Rusko

Rusko(ruskyРоссия,Rossija), plným názvemRuská federace(ruskyРоссийская Федерация,Rossijskaja feděracija),je stát veVýchodní EvropěaSeverní Asii. S rozlohou 17 098 246 km²jenejrozlehlejším státemsvěta. S počtem 146,1 milionu obyvateljedevátou nejlidnatějšízemí světa.
Sousedy Ruska jsou (od severozápadu proti směru hodinových ručiček):Norsko,Finsko,Estonsko,Lotyšsko,Bělorusko,Ukrajina,Gruzie,Ázerbájdžán,Kazachstán,Čína,Mongolsko, znovu Čína aSeverní Korea. ProstřednictvímKaliningradské oblasti, strategické západníexklávy, dále sousedí sLitvouaPolskem. RuskéKurilské ostrovyse nacházejí na dohled odJaponskaa k Rusku patřící poloostrovČukotkanení daleko odAljašky(Spojené státy americké, USA). Území Ruska je rozděleno do 11časových pásema 85samosprávných celků, z toho 22republik.
Ruská federacevznikla v květnu1992přejmenováním původně svazovéRSFSRa je hlavním následnickým státemSovětského svazu(SSSR),který serozpadlroku1991. Převzala místo SSSR jako stálý členRady bezpečnosti OSNs právemveta. Je vůdčím členemSpolečenství nezávislých států. Je členemG20,Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě(OBSE),OSKB,Šanghajské organizace pro spolupráci(SCO),APECa dalších mezinárodních organizací. Kvůli své rozloze, zásobám přírodních zdrojů a dalším předpokladům pro hospodářskou soběstačnost, vojenské síle (arzenáljadernýchakonvenčníchzbraní abalistických raket) a pozici v RB OSN je Rusko považováno za jednu ze světovýchvelmocí.
Ruská ekonomika má šestý největšíHDPsvěta dleparity kupní sílya v nominální hodnotě jedenáctý největšíHDP.V přepočtu HDP na obyvatele se nachází na 66. místě a podle HDP parity kupní síly na obyvatele na 52. místě.Mezi státy světa má největší zásoby přírodních zdrojů–nerostnýchsurovin,ropy,zemního plynu,dřevaa taképitné vody. Zenergetickéhohlediska je Rusko zcela soběstačným státem. Podílí se asi jednou čtvrtinou na světovém obchodu se zbraněmi, čímž se řadí na druhé místo na světě zaUSA.Roku 2014 provedlo Ruskoanexi Krymu.Západní státyjako reakci na Rusko uvalilyekonomické sankcea bylo mu pozastaveno členství ve skupině ekonomicky nejvyspělejších států světaG8V roce 2022 Rusko provedloinvazi na Ukrajinu. V současné době Rusko část Ukrajiny okupuje a zároveň je část RuskéKurské oblastiokupována Ukrajinou.
Rusko jemnohonárodnostním státem, který kromě úředníruštinyuznává také regionální jazyky jednotlivýchnárodnostníchmenšin.Rusovétvoří 80 % obyvatelstva.Nejpočetnější menšinou jsouTataři, kteří stejně jako mnohé národy ruskéhoKavkazuvyznávajíislám. Velký vliv má v Ruskupravoslavnékřesťanství(50 % obyvatelstva), přestože byl v zemi v dobách Sovětského svazu a vládyKomunistické stranyi násilím prosazovánateismus. Mezi další velkánáboženská vyznánív Rusku co do počtu věřících patříislám(17 % obyvatelstva),judaismusabuddhismus.
Jméno země v současné formě bylo na počátku 16. století do ruštiny převzato zestředověkéřečtiny–byzantsképrameny nazývaly zemivýchodních SlovanůΡωσσία, Rhóssía. Tento řecký výraz znamená „zeměRusů“, odvozený od slovaΡως, RhósneboliRus(ruskyРусь, Rus’), označujícího v jiných jazycích i zemi, původně raně středověkouKyjevskou Rusa později oblast slovanskéRusi, od raného středověku prostor zhruba dnešníUkrajiny,Běloruskaa západní části evropského Ruska. Etymologie názvuRusnení zcela jistá, avšak nejběžněji se přijímá tzv.normanská teorie: termín pochází zestaré severštiny, znamená „veslaři“ a byl odvozen od jména kraje Roden (později zvanéhoRoslagen), což bylo pobřežíSvealandu, středníhoŠvédska. Z Rodenu sevarjagové(švédštívikingovéčiliNormané) vydávali po mořích a řekách do východoevropských oblastí aČernomoří, Rus částečně kolonizovali a stali se od poloviny 9. století vládnoucí vrstvou, jež vytvořila stát (Kyjevská Rus, viz níže), aby posléze se Slovany splynula. Germánské jméno tak přešlo do slovanštiny, nejprve jako etnonymum a později rovněž jako geonymum. Tato teorie, odvozující jméno Ruska od jména kraje ve Švédsku, má podporu jak ve zprávách kronik,tak i v dalších lingvistických souvislostech: s ruštinou a švédštinou sousedícíugrofinské jazykytotiž označují Švédsko výrazy takřka shodnými se jménemRossija, tedy např.Ruotsi,Ruoŧŧa,Rootsi,Roodsi,Ročinmaapod.
Kromě „normanské“ teorie ovšem existují i další, dovozující, že jménoRuspochází buď: od základu indoevropského slovaruksačirussa(„světlý, bílý“) či od hypotetického praslovanského slovaрьсь,r’s’(„medvěd“ – posvátné zvíře starých Slovanů), příbuzného slatinskýmursusastarořeckýmαρκτος, arktosanebo od jména ukrajinské řekyRos(pravý přítokDněpru, jižně odKyjeva). Ani tyto, ani jiné pokusy o vysvětlení však nejsou obecně lingvisty a historiky (a to většinou ani ruskými) uznávány.
První lidské osídlení na území Ruska bylooldovanskéa je datováno donejstaršího paleolitu. Asi před 2 miliony let osídlili zástupciHomo erectusTamaňský poloostrovv jižním Rusku.Na severnímKavkazebyly objevenypazourkovénástroje staré asi 1,5 milionu let. Celý jeden druh roduHomo,Denisované, byl roku 2008 pojmenován podleDenisovy jeskyněv pohoříAltaj. Nejstarší Denisované žili na Altaji před 195 000–122 700 lety.Je prokázáno, že se křížili sneandrtálci.Rusko bylo ostatně domovem některých z posledních přeživších neandrtálců, zhruba před 45 000 lety.Ze stejné doby pochází první stopy člověka moderního typu v Rusku, nalezeny byly na západníSibiři.K vysoké koncentraci lidí moderního typu došlo před 40 000 lety v západním Rusku (nálezy v Kostjonki–Borščjovoa v Sungiru). Severoeurasijské populace ze Sibiře osídlilyAmerický kontinent, přechodem přesBeringovu úžinupřed 26 000 až 19 000 lety.
Podle tzv.kurganové hypotézybyla oblast meziVolhouaDněpremv jižním Rusku pravlastíIndoevropanů.Ti vytvořili na jihu RuskaJámovou kulturuaindoevropské jazyky, které se pak migrací rozšířily do velké částiEurasie.Kočovnictvíse rozvinulo vPontsko-kaspické stepiveneolitu, archeologové hovoří okultuře Sintašta. Ta patrně vynalezlaválečný vůz. Mluvčíuralské jazykové rodinymigrovali okolo 1500 př. n. l. ze Sibiře doseverní Evropy.
V 8. století př. n. l.ŘekovézMilétuzačali kolonizovat území dnešního jižního Ruska, zejména břehČerného moře. Nejvýznamnějšími jejich koloniemi byliTanais(v dnešníRostovské oblasti),Fanagoria,GorgippiaaHermonassa(dnešníKrasnodarský kraj).Později se z tohoto základu vyvinulaBosporská říše,helénistickékrálovství, které se nakonec stalo klientským státemŘímské říše. Bylo vyvráceno nomádskými invazemiHunůaAvarů. Posléze oblast mezi Kavkazem, Volhou a Dněprem ovládliturkičtíChazaři, spojenciByzancea protivníci Arabů. Kontrolu si udrželi až do 10. století. Po nich přišliPečeněhové, kteří vytvořili velkou konfederaci, kterou následně převzaliKumániaKipčaci.
Předkové dnešních Rusů byli zejménaSlované, kteří se oddělili od Indoevropanů asi před 1500 lety.Titovýchodní Slovanépostupně osídlili západní Rusko ve dvou vlnách: jedna se pohybovala odKyjevasměrem k dnešnímuSuzdaluaMuromua druhá odPolockasměrem naNovgorodaRostov. Od 7. století tvořili východní Slované již většinu populace v západním Rusku a pomalu asimilovali původnífinické národy.
První státní útvarVýchodních Slovanůvznikl mezi Baltským a Černým mořem, kudy vedlyobchodní stezkymeziSkandináviíaByzantskou říší. Za počátek dějin Ruska je považováno založeníNovgoroduroku862.Roku882ovládl novgorodský knížeOlegz roduRurikovcůKyjev, který předtím platil tributChazarské říši. Následně Oleg založilKyjevskou Rus.
Vládci Rusi poté dobyli hlavní město Chazarů a Kyjevská Rus se stala jedním z největších a nejvýznamnějších států ve východní Evropě. Roku988přijal knížeVladimír I.křest z Byzantské říše, což zařadilo Rus mezi východokřesťanské (od rozkolu v roce 1054pravoslavné) země.Okolo roku1020vydal knížeJaroslav Moudrýprvní zákoník, tzv.Ruskou pravdu.
V 11. a 12. století byla Rus oslabena neustálými nájezdyKumánůa dalších kočovnýchturkickýchkmenů, slovanská populace začala migrovat na bezpečnější, hustě zalesněné oblasti na severu. Vnitřními rozpory se začala rozpadat.Vladimirsko-suzdalský knížeAndrej Bogoljubskijvyplenil Kyjev v roce 1169, což vedlo k přesunu politické moci na severovýchod. Ve 13. století utrpěla Rus poinvazi mongolských hordpod vedenímBátúarozhodující porážku (1237–40) a byla ovládnutaZlatou hordou.Ta se postupně dostala do rukoumuslimskýchTatarů.
Novgorodská republikaspolu s Pskovem udržely poté jistou míru autonomie. Expanzi ze stranyŠvédůodvrátil knížeAlexandr Něvský, který je porazil vbitvě na řece Něvě(1240), stejně tak zastavil vpádŘádu německých rytířův tzv.ledové bitvě roku 1242.Nejmladší syn Alexandra NěvskéhoDaniil Alexandrovičpřesunul sídlo svého knížectví zVladimirudoMoskvy. V posledních letech své vlády pak nově založenéMoskevské velkoknížectvíúzemně zdvojnásobil a položil základní kámenMoskevskému Kremlu.
Koncem 13. století začalo nabývat na významuMoskevské velkoknížectví.Moskva, založená1147, se stala roku1325sídlem hlavypravoslavné ruské církve. Země však byla nadále poddaná Zlaté hordě, které musela odvádět daně. Byly to těžké časy s častými mongolsko-tatarskými nájezdy, úpadkem zemědělství a rozšířením různých epidemií. Epidemiečerné smrtinezasáhla Rusko tak silně jako západní Evropu a populaci se podařilo brzy obnovit.
Roku1380moskevský velkoknížeDimitrij DonskýporazilZlatou hordu(součástmongolské říše) vbitvě na Kulikově poli.Moskva postupně vstřebala okolní knížectví, včetněTverua Novgorodu, i nadále však odváděla poplatky Zlaté hordě. Moskevský stát se stal na Tatarech plně nezávislým až v roce1480za panováníIvana III., který značně rozšířil území Rusi směrem na východ. Tataři přišli o politickou moc, nicméně dodnes tvoří nejpočetnější menšinu Ruska, koncentrovanou zejména vTatarstánu. Ivan III. se oženil s neteří posledníhobyzantskéhocísařeKonstantina XI, a přijal znak byzantského dvouhlavého orla za svůj vlastní, eventuálně také jako ruský státní znak.
