Evropa

Evropaje jeden ze sedmisvětadílů, západní částkontinentuEurasie. Ze severu jej ohraničujeSeverní ledový oceán, ze západuAtlantský oceán, z jihuStředozemníaČerné mořespolu s vodními cestami, které je spojují, a z východuAsie(o přesném průběhu této části hranice nepanujekonsenzus).
Jde o druhý nejmenší světadíl s rozlohou asi 10 058 912 km² (2009)(asi 7 % zemského povrchu), který je zároveň druhý nejhustěji zalidněný (asi 72 obyvatel/km²), takže asi 742 500 000 obyvatel Evropy (2013)představuje přibližně 9,6% podíl nasvětové populaci(údaje k roku2009).
V Evropě se mimo jiné formovala tzv.západní civilizace. Některé evropskénárodyhrály roli ve světovém dění v obdobíkolonialismuod cca16. stoletído počátkustoletí 20., kdy byl jejich vliv zatlačen do pozadíSpojenými státy americkými– důvodem byla politická a národnostní různorodost Evropy, válečné boje obousvětových válek, čtyřicetileté rozdělení Evropy tzv.železnou oponoua přijetí amerického dolaru jako základního mezinárodní platidla (tvorba měnových rezerv jednotlivých států apod.).
Současná politická a jazyková pestrost Evropy komplikují snahy o její politickoucentralizaci, včetně území, které jsou součástíEvropské unie. V Evropě se mluví 218 jazykyz nejméně 6 jazykových rodin (indoevropská,uralská,altajská,afroasijská,severokavkazskáabaskičtina); naprostá většina mluvčích však připadá na jazykyindoevropské. Jednotlivé státy jsou obvykle založeny nanárodních základech.
Název kontinentu se odvozuje zřeckéhoslovaΕυρώπη (Európé)a prostřednictvímlatinsképodobyEuropapronikl do téměř všech jazyků světa. Etymologie vlastního výrazuΕυρώπηje nejasná: může pocházet od výrazuευρωπός (europos)– „libě se nesoucí“, neboευρύς (eurys)– „široký, s velkýma očima“. Jiné teorie odvozují původ názvu odasyrskéhoerebu– „západ (slunce)“ či odakkadskéhoslova s významem „temný“.
Podleřecké mytologieje název kontinentu spojován s bájnou postavou krásnéEurópy, dcerytýrskéhokráleAgénora, do níž se zamiloval sám vládce bohůZeus. Aby mohl Európu unést, proměnil se v krásného bílého býka; když na něj zmámená dívka usedla, přeplul s ní moře na břeh vzdálené pevniny a posléze na ostrovKrétu. Európa mu zde dala tři syny:Mínoa, který se později stal krétským králem,Sarpédonta, který se stal králem vLýkii, aRhadamanta, pozdějšího člena podsvětního soudního tribunálu. ZDiovyvůle se Európa poté, co ji vládce bohů opustil, provdala za krétského králeAsteria. Její jméno nebylo nikdy zapomenuto, připomíná ji navždy název světadílu Evropa.
Únos Európy je vyobrazen nařeckénárodní variantě mince v hodnotě 2euro.
Nezřídka se pro Evropu používá i označení „Starý kontinent“ (v návaznosti na objevAmeriky, označované jako „Nový svět“).
Evropa se za samostatný světadíl považuje spíše z historických, kulturních a politických důvodů než z důvodů fyzickogeografických. Hranice mezi Evropou a Asií není v přírodě zjevná a zeměpisci se odedávna přou, kudy má přesně vést. Na vedení hranice ovšem závisí řada charakteristik kontinentu, jeho rozlohou počínaje a nejvyšší horou (Mont Blancvs.Elbrus) konče.
Méně problematická je severní část hranice, kde se všeobecně přijímá role pohoříUral(vzniklo vpermunárazem tehdejšího kontinentuSibiřdoPangeyv oblasti někdejšíBaltiky). Za rozhraní kontinentů se ovšem nepovažuje hlavní hřeben pohoří, ale jeho východní úpatí (hranice začíná vBajdarackém zálivu), Ural tedy leží celý v Evropě.
