani jedné straně.Srbovév tom viděli oslabování jejich vlivu v rámci Jugoslávie a útlak od většinových Albánců, aAlbáncise i nadále snažili o dosažení republikového postavení v rámci Jugoslávie. Z toho důvodu se konaly i mohutné demonstrace, předevšímv roce 1968a znovu po Titově smrtiv roce 1981. Všechny projevy odporu ze strany většinových Albánců i menšinových Srbů však byly bezpečnostním aparátemJugosláviepotlačeny. Počet Albánců se v letech 1948–1991 v Kosovu ztrojnásobil a mnozí Srbové a Černohorci se začali cítit izolovaně poté, co mnoho vesnic bylo tvořeno Albánci a Slované zůstávali jen v počtu několika málo rodin.Výrazná byla i migrace Srbů do Srbska za prací, což ještě více nahrávalo Albáncům při rozšiřování ryze albánských území. Růst albánské populace spolu s krizí konce 70. let mělo za následek, že albánské rodiny s velkým počtem dětí se ocitly v chudobě, byl nedostatek bydlení.
Autonomii Kosova ukončila nová srbská ústava z28. září1990a Kosovo se dostalo pod přímou srbskou správu.
Dne 27. února 1989 byl v Kosovu vyhlášen výjimečný stav. Ze strany jugoslávské policie nastaly represe, při nichž bylo zabito 83 Albánců a stovky dalších byly zraněny. O měsíc později Srbsko zrušilo většinovou albánskou samosprávu.Kosovští Albáncina tento krok reagovali bojkotem jugoslávských úřadů. Za účelem obnovení a rozšíření autonomie zakládáIbrahim RugovaDemokratickou ligu Kosova. Dne2. červenceroku1990parlament Kosova v Prištině vyhlásil nezávislost na Jugoslávii, během několika dnů byl však vedením země rozpuštěn a nahrazen novou regionální vládou.
Demokratická liga Kosovastínové albánské instituce a mírovým způsobem usilovala o nezávislost. V 90. letech vznikly neformální struktury Kosovských Albánců, jako školy (poté, co bylo zakázáno vyučovat v albánštině), včetně neoficiální univerzity, poté, co byla prištinská albánská univerzita rozpuštěna.Poslanci rozpuštěného albánského parlamentu pracovali v ilegalitě, což vyústilo tím, že 22. září 1991 na tajném hlasování v Kačaniku u Prištiny vyhlásili Kosovo za nezávislý stát. Následovaloreferendum, kde 99,7 % hlasujících potvrdilo, že od 9. října 1991 je Kosovo z vůle lidu nezávislé.
Během let1993až1995se obě strany uchýlily k vyčkávací taktice. Albáncům bylo jasné, že připravené srbské zbraně by Kosovo srovnaly se zemí a Srbové se snažili během válek v Bosně a Chorvatsku působit mírotvorně.
Významným mezníkem v kosovské historii se stalo podepsáníDaytonské dohody14. prosince1995, která potvrzovala rozpadJugoslávie, ale nepočítala s Albánci v Kosovu, protože Kosovo nemělo status svazové republiky. To oslabilo politiku LDK, ale zároveň vedlo k radikalizaci albánského odporu. V roce1996vznikla oficiálně albánská ozbrojená organizaceKosovská osvobozenecká armáda (UÇK), která postupně zahájila ozbrojený odpor. Nejprve prováděla teroristické útoky proti policejním stanicím, úřadům a institucím, poté sváděla i drobné potyčky se srbskými policejními jednotkami. Její financování probíhalo zejména prostřednictvím organizovaného zločinu v evropských zemích, zejména obchodu s drogami a „bílým masem“.
Roku1997vypukla v Kosovu občanská válka mezi UÇK a srbskými jednotkami.Bělehradnejprve váhal s rozsáhlou ofenzívou proti povstalcům, ale když 23. března1998označil velvyslanecUSAproBalkánRobert GebardUÇKjako „nepochybně teroristickou organizaci,“ prezidentSlobodan Miloševićzahájil vojenské akce. Jeho hlavním cílem bylo získání kontroly nad územími ovládanými UÇK, jež Kosovo etnicky čistila od nealbánského obyvatelstva.Srbové systematicky ničili archivy a dokumenty Albánců, aby byl znemožněn jejich návrat.Z Kosova začali prchat někteří obyvatelé. Albánci páchali etnické čistky na srbských rodinách, které žily uprostřed albánské většiny. Kosovská osvobozenecká armáda UÇK se postupně dostávala do popředí a z rozhodování o Kosovu vytlačovala umírněné představitele demokratických sil, v jejichž čele byla Demokratická liga Kosova pod vedenímIbrahima Rugovy. UÇK začala likvidovat i některé své oponenty uvnitř i vně své organizace, kteří nesouhlasili s jejím postupem.
Dne16. ledna1999došlo kmasakru v Račaku, kde bylo dle tvrzení Albánců pobito 45 albánských civilistů. Srbské orgány s touto interpretací nesouhlasily a tvrdily, že těla Albánců byla upravena tak, aby to vypadalo jako těla civilistů.Bývalý brigádní generál německé armády a poradce OBSE ve Vídni Heinz Loquai, který měl později možnost nahlédnout do některých tajných dokumentů OBSE, zjistil, že na místě činu byly uskutečněny změny, takže někteří ze zabitých kosovských Albánců nebyli zabiti v masakru, ale v bojích se srbskými bezpečnostními silami.Počátkem roku tak jugoslávská armáda zahájila další ofenzívu.
V únoru a březnu byla pod záštitou mezinárodního společenství zahájena jednání mezi Srby a Albánci, která však skončila s ohledem na podmínky Rambouilletské smlouvy, podle níž se Kosovo mělo postupně osamostatnit, fiaskem. Albánskádelegace, pod vedením poměrně neznámého velitele UÇKHashima Thaçiho, nakonec souhlasila s odzbrojením UÇK, autonomií v rámci Jugoslávie a přítomností NATO. Hashim Thaçi se však k podpisu nezavázal a řekl, že se albánská delegace vrátí na jednání doFrancie15. března.Srbovépřítomnost sil Severoatlantické aliance odmítali a dohodu z Rambouillet jako celek nepřijali.
Dne19. březnasrbské jednotky zahájily další ofenzívu. Srbské akce proti jednotkám UÇK byly rychlé a agresivní. Docházelo i k dalším akcím polovojenských srbských jednotek vůči Albáncům i jednotek UÇK proti Srbům, k dalšímu vypalování a zabíjení; nově navíc také k zabavování dokladů a násilnému odsunu Albánců za hranice Jugoslávie. Obnovená válka v Kosovu současně připravila o domov podle odhadů více než půl milionu obyvatel,za celou válku Kosovo opustilo podle různých zdrojů asi milion lidí,některé zdroje uvádějí, že 800 000 Albánců bylo násilím přinuceno k opuštění země, či že skoro 1,5 milionu Kosovských Albánců muselo opustit své domovy.Tyto válečné zločiny Srbských ozbrojených složek bylo důvodem, proč NATO – poté, co Miloševič opakovaně odmítal přestat s válečnými akcemi – schválilo23. březnaprovedení intervence. Následující den započaly letecké útoky NATO na Jugoslávii. Akce byla nazvanáOperace Spojenecká síla.
Kritici intervence NATO udávají, že jestliže při předcházejících bojích uprchlo do okolních zemí zhruba 150 tisícAlbánců, pak za 78 dní bombardováníNATOčinil počet uprchlíků hrozivých 800 tisíc Albáncůa 100 tisíc Srbů.Nicméně, podle jiných zdrojů, počet lidí uprchlých z domova byl již v roce 1998 v řádu stovek tisíc (dle různých odhadů 300 až 600 tisíc), především Albánců,takže je otázka, kolik z těchto údajně nových uprchlíků bylo vyhnáno před a kolik po započetí invaze. Vyhánění kosovských obyvatel Srbskou armádou i během zásahu NATO je doloženo.Analýzou dat lze ukázat, že zásahy NATO neměly vliv na intenzitu těchto válečných zločinů, což vyvrací předkládanou kritiku, že by se akce NATO nějak podílely na příčinách těchto válečných zločinů.