Rozsáhlé západní oblasti včetněKyjevase dostaly do rukouPolsko-litevského státu(odKyjevapoMožajsknedalekoMoskvy).Moskvané se během vlekléRusko-litevské válkysnažili získat kontrolu nad všemi teritorii, které bývaly součástí Kyjevské Rusi. V roce 1514Polsko-litevskáunie porazila Moskvany vbitvě u Orši. Války však pokračovaly. V roce 1522 byl podepsán mír, na jehož základě Litva postoupila Moskvanům některé oblasti v zemích bývalé Kyjevské Rusi, včetněSmolenska. Ve stejném roce se Litevské velkovévodství pokusilo zaútočit na Moskvu ještě jednou, ale hlavní vojenské konflikty byly urovnány na přibližně 40 let.
Roku1547se pakIvan IV. Vasiljevič, zvanýHrozný, nechal korunovatcarema nastolil tak tzv.samoděržaví:centralistickouabsolutnímonarchii. Za jeho vlády se ruské teritorium směrem na Sibiř zdvojnásobilo, což z Ruska vytvořilo transkontinentální stát.
Krymští Tataři, jediní zbývající zástupciZlaté Hordy, pokračovali v nájezdech do jižního Ruska a odváděli ve velkém obyvatele do osmanského otroctví. Zabraňovali tak většímu osídlení území. Krymští Tataři také roku 1570 zdevastovaliRjazaň, kde se setkali jen se slabým odporem.
V roce 1571 Tataři zKrymského chanátua jejich osmanští spojenci (80 000 Tatarů, 33 000 Turků a 7 000janičárů) vpadli do centrálního Ruska a za řekouUgrourozdrtili křídlo ruského vojska se 6 000 bojovníky. Jelikož ruská armáda neměla sílu k zastavení invaze, ustoupila doMoskvy. Venkovské obyvatelstvo také uprchlo do hlavního města. Armáda Krymských Tatarů zdevastovala města a vesnice v okolí Moskvy a poté vypálila většinu hlavního města. Odhaduje se, že tatarské invazi padlo za oběť 80 000 lidí a 150 000 Rusů bylo odvlečeno do zajetí.
Následující rok krymskýchánDevlet Giraj, podporovanýOsmanskou říší, plánoval plné dobytí Ruska, ale jejich armáda byla poražena v bitvě u Molodi, což eliminovalo hrozbu krymsko-osmanské expanze do Ruska. Nájezdy Tatarů za účelem zajímání otroků však neustaly až do konce 17. století. Rusové byli odvlékáni do otroctví ve velkých počtech i nadále, i když výstavba nových opevnění po celém jižním Rusku neustále zužovala prostor přístupný pro nájezdy Krymských Tatarů.
Rozmach ruského carství se pozastavil po vymřenídynastie Rurikovcůna přelomu 16.–17. století, kdyPolsko-litevská unieobsadila běhemObdobí zmatkůvelké části Ruska, včetně Moskvy. V roce 1612 však byliPoláciaLitevcinuceni ustoupit. Zasloužil se o to sbor pod vedenímKuzmy Mininaa knížeteDmitrije Požarského.
Roku1613byl pak zvolen hlavou státuMichail I. Romanov. CarskádynastieRomanovcůnásledně vládla Rusku do roku1762, kdy ji vystřídaladynastie Holstein‑Gottorp‑Romanov. V 17. století Ruskokolonizovalo většinu Sibiřea v roce 1648 Rusové poprvé přešliBeringův průlivmezi Asií a Severní Amerikou.
V roce 1648 se rolníci z Ukrajiny připojili k záporožskýmkozákůmvevzpouřeproti Polsko-litevské unii. V roce 1654 ukrajinský vůdceBohdan Chmelnickýnabídl ruskému caroviAlexeji I., že by Ukrajina měla být oddělena od Polsko-litevské unie a postavena pod jeho ochranu. Car Alexej I. tuto nabídku přijal (tzv.perejeslavská dohoda), což vedlo k dalšírusko-polské válce (1654–1667). Nakonec byla Ukrajina rozdělena podélDněpru,západní částpřipadla Polsku avýchodní částRusku (vizAndrusovské příměří,Smlouva o věčném míru).
Koncem 17. století se stal ruským caremPetr Veliký, známý svými odvážnými reformami a modernizací státu. Po vítězství vseverní válcenad Švédskem (1700–1721) byl zaveden názevRuské impérium. Na jednom ze získaných území (v ústí řekyNěvy) založilPetrohrad, který se stal hlavním městem země. Roku1721také přijal Petr titulimperátora.
VládaKateřiny II. Veliké(1762–1796) pak přineslaosvícenské reformy, počátek rozvojevěd, stavbu obrovských paláců v okolí Petrohradu, územní zisky naUkrajiněaKrymuv opakovanýchválkách s Osmanskou říšía zisk velké částipostupně rozdělovaného Polska. Ruské impérium se rozrostlo o další územíDálného východuaž poAljašku(1799),Gruzii(1802) aÁzerbájdžán(1813). V důsledkurusko-švédské válkybylo roku1809k Rusku připojenoFinsko. V roce 1803–1806 bylo provedeno první ruské obeplutí země a v roce 1820 ruská expedice objevila kontinentAntarktidy.
Roku1812vpadl do zeměNapoleon Bonaparte, avšak jehoruské taženízakončené okupací Moskvy skončilo debaklem, Napoleon byl poražen a Ruská armáda se přehnala přes Evropu až do Paříže.Alexandr I. Pavlovičse účastnil v čele ruské delegaceVídeňského kongresu, který definoval mapy v po-napoleonské Evropě.
Zemi oslabilaKrymská válkaproti Osmanské říši v letech1853–1856. V té bojoval mj.Lev Nikolajevič Tolstoj. Hospodářsky zaostaléRusko se začalo postupně modernizovat(roku1861bylo zrušenonevolnictví, začala výstavba železnic a průmyslu), přesto nedokázalo držet krok se západními mocnostmi. Průmyslový vzestup byl vystřídán krizí na počátku 20. století. V letech1904–1905probíhalaRusko-japonská válka, v níž bylo Rusko poraženo.
Opozice proti carství (vyjádřená již povstánímDěkabristůroku1825či teroristickými akcemi hnutíZemlja i Volja) sílila, zejména ze strany dělníků, ale také intelektuálů a příslušníků neruských národů, jež byly vystavenyrusifikaci. V druhé polovině století se Rusko vydalood  nevolnictví k revolucím. Po poraženéprvní ruské revoluci(1905) byl sice zřízen parlament (duma), absolutismus však oslaben nebyl.
První světová válkapak přinesla rozklad státu a nejprveúnorovoua následně radikálnějšíříjnovou revoluci, po níž se k moci dostalibolševici, kteří následně přeměnili Rusko vsocialistický státa uvedli ho doobčanské války. V ní v letech 1917–1922 zvítězili, za cenu asi 5 milionů mrtvých civilistů. V červenci 1918 byl bolševikyzavražděn někdejší carruského impériaMikuláš II.(civilním jménem Nikolaj Alexandrovič Romanov) i jehomanželkas dětmi.
7. listopadu1917byla vPetrohraduustavena sovětská vláda v čele sLeninem, revolucionářem amarxistickýmintelektuálem. V lednu1918byla vyhlášenaRuská sovětská federativní socialistická republika(RSFSR), v jejíchž postupem doby pozměněných hranicích existuje dnešní Rusko. Hlavním městem se stala opětMoskva. 3. března podepsalo Rusko separátníBrest-litevskou mírovou smlouvuvyvádějící Rusko z první světové války, ovšem za cenu ztráty většinyUkrajiny,Běloruska,Polska,Besarábie,FinskaaPobaltí.
Země upadla do vlekléobčanské válkytrvající až do roku 1922; proti komunistům povstalo mnoho odpůrců, např.Bílá armáda,Černá armáda,Zelená armáda,donští kozácinebo rolníci běhemTambovského povstání, avšak byli velmi nejednotní, a tudíž nemohli být silným protivníkem protibolševikůmpodporovanýmRakousko-UherskemaNěmeckem, a to ani přes intervenciFrancie,BritánieaČeskoslovenských legií. Českoslovenští legionáři dobyli všechna velká města na Sibiři, avšak caraMikuláše II.a jeho rodinu se jim zachránit ze zajetí vJekatěrinburgunepodařilo.
V době války odešla velká část spisovatelů, umělců a vědců doemigrace. Přihladomoru v Povolžízemřelo přes 5 milionů lidí.Celkem si občanská válka v Rusku vyžádala 7–12 milionů obětí.V roce1921Lenin vyhlásilnovou hospodářskou politiku(NEP) s prvkysoukromého vlastnictví, díky níž se podařilo alespoň částečně konsolidovat hospodářství.
Vzhledem k Leninovým zdravotním komplikacím byl nově zřízen úřad Generálního tajemníka ÚVKSSS; dosazen do funkce bylJosif Stalin. Tomu se podařilo úspěšně získat co nejvíce moci a odstranit ideové odpůrce, zejménatrockisty. 30. prosince1922došlo ke spojení RSFSR,Ukrajinské SSR,Běloruské SSRaZakavkazské SSR. Vznikl takSovětský svaz.
Po Leninově smrti roku1924se chopil moci Stalin. Probíhala násilnákolektivizacezemědělství, budování těžkého průmyslu a infrastruktury,elektrifikacezemě; zvyšovala segramotnostobyvatelstva či dostupnost zdravotní péče, avšak rozvoj země probíhal za cenu likvidace odpůrců režimu a kolektivizace, kteří byli internováni do tzv.gulagů, zejména na Sibiř a Dálný Východ, kde zemřely milióny lidí.Násilná kolektivizace vyvolala v letech 1932–33hladomorv Povolží a dalších regionech jižního Ruska,při kterém zahynuly v ruské části SSSR až 3 miliony lidí.Polovina30. letje pak obdobím dalšírusifikaceneruských národů SSSR a brutálníchstalinských čistekNKVDv armádě a straně.
22. června1941hitlerovskéNěmeckoporušilo smlouvu o neútočení (pakt Ribbentrop–Molotov) a bez vyhlášení války napadlo Sovětský svaz. ZačalaVelká vlastenecká válka. NacistickýGeneralplan Ostpočítal s genocidou Rusů a dalšíchslovanskýchnárodů. Nacisté ovládli většinu evropské části země, která byla těžce poničena, avšak pobojích u Stalingraduabitvě u Kurskazačal obrat ve válce ve prospěch SSSR a jeho západních spojenců. Do léta1944byla většina země od okupantů osvobozena. V únoru1945pak proběhla naKrymutzv.jaltská konference, kde se Stalinovi podařilo upevnit sovětský vliv na střední a východní Evropu.Německá invaze do Sovětského svazu si vyžádala více než20 milionů obětí.Během války zemřelo 6–9 milionů ruských civilistů, včetně milionu lidí při 872 dní dlouhémobležení Leningradu, a okolo 6 milionů vojáků z ruské části SSSR.V německém zajetí zahynulo 3,3 milionusovětských válečných zajatců.Německýwehrmachtutrpěl 80 % svých ztrát v bojích na východní frontě.Sovětský svaz získal porážkou nacistů velkou prestiž, která přispěla k etablování komunistických diktatur ve státech tzv.východního blokuvčetněČeskoslovenska.
Po druhé světové válce byl SSSR jednou ze stran tzv.studené války. V roce1953zemřel sovětský vůdce generalissimusStalin. Jeho nástupce,Nikita Chruščov, v tajném projevu v roce1956kritizoval tzv.kult osobnostistalinského období.Následující desetiletí provázelo určité oslabení represí a ekonomický rozvoj; byl zahájensovětský kosmický program. V roce1954při příležitosti 300 let od kozáckého shromážděníPerejaslavské radya připojení Ukrajiny kRuskému impériurozhodloPrezidium Nejvyššího sovětuo převedeníKrymu(Krymské oblasti) doUkrajinské SSR.Po rozpadu SSSR byla legitimita tohoto aktu zpochybňována v rámci ruskýchnárokůna převážně ruskojazyčný a strategicky významný poloostrov.
Éra Chruščovova následníkaBrežněvabyla pak obdobím tzv. ustrnutí (zastója).Nebyla již provázena represemi uvnitř Sovětského svazu ve velkém měřítku, avšak SSSR se jen nedostatečně dále modernizoval, což způsobilo hospodářskou stagnaci.
V „bratrském“Československudošlo k vývoji, který kulminoval v obdobípražského jara 1968. Naděje na „socialismus s lidskou tváří“ byly na rozkaz sovětského vedení a Leonida Brežněva osobně ukončenyinvazívojskVaršavské smlouvy, oficiálně nazvanou „bratrská internacionální pomoc“, ve středu 21. srpna 1968.
