Sanna Marinová

Sanna Marinová(rodným jménemSanna Mirella Marin, *16. listopadu1985Helsinky) je bývaláfinskápolitička, která v letech 2019–2023 zastávala funkcipředsedkyně vlády Finskaa v letech 2020-2023 byla předsedkyníFinské sociálně demokratické strany(SDP). V letech 2015 až 2023 byla poslankyníparlamentu.V dubnu 2023 byla opětovně zvolena poslankyní, ale v září 2023 na svou funkci ve finském parlamentu rezignovala a stala se strategickou poradkyní pro reformní programy politických lídrů v Institutu Tonyho Blaira.
Narodila se v Helsinkách, ale v dětství se s matkou přestěhovala doTampere, kde později v roce 2017 dokončila studium naTamperské univerzitě. V roce 2006 vstoupila do Sociálnědemokratické mládeže a později v letech 2010-2012 zastávala funkci její místopředsedkyně. Působila jako členka městské rady v Tampere a později byla zvolena poslankyní parlamentu. Po svémznovuzvoleníposlankyní zastávala mezi červnem a prosincem 2019 post ministryně dopravy a komunikace ve vláděAntti Rinneho. Po Rinneho rezignaci byla v prosinci 2019 zvolena premiérkou. Ve 34 letech se tak stala nejmladším finským předsedou vlády v historii a zároveň ke dni jmenování nejmladším stávajícím premiérem na světě.Do úřadu vstoupila jako třetí žena poAnneli JäätteenmäkiovéaMari Kiviniemiové.
Jako předsedkyně vlády vedla reakci napandemii covidu-19vyhlášením výjimečného stavu. Odsoudilaruskou invazi na Ukrajinuv roce 2022 a byla hlasitou zastánkyní Ukrajiny. Spolu s prezidentemSaulim Niinistöemoznámila, že Finsko v květnu 2022 požádá o členství vNATO, jehž členem se Finsko stalo v dubnu 2023. V parlamentních volbách v roce 2023 skončila SDP až třetí a finským premiérem se stalPetteri Orpoze Strany národní koalice. V čele SDP stála až do září 2023, kdy odešla z politiky.
Sanna Marinová se narodila 16. listopadu 1985 ve finském hlavním městěHelsinky.Rodiče se rozešli, když byla velmi malá, rodina měla finanční problémy a otec Lauri Marin bojoval s alkoholismem.Po rozchodu rodičů vyrůstala v chudších poměrech jako jediný potomekstejnopohlavních rodičů, biologické matky a její partnerky.
V roce 2004 maturovala na střední škole vPirkkale, poté pracovala při studiu na vysoké škole mimo jiné v pekárně a jako pokladní.Roku 2017 absolvovala magisterský obororganizační studianaTamperské univerzitě.Podle vlastního vyjádření se tak stala prvním členem rodiny s dokončeným středoškolským a následné i vysokoškolským vzděláním.
V roce 2006 se stala členkou Mladých sociálních demokratů, kde mezi lety 2010–2012 působila ve funkci první místopředsedkyně.Politickou kariéru zahájila vTampere, kde roku 2008 nebyla nejdříve zvolena doměstského zastupitelstva.O čtyři roky později, ve věku 27 let, se již zastupitelkou stalaa během několika měsíců se stala předsedkyní městské rady. Tuto funkci vykonávala od roku 2013 do roku 2017,kdy byla v obecních volbách znovu zvolena do městského zastupitelstva.
V roce 2014 se stala druhou místopředsedkynísociálně demokratické strany.Vparlamentních volbách 2015byla poprvé zvolena do jednokomorového finského parlamentu za volební obvod Pirkanmaa.Po čtyřletém období mandát vnásledujících volbáchobhájila.V červnu 2019 se pak stala ministryní dopravy a komunikace ve vláděAntti Rinneho.
Rinne na premiérskou funkci rezignoval na počátku prosince 2019 poté, co se se jeho strana dostala do konfliktu s liberálním koaličním partneremFinský střed. Ten Rinnemu vyčítal čtrnáctidenní stávku poštovních úředníků.Ve vnitrostranickém hlasování byla 8. prosince 2019 zvolena Rinneho nástupkyní v úřadu předsedkyně vlády, když porazila vůdce parlamentní frakceAnttiho Lindtmanatěsným poměrem hlasů 32 : 29. Rinne formálně setrval ve funkci stranického lídra do sjezdu v červnu 2020.