Rozšířená a na českých školách vyučovanáverze dalšího průběhu hranice je po horním toku řekyUral, po jeho přítoku – řeceOr, a dále po řeceEmběaž doKaspického moře. OdtudKumomanyčskou sníženinoupodél řekKumaaManyčaž po ústí Manyče doDonua po něm doAzovského moře(na mapce vpravo označena písmenem A). Pro hranici vedoucí Kumomanyčskou sníženinou hovoří skutečnost, že právě tudy v posledních dobách ledových vedl průliv, který spojoval Kaspické a Černé moře a současně tak přirozeně odděloval Evropu a Asii.
Alternativ k takto stanovené hranici Evropy se objevuje celá řada. Relativně menší (s menšími důsledky) odchylkou je starší názor na vedení hranice po hřebeni Uralu, dále po celé délce řekyUral(teče západněji než Emba, ale i v tomto případě do Evropy zasahuje částKazachstánu), mezi Kaspickým a Černým mořem pak nikoli korytem řek, ale až po severním úpatíKavkazu(na mapce vpravo kombinace linií B a E).
Další posun hranice z úpatí Kavkazu na jehohlavní hřeben, který by připravil o post nejvyšší evropské hory francouzsko-italskýMont Blanca přidělil jej nejvyšší ruské hořeElbrusu, používají američtí a britští geografové(na mapce vpravo označeno písmenem F). Hranice vedená přesně porozvodíby také znamenala, že do Evropy se dostanou malé části jinak převážně asijských státůGruzieaÁzerbájdžánu. ŘekyTěrek(asi 50 km),Argun(asi 18 km) aAndijské Kojsupramení na územíGruziea odtékají na sever doRuska. Na vrcholu nejvyššíázerbájdžánskéhoryBazardüzüse pak ázerbájdžánsko-dagestánskáhranice odklání k severovýchodu a hlavní hřeben klesá zbývajících asi 230 km ázerbájdžánským vnitrozemím kBaku.
Extrémním je v tomto směru pohled některých britských geografů, který posouvá evropské hranice až na severní hraniceTureckaaÍránu(na mapce vpravo označeno písmenem J). Pouze v tomto případě by evropskou zemí byla iArméniea celé územíGruzieaÁzerbájdžánu.
Název světadílu je pravděpodobně odvozen odakkadskéhoslovaerebčiirib(„západ Slunce“), jinou verzí je pojmenování podle města Evropa, které se nacházelo vMalé Asii.Evropa tvoří vlastně obrovský poloostrov dvojkontinentuEurasie. Leží na severozápaděStarého světa.
Krajní body na pevnině jsou:
Absolutní krajní body Evropy (včetně ostrovů) jsou:
Rozloha Evropy činí 10,5 mil. km², tj. 7 % světové souše. Je to druhý nejmenší světadílpoAustrálii a Oceánii.
Evropa má velmi členité pobřeží a je nejčlenitější ze všech světadílů. Délka pobřeží činí 37 000 km. Největší poloostrovy jsouPoloostrov Kola,Skandinávský,Jutský,Pyrenejský,Apeninský,Balkánský poloostrov,PeloponésaKrym.
Největší ostrovy Evropy jsou soustředěny na severozápadě: klikatobřeháVelká Británie,IslandaIrsko. Další ostrovy leží na severu:Nová zeměaŠpicberky,Gotland,Öland,Sjællanda na jihu:Mallorca,Sicílie,Sardinie,Korsika,KrétaaRhodos.
Evropa má pestrý reliéf. Průměrná nadmořská výška činí 290 m n. m. (nejméně ze všech světadílů). Většinu území zaujímajínížiny(60 %). Rozložení nížin a vysočin plyne z geologické stavby a geomorfologického vývoje.
Nejstarší část Evropy je východoevropská nížinnáFennosarmatiasVýchodoevropskou rovinou. Zde leží i nejnižší místo Evropy v proláklině Kaspické nížiny (−28 m). Na východě je Východoevropská rovina lemována protáhlým pohořímUral(1894 m) o délce 2500 km.
Skandinávské pohoří(2469 m) jekaledonskéhostáří. Ledovce zde vyhloubily typickéfjordy. Ledovec poznamenal iSeveroněmeckouaStředopolské nížiny.
Hercynské vrásněnívytvořiloStředoněmeckou vysočinu,Český masiv(1603 m) aFrancouzské středohoří(1886 m).
Během třetihorníhoalpínského vrásněnídošlo k vytvořeníAlp(Mont Blanc, 4808 m) a dalších evropských pohoří (Karpaty(2654 m),Dinárské hory(2694 m),Pyreneje(3404 m) aApeniny(2912 m). V jižní Evropě se setkáváme i s vulkanismem a zemětřesením. NaSicíliise tyčí i nejvyšší činná sopka EvropyEtna(3323 m). Dalšími vulkány jsouStromboli,Monte EpomeoaVesuv.