V roce1979začalasovětská válka v Afghánistánu, ta pro SSSR skončila po deseti letech neúspěchem a stažením jejich vojsk, z části díky podpořemudžahedínskýchpovstalců USA, Saúdskou Arábií, Velkou Británií a dalšími zeměmi.Proti intervenci do Afghánistánu protestovalAndrej Sacharov, nejznámější představitel sovětskéhodisentua nositelNobelovy ceny míru.Po Brežněvově smrti v roce 1982 se po přechodném období — krátkém působeníJurije AndropovaaKonstantina Černěnkav čelných funkcích — v roce1985stal generálním tajemníkem KSSSMichail Gorbačov.Gorbačov zahájil obdobíperestrojkyaglasnosti. Jeho cílem bylo reformování SSSR, avšak skutečným výsledkem jeho politiky se stala jeho postupná dezintegrace.
Sovětský svaz měl být reorganizován ve volnějšífederaci, pro což se vyjádřila většina voličů 17. března 1991 vreferendu. Byla zřízena funkce prezidentaRSFSR. 12. června 1991 byl prvním prezidentem Ruska zvolenBoris Jelcin. Tzv.srpnový puč, jehož cílem bylo zrušení demokratických přeměn, byl potlačen.8. prosince1991pak hlavy Ruska,UkrajinyaBěloruskapodepsaliBělověžskou dohodu, prohlášení o vytvořeníSpolečenství nezávislých státůstanovící, že „SSSR jako subjekt mezinárodního práva přestal existovat“.25. prosince 1991 se Ruská sovětská federativní socialistická republika přejmenovala na Ruskou federacia 26. prosince se SSSR oficiálněrozpadlna Ruskou federaci a dalších 14postsovětských republik.
V říjnu1993propukla tzv.ústavní krize, Jelcin podporoval kurz radikální privatizace na rozdíl od parlamentu. Jelcin v rozporu s ústavou a s odvoláním na výsledky referenda o jeho pravomocech rozpustil ruský parlament. Povstání, které proti rozhodnutí protestovalo, bylo krvavě potlačenoarmádou.Éra Borise Jelcina byla pak obdobím bolestného přechodu kekapitalismu,privatizace, krachu velkých státních podniků, nárůstukriminality, ztrátysuper-velmocenského postavenía velmi pomalému a problematickému etablovánídemokracie, která v Rusku nemá tradici. Současně probíhalaprvníadruhá čečenská válkaa Rusko vstoupilo dosvazu s Lukašenkovým Běloruskem. Jelcin spustil vlnu privatizace podniků včetně nalezišť surovin. Na těchto krocích, prodeje majetku pod cenou, profitoval poměrně úzký okruh osob kolem Jelcina, zahraniční banky a těžební společnosti. Z tohoto okruhu osob údajně vznikli tzv.oligarchové.
Po vzniku nezávislého, postsovětského Ruska v zemi propukla hluboká hospodářská a sociální krize, která trvala celá 90. léta. Většina státních podniků zkrachovala. Vědci z bývalého SSSR, především z oborukosmonautiky, která byla v útlumu, odcházeli doUSAnebo doJaponska. V zemi se začal prosazovatorganizovaný zločinahospodářská kriminalita.
S restrukturalizací hospodářství vznikla vrstva extrémně bohatých a extrémně chudých obyvatel. V roce1998vyhlásilo Rusko státníbankrot.Až za vlády prezidentaPutinase začala hospodářská situace zlepšovat, zlepšilo se splacení ruských dluhů v důsledku růstu cen ropy a zemního plynu, jehož je Rusko významným exportérem. Výrazně vzrostly kapitálové investice. Na druhou stranu ale přibývala nová rizika, jako napříkladterorismusnebo separatismus jednotlivých republik.
Ve snaze zabránit separatistickým tendencím v oblasti severníhoKavkazuzaútočila v 90. letech ruská armáda naČečenskou republiku, jež se snažila odtrhnout a vyhlásit nezávislost. Časem se však válka změnila vpartyzánský boja čečenští teroristé začali páchat bombové útoky. Mezi největší teroristické masakry patřilteroristický útok na beslanskou školu(2004), bombové útoky vMoskevském metru(2004 a2010)ana nádraží a trolejbusveVolgogradu(2013).
31. prosince1999prezident Jelcin oznámil svůj odchod z politiky a pověřil výkonem prezidentských pravomocí předsedu ruské vládyVladimíra Putina. Ten vyhrál v prezidentských volbách v březnu2000a stal se tak druhým prezidentem Ruska; dosáhl značné popularity a mandát obhájil v roce2004. Obnovil se vlivpravoslavné církve, sjednocené s exilovou větví. Státní rozpočet začal dosahovat přebytků a postupně docházelo k růstuHDP, průmyslové a zemědělské produkce, rozvoji stavebnictví, růstu reálných příjmů obyvatel a ke snižováníinflace. V roce2008, kdy se stal prezidentemDmitrij Medveděv, však země začala čelit globálníekonomické krizi; Rusko bylo jakožto vývozce surovin těžce postiženo snížením světové poptávky. Vsrpnu 2008bylo Rusko také jednou ze stranválky v Jižní Osetii.
Putin v roce 2012 vyhrálprezidentské volbya Medveděv byl jmenován ministerským předsedou. V únoru 2014 proběhly vSočizimní olympijské hry, které byly po závěrečném ceremoniálu komentátory hodnoceny jako celkově úspěšné.V březnu 2014 Rusko z důvodudění na Ukrajinědo té doby ukrajinskýpoloostrov Krymna základě referenda ze dne 16. března 2014začlenilo jednostrannějakofederální subjektRepublika Kryma město Sevastopol do Ruské federace.
Od září2015seRusko zapojiloleteckými a raketovými údery doSyrské občanské válkyproti militantním skupinámIslámského státu,Fronty an-Nusrá(Al-Káidav Levantě) aDžajš al-Fatah(radikálnísunnité).Prezident Putin a francouzský prezidentFrançois Hollandese 17. listopadu dohodli na vojenské spolupráci v Sýriia společné kooperaci leteckých útoků na Islámský stát.Dohoda přišla nedlouho poteroristických útocích v Pařížiavýbuchu ruského letadla v Egyptě.
V květnu 2021 poKauze Vrběticepřidalo Rusko na svůjseznam nikoli přátelských zemí RuskakUSAještěČeskou Republiku. V únoru 2022 provedlo Rusko vojenskouinvazi na Ukrajinunásledně odsouzenou rezolucí mimořádnéhoValného shromáždění OSN. Rusko záhy rozšířiloseznam nikoli přátelských zemí Ruskana 48 zemí (všechny členské státyG7a všechnu státyEU).V reakci na sankce proti Rusku zavedlo Rusko 3. května 2022 protisankce vůči nepřátelským zemím, právnickým a fyzickým osobám. Dne 30. září 2022 byla k Rusku formálně připojena územíDoněcké,Luhanské,ChersonskéaZáporožskéoblasti, na základě zpochybněných referend.Tato anexe byla většinou mezinárodního společenství odsouzena Rezolucí OSN, tu však Rusko vetovalo v Radě bezpečnosti OSN. Především odZápadních státůdochází k ekonomické a politické izolaci Ruska.
V roce 2024 rozvolnilo Rusko svá pravidla pro cizince „nesdílející hodnoty svých zemí“ a lidem odmítajícím „destruktivní neoliberální ideologické“ postoje vlastní země pomáhá s přesídlením do Ruska (byla zrušena zkouška z Ruštiny). Tato nabídka se týká lidí z České republiky, ale už nikoliv ze Slovenska. Na tomto základě Rusko přijalo stovky osob.
Ruská vlajka je tvořena listem o poměru stran 2:3 se třemi vodorovnými pruhy – bílým, modrým a červeným.
Ruský státní znak je tvořen červeným štítem na kterém je zlatý dvouhlavýorels červeným prsním štítkem, na kterém je jezdec na koni, který zabíjí kopím draka.
Ruská hymna byla po rozpaduSovětského svazuPatriotická píseň, kterou složilMichail Glinka. V roce 2000 byla za hymnu přijata opět melodiehymny Sovětského svazuskladateleAlexandra Alexandrova, ale s novými slovySergeje Michalkova.
Ruská federace je největšímstátemna světě, celková rozloha činí přibližně 17 milionů km². Na západě hraničí spobaltskými republikamiaBaltským mořem, na východě pak sTichým oceánem. Reliéf je převážně rovinatý, mimo pohoříUral, které tvoří hranici mezi evropským Ruskem aSibiříaKavkazs nejvyšší horouElbrusem(5642 m). V Rusku je 23 místsvětového dědictví UNESCO, 40 biosférických rezervací UNESCO, 41národních parkůa 101 přírodních rezervací.
V Rusku se rozkládá pětina světových lesů.Velkým problémem jsoulesní požárya nelegální těžba dřeva vtajzenaSibiři.
Na východ od Uralu leží jedna z největších nížin světaZápadosibiřská rovina, protékaná veletokyObusIrtyšemaJenisejem. Nejvyšší jeAltajs četnými ledovci na západě, který zasahuje na území čtyř států. Z Altaje vybíhá na východ horské pásmoSajana na mongolské hranici vrcholí Východní Sajan. Na severovýchod od něj jezeroBajkals hloubkou 1637 m představuje největší zásobárnu sladké vody na světě a zároveň jedinečný ekosystém. Za Bajkalem se na rozsáhlém území střídají náhorní plošiny (Vitimská, Aldanská) s dlouhými horskými hřbety (Jabloňový,Stanový) až k Ochotskému moři. NejvýchodnějšíČukotské pohoříprostupuje poloostrovČukotku, kterou necelých 100 km širokýBeringův průlivdělí odAljašky. Podél Beringova moře se na jihovýchod táhne Korjacké pohoří, které naKamčatském poloostrověpřechází v pohoří oddělené sníženinou řekyKamčatkyod pásma vysokých a činných sopek lemujících tichomořské pobřeží.
Ruskou federaci obklopují moře tří světovýchoceánů–Severního ledového,TichéhoaAtlantského. Moře Severního ledového oceánu jsou poměrně mělká a po většinu roku je pokrývá souvislá vrstva ledu. Vlastnosti moří Tichého a Atlantského oceánu jsou zcela odlišné: vody těchto moří zamrzají jen na krátké období, případně vůbec a jsou velmi bohaté na ryby.
Největší řekou Ruské federace jeJenisej, nejdelšíObspolu sIrtyšem, které společně tvoří sedmou nejdelší řeku světa.Všechny tři náleží doúmoříSeverního ledového oceánu, společně seSeverní Dvinou,Pečorou,Lenou,Janou,Kolymou. Největším přítokem Tichého oceánu jeAmur. K úmoří Atlantiku patříDonaDněpr(na ruském území pouze horní tok);řeka Urala hospodářsky nejvyužívanějšíVolhaústí do bezodtokéhoKaspického moře. Mezi známé řeky patří takéMoskva, protékající hlavním městem, aNěva, v jejímž ústí dofinského zálivubyl vystavěnPetrohrad.
V Rusku se nachází také mnoho jezer rozmanitého původu a velikostí. Největší z nich je slané (brakické)Kaspické moře, ze sladkovodních je nejvýznamnější jezeroBajkal, zároveň nejhlubší jezero světa (1637 m). Naseverozápadě zeměleží jezeroLadožské,Oněžské,Čudskéa další. Během 20. století bylo zbudováno také množstvípřehradních jezer, zejména naVolze,Angařea dalších řekách.
Ruská federace je rozsáhlou zemí, a proto zde najdeme několik rozdílných klimatických oblastí. Pro počasí vsevernímastředním Ruskuje charakteristické velké střídání teplot v průběhu roku. Jaro a podzim jsou o něco studenější než vestřední Evropě. Na druhé straně jsou zimy podstatně chladnější a to nejen na severu, ale také v centrálním Rusku. Na jihovýchodě, tedy v oblasti stepí jsou velmi nízké teploty v zimě a naopak velmi vysoké v létě, kdy také málo prší. Na černomořském pobřeží jsou zimy mírné a léta příjemně teplá. Pro oblastSibiřejsou typické velice nízké teploty v zimě, léta jsou krátká a četnýmisrážkami. Celá Sibiř aDálný východse nacházejí v pásmuvěčné zmrzlé půdy, která působí značné problémy při výstavbě.