Jsou doloženy konkrétní válečné zločiny provedené srbskými ozbrojenými složkami – např. v roce 2009 srbský soud odsoudil 4 bývalé srbské policisty za vraždu 50 albánských civilistů ve městěSuva Reka.Takových překročení válečného práva je ovšem doloženo mnoho, viz např.Pro vyšetřování těchto zločinů byl zřízen mezinárodní tribunál k vyšetřování válečných zločinů, který mj. potvrdil, že provádění těchto válečných zločinů nebyly excesy, nýbrž byly prováděny systematicky,jak dokládá např. rozsudek nadVlastimirem Đorđevićem. Tento tribunál za tyto zločiny následně odsoudil některé vrcholné srbské představitele.Někteří autoři zmíněné válečné zločiny dokonce označují za genocidu.Válečné zločiny ovšem páchala i UÇK, což bylo v počátcích vyšetřování Kosovských válečných zločinů přehlíženo. Nyní (2021) probíhají soudy s představiteli UÇK.
9. červnazačalo stahování srbských vojsk z Kosova a10. červnaNATO ukončilo bombardování Jugoslávie. Vzápětí byla schválena rezoluce RB OSN, která umožnila vstup vojskOSNna území Kosova. Od12. června1999byla oblast na základě statusu chráněnéhorezolucí RB OSN č. 1244spravována OSNa Kosovu byla v rezoluci přiznána autonomie v rámci Srbska,fakticky ale Srbsko ztratilo nad Kosovem kontrolu. Zdejší Albánci zde záhy vytvořili místníparlament,vládu, jakož i další nezávislé instituce.
Místosrbskévlády podle rezoluce č. 1244RB OSNspravuje KosovoMise OSN v Kosovu(UNMIK), na klid v Kosovu (bezpečnostsrbskémenšiny) dohlíží jednotkyNATOpod označenímKFOR(Kosovo Force).
Ani po obsazení Kosova vojsky NATO a ustanoveníMise OSN v Kosovu(UNMIK) se situace v Kosovu nevyvíjela podle očekávání. Již v únoru roku2000dostala OSN zprávu, že Kosovský ochranný sbor (TKM) ilegálně zatýká občany, vede vyšetřování, prohlíží občany a zabavuje jim jmění, vynucuje ilegální daně a placenou ochranu, vyhání lidi z jejich majetků.Představitelé odboru ochrany lidských práv požadovali, aby UNMIK aKFORtrvaly na splnění dohod, podle nichž se TKM nesmí chovat jako policie a musí zůstat apolitická. Pokračovaly etnické čistky vůči Nealbáncům, násilí bylo použito i proti politickým oponentům z řad Albánců. Také docházelo k dalšímu vypalování srbských pravoslavných kostelů.Kosovský ochranný sbor též začal podněcovat, vyzbrojovat albánské separatisty v sousedníMakedonii, posílal tam své velitele a dodával zbraně.
Po pádu Miloševičovy vlády v Jugoslávii byl zpracován plán stabilizace, který byl schválen jak novou jugoslávskou vládou, tak iEvropskou unií,WashingtonemiMoskvou. Představiteli bývaléUÇK, která se stala fakticky vůdčí silou v Kosovu, byl prakticky odmítnut.
Původněkosovští Albánciplánovali vyhlásit nezávislost10. prosince2007, ale vzhledem k prezidentským volbám v Srbsku na začátku roku 2008 byl po konzultacích se západními mocnostmi, které nechtěly svému liberálnímu kandidátoviTadićovive volbách uškodit, termín posunut.Parlament autonomní oblasti vyhlásil dne17. února2008v 15:50 SEČ nezávislost naSrbskua prohlásil Kosovo za demokratický, světský a multietnický stát.
Oficiální orgány a představitelé Srbska jednostranně vyhlášenou nezávislost odmítli uznat a považují Kosovo v souladu se srbskou ústavou z roku 2006 zaAutonomní oblast Kosovo a Metochiea za součást nedělitelného státního území Srbska.
V roce 2010 se kosovský ústavní soud zabýval stížností, že druhý prezident KosovaFatmir Sejdiuv rozporu s ústavou zároveň zastával prezidentský post i funkci předsedy politické strany. V září 2010 na prezidentskou funkci rezignoval.
V únoru 2011 kosovský zákonodárný sbor ve třetím kole volby prostou většinou zvolil prezidentem Kosova kontroverzního magnátaBehgjeta Pacolliho, předsedu strany Aliance pro nové Kosovo, ten se ujal funkce 22. února 2011. Opoziční poslanci z Demokratické ligy Kosova aAliance pro budoucnost Kosovavolbu kvůli Pacolliho minulosti bojkotovali a následně proti volbě podali stížnost k ústavnímu soudu s tím, že sbor při volbě nebyl usnášeníschopný a někteří poslanci byli před třetím kolem zastrašováni. Ústavní soud dal stěžovatelům v březnu za pravdu a volbu zrušil. Opozici na Pacollim vadilo především to, že svým podnikáním má úzké vazby k Rusku, které samostatnost Kosova neuznává.
Dne 7. dubna 2011 byla parlamentem hned v prvním kole jako nová prezidentka země zvolenáAtifete Jahjagová, která svoji funkci vykonávala do dubna 2016. Po ní byl prezidentemHashim Thaçi, který byl v devadesátých letech velitelemKosovské osvobozenecké armády. Ten v listopadu 2020 předčasně odstoupil kvůli obviněním z válečných zločinů. Od listopadu 2020 vedla zemi jako prozatímní prezidentkaVjosa Osmaniováa dne 4. dubna 2021 byla zvolena jako prezidentka řádná.
Kosovská vlajka je tvořena modrým listem o poměru stran 5:7. Na listu je žluto-oranžová silueta území, nad ní do oblouku šest bílých pěticípých hvězd
Kosovský státní znak, který kopíruje kresbu vlajky, je tvořen zlatou siluetou kosovského území pod šesti bílými, pěticípými hvězdami, na modrém, zlatě lemovanémštítu.
Kosovská hymna je píseňEuropa(českyEvropa). Hymnu složil Mendi Mengjiqi, oficiální text hymna nemá.
Kosovo s celkovou rozlohou 10 887 km² jevnitrozemský stát, který se nachází v centruBalkánského poloostrovavjihovýchodní Evropě. Leží mezi 42° a 43° severní šířky a 20° a 22° východní délky.Nejsevernějším bodem je Bellobërda na 43° 14' 06" severní šířky, nejjižnějším Restelica na 41° 56' 40" severní šířky, nejzápadnějším bodem je Bogë na 20° 3' 23" východní délky a nejvýchodnějším bodem je Desivojca na 21° 44' 21" východní délky. Tradičně se, i dle oficiálních kosovských zdrojů, za nejvyšší bod země považujeGjeravica(2656 m) na západě země v pohoříProkletijepoblížtrojmezís Černou Horou a Albánií,ačkoliVelká Rudoka(2658 mn.m., makedonskyVelika Rudoka, albánskyMaja e Njeriut) na jihu země v pohoříŠar Planinamůže být o něco vyšší; pochybnosti vyplývají z nedostatku přesných měření a nejistého průběhu hranice.Nejnižším bodem Kosova je na jihozápadě hladina albánskévodní nádrže Fierza(v Kosovu tzv. „Vrbnické jezero“,Liqeni i Vërmicës) naBílém Drinu, ve výšce okolo 280 m n. m. (podle vodního stavu). Hranice Kosova je dlouhá asi 700 km. Hraničí sAlbániina jihozápadě (112 km), seSeverní Makedoniína jihovýchodě (160 km), sČernou Horouna západě (76 km), aSrbskemna severu a východě (366 km).
Většině hranic Kosova dominuje hornatý a vysoko položený terén. Nejvýraznějšími topografickými prvky jsou pohoříProkletije(Albánské alpy) a pohoříŠar Planina. Prokletije je geologickým pokračovánímDinárských hor. Pohoří se táhne příčně západním směrem podél hranic s Albánií aČernou Horou. Na jihovýchodě se převážně rozkládá pohoří Šar planina, které tvoří hranici se Severní Makedonií. Kromě horských pásem tvoří území Kosova převážně dvě velké roviny,Kosovo polena východě a níže položenáMetohijská nížinana západě, kterou od sebe odděluje středohorské pásmoCrnoljeva Planina(Carralevë). V severním výběžku Kosova se nachází pohoříKopalniks vrcholemPančićův vrch(2017 m). Horská pásma na východě země dosahují výšek jen okolo 1200 m.