V Evropě s poměrně vlhkým podnebím je vytvořena poměrně hustá říční síť.
80 % Evropy leží v úmoříAtlantského oceánu. 20 % Evropy je odvodňováno do bezodtokéhoKaspického moře, do něhož ústí nejdelší evropská řekaVolha(3531 km, povodí 1 360 000 km², s průměrným ročním průtokem 8220 m³/s). Dalšími velkými řekami jsouDon,Dněpr,Dněstr,Dunaj,Pád,Rhôna,Ebro,Seina,Temže,Rýn,Labe,OdraaVisla.
Maxima vodních stavů jsou ve východní Evropě na jaře a počátkem léta, ve střední a severní Evropě na jaře, v západní a jižní Evropě v zimě a ve velehorách v létě.
Většina evropských jezer je ledovcového původu. Největšími jezery jsouLadožské(18 360 km²) aOněžské jezero(9700 km²) vRusku
Evropa patří do tří podnebných pásů severní polokoule. Na nejzazším severu je to studený pás se dvěma oblastmi, arktickou a subarktickou, naŠpicberkách,Nové zemia severním pobřeží Ruska. Zde leží i absolutně nejchladnější místo EvropyUsť-Cilma(−69 °C).
Většina Evropy leží v severním mírném pásu. V západní Evropě se rozkládá západopřímořská oblast s převládajícími západními větry a s mírnou zimou i létem. Ve střední Evropě je oblast přechodná, teplé léto se srážkami se střídá se zimou s trvalou sněhovou pokrývkou. Východní Evropa leží ve vnitrozemské (kontinentální) oblasti s dlouhými, studenými zimami a horkými léty. Zde leží nejsušší místo EvropyAstrachaň(180 mm ročně).
Nejvyšší absolutní teplota byla naměřena v močáluPantano de GuadalmelattouCórdoby(52 °C) ve středomořské oblasti subtropického pásu. V tomto pásu leží i nejdeštivější místo EvropyCrkvice(4624 mm ročně).
Vegetační pásyjsou závislé na podnebných poměrech. Do Evropy jich zasahuje sedm:mrazové pustiny,tundrya lesotundry smechyališejníky,tajgasjehličnatými lesy,smíšenéalistnaté lesy,stepialesostepise suchomilnými trávami, většinou proměněná vkulturní steps úrodnou půdou, subtropické listnaté opadavé avždyzelené suchomilné lesya trnité křovinymacchieapouštěapolopouštěv kaspické oblasti. V horách je vyvinuta výšková stupňovitost s alpínskou květenou.
Zvířena má typické zástupce:sobav tundrách,losa,vlka,medvěda hnědého,rysa,jelenaarosomákav tajze,lišku,vydru,zajíceaježkave smíšených a listnatých lesích,kamzíkav horských oblastech a různé druhy ptáků, plazů, obojživelníků, ryb a hmyzu.
Původní přírodní prostředí je chráněno k přírodních rezervacích a národních parcích.
První doloženílidév Evropě byliHomo antecessor, kteří do ní pronikli před 800 tisíci lety a před 600 tisíci lety se vyvinuli vHomo heidelbergensisa ti zas pod vlivem snižujících se teplot před 250 tisíci lety naHomo neanderthalensis. Stali se nositeli kultur jakomicoquien,moustérienachâtelperroniena před 70 tisíci lety osídlili iPřední východastřední Asii. PrvníHomo sapiensv Evropě se začali nejspíš šířit před 45 tisíci letyStředomoříma naBalkán. Přibližně před 36 500 lety pak přichází ze střední Asie další populace Homo sapiens nazývanákromaňoncia zakládá kulturuaurignaciena běheminterglaciálupřed 29 tisíci lety zArabského poloostrovanositelé kulturygravettien. V této době, nejspíš pod vlivem přečíslení nově příchozími vymírají neandrtálci (Homo neanderthalensis). V období 22 – 10 tisíci lety následují kulturysolutréen,magdalénien,hamburská,ahrensburgaswiderien. S koncem poslednídoby ledovélidé živící se jakolovci a sběračimigrují do Evropy.