Podnebné pásy:
Polární pás(nejsevernější oblasti),subpolární pás,mírný pásasubtropický pás(pobřeží Černého moře).
Moskvaje s více než 11 miliony obyvatel jedním z největších měst světa a ekonomicky výrazně převyšuje zbytek Ruska. PětimilionovýPetrohrad, někdejší hlavní město, je pak především centrem umění, kultury a turismu. Třetím nejvýznamnějším centrem ruského školství a průmyslu jeJekatěrinburg. Na Volze leží velkoměstaNižnij Novgorod,Kazaň,Toljatti,Samara,Saratov,Volgograd,Astrachaň. Mezi další významná města a regionální centra v evropské části patří,Perm,Iževsk,Ufa,Voroněž,Jaroslavl,Rostov,Krasnodar, v asijské části pakČeljabinsk,Novosibirsk,Omsk,Barnaul,Krasnojarsk,Irkutsk,Jakutsk,Chabarovskči tichomořský přístavVladivostok.
Menšími městy, avšak strategickými přístavy jsouNovorossijsk,Kaliningrad,ArchangelskaMurmansk, který je největším městem zaseverním polárním kruhem. Ještě severněji ležíNorilsk, který je kvůli těžbě kovů nechvalně proslulý jako jedno z nejznečištěnějších měst světa.
Historickými památkami kromě Moskvy, Petrohradu a povolžských měst vynikáPskov,Veliký Novgoroda tzv.Zlatý kruh Ruska– prstenec historických měst v okolí Moskvy. Rekreačním centrem jeSočiuČerného moře, který oproti zbytku Ruska leží vsubtropechs horkými léty a písečnými plážemi.
Ruská federace je zastupitelskádemokracieapoloprezidentská republika.De facto lze politický systém Ruské federace charakterizovat jako směs nestabilních demokratických institucí a autoritativních praktik, přičemžprezidentvykonává mocautokraticky.Postupně je prosazována centralizace politické moci v rukou úřadujícího prezidenta a jeho prezidentské administrativy.Za vlády prezidentaVladimira Putinav letech 2000–2008 a od roku 2012 byla politická práva občanů omezena. Podle britského časopisuThe Economistse Rusko v roce 2020 nacházelo na 124. místě žebříčku stavu demokracie ze 167 zemí. Časopis označil ruský politický systém za „autoritářský režim“.
Federální shromážděníRuska jedvoukomorovýparlament.Rada federacejehorní komora.Státní dumajedolní komora, která je volena na dobu pěti let. Podle volebních výsledků jsou v současnostive Státní dumě zastoupeny následující strany:Jednotné Rusko(54 %),Komunistická strana Ruské federace(13 %),Liberální demokratická strana Ruska(13 %) aSpravedlivé Rusko(6 %). Organizovala se takémimoparlamentní opozice.
Vedlejší figurouvýkonné mocijepředseda vlády. Prezident předsedu vlády jmenuje a odvolává dle svého uvážení, prezident může řídit schůze kabinetu a dávat předsedovi vlády a dalším členům vlády závazné příkazy, prezident může rovněž odvolat jakýkoli akt vlády. Současným premiérem jeMichail Mišustin. Historicky hrál předseda vlády největší roli v ruských dějinách v letech 1905-1917. Premiéři jakoPjotr StolypinneboAlexandr Kerenskijbyli nejvlivnějšími ruskými politiky své doby.
V České republice má Ruská federace velvyslanectví vPraze, generální konzuláty vBrněa vKarlových Varecha konzulát vOstravě. Pro vstup na ruské území potřebují čeští občanévízum, jsou to víza buď turistická (do 16 dní) nebo služební (business, do 12 měsíců). Od 1. ledna 2021 stačí pro turisty z EU vyplnit elektronické vízum, není již tedy nutné shánět pozvání nebo potvrzení hotelu a žádat o klasické vízum.Velvyslanectví České republiky v Rusku sídlí v Moskvě, generální konzuláty jsou vPetrohraduaJekatěrinburgu.
Rusko je členem skupiny vyspělých národůG20,Rady Evropy,OBSE,APEC, skupinyBRICSa také důležitých regionálních organizacíSNS,EurAsEC,OSKBaŠanghajské organizace pro spolupráci. V důsledku událostí na poloostrově Krymu (2014) přijali lídři Evropské unie, Spojených států amerických a Kanadypolitické a hospodářské sankcevůči Ruské federaci, neboť odmítli uznatKrymské referendum, ve kterém se více než devadesát procent hlasujících vyslovilo pro připojení poloostrova k Ruské federaci. Postupně byly tyto sankce zostřovány také v důsledku údajné podpory povstalců veválce na východní Ukrajině. Nicméně řada zemí Evropské unie, včetně Řecka, Rakouska, Itálie, Kypru, Bulharska a Lucemburska, jdou jen neochotně cestou sankcí.Například Švýcarsko aJižní Korease oněch sankcí neúčastní.
Dodržovánílidských právaLGBT práva v Ruskujsou dlouhodobě sledovány jak občany Ruska, tak zahraničím. Jejich případné nedodržování či dokonce potlačování je soustavně kritizováno zahraničními vládami,ruskou opozicí, některými ruskými a mnoha zahraničními médii a v Rusku i mimo Rusko působícíminevládními organizacemi, cílícími na podporu svobody a demokracie. Obzvláště společnosti, jako jsouAmnesty International,Human Rights Watchnebo v České republiceČlověk v tísnivyčítají ruskému systému porušování občanských svobod a politických práv občanů kontroverzními zákony,cenzurouacenzurou internetu.Freedom House, mezinárodní organizace financovanáamerickouvládou, označila Rusko za „nesvobodný stát“ – podle ní jsou volby pečlivě vykonstruované a v zemi chybí možnost skutečně svobodné diskuse.Ruské autority veškeré námitky, především závěryFreedom House, odmítají. Podle nevládní organizaceDemocracy Rankingse Ruská federace v průzkumu demokratických svobod, do kterého bylo zahrnuto 115 zemí, umístila na 95. místě.
V důsledku anexe Krymu a následných sankcí ze strany USA, Kanady a Západní Evropy se Rusko rozhodlo věnovat zvýšenou pozornost svým hospodářským vztahům s asijskými zeměmi, především sČínou, ale také sJaponskem,Jižní KoreouaIndií. V roce 2014 podepsalo důležitou smlouvu o dodávkách plynu s Čínou, které také dodává vojenská letadla a jiné vybavení. V menší míře, např. dodávkami ropy, obchoduje Rusko také seSeverní Koreou.
Rusko na konci desátých let 21. století navázalo na někdejší velmi aktivní zahraniční politiku a začalo pracovat na návratu image přední světovémocnosti. Zapojilo se ve světě do několika konfliktů: v roce 2008 se stalo jednou ze stranválky v Jižní Osetii, kde pomohlo stabilizovat faktickou nezávislost dvou separatistických oblastíGruzie, a toAbcházieaJižní Osetie, které jednostranně vyhlásily nezávislost na Gruzii krátce po rozpadu Sovětského svazu na začátku 90. let. V roce 2014 se aktivně zapojilo doukrajinské krizevojenskou intervencí, v jejímž rámcianektovalo ukrajinský Kryma podpořilo separatisty ze samozvanéDoněckéaLuhanské republikydodávkami zbraní a peněz ve válce vDonbasuna východěUkrajiny. Moskva to a rovněž účast svých vojáků v tomto konfliktu popírala až do února 2022 (kdy tyto samozvané státy naopak uznala a následně vojensky obsadila). Mnoho světových lídrů Rusko tvrdě kritizovalo a řada států západního světa uvalila na Rusko částečné hospodářskéembargo. To spolu s nízkou cenouropyznamenalo pro ruskou ekonomiku brzký propadHDP,propad činil v roce 2015 2,5% a 2016 0,2%, další roky se již HDP vrátil k růstu.
V roce 2015 se Rusko svouintervencízapojilo také do složitéobčanské války v Sýriis cílem podpořit režimBašára al-Asadaa dosáhlo v tomto konfliktu určitých úspěchů v boji protiIslámskému státuaal-Nusrá.V prosinci 2024 byl Bašár al-Asad poražen HTS a uprchl do Moskvy.
V roce 2022 provedlo Rusko vojenskouinvazi na Ukrajinunásledně odsouzenou rezolucí mimořádnéhoValného shromáždění OSN. Odhaduje se, že v obavě před důsledky vyvolaných ekonomických sankcí a policejních represí opustilo Rusko více než 200 tisíc lidí.
Dne 23. listopadu 2022Evropský parlamentuznal Rusko jako stát, který podporuje terorismus a který používá teroristické prostředky.Evropská unienyní nemůže takto označit stát, byly tedy vyzvány členské státy, aby změnily legislativu EU k přijetí stejné rezoluce. Zároveň vyzval členské státy, ke komplexní izolaci Ruské federace v mezinárodním prostředí.
Ozbrojené síly Ruské federacejsou rozděleny do pozemních sil,námořnictvaaletectva. A dále na tři samostatné druhy vojsk: vzdušná a kosmická obrana, raketová vojska strategického určení avzdušná výsadková vojska. Rusko disponuje největší jadernou a tankovou silou na světě. Země vyrábí většinu svého vlastního vojenského vybavení, jen několik typů dováží a je druhým největším dodavatelem zbraní na světě.
Speciální jednotkySpecnazjsou jednotky zvláštního určení ruské armády i ozbrojených a bezpečnostních sil, je to obecný výraz pro řadu rozdílných jednotek, jejich výcvik patří mezi vůbec nejnáročnější na světě.
Ruské námořnictvo zahrnujeSeverní(nejsilnější),Tichooceánské,Černomořské,BaltskéaKaspické loďstvo, dále Námořní letectvo a Pobřežní vojsko (námořní pěchota, pobřežní rakety a dělostřelecká vojska). Využívá jednu letadlovou loď (Admiral Kuzněcov), pětkřižníků(křižníkPjotr VelikijtřídyKirovje silně vyzbrojen a má nukleární pohon). Dále čtrnácttorpédoborců, šestfregat, šedesát čtyřikorvet, devět nukleárních balistických ponorek a desítky útočných ponorek.
Ruské letectvo využívá víceúčelovéstíhací letounyčtvrté generaceSuchoj Su-27,Suchoj Su-30,Suchoj Su-35S,MiG-29aMiG-31. Dálebitevní letounySuchoj Su-25, stíhací-bombardovacíSuchoj Su-24aSuchoj Su-34,bombardéryTupolev Tu-22M,Tupolev Tu-95aTupolev Tu-160, stovkytransportních letounůa bitevních vrtulníků (MilaKamov). Ve výzbroji má i česká letadlaLet L-410 TurboletaAero L-39 Albatros. Stíhací letoun páté generaceSuchoj Su-57měl první let v lednu2010a první dodávky armádě byly na rok2019.K roku 2022 vzniklo 10 testovacích a 5 sériových Su-57.
Rusko se člení na8 federálních okruhůnebo na12 ekonomických rajónů, ty se dále dělí na85 subjektů.
Federálními okruhy jsouCentrální federální okruh,Jižní federální okruh,Severozápadní federální okruh,Dálněvýchodní federální okruh,Sibiřský federální okruh,Uralský federální okruh,Povolžský federální okruh, v roce 2010 byl vyčleněn z Jižního federálního okruhu novýSeverokavkazský federální okruh. Roku 2014 vznikl dočasněKrymský federální okruh, který však byl již o dva roky později začleněn do Jižního federálního okruhu.
Federální subjekty v současnosti zahrnují 22republik, 46oblastí, 9krajů, 4autonomní okruhy, 1autonomní oblasta dále 3federální města. Poslední dobou v Ruské federaci sílí snahy o slučování krajů, republik nebo autonomních okruhů. V souvislosti sPutinovoucentralizační politikou došlo ke snížení z původních 89 subjektů v roce 1993 na dnešních 83 subjektů.
VedleMoskvyaPetrohradujsou nejlidnatějšími celkyKrasnodarský kraj,MoskevskáaRostovská oblasta republikyBaškortostánaTatarstán. Největším celkem je republikaSacha, která se svou rozlohou (přes 3 miliony km²) vyrovná třem čtvrtinám rozlohy Evropské unie; žije zde však jen 950 000 obyvatel. Naopak nejmenšími celky jsou federální města, hustě osídlenékavkazskérepubliky astředoruské oblasti.