Hydrologické zdroje Kosova jsou poměrně malé; v Kosovu se nachází jen několik jezer, z nichž největší jsouGazivoda,Radonjić,BatlavaaBadovac.Kromě nich má Kosovo také krasové prameny, termální a minerální vody.Z hydrologického hlediska lze Kosovo označit za „střechu Balkánu“ – většina jeho řek zde pramení, a odtékají do tří různých moří. Mezi nejdelší kosovské řeky patříBílý Drin(odvodňován doJaderského moře),Jižní Moravaa její přítokIbar(do Černého moře).Sitnica, přítok Ibaru, je největší řekou ležící celým tokem na území Kosova. Černomořsko-egejskérozvodí na Kosově Poli je velmi nevýrazné – symbolem toho je říčkaNerodimka, která představuje raritní evropský případbifurkacedo dvouúmoří, neboť se předUroševcemvětvína dvě ramena, z nichž severní odtéká prostřednictvím Sitnice do Černého moře a jižní skrzeLepenac(a následněVardar) doEgejského moře.
Na většině území Kosova převládávlhké kontinentální podnebísestředomořskýmia alpskými vlivy,nicméně podnebí je silně ovlivněno blízkostíJaderského mořena západě,Egejského mořena jihu a také evropské pevniny na severu.
Nejchladnějšími oblastmi jsou horské oblasti na západě a jihovýchodě, kde naopak převládá alpské klima. Nejteplejší oblasti se nacházejí především v krajních jižních oblastech v blízkosti hranic s Albánií, pro které je charakteristickéstředomořské klima. Průměrná měsíční teplota se pohybuje mezi 0 °C (v lednu) a 22 °C (v červenci). Průměrný roční úhrn srážek se pohybuje od 600 do 1 300 mm za rok a je dobře rozložen po celý rok.
Na severovýchodě je Kosovo pole a údolíIbarsušší s celkovým úhrnem srážek kolem 600 mm ročně a více ovlivňované kontinentálními vzduchovými hmotami, s chladnějšími zimami a velmi horkými léty. Na jihozápadě je klimatická oblast Metohije více ovlivňována středomořskými vlivy s teplejšími léty, poněkud vyššími srážkami (700 mm) a silnými sněhovými srážkami v zimě. V horských oblastechProkletijena západě,Šar planinyna jihu aKopaonikuna severu panuje alpské podnebí s vysokým úhrnem srážek (900 až 1 300 mm ročně), krátkým a svěžím létem a chladnou zimou.Průměrná roční teplota v Kosovu je 9,5 °C. Nejteplejším měsícem je červenec s průměrnou teplotou 19,2 °C a nejchladnějším leden s -1,3 °C. KroměPrizrenuaIstokuzaznamenaly všechny ostatní meteorologické stanice v lednu průměrnou teplotu pod 0 °C.
Kosovo se nachází vjihovýchodní Evropěa dostávají se sem rostlinné a živočišné druhy z Evropy aEurasie. Lesy jsou v Kosovu velmi rozšířené a pokrývají nejméně 39 % území. Fytogeograficky se rozkládá na územíilyrské provinciecirkumboreální oblastivboreální říši. Kromě toho spadá do tří suchozemských ekoregionů: Smíšené lesy Balkánu, smíšené lesy Dinárských hor a smíšené lesy pohoří Pindus.Biologická rozmanitost Kosova je chráněna ve dvounárodních parcích, jedenáctipřírodních rezervacícha sto třech dalších chráněných územích.Nejvýznamnějšími oblastmi vegetace a biologické rozmanitosti v Kosovu jsounárodní park Bjeshkët e Nemunaanárodní park Šar Planina.Průměrná hodnota indexu integrity lesní krajiny pro rok 2019 činila 5,19/10, což Kosovo řadí na 107. místo na světě ze 172 zemí.
Flóra zahrnuje více než 1 800 druhů cévnatých rostlin, ale skutečný počet se odhaduje na více než 2 500 druhů.Rozmanitost je výsledkem složité interakce geologie a hydrologie, která vytváří širokou škálu stanovištních podmínek pro růst flóry. Ačkoli Kosovo představuje pouze 2,3 % rozlohy celéhoBalkánu, z hlediska vegetace se zde vyskytuje 25 % balkánské flóry a asi 18 % evropské flóry.Hornatý západ a jihovýchod poskytují skvělé životní prostředí několika vzácným nebo ohroženým druhům, včetněmedvěda hnědého,rysa ostrovida,divoké kočky,vlka,lišky,kozy bezoárové,srnceajelena.Celkem bylo zaznamenáno 255 druhů ptáků, přičemž dravci jakoorel skalní,orel východníapoštolka obecnážijí převážně v kosovských horách.
Kosovo jeparlamentnízastupitelskádemokratickárepublikas více stranami. Je řízeno zákonodárnými,výkonnýmiasoudními orgány, které vyplývají z ústavy, ačkoli až do uzavřeníBruselské dohodybyloseverní Kosovov praxi z velké části kontrolováno srbskými institucemi nebo paralelními institucemi financovanými Srbskem. Zákonodárné funkce jsou svěřeny jak parlamentu, tak ministrům v rámci jejich kompetencí. Výkonnou moc vykonává vláda, kterou tvoří předseda vlády jako hlava vlády, místopředsedové vlády a ministři jednotlivých resortů.
Soudní moc se skládá z Nejvyššího soudu a jemu podřízených soudů, Ústavního soudu a nezávislých orgánů státního zastupitelství. Existuje také více nezávislých institucí vymezených ústavou a zákony a místní samosprávy. Ústava stanoví, že Kosovo je „sekulární stát“ a je neutrální v otázkách náboženského vyznání. Je zaručena svoboda přesvědčení, svědomí a náboženského vyznání, přičemž je zajištěna a chráněna náboženská autonomie. Všichni občané jsou si před zákonem rovni a rovnost pohlaví je zajištěna ústavou.Ústavní rámec zaručuje minimálně deset křesel ve 120členném shromáždění Srbům a deset křesel ostatním menšinám a také zaručuje Srbům a ostatním menšinám místa ve vládě.
Prezident je hlavou státu a reprezentuje jednotu lidu, volí se jednou za pět let, nepřímo parlamentem v tajném hlasování dvoutřetinovou většinou všech poslanců. Hlava státu je pověřena především reprezentativními povinnostmi a pravomocemi. Prezident má právo vracet parlamentu návrhy zákonů k novému projednání a hraje roli v zahraničních vztazích a při některých úředních jmenováních.Předseda vlády zastává funkci hlavy vlády volené parlamentem. Ministři jsou jmenováni předsedou vlády a poté potvrzováni parlamentem. Předseda vlády vykonává výkonnou moc na daném území.
Velkým problémem a překážkou rozvoje demokracie v zemi je korupce. Osoby v soudnictví jmenované vládou za účelem boje proti korupci jsou často spolupracovníky vlády. Významní politici a straničtí funkcionáři, kteří se dopouštějí trestných činů, navíc nejsou kvůli nedostatku zákonů a politické vůle stíháni. Organizovaný zločin také představuje hrozbu pro ekonomiku kvůli praktikám úplatkářství, vydírání a vydírání.
Kosovská vláda vykazuje závažné nedostatky v koordinaci místních a státních policejních složek bojujících proti mezinárodnímu zločinu v zemi. Od roku 2018 bylo např. pozorováno, že kosovská policie provádí razie ve skladech a lékárnách vPrištiněaMitrovicibez předchozího varování nebo koordinace s městskými orgány činnými v trestním řízení. Pašování zboží, střelných zbraní i nelegálních drog je hlavní překážkou hospodářského rozvoje Kosova a jeho mezinárodního uznání.
Zahraniční vztahy Kosova jsou vedeny prostřednictvím ministerstva zahraničních věcí v Prištině. Od roku 2020uznáváRepubliku Kosovo 97 ze 193 členských státůOSN. V rámci Evropské unie ji uznává 22 z 27 členů a je potenciálním kandidátem na budoucí rozšíření Evropské unie.Vláda České republikyo uznání nezávislosti Kosova rozhodla v květnu 2008.
Kosovo je členem mnoha mezinárodních organizací, včetněMezinárodního měnového fondu,Světové banky,Mezinárodní silniční a dopravní unie, Rady pro regionální spolupráci, Rozvojové banky,Rady Evropy,Benátské komiseaEvropské banky pro obnovu a rozvoj.V roce 2015 chyběly Kosovu tři hlasy k tomu, aby se stalo členemUNESCO, neboť ke vstupu chyběla dvoutřetinová většina.Asi 24 zemí má v Kosovu diplomatické zastoupení.Kosovo má v zahraničí 24 diplomatických misí a 28 konzulárních zastoupení.
