Luskouni

Luskouni(Pholidota) jsou hmyzožravý řádsavcůs tělem pokrytým velkými rohovitými šupinami. Můžeme je najít vAfriceaAsii. Na jejich jídelníčku se nacházejí převážněmravenci,termitia dalšíhmyz. Mají bezzubé čelisti. Jsou nejasnéhoevolučníhopůvodu (stáří asi 65 milionů let). Představují nejbližšípříbuznéšelem.
Nezaměnitelným rysem luskounů jsou rohovité, navzájem se překrývající šupiny, které kryjí záda, boky a ocas. Na krku, břiše a vnitřní straně končetin šupiny chybí. Luskouni mají malou úzkou klínovitou hlavu, protáhlé tělo a dlouhý ocas. Délka těla se pohybuje mezi 65 až 150 cm, délka ocasu mezi 40 až 90 cm. Hmotnost se pohybuje od 2 do 35 kg.
Luskouni mají končetiny s pěti prsty zakončenými silnými drápy, které při chůzi kladou na stranu. Všechny druhy se na krátké vzdálenosti dovedou pohybovat po zadních končetinách, přičemž ocas používají jako oporu. Ke spánku či na obranu proti útoku se svinují do pevného klubka. (Svaly jsou tak silné, že svinutého luskouna nelze rozvinout.)
Luskouni se vyskytují ve střední a jižníAfricea v jižníAsii. Žijí v lesích. Některé africké druhy žijí pouze na stromech, tři asijské druhy částečně na stromech a částečně na zemi.
Luskouni jsou samotářští noční tvorové, kteří přes den odpočívají ve stinném úkrytu. Kromě lidí se luskouni díky svému fyzickému vybavení dokáží ubránit i větším šelmám. Při ohrožení se pevně stáhnou do klubka, cožpytlákůmusnadňuje jejich sběr. Síla stahu a pohyb šupin však mohou útočníkovi rozdrtit končetiny. Na svou obranu také dokáží vystřikovat páchnoucísekret.
Luskouni jsou hmyzožraví, převážně se živí mravenci a termity, které loví dlouhým lepkavým jazykem. Jelikož nemají zuby, polykají potravu v celku. K rozmělnění potravy dochází až v žaludku.
Po spáření a pěti měsících březosti rodí samice jedno mládě, které váží od 100 do 500 g. U asijských druhů byla v jednom vrhu pozorována i dvě nebo tři mláďata. U druhů žijících na stromech se mládě po narození přichytí matce na ocas a je nošeno až tři měsíce. Luskouni dospívají ve věku 1 až 2 let; délka života je přibližně 13 let.
Luskouni jsou v lokalitách svého výskytu (jak v Asii, tak v Africe) velice žádaní pro svoje maso a šupiny.Je odhadováno, že jen do Číny a Vietnamu je ročně propašováno až 100 000 jedinců,což z luskounů činí nejpašovanější zvířata světa.Důsledkem je, že všechny druhy jsou vedenéMezinárodním svazem ochrany přírody(IUCN) jako ohrožené vyhubením, dva dokonce jakokriticky ohrožené.Všechny druhy luskounů jsou uvedeny v příloze I mezinárodní úmluvyCITESmezi druhy, s nimiž je veškerý mezinárodní obchod zakázán.Pokusy o ochranu jsou kvůli rozsahu nelegálního obchodování zatím jen málo úspěšné.
Rozmnožování luskounů v lidské péči je velmi obtížné.Chov vyžaduje velmi specifické podmínky a stravu. Luskouni mají navíc kvůli genetické dysfunkci sníženou imunitu,což je činí velmi náchylnými k nemocem jako pneumonie či vředy, stejně tak jako k napadení vnitřními parazity, což následně často vede k jejich předčasnému úhynu.
V létě 2020 byli luskouni v rámci evropských zoo chováni pouze vZoo Lipsko. Druhým místem jeZoo Praha, kde je od dubna 2022 párluskounů krátkoocasýchdovezených ze Zoo Tchajpej. Samec jménem Guo Bao a samice Run hou Tang (jména jsou složeninami jmen jejich rodičů) a jejich výběh se nachází v pavilonuIndonéské džungle. V únoru 2023 samice porodila mládě, první mládě luskouna narozené v Evropě.
Postavení luskounů mezi savci bylo dlouho nejasné. Bývali řazeni do různých řádů obsahujících savce živící se mravenci, především kchudozubým(Xenarthra), kteří obsahujímravenečníky,lenochodyapásovce, kteří se způsobem života luskounům velmi podobají. Genetické studie však ukázaly, že nejbližšími příbuznými luskounů jsoušelmy(Carnivora), se kterými tvoříkladFerae.Postavení luskounů mezi ostatními řády savců v rámci skupinyBoreoeutheriaje znázorněno vkladogramuníže:
Vnitřní taxonomie luskounů je stále předmětem diskusí. Existuje celkem osm extantních druhů luskounů. Všechny druhy bývaly řazeny pod jediný rodManis, ale genetické studie hovoří pro rozdělení až do tří samostatných rodů:Manis(asijští luskouni),Phataginus(afričtí stromoví luskouni) aSmutsia(afričtí zemní luskouni). Toto rozdělení akceptuje napříkladČervený seznam IUCN. Naopak americká databázeITISstále pracuje s jediným rodemManis.
Vnitřní taxonomie řádu luskouni včetně fosilních druhů podle studie Gaudin, Emry & Wible, 2009 (recentní taxony jsou vyznačeny tučně):
řádPholidotaWeber, 1904