Ruskáekonomikaje determinována velkou rozlohou země, malou hustotou obyvatelstva (hlavně vasijskéčásti) a s tím spojenýmilogistickýmiproblémy. Je silně závislá na těžbě přírodních zdrojů, mj.ropyazemního plynu. Mezi první desítkou firem dle kapitalizace jen pouhé dvě firmy nejsou spojeny s těžbou surovin (viz níže). V roce 2016 klesla ruská ekonomika co do objemuhrubého domácího produktu(HDP) na dvanáctou příčku v pořadí na světě.Tehdy se na stavu ruské ekonomiky začal vážně projevovat soubor negativních faktorů, z nichž nejhlavnější byly pokles cen klíčových nerostných surovin a ekonomické sankce uvalené na Rusko západními státy (s výjimkouŠvýcarska) v reakci naanexi Krymu.
Na konci roku 2008 a počátkem 2009 se výrazně snížily cenyropy, a to až na úroveň kolem 40 USD zabarel(počátek března 2009). Analytikové přitom varovali Rusko před vážnými problémy, pokud by cena klesla pod 50 dolarů, což se také stalo. Pro Rusko to představuje významný problém, protože export ropy je jedním ze základních pilířů současné ruské ekonomiky. Akciové trhy v Rusku zkolabovaly, příjmy se snížily a začala výrazně stoupatnezaměstnanost.Ruská ekonomika začala znovu růst až v roce 2017.Ve stejný rok v zemi propukly největší protivládní protesty odpovolebních protestův roce 2012.
Ještě v roce 2012 ohodnotilyFinancial TimesRusko jako druhou finančně nejstabilnější ekonomiku meziG20, a to hlavně díky nízkému dluhovému zatížení (přibližně 11 % HDP), nízké nezaměstnanosti (přibližně 5 %), významným rezervám a míře hospodářského růstu.
V ekonomické aktivitě má dominantní postavení metropoleMoskva, která, ačkoliv má pouze 1/14 obyvatel země, tvoříhrubý domácí produktz jedné třetiny; je zde také nejvyššíživotní úroveň. Značný hospodářský význam má rovněž druhé největší městoPetrohrad. Co se týčeprůmyslusi významný podíl na výrobě drží další velká města v evropské a jihovýchodní části státu. Severovýchod –SibiřaDálný východ– pak slouží především jako surovinová základna.
Významnými komoditami rostlinné výroby jsou brambory, ječmen, pšenice, luštěniny a cukrová řepa. Živočišná výroba zásobuje obyvatelstvo mlékem, vepřovým, drůbežím a skopovým masem. Důležité jsou také rybolov a těžba dřeva.
Významnou úlohu má v ruské ekonomicezbrojní průmysl. Rusko vyrábí zbraně nejrůznějšího druhu, v neposlední řadětanky,letadlaabalistické rakety. Podílí se asi jednou čtvrtinou na světovém obchodu se zbraněmi, čímž se řadí na druhé místo na světě za USA.Je jedenáctým největším producentemautomobilů.Největší automobilové společnosti v Rusku jsouAvtoVAZaGAZ.Kamazje předním výrobcem nákladních vozů akamionů, jedná se o jednoho z deseti nejvýznamnějších světových výrobců v tomto oboru.Marussiabyla v letech 2007–2014 prvním ruským výrobcemsupersportů.
V zemi se porozpadu Sovětského svazuvýrazně zvedla příjmová nerovnost. Nejvyšší nerovnost vykazují Moskva akavkazskéregiony.RuskýGiniho koeficientbyl v roce 2009 změřen na 40,11 bodu.
17. srpna 1998 dopadla na Rusko finanční krize, jejíž širší příčiny lze vysledovat až kvýchodoasijské finanční kriziv roce 1997. Bezprostřední příčinou byla tehdejší neschopnost Ruska splácet svůj zahraniční dluh. Krize měla vážné následky i v okolních státech Ruska. Od roku 1999 zažívalo Rusko značný ekonomický růst, který byl přerušen jen globální ekonomickou krizí v roce 2009. Po roce 2014 mělo Rusko opěthospodářské problémy, které byly zapříčiněny hlavně poklesem cenropya jiných surovin na světových trzích amezinárodními ekonomickými sankcemi, uvalenými na Rusko v souvislosti sanexí Krymu. Od poloviny roku 2014 oslabil ruskýrublvůči ostatním světovýmměnámo maximálních 50–60 % (v roce 2016 následovalo opět posílení rublu).
Dne 24. února 2022 zahájila Ruská federaceinvazi na Ukrajinua od tohoto dataEvropská unies několika spojenci (USA,Japonskoatd.) zavedla novésankce, které výrazně oslabily měnurubl(od května 2022 jeho hodnota se výrazně zvýšila, tzv. umělé navyšování hodnoty). Došlo i na zabavení majetku několika ruským státním příslušníkům, mj.oligarchům.
27. června bylo Rusko nuceno se ocitnout vnucené platební neschopnosti(Státní bankrot).
(bez zohledněníinflace)
Hlavními těženými surovinami jsouzemní plyn,ropa, hnědé a černéuhlíanikl. Rusko má největší rezervy zemního plynu na světě, druhé největší zásoby uhlí a osmé největší zásoby ropy. Má také mj. velké zásobyzlata,diamantůatitanu. V zemi existují velké společnosti, zaměřené na těžbu ropy –Rosněfť,Lukoil,Sibněft,Juganskněftěgaza další. Ruský plynárenský gigantGazpromje největší firmou na světě, zabývající se těžbou plynu a obchodem s ním. Hospodářské výkony těžby nafty a plynu tvoří podstatnou částHDPruské ekonomiky (roku 2013 těžba všech nerostných surovin tvořila 10,4 % HDP Ruska)a příjmy z nich kryjí do značné míry výdajestátního rozpočtu. V roce 2013 se daň z těžby nerostných surovin a vývozní daň z plynu, ropy a ropných produktů podílely 46 procenty na příjmech federálního rozpočtu.Surovinové příjmy jsou soustředěny na federální úrovni, jejich váha v konsolidovaných státních příjmech, zahrnujících i rozpočty regionů a obcí je proto zhruba poloviční.
Důležité dopravní cesty pro tyto dodávky byly v minulosti tranzity přesUkrajinu(plynovody,ropovod Družba) aBělorusko(plynovod Jamal–Evropa). V roce 2011 byla dokončena první fáze plynovoduNord Stream, který vede podBaltským mořemz Ruska přímo do Německa. Tento plynovod byl v září 2022 vyhozen do povětří. Roku 2012 byl také dokončen ropovod ESPO, spojující Sibiř s asijsko-tichomořskými trhy (Japonsko,ČínaaJižní Korea). Pro zajištění energetických potřeb států na jihu Evropy včetněItálie, byl plánován plynovodSouth Stream, vedoucí mimo území Ukrajiny podČerným mořempřesBulharsko, ten však nebyl postaven.
Dne 18. června 2015 podepsali zástupcirakouskéspolečnostiOMVa ruskéhoGazpromutzv.Memorandum o porozumění(předběžnou dohodu), podle kterého se Rakušané budou podílet na výstavbě dvou dalších potrubí pod Baltickým mořem, plynovoduNord Stream 2.Zároveň bylo ve stejný den na okraji hospodářské konference vPetrohraděoznámeno, že k uskupení firem, které se budou na této stavbě podílet, se připojují německá společnostEONanizozemsko-britskáspolečnostRoyal Dutch Shell. První potrubí mělo být postaveno a uvedeno do provozu do roku 2019. Téměř ve stejnou dobu mělo být postaveno ještě jedno, celkově čtvrté, potrubí. Celkové náklady projektu dosáhnou nejméně 9,5 miliardy eur přesáhnou pravděpodobně náklady na jeho první fázi, které činily 7,4 miliardy eur.Obě nová potrubí mají přepravovat dalších 55 miliard m³ zemního plynu ročně do Evropské unie. Od roku 2020 neměl být podle ruského úmyslu již žádný plyn z Ruska, určený proZápadní Evropu, přepravován přes dosavadní tranzitníUkrajinu.Stavba plynovodu Nord Stream 2 narazila na odpor Spojených států amerických, které koncem roku 2019 uvalily na tento projekt sankce. Sankce kritizovali německá kancléřkaAngela Merkelovái předsedaEvropské komiseJean-Claude Juncker, kteří se obávají negativního vlivu na energetické zásobování EU.Dokončení projektu Nord Stream 2 bylo odhadováno na začátek roku 2021. 22. února 2022 německý kancléřOlaf Scholzoznámil odložení schvalovacího procesu plynovodu Nord Stream 2, vzhledem ke změněné bezpečnostní situaci povstupu ruských vojsk na území východní Ukrajiny.
Dne 8. ledna 2020 uvedli prezidenti Putin aRecep Tayyip ErdoğanvIstanbuludo provozu nový plynovodTurkstream(nástupce zrušenéhoSouth Streamu), kterým podČerným mořemjiž proudí zemní plyn z Ruska doTurecka.Původně na tento plynovod mělo být napojenoBulharsko, pokračovat by však nyní měl přesŘecko,Severní Makedonii,SrbskoaMaďarskoaž doRakouska.
Rusko je třetí největší výrobceelektřinyna světě. Je také první zemí, která v roce 1954 zprovoznilajadernou elektrárnupro komerční využití, i když v malém měřítku spíše v rámci experimentální studie (vizJaderná elektrárna Obninsk). Všechny jaderné elektrárny jsou řízeny státní firmouRosatom. Sektor se rychle vyvíjí, jen na rozvoj je z federálního rozpočtu do roku 2015 vyčleněn asi 1 bilion rublů. Velké kaskádyvodních elektrárenjsou v evropské části na velkých řekách jako je Volha, zatímco potenciál východní Sibiře zatím zůstává většinou nevyužitý. Zhruba 63% z ruské elektrické energie je generovánotepelnými elektrárnami, 21% vodními a 16% pochází z jaderných reaktorů. V roce 2005 Rusko vyrobilo 951 TWh a exportovalo 23 TWh elektřiny.
Žebříček firem podle kapitalizace (časopis «Expert», 2008/10/6):
Rusko má po Spojených státech druhou největšíželezničnísíť na světě, většina je pod kontrolou státem vlastněné společnostiRŽD. Železnice používají oproti Českuširší rozchod(1520 mm).Transsibiřská magistrálaz Moskvy do Vladivostoku projíždí rekordních sedm časových pásem a je nejdelší železniční tratí na světě. Prvnívysokorychlostní traťbyla zahájena v roce 2009 na trati Petrohrad – Moskva – Nižnij Novgorod, využívávysokorychlostní vlakySapsan.
Nejčastějším druhemměstské dopravybývajíautobusy,trolejbusyatramvaje. Významná část tramvají v Rusku je české výroby (Tatra T3,Tatra T6B5atd.). Linkymetravyužívá sedm měst Ruska (Moskva,Petrohrad,Nižnij Novgorod,Novosibirsk,Samara,JekatěrinburgaKazaň) a tzv. systémMetrotramvyužívají další tři. Ve výstavbě je metro v Čeljabinsku, Krasnojarsku a Omsku. První metro bylo otevřeno v Moskvě v roce 1935. Nedílnou součástí ruské veřejné dopravy jsou tzv.maršrutky, jakésisdílené taxi.
V roce 2006 mělo Rusko 755 000 km zpevněnýchsilnic, z nich nejdůležitější jsou tzv.Ruské federální dálnice. Tytodálnicespojují především Moskvu a okolní oblasti. NapříkladM10spojuje dvě největší města (Moskva a Petrohrad) a vede až k finskému pohraničí, M6 vede přesVolgogradke Kaspickému moři a M9 k hranicímLotyšska. Transsibiřská dálnice (AH6) měří přes 11 000 km a spojujeBaltské mořeaTichý oceán. Plán na léta 2012–2020 zahrnoval výstavbu 120 000 km nových silnic (z toho 18 000 km federálních dálnic). Mnoho komunikací však zůstává nezpevněných.
Země vlastní jedinou flotiluatomových ledoborcůna světě. Hlavními ruskými námořnímipřístavyjsou: Rostov na Donu u Azovského moře, Novorossijsk na pobřeží Černého moře,AstrachaňaMachačkalau Kaspického moře, Kaliningrad a Petrohrad u Baltu, Archangelsk u Bílého moře, Murmansk v Barentsově moři, Petropavlovsk-Kamčatskij a Vladivostok u Tichého oceánu.