Přibližně kolem roku 8 000 př. n. l. začíná s koncemdoby ledovév Evropě mezolit, který v regionech méně vhodných prozemědělství, jako jeseverní Evropa, trval až do doby 5 – 4 000 př. n. l. Oteplení v této době způsobilo počátek rozsáhlého zalesňování Evropy.
Neolit počíná s příchodem zemědělství, které se do Evropy rozšířilo z Předního východu. VŘeckuzačíná kolem roku 7 000 př. n. l., vestřední Evropěkolem roku 6 000 př. n. l., vzápadní Evropěkolem roku 5 000 př. n. l. a nakonec, kolem roku 4 000 př. n. l. i naBritských ostrovecha v jižníSkandinávii.Mezi neolitické kultury patří napříkladkultura s lineární keramikourozšířená v letech 5 500 – 4 500 př. n. l. ve střední Evropě,kultura Vinčarozšířená mezi 6. a 3. tisíciletím na Balkáně a také tzv.megalitické kulturyv západní Evropě a západnímStředomoříšířící se od4. tisíciletí. Dodnes známá a zachovaná naleziště památek megalitické kultury se táhnou téměř polokruhem odSkandinávie, předBritské ostrovy,Francii,Pyrenejský poloostrovaž postředomořskéostrovy (kde zahrnují i severoafrické pobřeží); další naleziště jsou v severnímNěmecku,PolskunaBalkáně, vPalestině,Turecku. Jen málo se dosud ví o spojitosti se stavbami podobného charakteru na ostatních kontinentech.
Eneolit nebo chalkolit počíná se zpracovánímmědi, v Evropě nejdříve na Balkáně kolem roku 4 500 př. n. l.V letech 4 000 – 2 700 př. n. l. se ve střední a severní Evropě objevuje kultura s nálevkovitými poháry a jižně od ní v letech 3 400 – 3 000kultura s kanelovanými poháry. V letech 2 400 – 1800 př. n. l. se po většině Evropykultura se zvoncovými poháry.
Kolem roku 2 800 př. n. l. se objevují dvě kultury považované za první doložitelnéIndoevropanyv Evropě, jedná se okulturu se šňůrovou keramikouakulturu okrových hrobůrozšířené východní a střední Evropě odFinskapo Balkán.
Na původu většiny moderních Evropanů se podílely tři odlišné migrační vlny:mezolitičtílovci a sběrači, vzešlí z kromaňonské populace,neolitičtízemědělci, kteří se začali stěhovat do Evropy před 9000 lety z Anatolie běhemneolitické revolucev zemědělství, a pastevcijámové kultury, kteří se stěhovali zpontsko-kaspické stepive východní Evropě v souvislosti sindoevropskýmimigracemi před 5000 lety.
Od3. tisíciletí př. n. l.počíná v oblastiEgejského moředoba bronzová, představovanáEgyptemovlivněnouMínojskou civilizací, vznikající kolem roku 2700 př. n. l. naKrétě, a následovnácivilizací mykénskou, která zanikla kolem roku1200 př. n. l.Ve střední Evropě počíná zpracování bronzu kolem roku 2 300 př. n. l. a dochází k rozvojiúnětické kultury, která je v letech 1300 – 750 př. n. l. následovánakulturou popelnicových polí.
Západní, střední a částečně i jižní a východní Evropu obývaliKeltové, předfstavující tzv.laténskou kulturu.Nejzazší kořeny Keltů sahají přinejmenším do období kolem poloviny2. tisíciletí př. n. l.Přestože není jisté, zda všechny kmeny měly stejný rasový původ, vyspěly postupně v etnikum s jednotným jazykem, kulturou a svlastním náboženstvím. Jejich největší rozkvět nastal mezi6.a1. stoletím př. n. l.(laténská kultura) – rozvinulizemědělství, obchod, nebo umělecké a řemeslné činnosti, mj., šperky a ražbu peněz. Užívali i písmo. V 1. století př. n. l. podlehli Keltové v severní Itálii, Galii a Británii vojenské expanzi Římanů a byli postupně asimilováni či vytlačeni doSkotskaaIrska. Dodnes se v západní Evropě hovoří jazyky zkeltské jazykové skupiny:velštinou,irštinou,skotskou gaelštinou,kornštinouabretonštinou.