Vztahy s Albánií jsou zvláštním případem vzhledem k tomu, že obě země mají stejný jazyk a kulturu. Albánština je jedním z úředních jazyků Kosova. Albánie má velvyslanectví v hlavním městě Prištině a Kosovo velvyslanectví v Tiraně. V roce 1992 byla Albánie jedinou zemí, jejíž parlament hlasoval pro uznání Kosovské republiky. Albánie byla také jednou z prvních zemí, která v únoru 2008 oficiálně oznámila uznání Kosovské republiky.
Světový index míruv roce 2020 řadil Kosovo na 85. místo ze 163 zemí. Největší problémy Kosova byly identifikovány v oblastech probíhajících konfliktů a společenské bezpečnosti, které jsou ovlivněny vztahy Kosova se sousedy a jeho domácí společenskou a politickou stabilitou.
Kosovskou armádou jsou Kosovské bezpečnostní síly. Titul vrchního velitele armády zastává prezident. V Kosovských bezpečnostních silách mohou sloužit občané starší 18 let. Příslušníci těchto sil jsou chráněni před diskriminací na základě pohlaví nebo etnického původu.Severoatlantická aliance (NATO) pod vedením Kosovských sil (KFOR) a Kosovských ochranných sborů (KPC) v roce 2008 zahájila přípravy na vytvoření Kosovských bezpečnostních sil. V roce 2014 bývalý premiérHashim Thaçiprohlásil, že se národní vláda rozhodla v roce 2019 zřídit ministerstvo obrany a oficiálně transformovat Kosovské bezpečnostní síly na Kosovské ozbrojené síly, armádu, která by splňovala všechny standardy členůNATOs cílem vstoupit do aliance v budoucnu.V prosinci 2018 kosovský parlament zákonem změnil mandát Kosovských bezpečnostních sil a přeměnil je na armádu. Kromě toho zřídil ministerstvo obrany.
Soudní systém Kosova je občanskoprávní systém rozdělený na soudy s běžnou občanskoprávní a trestní jurisdikcí a správní soudy s jurisdikcí pro spory mezi jednotlivci a veřejnou správou. Podle kosovské ústavy se soudní systém skládá z Nejvyššího soudu, který je nejvyšším soudním orgánem, Ústavního soudu a nezávislé instituce státního zastupitelství. Všechny jsou spravovány Soudní radou se sídlem vPrištině.Kosovská policieje hlavním státním bezpečnostním orgánem v zemi. Po vyhlášení nezávislosti Kosova v roce 2008 se tato složka stala vládní agenturou. Agentura vykonává téměř všechny obecné policejní úkoly, jako je vyšetřování trestných činů, hlídkovou činnost, dopravní policii, kontrolu hranic.
Ahtisaariho plán počítal se dvěma formami mezinárodního dohledu nad Kosovem po jeho osamostatnění, jedním měl být Mezinárodní civilní úřad (ICO), který by monitoroval provádění plánu a měl by širokou škálu pravomocí veta vůči legislativním a exekutivním opatřením, a druhým mise Evropské unie na podporu právního státu v Kosovu (EULEX), jejímž úkolem by bylo užší rozmístění policejních a civilních zdrojů s cílem rozvíjet policejní a soudní systém Kosova, ale také s vlastními pravomocemi zatýkat a stíhat. Vyhlášením nezávislosti a následnou ústavou byly těmto orgánům přiznány pravomoci, které jim byly přiděleny tímto Ahtisaariho plánem. Vzhledem k tomu, že o plánu nehlasovala Rada bezpečnosti OSN, byl právní status ICO v rámci Kosova závislý na faktické situaci a kosovské legislativě; dohlížela na něj Mezinárodní řídící skupina (ISG) složená z hlavních států, které Kosovo uznaly. Srbsko ani jiné neuznávající státy ji nikdy neuznaly. Proti misi EULEX se zpočátku stavělo i Srbsko, ale její mandát a pravomoci byly koncem roku 2008 Srbskem a Radou bezpečnosti OSN přijaty jako působící pod záštitou pokračujícího mandátu UNMIK, statusově neutrálně, ale s vlastní operační nezávislostí. Existence ICO skončila 10. září 2012 poté, co ISG rozhodla, že Kosovo v podstatě splnilo své závazky podle Ahtisaariho plánu. EULEX pokračuje ve své existenci podle kosovského i mezinárodního práva; v roce 2012 kosovský prezident oficiálně požádal o prodloužení jejího mandátu do roku 2014. Její mandát byl dále prodloužen v letech 2016, 2018 a 2020 a její současný mandát vyprší v červnu 2021. Od roku 2018 byl mandát EULEX značně omezen a nyní plní pouze monitorovací úlohu.
Vztahy mezikosovskými Albánciakosovskými Srbybyly nepřátelské od nástupu nacionalismu na Balkáně v 19. století.V době komunismu v Jugoslávii byli etničtí Albánci a Srbové silně nesmiřitelní, sociologické studie z doby totality ukazují, že etničtí Albánci a Srbové se jen zřídkakdy přijímali jako sousedé nebo přátelé a jen málo z nich uzavíralo mezietnické sňatky.Etnické předsudky, stereotypy a vzájemná nedůvěra mezi etnickými Albánci a Srby zůstaly běžné po celá desetiletí.Míra nesnášenlivosti a odloučení mezi oběma komunitami v období Tita byla podle sociologů horší než v případě chorvatské a srbské komunity v Jugoslávii, kde také panovalo napětí, ale které mezi sebou udržovaly poněkud bližší vztahy.
Navzdory plánované integraci do kosovské společnosti a uznání v kosovské ústavě se romské,aškalské a egyptskékomunity nadále potýkají s mnoha obtížemi, jako je segregace a diskriminace v oblasti bydlení, vzdělávání, zdravotnictví, zaměstnanosti a sociální péče.V mnoha táborech po celém Kosovu jsou nadále ubytovány tisíce vnitřně vysídlených osob, které pocházejí z menšinových skupin a komunit.Protože se předpokládá, že mnoho Romů se během konfliktu postavilo na stranu Srbů a podílelo se na rozsáhlém rabování a ničení albánského majetku, setkávají se podle zprávy Minority Rights Group International Romové s nepřátelstvím Albánců i mimo své místní lokality.
Kosovo se dělí do sedmiokruhů(albánskyrajon, srbskyokrug) podle kosovských zákonů a dle Bruselské dohody z roku 2013, která stanovila vytvoření nových obcí/opštin s většinovým srbským obyvatelstvem. Okruhy se dále dělí na38 opštin(albánsky:komunë, srbsky:општина/opština). Největším a nejlidnatějším okruhem Kosova jePrištinský okruhs hlavním městem Prištinou, který má rozlohu 2 470 km(953,67 km) a 477 312 obyvatel.
Z 38 opštin je 10 tzv. srbských, kterých jsou v procesu vytváření komunitou a zahrnují přibližně 90 % srbského obyvatelstva v Kosovu. V níže uvedeném seznamu jsou označeny hvězdičkou. (První jméno je albánské a druhé je srbské).
K listopadu 2019 nezávislost Kosova uznává 93 z 193 členských státůOSNzemí a většina členů Evropské unie (22 z 27) včetněSpojeného království,FrancieaItálie. Slovy ministryně zahraničíRiceovéuznaly oficiální samostatnost Kosova iSpojené státy. S nimi takéTurecko.V říjnu 2008 nezávislost Kosova uznaly iČerná HoraaSeverní Makedonie, dosavadní spojenci Srbska.Česká republika slovy ministra zahraničíKarla Schwarzenbergauznání nezávislosti Kosova podmínila uznáním většiny evropských zemí a v případě zodpovědného chování nejvyšších kosovských činitelů.Vláda o uznání nezávislosti Kosova rozhodla dne21. května2008na výjezdním zasedání vTeplicích.
Proti uznání samostatného státu Kosovo vystupují kromě Srbska samotného a jeho tradičního spojenceRuskadále napříkladŘecko,Španělsko,Kypr,Rumunsko,Slovensko, většinou země, které se obávají podporyseparatistickýchnálad u menšin na svém území.
8. října 2008 schváliloValné shromážděníOSNžádost Srbska, aby legálnost vyhlášení nezávislosti Kosova přezkoumalmezinárodní soudní dvůrvHaagu, který 22. července 2010 rozhodl, že vyhlášením nezávislosti nebylo porušeno mezinárodní právo.V prosinci2014se Kosovská republika stala řádným členemMezinárodního olympijského výboru.Evropská uniemá v Kosovu tzv. zvláštního reprezentanta (European Union Special Representative, EUSR). Tuto funkci zastávala od 20. července 2016 do konce července 2020bulharskádiplomatkaNatalja Apostolova. Jak oznámilaRada Evropské unie, byl na období od 1. srpna 2020 do 31. července 2021 pro tento post určenčeskýdiplomat Tomáš Szunyog.