Mezi největší výrobcedopravních letadelv Rusku patříTupolevaIljušina od 21. století iSuchoj. Od roku 2006 je většina ruských leteckých výrobců spojena do holdinguSjednocená letecká korporace, obdobně vznikl o rok později holdingRuské vrtulníky. V roce 2013 se zde vyrábělo pět typů dopravních letadel. Nicméně jediným novým typem, který se podařilo zavést do sériové výroby, jeSuchoj Superjet 100.
Dopady mezinárodníchsankcí v průběhu ukrajinské krizebudou mít na ruský letecký průmysl zásadní vliv, jelikož mnoho komponentů a technologií Rusko musí dovážet.
Věda a technika v Rusku kvetly odosvícenstvízvláště po založeníuniverzitv Petrohradě a v Moskvě aRuské akademie věd. Jejich rozvoj je spojen s působením caraPetra VelikéhoacarevnyKateřiny II. Veliké, panovníků, kteří otevřeli Rusko vlivům západní Evropy.
Ruská matematická škola byla a je jednou z nejvlivnějších na světě.Dmitrij Ivanovskijobjevilviry,Dmitrij Mendělejevvynalezlperiodickou tabulku prvkůaSergej Lebeděvsyntetickou gumu. Dalšími vynálezci byliMichail Britnev(ledoborec),Stěpan Makarov(torpédová loď),Franz San Galli(radiátor),Gleb KotelnikovpředstavilpadákaJevgenij Čertovskijprvní přetlakový oblek. K významnějším ruským objevům a vynálezům ve fyzice dále patří:elektrický oblouk,laser,maser,Lenzův zákon,fotovoltaický článek,Čerenkovovo záření,3D holografie, elektronová paramagnetická rezonance, heterotransistor atokamaknatermonukleární fúzi. Proslulými leteckými konstruktéry byliAndrej Nikolajevič Tupolev,Sergej IljušinaOleg Antonov. Jako konstruktér pěchotních zbraní se celosvětově proslavilMichail Kalašnikov. O příspěvcích ruských vědců k rozvoji kosmonautiky od 20. století pojednává kapitola níže.
Pilíři ruské vědy jsou rovněžIvan Petrovič PavlovaMichail Lomonosov. Pavlov získal i Nobelovu cenu, stejně jakoPjotr Leonidovič Kapica,Andre Geim,Konstantin Novoselov,Alexej Alexejevič Abrikosov,Vitalij Lazarevič Ginzburg,Ilja Prigogine,Nikolaj Gennadijevič Basov,Alexandr Prochorov,Pavel Alexejevič Čerenkov,Igor Jevgeněvič Tamm,Ilja Frank,Nikolaj Nikolajevič SemjonovaIlja Iljič Mečnikov. K dalším významným osobnostem exaktních a přírodních věd patříAndrej Nikolajevič Kolmogorov,Nikolaj Ivanovič Lobačevskij,Sofja Kovalevská,Igor Kurčatov,Alexandr Ivanovič Oparin,Andrej Markov,Sergej Prokudin-Gorskij,Pafnutij Lvovič Čebyšev,Alexandr Fridman,Alexandr Stěpanovič Popov,Vladimir Zvorykin,Nikolaj Vavilov,Vladimir Ivanovič VernadskijaWladimir Köppen. V seznamu laureátů nejprestižnějších matematických cen, tedyFieldsovy medaileaAbelovy ceny, lze nalézt mnoho ruských jmen:Sergej Petrovič Novikov,Grigorij Perelman,Grigorij Alexandrovič Margulis,Jefim Izakovič Zelmanov,Maxim Lvovič Koncevič,Vladimir Alexandrovič Vojevodskij,Andrej Jurjevič Okuňkov,Stanislav Smirnov,Michail GromovčiJakov Sinaj. Významným matematikem byl iVladimir Arnold.
Krize v 90. letech vedla k drastickému snížení státní podpory vědy a odlivu mozků z Ruska, ovšem po roce 2000 se na vlně nového ekonomického boomu situace ruské vědy a techniky zlepšila a vláda zahájila kampaň zaměřenou na modernizaci a inovaci.
V oblasti humanitních a sociálních věd vynikli literární vědciMichail BachtinaVissarion Grigorjevič Bělinskij, lingvistéRoman JakobsonaVladimir Jakovlevič Propp, průkopník moderní pedagogikyAnton Semjonovič Makarenko, sociologovéAndrej KorotajevaPitirim Sorokin, teoretik kulturyAnatolij Lunačarskijči historikNikolaj Michajlovič Karamzin. Nejznámějšími ruskými filozofy jsouNikolaj BerďajevčiVladimir Solovjov. Klíčovými představiteli ruské psychologie a psychiatrie byliVladimir Michajlovič Bechtěrev,Lev VygotskijaAlexandr Romanovič Lurija.Leonid KantorovičaLeonid Hurwiczzískali Nobelovu cenu za ekonomii.
Ruští vědci akosmonautipodstatně přispěli k pronikání lidí do vesmíru.Konstantin Ciolkovskijje považován za otce soudobékosmonautiky, jeho práce inspirovalaSergeje Koroljova,Valentina Gluškaa mnoho dalších, kteří přispěli k úspěchu vesmírného programu, což vedlo i k vývoji programuSojuz.
Sovětský svazbyl prvním státem na světě, který dosáhl hranicevesmírua vyslal roku1957do vesmíru prvníumělou družici ZeměSputnik 1. Ve stejném roce vyslal Sovětský svaz jako první do vesmíru živého tvora, psí fenkuLajku. Největším triumfem sovětského vesmírného programu se stalo vyslání a bezpečný návratmajoraJurije Gagarina, prvního člověka ve vesmíru, dne12. dubna1961. První ženou ve vesmíru byla rovněž RuskaValentina Těreškovová. SondaLuna 9jako první přistála naMěsíci,Veněra 7byla první sondou, která přistála na jiné planetě (Venuše), aMars 3pak rovněž první sondou, která přistála naMarsu.
Sovětský svaz také jako první sestavil na oběžné dráze Země permanentně obydlenouvesmírnou staniciMir. AgenturaRoskosmospoužívá pilotované vesmírné loděSojuz, které na oběžnou dráhu vynáší stejnojmennánosná raketa, a také automatické nákladní kosmické loděProgress. Program raketoplánůBuranbyl ve fázi vývoje v důsledku rozpadu SSSR zrušen. Po ukončení amerického programuSpace Shuttlev roce 2011 byly ruské vesmírné lodě Sojuz jediným dopravním prostředkem prokosmonautyna cesty kMezinárodní vesmírné stanici(ISS), od roku 2020 jsou využívány také americké kosmické loděCrew Dragon.
Ruský lunární program(Luna-Glob) počítá s první plánovanou misíLuna 25v červenci 2023. Roskosmos také vyvíjí novou kosmickou loďOrjol, která postupně od roku 2025 nahradí stárnoucí loď Sojuz, měla by také dovézt posádku na lunární oběžnou dráhu a to již v roce 2029.V únoru 2019 bylo oznámeno, že Rusko plánuje svou první pilotovanou misi na povrch Měsíce v roce 2031.
Rusko jedevátým nejlidnatějším státem světa. Populace Ruska dosáhla v roce 1991 vrcholu s nejvyšším počtem 148 689 000 obyvatel těsně předrozpadem SSSRa od poloviny 90. let zaznamenala rychlý pokles.Počet obyvatel mezi lety 1995–2010 klesl o více než 5 milionů; odhad k 1. lednu2014hovoří o 143 657 000 obyvatelích, což je o 800 000 více než při oficiálním sčítání roku 2010. Tento pokles se v posledních letech téměř zpomalil do stagnace díky sníženéúmrtnosti, zvýšenéporodnostia zvýšené mířepřistěhovalectví. V roce 2009 Rusko zaznamenalo poprvé za patnáct let meziroční nárůst populace, přičemž celkový nárůst činil 10 500 osob.PodleOSNje přistěhovalecká populace v Rusku třetí největší na světě a činí 11,6 milionu lidí.Předními zeměmi původu přistěhovalců do Ruska jeUkrajina,Uzbekistán,Tádžikistán,Ázerbájdžán,MoldavskoaKazachstán.
Závažný problém představovala nízká porodnost, která obzvláště u obyvatelruskénárodnosti patřila mezi nejnižší na světě; nejníže klesla v závěru 20. století, po roce 2000 se velmi mírně zvýšila.Tento problém se ovšem netýká některých neruských národností, zejména pak těch, u nichž převládají vyznavačiislámu; jejich porodnost je většinou vyšší, ovšem v současné době nepředstavují tak velký podíl obyvatelstva, aby mohli negativní trendy v celonárodním měřítku zvrátit. Rozdíl v porodnostech se však projevuje postupnou změnou poměru obyvatel těchto národností a etnickýchRusů, která je patrná zejména v okrajových částech země.
Rozmístění obyvatelstva je nerovnoměrné: většina (77 %, tj. přes 110 miliónů) obyvatel žije v menší evropské části, zatímco obrovská územíSibiřejsou téměř liduprázdná – průměrná hustota osídlení činí, vzhledem k obrovské rozloze federace, pouhých 8,4 obyv./km². Růst počtu obyvatel v současné době pokračuje v některých jižních oblastechČečensko,Ingušsko,Dagestánatd.) a na severovýchodě, nejvíce se naopak vylidňují oblasti evropského západu (Pskovská,Smolenská,Novgorodská oblast). V roce 2014 byla průměrná délka života 71 let s výrazným rozdílem mezi pohlavími: 65 let u mužů a 77 u žen.
Míra porodnosti je v Rusku vyšší než u většiny evropských zemí (13,3 narození na 1000 osob v roce 2014v porovnání s průměremEvropské unie10,1 na 1000),, ale míra úmrtnosti je také podstatně vyšší (v roce 2014 byla úmrtnost v Rusku 13,1 na 1000 osobve srovnání s průměrem EU 9,7 na 1000).Ruské Ministerstvo zdravotnictví a sociálních věcí předpovídalo, že míra úmrtnosti se do roku 2011 vyrovná porodnosti díky zvýšení plodnosti a poklesu úmrtnosti.Vláda realizuje řadu programů, jejichž cílem je zvýšit míru porodnosti a přilákat více migrantů. Měsíční vládní příspěvky na děti byly zdvojnásobeny na 55 dolarů a ženám, které od roku 2007 měly druhé dítě, byla nabízena jednorázová platba ve výši 9 200 dolarů.V srpnu 2012, kdy země zaznamenala svůj první demografický růst od devadesátých let, prezident Putin prohlásil, že do roku 2025 by bylo možné dosáhnout 146 milionů obyvatel Ruska, a to především v důsledku přistěhovalectví.
EtničtíRusovétvoří asi 81 % populace země.Ruská federace je také domovem několika významných menšin. V zemi žije celkem 160 různých etnických skupin a domorodých obyvatel.19 % tedy tvoří ostatní etnické skupiny:3,7 % –Tataři; 1,4 % –Ukrajinci; 1,1 % –Baškirové; 1 % –Čuvaši; 11,8 % ostatní a nespecifikované. Podle sčítání lidu náleží 84,93 % ruského obyvatelstva k evropským etnickým skupinám (slovanským,germánským,baltofinskýmmimougrické,řeckýma jiným). Od roku 2002 byl zaznamenán pokles, kdy představovaly více než 86 % populace.
Oficiálním jazykem celého státu jeruština, kterou ovládají prakticky všichni obyvatelé Ruska; některé autonomní celky vedle ruštiny používají místní jazyky (tatarština,ukrajinština,čuvaština,němčinaad.) – celkem tak Rusko oficiálně hovoří 31 jazyky. Jediným oficiálním písmem jecyrilice, v níž musí být zapisovány úřední dokumenty, což platí i pro jazyky, které používají také latinku.
Ruština je nejvíce geograficky rozšířený jazykEurasie, druhým nejpoužívanějším jazykem na internetu po angličtině,jedním ze dvou oficiálních jazyků na paluběMezinárodní vesmírné stanicea jedním ze šesti úředních jazykůOSN.