Od roku800 př. n. l.se v jižní Evropě vřeckých městských státecha později vŘíměpostupně rozvíjelaantická civilizace. Rozkvět řeckých městských států byl doprovázen rozvojem antické kultury, umění,náboženstvíafilosofie. Největšího rozšíření dosáhlařecká kulturav obdobíhelénismu. V Itálii seŘímské království(753–509př. n. l.), navazující na kulturuEtrusků, přerodilo vŘímskou republiku(509–27 př. n. l.) a pozdějiŘímskou říši(27 př. n. l. – 476 n. l.). Římané během své dlouhé vojenské expanze vyvrátili a ovládli území mnoha kultur, např.Kartágo,KeltyvGaliiaBritánii,antické Řecko,DaciiaEgypt, podmanili sistředomořía částzápadní Evropy. V Římské říši se začalo šířit vJudejivzniklékřesťanství, které se mezi lety 313–392postupně dostává do pozice jediného povoleného státního náboženství Římské říše, a nahrazuje tak původníantická náboženství.Západořímská říšezanikla roku476běhemstěhování národů,Východořímská říšepřetrvala až do roku1453, kdy podlehla expanziOsmanských Turků.Latinajako úřední řeč Římské říše se stal základem rodinyrománských jazykůařímské právoovlivnilo zákoníky pozdějších evropských států.
V dynamickém obdobístěhování národůa příchodu nových, na západě většinougermánskýchkmenů, vznikalo na území rozkládající se Římské říše mnoho nových politické útvarů, z nichž některé se udržely, rozšířily a přerodily do středověkých států –Franská říšev 5. století,Langobardskáříše v Itálii od roku568, anglosaské státy v Anglii v5.–6. stoletínebo Dánsko roku 800. Tyto nástupnické státy z části přejaly a se svou vlastní kulturou skloubily kulturní dědictví pozdní antiky, především římské právo a křesťanství, ale i antickou filosofii.
Již v 5. a 6. století je území střední Evropy na východ od řekLabeaSála, východní Evropy iBalkánuobývánoSlovany. PředchristianizacíSlovanů patřily mezi dodnes zaznamenaná kulturně-náboženská centraslovanského náboženstvínapř. chrámy vRetřenebo vArkoně(do roku 1168).Mezi doložené slovanské politické útvary patřily např. některé kmenové svazyPolabských Slovanů(např. svazLuticůčiOboritů),Sámova říše(624–659),Velkomoravská říše(833–906),Bulharská říšev7. století,Kyjevská Rus(později Rusko), Chorvatsko, Srbsko,České knížectvív 9. století a Polsko roku960. České knížectví se od roku 1004 začlenilo doSvaté říše římskéa roku 1198 bylo povýšeno naČeské království.
Některé státy, které již přijaly křesťanství, se snažilychristianizovata ovládnout dosudpohanskáúzemí, což se neobešlo bez násilí např. v případech christianizaceSasůFranskou říší, christianizacePolabských Slovanůjiž křesťanskými Sasy, christianizace pohanskýchPrusůa dalšíchpobaltskýchkmenůNěmeckými rytířinebo christianizace Norska a Islandu.
Rozmachzápadní katolické církvebyl charakterizován vznikempapežského státuv 8. století. Od roku 711 pronikali naPyrenejský poloostrovArabové. Do uherských nížin v 9. století pronikajíMaďaři, kteří se zde udrželi i díky pozdějšímu přijetí křesťanství. Od10. stoletínastal trvalý tisíciletý demografický růst a hospodářský a kulturní rozvoj.
Vytlačením Arabů z Pyrenejského poloostrova běhemreconquistybylo umožněno vytvořit Portugalsko roku 1139 a Španělsko sjednocenímAragonieaKastilieroku 1479. Dobytím arabskéGranadyroku 1492 bylo vytlačení Arabů z Evropy ukončeno.
Po rozpadu Franské říše roku 843 byly položeny základyFrancieaNěmecka. V Itálii vznikaly mezitím od11. stoletíměstské státy. Postupným rozpadem německé části Franské říše vznikly mimo jiné roku 1156Rakousko, roku 1291Švýcarskoa později do 17. stoletíPrusko.
Z odporu proti vnějšímu nepříteli vznikly velké mezistátní unie:polsko-litevská unieroku 1386, která zanikla vlastními nedostatky v letech1772–1795, akalmarskáv letech1397–1523.
Ve14. stoletízačali pronikat naBalkánOsmanští Turci. Roku 1389porazili Srby na Kosově polia roku1453vyvrátiliByzantskou říši.
Roku1415zahájili Portugalci dobytím africkéCeutyevropskou expanzi do zámoří.