Podporu samostatnosti Kosova přirovnávají její mnozí odpůrci k novémnichovské dohodě, protože jde podle nich o mezinárodní nátlak, rozhodnutí o rozbití Srbska na etnickém principu, podporaseparatismua případná hrozba dalšího válečného konfliktu.Toto srovnání je však kontroverzní, zejména kvůli odlišnému historickému vývoji a situaci vSudetechroku 1938, chybějícímu prvku jakým bylo v Mnichově „zachraňování míru ustupováním Hitlerovi“i odlišnému výsledku, kterým nebyl samostatný stát, aleanexe území Německem.
V Česku se proti uznání nezávislosti vyjádřili například prezidentVáclav Klaus,Jiří Paroubek,Miloš Zeman,Miloslav Ransdorf,z řad českých občanů se proti uznání Kosova zformovalo několik petičních výborů.Prezident Klaus dva dny po českém uznání nezávislosti vyjádřil podporu Srbsku přijetím srbského velvyslancea ujistil ho, že „na vztazích Čechů k Srbům se nic nemění.V roce 2015 Miloš Zeman v rozhovoru pro srbský deníkVečernje novostipředstavu Kosova jako nebezpečnéhoprecedentuprezentoval slovy: „uznání nezávislosti Kosova otevřeloPandořinu skříňkua zahájilo nebezpečný proces překreslování hranic na celém světě“.
Někteří představitelé Albánie a Kosova se vyjádřili v tom smyslu, že jejich cílem je sjednocení všech Albánců do jednoho státu, tzv.Velké Albánie, což bylo i konečným cílemUÇKpředbombardováním Jugoslávie. Ideu sloučit Kosovo s Albánií vyjádřil např. bývalý mluvčí UÇK, nyní předseda kosovského parlamentu,Jakup Krasniqi, nebo albánský premiérSali Berisha.
Hospodářství Kosovaje přechodnou ekonomikou. Utrpělo v důsledku kombinace politických otřesů, srbského propouštění kosovských zaměstnanců a následnýchjugoslávských válek. Navzdory klesající zahraniční pomoci hrubý domácí produkt od vyhlášení nezávislosti většinou rostl. A to i přes finančníkrizi v letech 2007–2008a následnouevropskou dluhovou krizi. Navícmíra inflacebyla nízká. Většina hospodářského rozvoje se odehrávala v odvětvích obchodu, maloobchodu a stavebnictví. Kosovo je vysoce závislé na převodech peněz zdiaspory(většina je v Německu a ve Švýcarsku),přímých zahraničních investicícha dalších přílivech kapitálu.V roce 2018Mezinárodní měnový fonduvedl, že přibližně šestina obyvatel žije pod hranicíchudobya třetina obyvatel v produktivním věku je nezaměstnaná, což je nejvyšší míra nezaměstnanosti v Evropě.
Největšími obchodními partnery Kosova jsou Albánie, Itálie, Švýcarsko, Čína, Německo a Turecko. Jeho oficiální měnou jeeuro.Kosovská vláda podepsala dohody o volném obchodu s Chorvatskem, Bosnou a Hercegovinou,AlbániíaSeverní Makedonií.Kosovo je členemStředoevropské zóny volného obchodu, která byla dohodnuta sMisí OSN v Kosovu, a má volný obchod s většinou okolních zemí nepatřících doEvropské unie.
Sekundární sektorse nahrubém domácím produktuv roce 2009 podílel 22,60 % a celkově zaměstnával 800 000 pracovníků. Důvodů této stagnace je několik, od po sobě jdoucích okupací, přes politické nepokoje až poválku v Kosovuv roce 1999.Za jedno z odvětví s největším potenciálem rozvoje je považováno odvětví elektroenergetiky.V dubnu 2020 vyhlásilo Kosovo se státem vlastněným provozovatelem přenosové soustavy KOSTT nezávislost na srbském provozovateli přenosu elektřiny Elektromreža Srbije, a to na základě hlasováníEvropské sítě provozovatelů přenosových soustav elektřiny(ENTSO-E), což Kosovu otevřelo cestu k tomu, aby se stalo nezávislou regulační zónou pro elektřinu. Hlasování potvrdilo, že mezi ENTSO-E a společností KOSTT bude podepsána dohoda o připojení, která umožní společnosti KOSTT připojit se k dalším 42 provozovatelům přenosových soustav. Společný energetický blok mezi Kosovem a Albánií je v provozu po uzavření dohody, jenž byla podepsána v prosinci 2019.Díky této dohodě si nyní Albánie a Kosovo budou moci vyměňovat elektrické rezervy, což by mělo Kosovu přinést úspory ve výši 4 milionů eur ročně.Kosovo má velké zásobyolova,zinku, stříbra,niklu,kobaltu,mědi,železaabauxitu.Země má páté největší zásobylignituna světě a třetí v Evropě.Podle odhadů Správy dolů a nerostných surovin aSvětové bankymělo Kosovo v roce 2005 nerostné suroviny v hodnotě 13,5 miliardy eur.
Primární sektorje založen na malých až středně velkých rodinných rozptýlených jednotkách.Celkem 53 % rozlohy země tvoří zemědělská půda, 41 % lesy a lesní půda a 6 % ostatní půda.Orná půda je využívána především pro pěstování kukuřice, pšenice, dále jako pastviny, louky a vinice. Podílí se téměř 35 % na tvorbě HDP včetně lesního hospodářství. V Kosovu se tradičně pěstujevíno,vinařstvíje úspěšné a po válce se rozvíjí. Hlavním srdcem kosovského vinařství je Orahovac, kde se vyprodukuje miliony litrů vína. Mezi hlavní odrůdy patříRulandské modré,MerlotaChardonnay. Kosovo vyváží vína doNěmeckaa Spojených států amerických.V dobách „slávy“ vinařského průmyslu se hrozny pěstovaly z vinic o rozloze 9 000 ha, rozdělených do soukromého a veřejného vlastnictví, které se rozkládaly především na jihu a západě Kosova. Čtyři státní vinařské závody nebyly ani tak „vinařstvími“, jako spíše „továrnami na víno“. Pouze zařízení v Rahovci, kterému patřilo přibližně 36 % celkové plochy vinic, mělo kapacitu přibližně 50 milionů litrů ročně. Většina produkce vína byla určena na vývoz. Na vrcholu v roce 1989 činil vývoz ze závodu Rahovec 40 milionů litrů a byl distribuován především na německý trh.
Přírodní hodnoty Kosova představují kvalitní zdroje cestovního ruchu. Popis potenciálu Kosova v oblasti cestovního ruchu úzce souvisí s jeho geografickou polohou, v centruBalkánského poloostrovavjihovýchodní Evropě. Představuje křižovatku cest, která historicky sahá až dostarověku. Kosovo slouží jako spojnice mezistředníajižní EvropouaJaderskýmaČerným mořem. Hornatý západ a jihovýchod Kosova má velký potenciál pro zimní turistiku. Lyžuje se v zimním středisku Brezovica naŠar planině.
Kosovo je obecně bohaté na různé topografické prvky, včetně vysokých hor,jezer,kaňonů, strmých skalních útvarů a řek.Lyžařské středisko Brezovica je díky blízkosti letiště v Prištině (60 km) a mezinárodního letiště ve Skopje (70 km) možným cílem zahraničních turistů. Mezi další významné atrakce patří hlavní město Priština, historická města Prizren, Peja a Gjakova, ale také Ferizaj a Gjilan.
ListNew York Timeszařadil Kosovo v roce 2011 na seznam 41 míst, která stojí za to navštívit.
V současnosti jsou v Kosovu dvě hlavní dálnice: R7 spojující Kosovo s Albánií a R6 spojující Prištinu s makedonskou hranicí u Elez Hanu. Výstavba nové dálnice R7.1 byla zahájena v roce 2017.
Dálnice R7 (součást albánsko-kosovské dálnice) spojuje Kosovo s albánským jadranským pobřežím vDrači. Po dokončení projektu zbývajícího úsekuevropské trasy E80z Prištiny doMerdarespojí dálnice Kosovo prostřednictvím stávající dálnice evropské trasy (E80) s panevropským koridorem X (E75) uNišev Srbsku. Dálnice R6 je součástíE65, je druhou dálnicí budovanou v regionu a spojuje hlavní město Prištinu s hranicí se Severní Makedonií uElez Hanu, která je vzdálená asi 20 km odSkopje. Výstavba dálnice byla zahájena v roce 2014 a dokončena byla v roce 2018.