Největší zastoupení má v zemipravoslavnékřesťanství; dominantní církví jeRuská pravoslavná církev, k níž se hlásí okolo poloviny obyvatelstva. Přestože je Ruskosekulárním státem,je Ruská pravoslavná církev uznávána i nevěřícími jako symbol kulturního dědictví Ruska. Křesťanství bylo ruským státním náboženstvím od roku988a ani v éře protináboženského Sovětského svazu, kdy byla církev krutě pronásledována, nebyl jeho vliv zcela potlačen a po rozpadu SSSR opět značně stoupl.
Druhým významným náboženstvím jesunnitskýislám, jejž vyznávají zejménaturkické národya etnické skupinyKavkazu. Podle sčítání lidu z roku 2002 tvořili muslimové 10 % (14,5 mil.) z tehdy celkové 143milionové ruské populace. Duchovní uvádějí, že počet muslimů stoupá, např. v roce 2018 až na 25 milionů přívrženců (což činí 17 %).„Etničtí muslimové“, tj. národy tradičně muslimské, tvoří většinu populace v sedmi regionech Ruské federace podle sčítání lidu z roku 2002: v Ingušsku (98 %), v Čečenské republice (96 %), v Dagestánu (94 %), vKabardsko-Balkarsku(70 %), vKaračajsko-Čerkesku(54,6 %), vBaškortostánu(54,5 %), v republiceTatarstán(54 %). Podle odhadů na základě stavby obyvatelstva by v Rusku po roce 2050 měli být muslimové ve většině.
Dále jsou zde komunityřímskýchařeckých katolíků(1 % obyvatelstva),protestantů(1 % obyvatelstva),buddhistů(Kalmycko,BurjatskoaTuva; 0,5 % obyvatelstva),židů(0,1 % obyvatelstva), u některých národů Sibiře přetrvávají původníanimistická náboženství. V poslední době se objevují také různé formynovopohanství. Pozornost vzbudily případy pronásledování jinak minoritníchsvědků Jehovových, v jejichž případě jsou nejpozději v roce 2017 doloženy soudní případy "činnosti extremistických skupin", což se podle výkladu ruského práva vztahuje na jakékoli nepovolené náboženské shromáždění.Rovněž různých muslimských skupin se může týkat ruský zákon o zbavení občanství a následné vyhoštění.Otázka náboženské svobody v Rusku je předmětem zkoumání různých lidskoprávních organizací, které působí jednak ze zahraničí, v samotném Rusku mohou mít problémy vedoucí k věznění nebo vyhoštění, to se týká i zahraničních misionářů.Celou problematiku bedlivě sleduje státní agenturaRoskomnadzor.Situace má i politický rozměr - pozorovatelé z organizace Forum 18 zjistili, že  pokračujerepresivní tlak na náboženské představitele, kteří se veřejně stavějí proti válce na Ukrajině, to vše podle nově schválených zákonů o bezpečnosti Ruské federace.
Podle statistiky Světové banky (2008) 54 % ruské pracovní síly dosáhlo vysokoškolského vzdělání, což je nejvyšší počet dosažení vysokoškolské úrovně na světě.Míragramotnostiv Rusku je, podle sčítání lidu roku 2002, 99,4 %. Základní a sekundárnívzděláníje jedenáctileté a začíná v šestém nebo sedmém roce dítěte. Je rozděleno na tři etapy; základní (4 roky), střední sekundární (5 let) a vyšší sekundární (2 roky). V Rusku je obrovský počet vysokých škol technického i humanitního zaměření. Systém dělení studia nabakalářskéamagisterskébyl zaveden kolem roku 2009.Kdo řádně složil přijímací zkoušky a má vynikající výsledky, má vzdělání zdarma a ještě dostává měsíční prospěchové stipendium.
Státní výdaje na vzdělávání byly v roce 2004 ve výši 13 % státního rozpočtu (3,6 % HDP). Škola začíná v 8:30, a to od září do května, červen je „zkouškový měsíc“, kdy studenti z devátého a jedenáctého ročníku skládají různé zkoušky. Známkuje se obráceně než v České republice, jednička je tedy nedostatečná a pětka výborná. Nejstarší a největší ruskéuniverzityjsouMoskevská státní univerzitaaPetrohradská státní univerzita.
Starý ruský folklór má své kořeny v pohanském slovanském náboženství. Rusové mají mnoho tradic, některé jsou dodržovány v různých částech Ruska více, některé méně, je to například mytí v zimní báně, horké parní lázni podobné sauně, před odjezdem na dlouhou cestu musí všichni cestovatelé na chvíli posedět v tichu, zapískání v domě přináší velkou smůlu a matky obvykle neukazují své dítě nikomu kromě otci a nejbližším příbuzným čtyřicet dní po porodu.
Ruská literatura je označení buď pro veškerou literaturu psanou vruském jazyceobyvateli Ruska nebo ruskýchemigrantů, nebo úžeji pro literaturu psanou etnickými Rusy. Dle první definice se do ruské literatury zahrnují i neruští spisovatelé z menších národů žijících na území Ruska nebo bývaléhoSovětského svazu. V období odstředověkudo konce obdobíklasicismuse o rozkvět ruské literatury starali hlavně ruští básníci a méně celosvětově známí spisovatelé. Od 30. let 19. století zaznamenala ruská literatura nebývalý rozmach a vstoupila do svého zlatého věku, který pokračoval až do počátku 20. století.
Ke klasikům světové literatury bezpochyby patříLev Nikolajevič Tolstoj,Alexandr Sergejevič Puškin,Fjodor Michajlovič Dostojevskija dramatikAnton Pavlovič Čechov.
SpisovateléJosif Brodskij,Michail Alexandrovič Šolochov,Alexandr Solženicyn,Ivan Alexejevič BuninaBoris Leonidovič PasternakzískaliNobelovu cenu za literaturu. K národním klasikům patří takéVladimir Nabokov,Maxim Gorkij,Ivan Sergejevič Turgeněv,Anna Andrejevna Achmatovová,Michail Jurjevič Lermontov,Michail Bulgakov,Sergej Alexandrovič Jesenin,Gavrila Romanovič Děržavin,Vladimir Vladimirovič Majakovskij,Marina Cvětajevová,Ivan Alexandrovič GončarovčibajkařIvan Andrejevič Krylov. Hranice své země překročil také věhlas autorů jako jeAlexandr Alexandrovič Blok,Fjodor Ivanovič Ťutčev,Osip Mandelštam,Alexandr Kuprin,Vasilij Andrejevič Žukovskij,Alexandr Nikolajevič Ostrovskij,Nikolaj Alexejevič Někrasov,Andrej Andrejevič VozněsenskijčiAndrej Bělyj. V Petrohradu se narodila americká spisovatelkaAyn Randová. Klasikysci-fijsouAlexej Nikolajevič Tolstoj,Jevgenij ZamjatinčiArkadij a Boris Strugačtí. Nejslavnějšími ruskými humoristy jsouIlf a Petrov.
Největšími knihovnami jsouRuská státní knihovnaaRuská národní knihovna.
Ruská hudba, jejíž kořeny sahají hluboko do dob pohanskýchvýchodních Slovanů, od svých počátků prošla do dnešní doby dlouhým historickým vývojem. Po přijetí křesťanství došlo k rozvoji duchovní hudby, resp. zpěvu. Zpočátku šlo o přejímáníbyzantské liturgie, která však brzy získala své charakteristické ruské prvky a do dnešních dnů hraje nezastupitelnou úlohu v ruských dějinách. V 11. století vzniklznamennyj raspěv, charakteristický způsob pravoslavného církevního zpěvu. Také archeologické objevy částí nejstarších strunných nástrojů vNovgorodupocházejí z této doby.
V 16.– 17. století se rozvíjela ruská lidová píseň. Některé z těchto písní se staly světoznámými, jako např.Píseň burlaků,Kalinka,Kaťuša,Kozácká ukolébavka,Dubinuška,Poljuško pole,Korobuška,Oči čornyjeatd.
Počátky ruskéklasické hudbysahají do 18. století. Od doby panovánícaraPetra Velikéhobyla ruská hudba pod vlivem západoevropské hudby, avšak zachovávala si výrazné národní prvky. Nejvýznamnějším skladatelem této doby bylDmitrij Bortňanskij, v jehož tvorbě jsou zastoupeny jak komorní hudba, tak sborové zpěvy ve styluA cappellapovažované za typické pro ruskou pravoslavnou duchovní hudbu. Inspirace ruskou lidovou hudbou se poprvé ve větší míře objevila voperácha orchestrálních skladbáchMichaila Ivanoviče GlinkyaAlexandra Sergejeviče Dargomyšského, čímž byla předurčena cesta vývoje ruské národní skladatelské školy. Později se zformovalo volné sdružení pěti mladých skladatelů, nazvanéMocná hrstka, do které patřiliAlexandr Borodin(operaKníže Igorse známýmiPoloveckými tanci),César Kjuj,Milij Alexejevič Balakirev,Modest Petrovič Musorgskij(jeho stěžejní díla jsou operaBoris Godunova pásmo skladebObrázky z výstavy) aNikolaj Andrejevič Rimský-Korsakov. Tito skladatelé si vytyčili za cíl použití prvků osobité ruské lidové hudby v symfoniích, operách a komorní hudbě.
Zřejmě nejznámějším ruským skladatelem obdobíromantismubylPetr Iljič Čajkovskij. Jeho rozsáhlé hudební dílo obsahuje sedmsymfonií(včetněPatetické symfonie h-moll, op. 74 a nečíslovanéSymfonie Manfred h moll, op. 58). Proslulé jsou také jeho koncert pro housle D dur a koncert pro klavír b moll. Ke stálému repertoáru světových divadel patří jeho opery, předevšímEvžen OněginaPiková dáma. Velmi populární jsou jeho klasickábaletnídílaLabutí jezero,Šípková RůženkaaLouskáček. Významná je také Čajkovského duchovní sborová tvorba. Romantickým skladatelem byl iAlexandr Glazunov.
Ve světě velmi uznávána je dále celá řada novějších ruských hudebních skladatelů, jako jsouSergej Rachmaninov, který složil čtyři význačné koncerty pro klavír a byl zvláště po své emigraci doUSAsvětoznámý jako klavírnívirtuos. Významným skladatelem klavírní hudby byl takéAlexandr Nikolajevič Skrjabin. Mezi nejvýznamnější autory klasické hudby 20. století patří např.Igor Stravinskij,Sergej Prokofjev,Dmitrij Šostakovič,Dmitrij KabalevskijaAlfred Schnittke. Pro vývoj ruské opery byly klíčovými scénamiVelké divadlov Moskvě aMariinské divadlov Petrohradu.
Mezi interprety vynikli zejména houslistaDavid Oistrach, violoncellistaMstislav Rostropovič, klavíristéSvjatoslav Richter,Grigorij Sokolov,Jevgenij Igorjevič Kissin,Denis Macujev,Daniil Trifonova další. V Rusku působí řada symfonických orchestrů a dirigentů. Jedním z nejznámějších dirigentů jeValerij Gergijev.
Ruští operní pěvci a pěvkyně jsou stálými hosty světových operních divadel. V minulosti to byli mj.Fjodor Ivanovič Šaljapin,Dmitrij ChvorostovskijaJelena Obrazcovová. V současnosti vynikají mj.Anna Netrebko,Olga Pereťatko,Aida Garifullinováa další.
Zakladatelem proslulé skupinyRuský baletbylSergej Ďagilev.Jeho dvorním scénografem bylLéon Bakst.Anna Pavlovová,Rudolf Nurejev,Michail Michajlovič Fokin,Tamara Platonovna Karsavinová,Galina UlanovováaMaja Pliseckájsou legendárními baletními tanečníky. Divadelní pedagogiku zásadně ovlivnilKonstantin Sergejevič Stanislavskija jehoMoskevské umělecké akademické divadlo(MCHAT).
Představiteli ruského popu jsouValerij Leonťjev,Alla Pugačova, neboViktor Coj. Rozvojpopovéarockovéhudby zažilo Rusko zejména na koncisovětskééry. Hlavní městoMoskva, městaPetrohrad(dříve Leningrad),Jekatěrinburg(dříve Sverdlovsk) aOmskse stala středisky rockové hudby. Velmi známí a oblíbení byli zpěváciVladimir VysockijaBulat Okudžava. Ze skupin lze jmenovat např.Mašina vremeni,Slot,DDT,Akvárium,Alisa,Kino,Nautilus Pompilius,Aria,Graždanskaja oborona,SplinaKorol i Šut. Nejnověji jsou ve světě známí popové duoTatuči zpěvákVitas. Již v Sovětském svazu působily takéjazzovékapely.
