Ananasovník chocholatý

Ananasovník chocholatý(Ananas comosus), téžananas chocholatý, nebo jen zkráceněananas, je pantropická rostlina z čeledibroméliovitých(Bromeliaceae) původem z tropickéJižní Ameriky. Je to víceletátropickábylinaslistyv přízemní růžici, která se pěstuje především proplodenstvízvanéananasv tropech a teplých subtropech.
Ananas comosus(L.)Merr.,  1917
Ananas comosus(L.) Merr. var.comosus
Ananas comosus(L.) Merr. var.ananassoides(Baker)Coppens&F.Leal,  2002
Ananas comosus(L.) Merr. var.bracteatus(Lindl.) Coppens & F.Leal,  2002
Ananas comosus(L.) Merr. var.erectifolius(L.B.Sm.)Coppens&F.Leal,  2002
Ananas comosus(L.) Merr. var.parguazensis(Camargo&L.B.Sm.)Coppens&F.Leal,  2002
Podle nového taxonomickéhosystému APG IIjsou všechnytaxonyřádůBromelialespřeřazeny do řáduPoales. Tento nový systém řádBromelialesnezná.České jméno „ananasovník“, resp. „ananas“ je přepisem latinského „Ananas“. Slovo „nanas“ pak pochází z některého z domorodých jazyků Jižní Ameriky. Přesný původ je nejasný. Anglický výraz „pineapple“ či španělský „piña“ pak značí „jablkokonifery“ resp. „šišku“.
Další druhy, pěstované proovoce,Ananas ananassoidesaA. bracteatusz jižní Brazílie, jsou moderními autory (Coppens d’Eeckenbrugge a Leal, 2003) považovány za pouhé variety druhuA. comosus. Další uváděný sporný druh, lišící se odA. comosusabsencí vrcholové růžice listů,Ananassa lyman-smithii, který popsalFelisberto Cardoso de Camargo, zpovodíAmazonky a známý již dříve jakoA. mostrosus, byl později zamítnut (Leal, 1990), protože uvedený znak není stabilní.
Ananasovník dorůstá výšky 60–120 cm a šířky kolem 50–100 cm. Má přízemní růžici tuhých, mečovitých, 90–120 cm dlouhých, na okraji pilovitých, někdy však i hladkýchlistů. Ze středu růžice vyrůstá asi 30 cm vysokýstonekzakončený velkou vejcovitoušišticíze střechovitě se kryjících tuhýchlistenů, v jejichžúžlabíje 50–200 drobných, modrých až nachových, oboupohlavních (hermafroditních)květůs trubkovitou korunou, seskupených ve složenémhroznu. Samosprašnost a opylování větrem nebylo pozorováno. V přírodě bývají někdy květy navštěvovány hmyzem nebo kolibříky sajícími nektar, ale obvykle ani tehdy k opylení nedochází. Po odkvětu jednotlivé tvořící sebobulesrůstají se stonkem a zdužnatělými listeny v dužnatéplodenství, zvané „ananas“. Tvorba bobulí není podmíněna opylením a vývoj plodu je tedypartenokarpní. Vřeteno květenství prorůstá plodenstvím a na jeho vrcholu vytváří růžici listů. Listové růžice se tvoří z adventivníchpupenůtéměř na celé rostlině. Dceřiné listové růžice, zvané téžrozety, se používají kvegetativnímu rozmnožováníananasu.
Plodenstvío hmotnosti 0,5–3,5 kg (miniananasy i méně) je složeno ze 100 i více bobulovitýchplodů. Dozrává asi 3 měsíce po odkvětu. Z celého plodenství tvoří asi 65–70 % hmotnosti dužnina, 20–25 % „slupka“, 4–6 % terminální růžice a 4–6 % zdužnatělé vřeteno květenství. Kromě obvyklých žlutých, bronzově nebo nazlátle zbarvených, známe i ananasy červené, červenofialové až černé.Dužninaje bílá nebo nažloutlá, šťavnatá, příjemné chuti a vůně. Naprostá většina odrůd mátriploidnícharakter a plodenství je tudíž bezsemenné; utetraploidních jedincůse objevuje jedno semeno asi na 8–10 tisíc jedinců.
Postavení plodů v souplodí ananasu se dá vyjádřitFibonacciho číslem.
Semenamají velmi tuhéosemenía tvrdýendosperm. Klíčivost si při běžné teplotě v tropech uchovávají asi 6 měsíců. Klíčivost semen není bez předchozího ošetření semen, např. působenímkyseliny sírové, příliš veliká a získané semenáčky jsou velmi křehké a citlivé na zacházení. Do půdy se mohou přesazovat až ve stáří 15–18 měsíců a k dosažení produktivního věku potřebují 16–30 měsíců.
Obvykle se pohlavní rozmnožování nepoužívá ke komerčnímu pěstování nových rostlin, ale pouze při šlechtění nových odrůd.