Tato expanze zahajuje novověk. Roku1492byla objevena Amerika a roku 1498 přistáli Portugalci v Indii. Planeta byla poprvé obepluta v letech1519–1522. Ve stejné době definitivně ukončila středověk a jeho pojetí společnostirenesance.
Roku 1526 zahájiliHabsburkovébudování mnohonárodnostního impéria kolem rakouských zemí ve střední Evropě, do něhož se dostala i řada do té doby samostatných zemí (České země, Maďarsko, Chorvatsko).Povstáníčeské protestantské šlechty proti katolickým Habsburkům bylo začátkemtřicetileté války, která zdevastovala velkou část střední Evropy.České země za vlády Habsburků ztratily běhemválek o rakouské dědictvíúzemíSlezska, které od roku 1742 připadlo Prusku. Po porážce vprusko-rakouské válcebylo finálním produktem roku 1867Rakousko-Uhersko.
Novým státem se staloNizozemí, vzniklé z revoluce proti Španělsku v letech 1565–1581. Roku1707vznikla propojením Anglie a SkotskaVelká Britániea později připojením Irska Spojené království.
Od 15. stol. vytvářely země jakoŠpanělsko,Portugalsko,Francie,NizozemskoneboAnglievelké koloniální panství s rozsáhlými državami vAfrice,AmericeaAsii.
V 18. stol. propuklaprůmyslová revoluce, spojené s proměnou předprůmyslovéspolečnosti, založené převážně nazemědělskéařemeslnévýrobě, ve společnost industriální, založenou na strojní,průmyslovévýrobě. Kromě technického rozvoje přinesla i bídné životní podmínky dělníků, kteří se stěhovali do měst za prací z venkova.
Pofrancouzské revoluci1789–1794anapoleonských válkáchvznikly v několika vlnách státy na národním principu, který revoluce přinesla:1822Řeckosvržením turecké nadvlády,1830Belgieoddělení od Nizozemí,1859Rumunskosloučením dvou tureckých vazalů Valašska a Moldávie,1861Itáliesjednocením drobných italských států,1871Německo obdobným způsobem, sjednocením kolem Pruska,1905Norskooddělením od Švédska,1908obnovenéBulharskozrušenímvazalstvína Turecku a1912Albániesvržením turecké nadvlády.
Poprvní světové válce1914–1918vznikla další generace evropských států: 1917Finskooddělením od Ruska, 1918Polskoobnovením z částí Německa a Ruska,Československo,RakouskoaMaďarskorozpademRakousko-Uherska,Estonsko,LotyšskoaLitvaoddělením od Ruska,Jugosláviesloučením Srbska, Černé Hory a části Rakousko-Uherska, 1921Irskooddělením od Británie a1922Sovětský svazsloučenímsovětskýchrepublik, vzniklých v důsledkuŘíjnové revolucev Rusku. První světová válka znamenala podlomení evropské vlády nad planetou.
Podruhé světové válce1939–1945, která definitivně zničila evropskou moc, byla běhemstudené války(1946–1989) Evropa rozdělena na dva politické a ekonomické bloky:východní blokovládanýSovětským svazema nazápadní blokzápadoevropských zemí politicky spojených sUSAaKanadou. Československo přišlo o územíPodkarpatské Rusi. Nových států vzniklo už jen několik:1944Islandoddělením od Dánska, 1949 dva německé státy obnovením vokupačních pásmech, 1964Maltavyhlášením nezávislosti na Británii.
Výrazným politickým procesem v Evropě je tzv.integrační proces, zahájený vytvořenímBeneluxu1948 a vznikemSeveroatlantické aliance(NATO)1949,Evropského hospodářského společenství1957 a pokračující vznikemEvropské unie1993.
Roku1989došlo k destrukci komunistických totalit v Polsku, Maďarsku, Československu, Bulharsku a Rumunsku a později i v Albánii.Východní blokse rozpadl. S koncem studené války bylo možno roku 1990 iznovusjednotit Německo. V roce1991se rozpadlSovětský svaza byl nahrazenSpolečenstvím nezávislých států. Tento vývoj se neobešel bez konfliktů například vMoldávii,pobaltských státechnebo naKavkaze. Ve stejném roce začal i rozpad komunistickéJugosláviea následné konflikty vyvolalyVálku v Jugoslávii. Rozpadem Jugoslávie vznikly státy následnické:Slovinsko,Chorvatsko,Bosna a Hercegovina,Severní Makedoniea pozdějiSrbsko,Černá HoraaKosovo. Roku 1993 se rozpadlo Československo naČeskoaSlovensko.