Dopravce Trainkos provozuje denně osobní vlaky na dvou trasách: Priština –Fushë Kosovë–Pejëa dále pak Priština – Fushë Kosovë – Ferizaj – makedonská Skopje (druhá z nich ve spolupráci sMakedonskými železnicemi).Kromě toho Srbija Voz, dceřiná společnostSrbských železnic, provozuje vlakovou dopravu zKraljevav Srbsku doSeverní Mitrovice.Po celé zemi jezdí také nákladní vlaky.
V zemi se nacházejí dvě letiště,mezinárodní letiště Prištinaa letiště Gjakova. Mezinárodní letiště Priština se nachází jihozápadně od Prištiny. Je jediným mezinárodním letištěm v Kosovu a jediným vstupním přístavem pro letecké cestující do Kosova. Letiště Gjakova bylo vybudováno kosovskými silami (KFOR) poválce v Kosovuvedle stávajícího letiště využívaného pro zemědělské účely a bylo využíváno především pro vojenské a humanitární lety. Místní a národní vláda plánuje nabídnout letiště Gjakova k provozu v rámci partnerství veřejného a soukromého sektoru s cílem přeměnit ho na civilní a komerční letiště.
Možnosti Kosova rozvíjet moderní systémzdravotní péčebyly v minulosti omezené,nízkýHDPv období kolem roku 1990 situaci ještě zhoršil. Významný rozvoj zdravotnictví znamenalo zřízení lékařské fakulty na Prištinské univerzitě. Poté následovalo také otevírání různých zdravotních klinik, které umožnily lepší podmínky pro odborný rozvoj.
V současné době je situace změněna a systém zdravotní péče v Kosovu je organizován do tří sektorů: primární, sekundární a terciární zdravotní péče.Primární zdravotní péče v Prištině je organizována do třinácti center rodinné medicínya patnácti ambulancí.Sekundární zdravotní péče je decentralizována do sedmi regionálních nemocnic. Priština nemá žádnou regionální nemocnici a místo toho využívá pro zdravotnické služby Univerzitní klinické centrum Kosova. Univerzitní klinické centrum Kosova poskytuje své zdravotnické služby na dvanácti klinikách,kde je zaměstnáno 780 lékařů (za rok 2020).Na nižší úrovni jsou poskytovány domácí služby pro několik ohrožených skupin, které nemají možnost se dostat do zdravotnických zařízení.Kosovské zdravotnické služby jsou nyní zaměřeny na bezpečnost pacientů, kontrolu kvality a asistované zdraví.
Akademie věd a umění v Prištině. Mezi čestné členy patří albánsko-americký nositelNobelovy cenyFerid Murada albánská římskokatolická řeholniceMatka Tereza.
Vzdělávání na základních, středních a vysokých školách je převážně veřejné a podporované státem, řízené ministerstvem školství. Vzdělávání probíhá na dvou hlavních stupních: základní a střední školství a pak vysokoškolské studium.
Primární a sekundární vzdělávání se dělí na čtyři stupně: předškolní vzdělávání, primární a nižší sekundární vzdělávání, vyšší sekundární vzdělávání a speciální vzdělávání. Předškolní vzdělávání je určeno pro děti ve věku od jednoho do pěti let. Základní a střední školství je povinné pro všechny. Poskytují ho gymnázia a odborné školy a je dostupné také v jazycích uznaných menšin v Kosovu, kde se vyučuje valbánštině,srbštině,bosenštině,turečtiněachorvatštině. První stupeň (základního vzdělávání) zahrnuje první až pátou třídu a druhý stupeň (nižší střední vzdělávání) šestou až devátou třídu. Třetí fáze (střední školství) zahrnuje všeobecné vzdělávání, ale také odborné vzdělávání, které je zaměřeno na různé obory. Trvá čtyři roky. Studentům se však nabízí možnost ucházet se o vysokoškolské nebo univerzitní studium. Podle ministerstva školství mají děti, které nemohou získat všeobecné vzdělání, možnost získat speciální vzdělání (pátá fáze).
Vyšší vzdělání lze získat na univerzitách a dalších vysokoškolských institucích. Tyto vzdělávací instituce nabízejí studiumbakalářských,magisterskýchadoktorskýchoborů. Studenti si mohou zvolit denní nebo dálkové studium.
Ve zprávěIndex svobody tisku, kterou pro rok 2008 sestavila organizaceReportéři bez hranic, se Kosovo umístilo na 58. místě (ze 173 hodnocených zemí),za rok 2021 na 78. místě (ze 180 zemí; v žebříčku stálo výše než všechny jeho sousední státy).Média zahrnují různé druhy komunikačních médií, jako je rozhlas, televize, noviny a internetové stránky. Většina médií se živí z reklamy a předplatného. Podle údajů IREX zde působí 92 rozhlasových stanic a 22 televizních stanic.
Počet obyvatel Kosova podle odhadů Kosovské statistické agentury v roce 2011 činil přibližně 1 740 000.Celkováočekávaná délka životapři narození je 76,7 let; 74,1 let u mužů a 79,4 let u žen.Kosovo je jedenácté nejlidnatější naBalkáněa149.na světě.
V roce 2005 odhadovaly prozatímní orgány samosprávy počet obyvatel Kosova na 1,9 až 2,2 milionu, přičemž největšímetnikembyliAlbánciaSrbové, následováni dalšími skupinami, jako jsouBosňáci,Gorani,TurciaRomové,nicméně podleCIA World Factbookz roku 2009 činí počet obyvatel Kosova 1 804 838 osob. Uvádí, že etnické složení je 88 % Albánců, 7 % Srbů a 5 % dalších etnických skupin včetně Bosňáků, Goranů, Romů, Turků,Aškalů, balkánských EgypťanůaJanjevců–Chorvatů.
Je možné, že Albánci, jejichž počet neustále roste, mohli v Kosovu tvořit většinu již od 19. století, ačkoli historické etnické složení regionu je sporné. Politické hranice Kosova se plně nekryjí s etnickou hranicí, podle níž Albánci tvoří absolutní většinu v každé obci; například Srbové tvoří místní většinu vseverním Kosovua dvou dalších obcích, zatímco mimo Kosovo existují rozsáhlé oblasti s albánskou většinou, a to v sousedních regionech bývalé Jugoslávie: na severozápadě Severní Makedonie a vPreševské doliněv jižním Srbsku.
Etničtí Albánci v Kosovu vykazují podle údajů z roku 2008 nejrychlejší tempo růstu počtu obyvatel v Evropě, a to 1,3 % ročně.Během 82 let (1921-2003) se počet obyvatel Kosova zvýšil na 460 % původní populace. Zatímco v roce 1931 tvořili Albánci 60 % z 500 000 obyvatel Kosova, v roce 1991 dosáhli 81 % z 2 milionů obyvatel Kosova.Ve druhé polovině 20. století mělikosovští Albáncitřikrát vyšší porodnost než Srbové.Kromě toho se většina srbského obyvatelstva Kosova, která tam žila před rokem 1999, přestěhovala po etnických čistkách v roce 1999 do samotného Srbska.Obštiny v Kosovujsou převážně venkovské, pouze v osmi žije více než 40 000 obyvatel.
Úředními jazykyKosova jsoualbánštinaasrbštinaa instituce se zavázaly zajistit rovnocenné používání obou jazyků.Turečtina,bosenštinaaromštinamají status úředních jazyků na úrovni obcí, pokud tato jazyková komunita představuje alespoň 5 % celkového počtu obyvatel obce.
Albánštinu jakomateřský jazykpoužívá přibližně 95 % obyvatel, zatímco bosensky a srbsky mluví 1,7 %, respektive 1,6 % obyvatel.Kvůli bojkotu sčítání lidu na severu Kosova se bosenština stala druhým největším jazykem po albánštině, nicméně srbština jede factodruhým největším jazykem v Kosovu.
Ačkoli jsou albánština i srbština úředními jazyky, úředníci obecních úřadů musí v profesním prostředí ovládat pouze jeden z nich a podle prohlášení jazykového komisaře Kosova Slaviši Mladenoviće z roku 2015 žádná organizace nemá všechny své dokumenty v obou jazycích.Zákon o používání jazyků přiznává turečtině status úředního jazyka v opštiněPrizrenbez ohledu na početnost turecké komunity, která zde žije.