Naplantážíchse ananasovník rozmnožuje vegetativně buď rozetami (=listovými růžicemi), nebo řízky stonku. Rozet u ananasovníku rozeznáváme několika typů.
Jedna rostlina tvoří většinou dva typy rozet, přičemž půdní rozety a slips se využívají nejvíce.
Asi 40odrůdananasu sepomologickydělí do čtyř skupin. Je to skupina typu Spanish (bíládužnina, listy na okraji pilovité), skupina typu Queen (žlutá až zlatožlutá dužnina, listy na okraji pilovité), skupina typu Abacaxi (bledá dužnina, listy na okraji pilovité) a skupina typu Cayenne (žlutá dužnina, listy na okraji hladké). Dříve se ananasovník rozděloval pouze do třech skupin s tím, že odrůdy Abacaxi se zahrnovaly do skupiny typu Queen.
Ananasovník je pěstován prakticky všude po celém světě v tropech a teplejších subtropech, přibližně v pásu omezeném 25° severní a 25° jižní šířky. V této oblasti též zplaňuje.
Protožeplané formynejsou známy, není zřejmý ani původní areál jeho rozšíření. Je pouze jisté, že pochází zneotropů, tedy z tropickéAmeriky. Dříve se předpokládalo, že původní oblastí jeho rozšíření je jižníBrazílieaParaguay, kde jej domestikovali indiáni skupinyTupí-Guaraníz původního planého druhu příbuzného varietěA. comosusvar.ananassoides, ale novější výzkumy kladou místo původu mnohem severněji – do severní Brazílie,KolumbieaVenezuely.
Významnými oblastmi pěstování ananasovníku jsouThajsko, jižní a jihovýchodníČína,Filipíny,Indonésie,Indie,Havajské ostrovy,Kostarika,Kuba,Mexikoa další státyStřední Ameriky,Brazílie,KeňaaNigérie. Okrasné kultivary se pěstují ve sklenících a v místnostech na celém světě.
Nejlépe snáší horské kontinentálnítropys průměrnou roční denníteplotou25 °C a noční teplotou 17–18 °C. Noční teplota ovlivňuje hromadnékvetení, které je důležité pro zajištění jednorázové sklizně. Ananas vyžadujepůdypísčité, propustné a bohatéhumusem, protože má slabě vyvinutkořenový systém. Rozmezí optimálníhopHby se mělo pohybovat od 5,5 do 6,2.
Při pěstování jako okrasná rostlina vyžaduje v místnostech v létě teplotu okolo 22 až 25 °C, v zimě nižší, 18 až 20 °C, níže nesmí poklesnout. Je tosvětlomilná rostlina, dobře se jí daří jak na prosluněném místě, tak i v polostínu, nesnáší však přímý úpal.
Pro pěstování v domácnosti se používálistovérůžice. Ta se odkrojí s částí plodenství z ananasu a následně se okrájí až na samé jádrorozety. Následně je potřeba řeznou ránu zasušit. V případě plantážního pěstování se nechává na hromadách několik týdnů, v případě domácího pěstování se věsí na šňůru nebo umísťuje do suchého písku. Po úplném zasušení řezných ran se může přenést do půdy a začít zalévat. Zasušování se provádí proto, aby řeznou ránu neosidlovalymikroorganismya rostlinaneplesnivěla.
Sklízí se ručně či za pomoci mechanizace, pro export 2–3 týdny před plnouzralostí, kdy jsou plody ještě zelené. Plantáž existuje nejčastěji 5 let, tzn. 3 sklizně, protože ananas dozrává po 12–16 měsících. Po pěti letech tvoří rostlina menší rozety, a je proto určena k likvidacizaoráním.
Jedna rostlina je schopna dát minimálně 3 vyváženésklizně. Po první sklizni, kdy je ulomenoplodenství, rostlina kvete na některé ze svýchrozet, nejčastěji půdní. Po sklizni v následném vegetačním období je to opět jiná rozeta.
Pěstuje se naplantážíchve dvouřadích. Mezi rostlinami v jedné řadě bývásponnejčastěji 30 cm, ve dvouřadí 50–60 cm a mezi řadami 100–120 cm. Vzdálenosti jsou přímo odvislé od velikosti pěstovanýchodrůda hlavně od mechanizace používané na plantážích. Tímto způsobem se může na jedenhektarvejít 40–70 000 rostlin.
Pěstují se buď v čistékultuře, nebo spolu s krátkovegetačními plodinami (banánovník,papája) či jakopodkulturav plantážích dlouhověkých dřevin (kaučukovník,avokádo,mangovník,kokosová palma) v tzv. „agrolesnických systémech“.
Plantáž se zakládá buď na úplně novém místě, nebo na tom samém místě vždy jednou za 5 let. V tomto případě je nutné zničit původní porost. Zaschlou hmotu staré plantáže je možné spálit, nebo se drtí, nechává oschnout a zaorává. K drcení se využívajírotavátory,debrustérys horizontálním pracovním orgánem, rotační žací stroje, řetězové drtiče a v největšímtalířové brány. Následnáorbase provádí do hloubky 40–50 cm těžkýmiradličnými pluhy.