Evropa má 718 mil. obyvatel, tj. 9,6 % světové populace. Hustota zalidnění je vysoká, 72 obyvatel/km. Současný stav a rozmístění obyvatelstva je výsledkem složitého vývoje. Největší hustotu zalidnění mají kromě miniaturních státůMonaka,VatikánuaMalty,Nizozemsko(390 obyvatel/km),Belgie(340 obyvatel/km) aVelká Británie(250 obyvatel/km).
Naopak nejnižší hustotu zalidnění mají v Evropě:Island(3 obyvatelé/km),Kazachstán(4 obyvatelé/km), ale to je evropský stát jen malou částí svého území,Rusko(9 obyvatel/km), ale jeho hustota zalidnění vypočítaná na celé území Ruska hustotu v evropské části zkresluje, aNorsko(13 obyvatel/km).
Přírůstekčiní 0,3 %,porodnostdosahuje 13 prom. aúmrtnost11 prom. Obyvatelé Evropy se v průměru dožívají 68 let (muži) a 77 let (ženy),mužitvoří 49 % obyvatelstva aženy51 %.
Nejrozšířenější jazykovou skupinou v Evropě jsouslovanské jazyky. Obyvatelstvo tvoří hlavně tři větveindoevropské jazykové rodiny: slovanská, germánská a románská. Mnoho národů patří k jiným jazykovým skupinám, např.uralskéneboafroasijské. Slovanskými jazyky se v Evropě podle počtu rodilých mluvčích mluví nejvíce.
Nejpočetnějšími evropskými národy jsouRusové(147 mil.),Němci(81 mil.),Francouzi(65 mil.),Angličané(64 mil.),Italové(61 mil.),Španělé(47 mil.),Ukrajinci(42 mil.) aPoláci(38 mil.).
Znakem všech průmyslových oblastí je nakupení sídel, zejména ve středníAnglii,Nizozemsku,Porúří,Porýnía vSasku, v HornímSlezsku,DonbasuaPádské nížině.
Náboženskypřevažuje v evropském prostorukřesťanství, které do Evropy pronikalo v období od 1. do 13. století.V mnoha zemích však náboženství ustupuje silnésekularizacia nezájmu obyvatel o náboženské záležitosti, což je nejvíce patrné v případěseverských zemí,Česka,FrancieaEstonska. Na druhou stranu v některých tradičně katolických zemích přetrval velký vlivkatolické církve, klasickým příkladem jsouPolsko,Litva,Irsko,Malta,San Marinoa samozřejměVatikán. Mezi další větve křesťanství v Evropě patřípravoslavía na severu a v Angliiprotestantismus. V některých oblastech na Balkáně převládlo jako hlavní náboženstvísunnitský islám. K roku 2012 jsou nejpočetnější náboženství v Evropě: křesťanství (75,2 %), bez vyznání (18,2 %), islám (5,9 %) a ostatní (0,7 %).
Evropa patří k hospodářsky nejvyspělejším oblastem planety. Průmyslová odvětví mají dlouhou tradici, zemědělství je intenzivní. Ze světového hlediska má význam těžbauhlí,ropy,zemního plynu,železné rudy,bauxitu,niklu,rtuti,magnezitu,fosfátůadraselných solí.
Nejdůležitějším průmyslovým odvětvím jestrojírenství. V Evropě jsou rozvinuty všechny druhydopravya má největší objem zahraničního obchodu ze všech světadílů.
Zelená dohoda pro Evropupočítá s koncem používání uhlí do roku 2033, s podporoujaderné energetikya se zákazem prodeje nových osobníchautomobilůsespalovacími motorypo roce 2035.
Největší evropskou národní ekonomikou v nominálnímHDPje Německo, následované Francií, Spojeným královstvím, Itálií a Ruskem. Těchto pět zemí je umístěno ve světové top 10, evropské ekonomiky tedy tvoří polovinu desetinejvětších ekonomik světa.
V Evropě musí divoce rostoucírostlinya divoce žijícíživočichovébojovat o prostor sezemědělstvím, sídly lidí aprůmyslem. Přesto Evropa se svými mnohaklimatyahabitatyposkytuje obživu mnoha rozmanitým formám života v přírodě.