Výzkumná zpráva z roku 2020 financovaná EU ukazuje, že mezi hlavními etnickými skupinami v Kosovu panuje omezený rozsah důvěry a celkově omezené kontakty.
Kosovo jesekulární státbezstátního náboženství;svoboda víry,svědomíanáboženstvíje výslovně zaručena v kosovské ústavě.Kosovská společnost je silněsekularizovanáa je na prvním místě vjižní Evropěa na devátém místě na světě jako svobodná a rovnoprávná z hlediska tolerance vůčináboženstvíaateismu.
Při sčítání lidu v roce 2011 se 95,6 % obyvatel Kosova přihlásilo kmuslimskému vyznánía 3,7 % kekřesťanství, z toho 2,2 % křímskokatolickémua 1,5 % kvýchodnímu pravoslaví,zbývajících 0,3 % obyvatel uvedlo, že jsou bez vyznání, nebo jiného vyznání, případně neuvedlo adekvátní odpověď.Protestanti, ačkoli jsou v Kosovu vládou uznáváni jako náboženská skupina, nebyli ve sčítání zastoupeni. Sčítání lidu z velké části bojkotovalikosovští Srbové(kteří se převážně hlásí ksrbské pravoslavné církvi), zejména v severním Kosovu,takže srbské obyvatelstvo bylo zastoupeno nedostatečně.
Nejrozšířenějším náboženstvím v Kosovu jeislám, který byl zaveden ve středověkuOsmanskou říší. V současné době má Kosovo po Turecku nejvyšší podíl muslimů v Evropě.Většinu muslimského obyvatelstva Kosova tvoří etničtí Albánci, Turci, ale i Slované, napříkladGoraniaBosňáci.
Křesťanství má v Kosovu dlouhou a nepřetržitou historii, kterou lze vysledovat až do doby římské invaze do regionu. Během středověku byl celýBalkánský poloostrovchristianizovánnejprveŘímanya následně Byzantskou říší. Stoupenci římskokatolické církve jsou převážně Albánci, zatímco etničtí Srbové se hlásí k východní pravoslavné církvi. V roce 2008 protestantský pastor Artur Krasniqi, primas kosovské evangelické církve, prohlásil, že od roku 1985 konvertovalo k protestantismu „až 15 000“ kosovských Albánců.
Vztahy mezi albánskou muslimskou a albánskou katolickou komunitou v Kosovu jsou dobré, nicméně obě komunity mají jen omezené nebo žádné vztahy se srbskou pravoslavnou komunitou. Obecně platí, že Albánci definují svouetnickoupříslušnost podle jazyka, nikoli podle náboženství, zatímco náboženství odráží rozlišovací znak identity Slovanů v Kosovu i jinde.
Kosovská architektura sahá až doneolitu,doby bronzovéastředověku. Byla ovlivněna přítomností různých civilizací a náboženství, o čemž svědčí stavby, které se dodnes dochovaly.
V Kosovu se nachází mnohoklášterůa kostelů ze 13. a 14. století, které reprezentujísrbský pravoslavnýodkaz. K architektonickému dědictví zosmanského obdobípatřímešityahammamyz 15., 16. a 17. století. K dalším zajímavým historickým architektonickým stavbám patří kuly (věžovité stavby) z 18. a 19. století a řada mostů, městských center a pevností. I když některélidové stavbynejsou samy o sobě považovány za významné, dohromady představují význačný celek. Běhemkonfliktu v Kosovuv roce 1999 bylo zničeno nebo poškozeno mnoho staveb, které představují toto dědictví,v oblasti Dukagjini bylo napadeno nejméně 500 kul a většina z nich byla zničena nebo jinak poškozena.
V roce 2004 UNESCO uznaloklášter Visoki Dečaniza památkusvětové dědictvípro jeho mimořádnou univerzální hodnotu. O dva roky později bylo toto dědictví rozšířeno další tři církevní památky, a topatriarchát v Peći,Chrám Bohorodičky LjevišskéaMonastýr Gračanica, pod souborným názvemStředověké památky v Kosovu.Dědictví se dohromady skládá ze čtyř srbských pravoslavných kostelů a klášterů, které představují spojení východní pravoslavnébyzantskéa západnírománské církevní architekturydo palaiologického renesančního slohu. Stavbu založili příslušníci dynastieNemanjićů, nejvýznamnější srbské dynastie ve středověku.
Tyto památky se staly terčem útoků zejména během etnických násilností v roce 2004. V roce 2006 byly zapsány naSeznam světového dědictví v ohroženíkvůli potížím při její správě a ochraně, které pramenily z politické nestability v regionu.
Kosovské umění bylo mezinárodní veřejnosti velmi dlouho neznámé, kvůli režimu nemohli mnozí umělci vystavovat svá díla v galeriích, a tak neustále hledali alternativy, a dokonce se uchylovali k tomu, že brali věci do vlastních rukou. Do roku 1990 představovali kosovští umělci své umění v mnoha prestižních světově uznávaných centrech. Byli potvrzováni a vysoce hodnoceni díky svému jedinečnému přístupu k umění s ohledem na okolnosti, v nichž vznikali, čímž vynikali a byli originální.
V únoru 1979 byla založena Kosovská národní galerie umění. Stala se nejvyšší institucí výtvarného umění v Kosovu. Byla pojmenována po jednom z nejvýznamnějších kosovských umělců Muslimovi Mulliqim. Mezi několik málo albánských malířů narozených v Kosovu patří Engjëll Berisha, Masar Caka, Tahir Emra, Abdullah Gërguri, Hysni Krasniqi, Nimon Lokaj, Aziz Nimani, Ramadan Ramadani, Esat Valla a Lendita Zeqiraj.
Vkosovské kuchynise mísí vlivyalbánskéhoasrbského původuvětšinového obyvatelstva. Kosovo, které se nachází na křižovatcealbánské,osmanské,románskéaslovanskékultury, obohatilo svou vlastní kuchyni převzetím a zachováním některých jejich kuchařských tradic a postupů.
Jídlo je důležitou součástí společenského života obyvatel Kosova, zejména během náboženských svátků, jako jsou Vánoce, Velikonoce aramadán.Baklava,lokumachalvase při svátečních příležitostech tradičně připravují téměř v každé domácnosti v celém Kosovu a naBalkáněbez ohledu na etnickou nebo kulturní identitu.
Mezi pravděpodobně nejvýznamnější a nejtradičnější příklady kosovských jídel patříFliaa Pite, které se podávají s různými druhy zeleniny, ovocnými zavařeninami, medem a jogurtem. Flia se skládá z několika vrstev palačinek a je převážně potřená smetanou, zatímco Pite jsou plněné směsí slaného sýra, masa, brambor nebo pórku.
Kosovská kuchyně používá širokou škálou čerstvého ovoce, zeleniny a bylinek, jako jesůl, červený a černý pepř avegeta.Obyvatelé Kosova si pochutnávají na široké škále masných a rybích výrobků, mimo jiné na kuřecím, hovězím,kebabu, Sujuku a jehněčím mase, které je vzhledem k náboženským souvislostem považováno za tradiční maso pro náboženské příležitosti.
Čaj, jako jehorský čajalbánského typu nebočerný čajruského a tureckého typu, je hojně konzumovaným nápojem v celém Kosovu a podává se zejména v kavárnách, restauracích nebo doma. Dalším oblíbeným nápojem je káva, ačkoli Kosovo je prosyceno kulturou a jejich kávová kultura je velkou součástí moderní společnosti.
Sport je významnou součástí kosovské společnosti a kultury. Mezi nejvýznamnější sporty v Kosovu patřífotbal,basketbal,judo,box,volejbalaházená. Kosovský olympijský výbor se v roce 2014 stal plnoprávným členemMezinárodního olympijského výborua poprvé se zúčastnilEvropských her 2015vÁzerbájdžánuaLetních olympijských her 2016v Brazílii.