Po povinném schválení nominace parlamentem ji prezident republikySauli Niinistöjmenovalpremiérkou10. prosince 2019. Ve 34 letech se stala nejmladším finským předsedou vlády v historii a zároveň ke dni jmenování nejmladším stávajícím premiérem na světě (33letýSebastian Kurzbyl v mezidobí úřadu rakouského kancléře).Finsko tak vyměnilo premiéra během předsednictvíEvropské unie.Marinová sestavilakabinetna existujícím půdorysu pěti koaličních subjektů, jimž předsedaly pouze ženy – při vzniku 32letáLi AnderssonováSvazu levice, 34letáMaria OhisalováZelenému svazu, 55letáAnna-Maja HenrikssonováŠvédské lidové straněa 32letáKatri KulmuniováFinskému středu. Ženy v kabinetu obsadily dvanáct z devatenácti křesel.Je třetí a nejdéle sloužící ženou v čele finské vlády po Anneli Jäätteenmäkiové a Mari Kiviniemiové.
Během celosvětové pandemie covidu-19 v roce 2020 vyhlásila vláda ve Finsku výjimečný stav, aby epidemii zmírnila.Za způsob vypořádání se s první vlnou infekce ve Finsku byla hodnocena velmi pozitivně.
Ve finských parlamentních volbách v roce 2023 se SDP umístila na třetím místě.Marinová oznámila, že odstoupí z čela strany na podzimním sjezdu SDP.Dne 20. června 2023 ji ve funkci finského premiéra vystřídal Petteri Orpo.
V otázce vstupu Finska do NATO se po nástupu do funkce vyjádřila odmítavě,po ruské invazi na Ukrajinu v únoru 2022 kladně.V květnu 2022 společně s prezidentem Sauli Niinistömem oznámili, že podporují vstup Finska doSeveroatlantické aliance. Šlo o součást procesu, v němž země přehodnocuje svůjneutrální statusv souvislosti sruskou vojenskou invazí na Ukrajinu.Finsko vstoupilo do NATO dne 4. dubna 2023.
V březnu 2022 prohlásila, že EU musí ukončit svou závislost na ruské ropě, a dodala, že „na jedné straně máme tyto velmi tvrdé hospodářské sankce a na druhé straně financujeme ruskou válku tím, že od Ruska kupujeme ropu, zemní plyn a další fosilní paliva.“
Dne 26. května 2022 odjela na pozvání ukrajinského premiéraDenyse ŠmyhaladoKyjeva, kde se setkala s prezidentemVolodymyrem Zelenskýma navštívila válkou zničená městaIrpiňaBuča.
V červnu 2023 založila společnost MA/PI Oy. Kromě veřejného vystupování patří mezi činnosti této společnosti také vydavatelství a poradenství. V červenci byla uvedena jako řečník na seznamu agentury Harry Walker Agency se sídlem vUSA, která zprostředkovává klíčové a motivační řečníky pro mezinárodní akce.
V září 2023 oznámila svůj záměr rezignovat na funkci poslankyně a nastoupit na pozici strategické poradkyně v InstitutuTonyho Blairapro globální změny. Dne 12. září 2023 byla její žádost o odstoupení z finského parlamentu schválena.
Dne 28. září 2023 bylo oznámeno, že Marinová podepsala smlouvu s talentovou agenturou Range Media Partners na spolupráci v oblasti filmu, televize, audia a značek.
V lednu 2024 začala pracovat v novém mezinárodním výboru International Task Force on Security and Euro-Atlantic Integration of Ukraine. Podle prohlášení vydaného kanceláří ukrajinského prezidenta je hlavním cílem výboru vypracovat strategii užšího zapojení Ukrajiny do euroatlantického bezpečnostního prostoru. V čele skupiny stojí její zakladateléAndrij Jermak, náčelník generálního štábu ukrajinského prezidenta, a bývalý generální tajemník NATOAnders Fogh Rasmussen. Kromě nich je členy skupiny 15 bývalých evropských a severoamerických hlav států, diplomatů a důstojníků (včetněBorise JohnsonaaHillary Clintonové).
Marinová je vegetariánka. S bývalým partnerem Markusem Räikkönenem, zaměstnaným v oblasti komunikací, má dceru Emmu narozenou v roce 2018. V srpnu 2020 vstoupili do manželství v oficiální rezidenci premiéra Kesäranta.V květnu 2023 podal pár, po 19 letech společného života, žádost o rozvod.
Marinová byla vyznamenána velkokřížem Řádu bílé růže Finska a naNewyorské univerzitějí byl udělenčestný doktorátvěd.
Objevila se na seznamuBBC100 žen vyhlášeném v roce 2020.Téhož roku ji časopisForbesvybral na 85. místo v seznamu 100 nejvlivnějších žen světa.V roce 2022 figurovala na seznamu 25 nejvlivnějších žen listuFinancial Times.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSanna Marinna anglické Wikipedii.