Chladné oblasti kolemseverního polárního kruhujsou domovemsobů,husa sovic sněžních. Trochu více na jih rostoumechyališejníky.Tundra, jež je po většinu roku zmrzlá, ustupujelesůmtvořenýmsmrkemabřízou. Tyto lesy se rozprostírají po celé severní Evropě a potulují se v nichmedvědiavlci.
V mírnějších klimatech severozápadní Evropy jsousmíšené lesytvořenydubem,jasanemabukema jsou domovemveverek, vysoké zvěře, divokýchkancůa mnoha druhů ptáků. Mořští ptáci, jako například racci,alkyaterejové, hnízdí na skalnatém pobřeží Atlantského oceánu. V Atlantském oceánu žije celá řada různých druhů ryb včetnětresky,sledě,lososa,sardinekajesetera.
Travnaté oblasti střední Evropy jsou z velké části využívány pro zemědělství, ale poskytují také obživu mnoha savcům a ptákům. Velcísokoliaorlilovíkoroptve,křepelky,myši,krtky,krysya další malé živočichy tohoto pásma.
Dále na jih v horském pásmuAlpnalezneme formy života v přírodě typické pro tuto oblast, např. savce, kteří si vyhrabávají nory a říká se jimsvišti, akamzíkypodobné koze. Mezi alpské květiny patří tmavomodrý hořec a trsovitý plesnivec alpský.
Na nejjižnějších cípech Evropy, kolemStředozemního moře, se daříolivovníkům,cypřišůmaborovicím piniím. Na teplém slunci tohoto pásma se vyhřívajíhadi,ještěrkyaželvy.
StaříŘekovézačali kolem roku 450 př. n. l. k politickému rozhodování užívatdemokracii, která se v jejich době vztahovala pouze na výše postavenou společenskou vrstvu. Vestředověkuměli v Evropě silný politickýfeudálnívliv panovníci nebo představiteléřímskokatolickéapravoslavnécírkve. Na počátku18. stoletíse v Evropě formovalo několik států výrazných mocností, např.Španělsko,Spojené královstvíčiRuské impérium. Tyto státy zbohatly kolonizací území vAsii,Africe,Americeči vAustrálii. Řada těchto kolonií získalanezávislostaž v minulém století.
První světová válka(1914–1918) idruhá světová válka(1939–1945) začaly v Evropě. Po druhé světové válce se kontinent rozdělil nakomunistickézemě na východě, vedenéSovětským svazem, a nekomunistické země na západě, podporovanéSpojenými státy americkými. Evropa se stala centrem boje o moc mezi komunistickými a nekomunistickými zeměmi. Tento boj byl znám pod pojmemstudená válka. V 80. letech20. stoletívedly reformy v Sovětském svazu a východní Evropě k pádu tamního totalitního režimu. Po rozpadu Sovětského svazu,JugoslávieaČeskoslovenskavznikly nové státy. Studená válka skončila, ale konflikty mezi etnickými skupinami a ekonomické problémy způsobily ve východní Evropě nové zdroje napětí.
V roce1995bylo 15 západoevropských států spojeno vEvropskou unii. Tato organizace vznikla v 50. letech. Dnes je jejím cílem, aby politicky a ekonomicky sjednotila různé země Evropy.
Na evropském kontinentu a k němu náležících ostrovech se nachází území 46nezávislýchstátů.
Seznam těchto zemí může však být modifikován na základě jiných hledisek. Vyřazeny mohou být země, jejíchž menší část se nachází v Evropě, ovšem většina jejich území leží mimo Evropu a státy jako takové se pohybují v jiném kulturním rámci (Kazachstán a Turecko). Naopak na základě kulturně-politického hlediska bývá do Evropy zařazován iKypr. Další tři státy se nacházejí na rozmezí Evropy a Asie v oblastiKavkazua vzhledem k nejednotnému určení evropsko-asijské hranice se mohou některé jejich části, či dokonce celá jejich území, nacházet v Evropě. Jedná se o:
Kromě těchto samostatných států se v Evropě nachází
S výjimkouRuska(členství 1996–2022),Běloruska,Vatikánu,Kazachstánua mezinárodně neuznaných států jsou všechny evropské země členyRady Evropy. Nejvýznamnějším politickým uskupením současné Evropy je potomEvropská uniesdružující 26 evropských zemí aKypr, který je geograficky přičítán Asii, politicky, historicky a kulturně pak spíše Evropě.