Zdaleka nejpopulárnějším sportem v Kosovu je fotbal. V roce 1922 byly založeny první kosovské kluby, mimo jiné KF Vëllaznimi aFK Priština. V období studené války od roku 1945 do roku 1991 se fotbal vbývalé Jugosláviirozvíjel tak rychle, že v roce 1946 vznikla Federace Kosova jako dceřiná společnost Federace Jugoslávie. KF Trepça soutěžil jeden rok v první lize. Největšího úspěchu dosáhli v Jugoslávském poháru v letech 1977–78, kde skončili druzí zaRijekou.Priština byla v tomto období nejúspěšnějším klubem v zemi a strávila pět let v nejvyšší jugoslávské první lize, přičemž nejlépe skončila v letech 1983–84 na 8. místě. Stali se prvním a jediným kosovským fotbalovým klubem, který se zúčastnilStředoevropského pohár, když se při své jediné účasti ve stejné sezóně umístil na druhém místě. Také se dostali do semifinále Jugoslávského poháru 1987–88, kde prohráli po penaltách sBanja Lukou.V roce 1991 byl založen nesankcionovaný systém kosovské ligy známý jakoLiga e Pavarur e Kosovës(„Nezávislá liga Kosova“), který fungoval souběžně s oficiálními jugoslávskými ligami; v roce 1999 se v důsledku kosovské války staloficiálním systémem kosovské ligy.
Tři fotbalisté z Kosova – Milutin Šoškić,Fahrudin JusufiaVladimir Durković– byli součástíjugoslávského týmu, který získal zlatou medaili naLetních olympijských hrách 1960a stříbrnou medaili naMistrovství Evropy 1960. Fotbalisté jako Fadil Vokrri, Agim Cana, Fadil Muriqi a Zoran Batrović tvořili v 80. letech 20. století tzv. zlatou generaci Prištiny.
V roce 2010 se zvýšil počet kosovských hráčů albánského původu hrajících ve špičkových evropských týmech. Patří mezi něLorik Cana, který byl kapitánemMarseilleaSunderlanduialbánské reprezentace,Valon Behrami, který hrál zaWest Ham United,Udineseašvýcarskou reprezentaci,Xherdan Shaqiri, který sLiverpoolemvyhrálLigu mistrů 2018–19a hraje také za Švýcarsko na mezinárodní úrovni,aAdnan Januzaj, který svou kariéru zahájil vManchesteru Uniteda v současnosti reprezentujeBelgii.
V Kosovu je oblíbeným sportem také basketbal. První mistrovství se konalo v roce 1991 za účasti osmi týmů. Kosovská basketbalová federace byla přijata za plnoprávného členaMezinárodní basketbalové federace(FIBA) v březnu 2015.Mezi významné hráče narozené v Kosovu, kteří hráli za úspěšné národní týmy Jugoslávie a Srbska, patří Zufer Avdija, Marko Simonović a Dejan Musli, z nichž někteří i přes uznání Kosova ze strany FIBA nadále závodí za Srbsko.
JudistkaMajlinda Kelmendiováse v letech 2013 a 2014 stala mistryní světa a v roce 2014 se také poprvé stala mistryní Evropy, které vyhrála i v letech 2016, 2017 a počtvrté v roce2019. NaLetních olympijských hrách 2016se Kelmendiová stala první kosovskou sportovkyní, která získala zlatou medaili, a také první zlatou medaili pro Kosovo na velkém sportovním turnaji.Při své druhé účasti naLetních olympijských hrách 2020seDistria Krasniqiovástala druhou olympijskou vítězkou Kosova v judua následovala ji krajanka judistkaNora Gjakovaová, která jen o dva dny později získala zlato v kategorii do 57 kg a stala se tak třetí olympijskou vítězkou své země.Kosovo dosud získalo na letních olympijských hrách tři zlaté medaile.
Kosovo působivě získalo čtyři medaile naEvropských hrách: Nora Gjakova získala první medaili pro Kosovo na prvních Evropských hrách v roce 2015, kdy získala bronz v kategorii do 57 kg. Na druhých Evropských hrách v roce 2019 získala Kelmendiová zlatou medaili, Gjaková stříbrnou aLoriana Kukaovábronzovou.
Ačkoli je hudba v Kosovu rozmanitá, stále existuje autentická albánská a srbská hudba. Pro albánskou hudbu je charakteristické používáníčifteli. Klasická hudba je v Kosovu dobře známá a vyučuje se na několika hudebních školách a univerzitách. V roce 2014 Kosovo přihlásilo svůj první film do soutěže oOscara za nejlepší cizojazyčný film, a to snímekTri dritare dhe një varjerežiséra Isy Qosji.
V minulosti se epická poezie v Kosovu a severní Albánii zpívala naguslea poté se používaly melodičtějšíčifteli, které mají dvě struny – na jedné se hraje melodii a na druhé se drnká. Kosovská hudba je ovlivněna tureckou hudbou kvůli téměř 500letému období osmanské nadvlády v Kosovu, ačkoli kosovský folklor si zachoval svou originalitu a příkladnost.Archeologické výzkumy vypovídají o tom, jak stará je tato tradice a jak se vyvíjela souběžně s jinou tradiční hudbou na Balkáně. Kořeny sahající až do 5. století př. n. l. byly nalezeny v malbách na kamenech zpěváků s nástroji. (Známý je portrét „Pani“ držící nástroj podobný flétně).
Legendou kosovské pop music jeNexhmije Pagarusha. Také současní hudební umělciRita Ora,Dua LipaaEra Istrefijsou albánského původu a díky své hudbě dosáhli mezinárodního uznání.Jedním z široce uznávaných hudebníků zPrizrenuje kytaristaPetrit Çeku, držitel několika mezinárodních cen.
Srbská hudba z Kosova představuje směs tradiční hudby, která je součástí širší balkánské tradice, s vlastním osobitým zvukem a různými západními a tureckými vlivy. Srbské písně z Kosova byly inspirací pro 12. písňový věnec skladateleStevana Mokranjace. Ve většině srbské hudby z Kosova převládala církevní hudba s vlastním podílem zpívané epické poezie,v Kosovu se používá také srbský národní nástroj gusle.
Viktorija je jedinou umělkyní zKosova, která v roce 1982 reprezentovala Jugoslávii v písňové soutěžiEurovizejako členka skupiny Aska. Zpěvačka Rona Nishliu skončila na pátém místě v soutěži Eurovize 2012, zatímcoLinditareprezentovala Albánii v roce2017. Několik srbských zpěváků z Kosova se také zúčastnilo srbského národního výběru pro soutěž Eurovision Song Contest.Nevena Božovićreprezentovala Srbsko v soutěži Junior Eurovision Song Contest a dvakrát v soutěži Eurovision Song Contest, poprvé jako členka skupinyMoje 3v roce2013a jako sólistka v roce2019.
Filmový průmysl v Kosovu se datuje od 70. let 20. století. V roce 1969 kosovský parlament zřídil státní instituci Kosovafilm, která se zabývala výrobou, distribucí a promítáním filmů. Jejím prvním ředitelem byl herec Abdurrahman Shala, po něm následoval spisovatel a známý básník Azem Shkreli, pod jehož vedením vznikly nejúspěšnější filmy. Dalšími řediteli Kosovafilmu byli Xhevar Qorraj, Ekrem Kryeziu a Gani Mehmetaj. Po produkci sedmnácti celovečerních filmů, mnoha krátkých filmů a dokumentů byla instituce v roce 1990 převzata srbskými úřady a rozpuštěna. Kosovafilm byl obnoven po odtržení odbývalé Jugosláviev červnu 1999 a od té doby se snaží oživit filmový průmysl v Kosovu.
Mezinárodní festival dokumentárních a krátkých filmů je největší filmovou událostí v Kosovu. Festival se koná v srpnu v Prizrenu a přitahuje řadu mezinárodních i regionálních umělců. Na tomto každoročně pořádaném festivalu se filmy promítají dvakrát denně ve třech kinech pod širým nebem a ve dvou běžných kinech. Kromě filmů je festival známý také živými večery po promítání. V rámci festivalu se konají různé akce: workshopy, výstavy DokuPhoto, festivalové kempování, koncerty, které dohromady proměňují město v okouzlující místo k pobytu. V roce 2010 byl Dokufest zvolen jedním z 25 nejlepších mezinárodních festivalů dokumentárních filmů.
Mezi mezinárodní herce albánského původu z Kosova patří Arta Dobroshi, James Biberi, Faruk Begolli aBekim Fehmiu.Mezinárodní filmový festival v Prištiněje největší filmový festival, který se každoročně koná v kosovské Prištině a na kterém se promítá významná mezinárodní filmová produkce z balkánského regionu i mimo něj a upozorňuje na kosovský filmový průmysl.
Film Shok byl nominován naOscaraza nejlepší krátký hraný film v roce 2016,scénář a režii napsal na Oscara nominovaný režisér Jamie Donoughue na základě skutečných událostí během kosovské války.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuKosovona anglické Wikipedii.