Banjarmasin

Banjarmasinje hlavním městemJižního KalimantanuvIndonésii. Nachází se na ostrově v soutoku řekBaritoaMartapura. Kvůli tomu je Banjarmasin někdy nazýván „říční město“. Ve městě žijepřibližně 662 tisícobyvatel, podle sčítání lidu v roce2010to bylo přesně 625 395.
PodleKöppenovy klasifikacemá Banjarmasin rysy tropického a savanového klimatu. Teploty jsou v průběhu roku stálé, průměrně se pohybují kolem 27 °C. Ve městě není nic jakoobdobí sucha, ale objevují se zde pravidelná vlhčí a sušší období. Od listopadu do května trvá vlhčí část roku, kdy měsíčně spadne i přes než 200 milimetrů srážek, zatímco od června do října spadne za měsíc asi 120 milimetrů vody. Ročně tak ve městě spadne téměř 2 600 milimetrů dešťových srážek.
Nejstarší doložená civilizace na ostrově je z doby existence královstvíNan Serunai. Tato pohanská říše ale zanikla a byla vystřídánabuddhistickýmkrálovstvímTanjungpuri. Večtrnáctém stoletíbyl Banjarmasin součástíhinduistickéhokrálovstvíNegara Dipa. V 15. století se sem rozšířilIslám.Nizozemcizapojili město do své obchodní sítě v roce1606.Britská Východoindická společnost(EIC) začala obchodovat s městem v1614. V1703tam EIC vystavěla velkou továrnu, kterou ale místní obyvatelé zničili o čtyři roky později. Společnost EIC se znovu pokusila navázat s městem obchodní vztahy v rozmezí let1736a1746, ale pokusy byly neúspěšné. Navíc tehdejšísultánpodepsal v roce1747smlouvu sNizozemci, která jim přiřkla obchodní monopol. V roce1787se město stalo nizozemským protektorátem. Banjarmasin zůstal hlavním městem regionu (iNizozemského Bornea) až do začátkuválky v Banjarmasinuv roce1859, kdy se nizozemské ředitelství raději přestěhovalo do městaMartapura, aby se vyhnulo nepokojům. Dějiny města popisuje kronikaHikayat Banjar.
V roce1930bylo ve městě 66 000 obyvatel a v roce1990se toto číslo vyšplhalo na 444 000.
Město se stalo hlavním cílem Japonců během japonské okupace Indonésie zadruhé světové války. Banjarmasin byl obsazen10. února1942, na konci války byl osvobozen.
MěstoBanjarmasin je rozděleno do pěti okrsků ("kecamatanů").
Přibližně 96 % populace jsoumuslimové. V menšině jsouprotestanti,katolíci,hinduistéabuddhisté. Ve městě také sídlířímskokatolickádiecézeBanjarmasin.
Mezi hlavní ekonomická odvětví patří doprava (26,1 %HDPměsta),zpracovatelský průmysl(24,9 %) a obchod (16,5 %). Hlavními odvětvími vezpracovatelském průmysluje výrobapřekližky, zpracováníratanua výroba gumy. Banjarmasin je také již dlouho znám jako centrum obchodu sdrahokamy, zejména sdiamantyarubíny.
Pod Banjarmasin spadá letištěSyamsudin Noor, které leží asi 25 km od města. Město je také napojeno na přístavTrisakti, který umožňuje vývozgumy,pepře,dřeva,zlataadiamantů. Z tohoto přístavu také vyplouvají trajekty.
Město je lemováno vodními kanály, které slouží primárně k zavlažování, ale které místní využívají i k dopravě s malými veslicemi. Kanály jsou náchylné k záplavám. Mnoho zdejších domů je postaveno na kůlech přímo nad vodou.
Banjarmasin je nejbližším městem od velkého přístavuTaboneo. Spolu s přístavemTanjung Barapředstavují největšípřístavypro nakládáníuhlívIndonésii.
MešitaSabilal Muhtadin, stojící na nábřeží, je dominantou města. Byla postavena v roce1979a při páteční modlitbě pojme několik tisíc věřících.
Ve městě se nachází také státní univerzita (Universitas Lambung Mangkurat, UNLAM).
Na západním okraji města se nachází plovoucí tržiště, kde se nakupující i prodávající pohybují na lodích. Je to tradiční trh a je považován za jeden z městských identifikačních znaků.
Město má profesionální fotbalový klub, který hraje v 1. lize,PS Barito Putera.
Typické místníjídloje „soto banjar“,polévkapodávaná slimetkou. Dalším tradičním jídlem je „ketupat kandangan“, polévka zkokosového mlékapodávaná často skuřecímneborybím masem.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůBanjarmasinna anglické Wikipedii aKota Banjarmasinna indonéské Wikipedii.