K výsadbě se používají rozety (půdní, slips) a nebo adventivníočkastonku.Poloautomatické sázečejsou vybavenyradlicí,zásobníkema přihrnovacími talíři. Pracovník bere rozety ze zásobníku a klade je do brázdy. Zde jsou následně přihrnuty přihrnovacími talíři.
Údržba porostu se provádí buď manuálně, nebo s využitímmulčovacíchstrojů. Jedná se zejména o položení fólie,přihnojování, aplikacipesticidůapod.
Sklizeňse provádí hlavně ručně, i když existují sklízecí stroje. Pracovníci sklízí plodenství ulomením kruten. Většinou se sklizeň provádí tím způsobem, že pracovník odlomí plodenství, oseká rozety a vloží ananas na kolmýdopravník, který dopraví ovoce do sběrného vozu. Takovýto stroj se pak pohybuje po cestě mezi dvouřádky a mápásový dopravník, který je uložen kolmo na směr jízdy. Dopravník může mít výkonná světla, takže může sklízet i v noci. Jedno rameno stroje zasahuje až 20 m do porostu. Tyto stroje mohou obsahovat i zásobník na rozety. Pracovník pak pokládá osekané rozety spolu s ananasem na podélný pásový dopravník. Na vrcholu elevačního dopravníku jeventilátor, který proudem vzduchu shazuje rozety do zvláštního zásobníku.
Uvedené stroje mohou být několika typů.
Zekonomickéhohlediska jeananasjednou z nejdůležitějšíchkomoditna poliovoce. Následující tabulka uvádí dvanáct největších producentů řazených podle produkce v roce2004. První místažebříčkuobsazují pravidelně tytéž země. Zestatistikdále vyplývá dlouhodobýtrendrůstu vypěstovaného ananasovníku. Tento trend je zachycen křivkou na obrázku vpravo.
Chemické složení plodenství variuje u různýchodrůda v různých podmínkách pěstování. Průměrné hodnoty plodenství jsou 0,4 %bílkovin, 0,1 %tuku, 11,6 %sacharidů, 0,4 %vlákniny, 0,1 %minerálních látek. Průměrný obsahvitamínu Cje 29 mg/100 g dužniny. Plodenství dále obsahují významný podílvitamínů skupiny B. Průměrnáenergetická hodnotačiní 205 kJ/100 g dužniny.Látkami obsaženými v celé rostlině, pak jsou:
Celá rostlina má řadu nejrůznějších využití:
Ještě v předkolumbovských dobách se ananasovník díky jeho pěstování indiánskými kmeny rozšířil i do Střední Ameriky a na ostrovy karibské oblasti. Zde, na ostrověGuadeloupe, se s ním seznámila výpravaKryštofa Kolumbadne4. listopadu1493. Odtud byly rostliny dopraveny doEvropy, kde od počátku 16. století začaly pokusy s jeho pěstováním ve sklenících. Teprve La Court v roce1686úspěšné začal sklízet ananasy ve sklenících poblíženizozemskéhoLeydenua výsledky své práce publikoval. Odtud se první rostliny dostaly ve větší míře v roce1712doAngliea v roce1730také doFrancie. V průběhu 18. a 19. století byly do Evropy introdukovány i další odrůdy ananasovníku. Vzhledem k nákladnému pěstování ananasovníku v mírném pásu (v tzv. pinériích, které musely být vyhřívané) a praktické nemožnosti plodenství z důvodu trvanlivosti dovážet byl ananas v 17. a 18. století považován za symbol luxusu.
Zatímco dovoz zralých plodenství byl prakticky nemožný, rozety schopné dalšího pěstění vydržely i extrémně dlouhé transporty na počátkunovověku. Španělé tak počátkem 16. století introdukovali ananasovníky naFilipínya mohli je v té době poprvé dopravit i na Havajské ostrovy aGuam. Portugalci rozšířili jeho pěstování na západní i východní pobřežíAfriky, naMolukya doIndie. VČíněse připomíná již od roku1594a v jižní Africe kolem1655. V roce1777kapitánJames Cookvysadil ananasovníky naSpolečenských ostrovech (Society Is.),Přátelských ostrovech (Friendly Is.)a na jiných místech jižníhoPacifiku. Misionáři zBrisbanedovezli první rostliny doAustráliez Indie v roce1838. Na ostrověOahu(Havajské ostrovy) byla první větší plantáž založena v roce1885.
Stejně jako u ostatního ovoce i u ananasu dochází u některých konzumentů kalergickým reakcím. Jedná se o alergii na ananas, která je pravděpodobně způsobena proteolytickým enzymembromelinem.nebo bílkovinouprofilinem.Tato alergická reakce se nejčastěji projevuje nepříjemnou chutí najazyku.