První ruské malby se dochovaly vikonácha pestrýchfreskáchz 10. století.Carská akademie uměnívznikla v roce 1757. Díky umělecké společnostiPeredvižnicise v Rusku zpopularizovalrealismus, který dominoval konci 19. století. ZlomováRuská avantgardapřevládala zhruba do konce třicátých let dvacátého století. Po říjnové revoluci musela postupně většina výtvarného umění sloužit diktatuře proletariátu, většinou to byla díla velmi vlastenecká a propagandistická, od omezení co umělci mohli malovat se začalo upouštět na konci 80. let.Ermitážv Petrohradu spravuje největší sbírku obrazů na světě.Poklady ruského výtvarného umění, včetně 40 tisíc ikon, jsou soustředěny vTreťjakovské galeriiv Moskvě.Důležitými výstavními institucemi jsou takéPuškinovo muzeumaStátní ruské muzeum.
Slavní ruští malíři různých epoch a uměleckých směrů jsou mimo jiné (v abecedním pořadí):Ivan Ajvazovskij,Vasilij Kandinskij,Ivan Kramskoj,Isaak Levitan,El Lisickij,Kazimir Malevič,Vasilij Perov,Ilja Repin,Nikolaj Rerich,Andrej Rublev,Ivan ŠiškinaViktor Vasněcov.
Na návrší zvaném Mamajevova mohyla uVolgogradubyla na památku jedné z rozhodujících bitevdruhé světové války,bitvy u Stalingradu, vybudována největší socha ženy na světě, sochaMatka vlast volá, žena je zpodobněna jako antická bohyně vítězstvíNíké.
Od christianizace Kyjevské Rusi byla ruská architektura ovlivněna převážněbyzantskou architekturou. Stopy kombinace asijské a evropské architektury z časů Zlaté hordy nezapřeKazaňský kremlnebo hradištěBulgar.
První významné stavby začaly vznikat ve 12. a 13. století. Tzv. bílou architekturu z té éry (podle bílého vápence, z něhož byla stavěna), neboli tzv. staroruský sloh, reprezentují zejménachrám Zesnutí přesvaté Bohorodiceachrám svatého Dmitrije SoluňskéhoveVladimiru. Obě stavby byly zapsány na seznamsvětového dědictví UNESCO. K významným stavbám 14. století patříTrojicko-sergijevská lávra, v 15. století vzniklSolovecký monastýr,klášter svatého Feraponta BělozerskéhoiMoskevský Kreml. Italský architektAristotele Fioravantia jiní přinesli v 15. století do Ruska rovněžrenesanci, Fioravanti v moskevském Kremlu postavilUspenský chrám. Nejvýznamnějšími stavbami 16. století bylychrám Vasila Blaženého,chrám Nanebevstoupení Páně v Kolomenském,Novoděvičí klášterneboklášter Zesnutí přesvaté BohorodiceveSvijažsku.
Velká éra ruské architektury nastala v 17. a 18. století, kdy se panovníci stále mocnějšího impéria pokusili zemi, krom jiného, europeizovat. V té době jim Evropa nabízela zejménabaroko. V Rusku se tak začalo objevovat tzv.naryškinskéa záhy takésibiřské baroko. Vznikly stavby jakoZimní palác, v němž bylo v letech 1732 až 1917 sídlo ruských carů, v současnosti v něm sídlí slavná galerieErmitáž. Barokní je ipalác Petrodvorec, často nazývaný „ruské Versailles“. Ruskérokokoreprezentuje zejménaKateřinský palác, letní sídlo ruskýchcarůve městěPuškin.Klasicismuspak Michajlovský palác v Petrohradě, v němž se dnes nacházíStátní ruské muzeum, neboTauridský paláctamtéž. Příkladem dřevěné sakrální architektury 18. století jeKižský pogostnaOněžském jezeře.
Na seznam světového dědictví UNESCO byla kvůli své architektuře zapsána i některá historická centra ruských měst –Petrohradu,Velikého NovgoroduaJaroslavle.
Historismus19. století je v Petrohradu zastoupen zvláštěchrámem Kristova vzkříšení,katedrálou svatého Izákaaempírovoukatedrálou Panny Marie Kazaňské. Tehdy už se však stavělo hlavně v Moskvě, kde historismus zplodilVelký kremelský palác,katedrálu Krista Spasitele, budovuVelkého divadla, novoklasicistní budovuPuškinova muzeanebo obchodní důmGUM.
Stalinský neoklasicismus 20. století (jež tvoří součást širšího proudusocialistického realismu) reprezentuje především tzv. Sedm sester neboliStalinovy mrakodrapyv Moskvě z let 1947–1957. V jedné z těchto staveb sídlíLomonosovova univerzita, v jiné ruské ministerstvo zahraničí. K dalším reprezentativním stavbám socialistického realismu patřilBílý důmpostavený roku 1965, v současnosti sídlo ruské vlády. Od 50. let hojně vznikaly různé typy bytových domů, např. tzv.chruščovka.
Moderní architekturu reprezentuje napříkladLachta Centrv Petrohradu, nejvyššímrakodrapEvropy a zejména komplexMoskva-City, kde k nejunikátnějším stavbám patříVěž Evoluce. Jisté místo má ve velkých městech také tzv. stalinská architektura.Triumph Palacev Moskvě z roku 2006 připomíná Stalinovy mrakodrapy, proto bývá nazýván „osmá sestra“.
Ruské národní jídlo jsou tzv.pelmeně(taštičky z tenkého těsta plněné masem), dále je velmi populární polévkaboršč,pirohy, grilovanýšašlika ruský černý i červenýkaviár. Populární ve světě je také ruskávodkaa ruskýčaj. Pro tradiční vaření vody na čaj se v ruské kuchyni užívásamovar.
Ruské filmy se začaly objevovat po říjnové revoluci, za jeden z nejvýznamnějších snímků světové kinematografie je považován filmKřižník Potěmkin, jehož autorem je režisérSergej Michajlovič Ejzenštejn. Klasikem dokumentárního filmu se tehdy stalDziga Vertov. I přes sovětské omezování kreativity se podařilo natočit několik světově známých filmů, např.Jeřábi táhnou,Balada o vojákovi, komedieEldara Rjazanova(Ironie osudu,Služební román) aLeonida Gajdaje, nebo oscarové filmyVojna a mírSergeje BondarčukaaMoskva slzám nevěříVladimira Meňšova. Slavnými filmovými režiséry jsou téžAndrej Tarkovskij,Andrej KončalovskijaNikita Michalkov.Gleb Panfilovvyhrál v roce 1987Zlatého medvědanaBerlinale.Alexandr Sokurovzískal roku 2011Zlatého lvanafestivalu v Benátkách.Andrej Zvjagincevvyhrál v roce 2014Zlatý glóbus za nejlepší cizojazyčný film.Populárními herci byliJevgenij LeonovčiMichail Uljanov.
Sojuzmultfilm studio bylo největším producentem animace. K nejznámějším postavičkám patří v Rusku a okolních zemích zejménaČeburaška, ruskýMedvídek Pú, a vlk a zajíc zJen počkej, zajíci!
Pozdní osmdesátá a devadesátá léta byly v ruském filmu a animaci obdobím krize. Výjimkou byl například několikrát oceněný filmSvéráz národního lovu. Nicméně od počátku 21. století se začala produkce znovu vyplácet a nyní již dosahuje vyšší úrovně než v Británii a Německu. Prvním opravdovýmblockbusteremse stal filmNoční hlídka(2004) a jeho pokračování. Mezi nejúspěšnějšími ruskými filmy jsouIronie osudu 2(2007),Tajemný ostrov(2008),Stalingrad(2013) aVij(2014). Hlavní ruská filmová cenaNikaje od roku 1987 každoročně udělovaná Ruskou filmovou akademií v Moskvě.
Ruské a sovětské olympijské týmy byly vždy mezi prvními čtyřmi v počtu zlatých medailí zletních olympijských her. Co do celkového počtu medailí zezimnícha letnícholympijských herje Rusko na druhém místě na světě. Letní olympijské hry se konaly v Moskvě poprvé a zatím naposledyv roce 1980, byly všakbojkotoványvelkou částí západních zemí, mj.Spojenými státyaSpolkovou republikou Německo. VSočibyly uspořádányZimní olympijské hry 2014. K nejúspěšnějším olympionikům reprezentujícím Ruskou federaci patří lyžařkyLjubov Jegorovová(6 zlatých) aLarisa Lazutinová(5 zlatých), synchronizované plavkyněAnastasija DavydovováaNatalija Iščenková(5 zlatých), gymnastaAlexej Němov(4 zlaté), plavecAlexandr Popov(4 zlaté), šermířStanislav Pozdňakov(4 zlaté) nebo zápasníciAlexandr KarelinaBuvajsar Sajtijevse třemi zlatými. Nejúspěšnějšími atlety jsou tyčkařkaJelena Isinbajevovánebo běžkyněSvětlana Mastěrkovová. Z časů Sovětského svazu (vezmeme-li v potaz jen sportovce s ruskou národností) jsou to gymnastaNikolaj Andrianov(7 zlatých), rychlobruslařkaLidija Skoblikovová(6 zlatých), běžci na lyžíchRaisa Smetaninová,Galina KulakovováaNikolaj Zimjatov(4 zlaté), plavecVladimir Salnikov(4 zlaté) nebo běžkyně na středních tratíchTaťjana Kazankinová(3 zlaté).
Mimořádných úspěchů dosáhli Rusové vledním hokeji. Z velké části za nimi stál náročný trenérViktor Tichonov. Slavnou pětku snů čili tzv. „green line“ tvořiliIgor Larionov,Sergej Makarov,Vladimir Krutov,Vjačeslav FetisovaAlexej Kasatonov. Nejslavnějším brankářem bylVladislav Treťjak. Do výběru nejlepších hráčů 20. století zařadilaMezinárodní hokejová federacekrom jmenovaných ještěValerije Charlamova.V severoamerickéNHLse z Rusů nejvíce prosadiliAlexandr Ovečkin,Jevgenij Malkin,Sergej Fjodorov,Alexandr Mogilnyj,Alexej Kovaljov,Pavel Dacjuk,Pavel BureaIlja Kovalčuk, z gólmanů pak vítězVezina TrophySergej Bobrovskij. Rusko již předstihloKanaduv počtu zlatých medailí z hokejovéhomistrovství světa(od roku 1993 získal pět titulů:1993,2008,2009,2012,2014). Ruský tým vyhrál iolympijský turnaj(2018), byť pod značkou Olympijští sportovci z Ruska. V nadnárodní evropské lizeKHLtvoří velkou většinu ruští hráči, ale působí zde i mnoho hráčů ze zahraničí. Také se jí účastní týmy zKazachstánu,Lotyšska,Finska,Běloruska,Chorvatska,Slovenskaa je považována po NHL za druhou nejlepší hokejovou ligu na světě.
Mimo ledního hokeje patří mezi nejpopulárnější sporty v Rusku takéfotbal. Ruské klubyCSKA MoskvaaZenit PetrohradvyhrályPohár UEFAv roce 2005 a 2008. Zenit vyhrál iSuperpohár UEFA(2008), když porazil vítězeLigy mistrůManchester United FC. Největšímreprezentačnímúspěchem od rozpadu SSSR je bronz namistrovství Evropy roku 2008. Rusko hostilo v létě 2018Mistrovství světa ve fotbale. Nejslavnějším ruským fotbalistou a držitelemZlatého míčebyl brankářLev Jašin.
Také vbasketbalepatří Rusové dlouhodobě ke světové špičce.Vladimir Tkačenko,Alexandr BělovaSergej Bělovjsou členysíně slávyMezinárodní basketbalové federace.Andrej Kirilenkoje vítěz anketyEuroscarz roku 2012,Marija Stěpanovovábyla třikrát vyhlášena nejlepší basketbalistkou Evropy. Mistrem Evropy se stalmužský(2007) iženský(2003,2007,2011) národní tým samostatného Ruska.
Od 50. do 80. let 20. století Rusové (v dresu SSSR) dominovali světovémuvolejbalu. K největším osobnostem patřili v 60. letechJurij Česnokov, v 70. letechAlexandr Savin, v 80. letech pakVjačeslav Zajcev. Ženský volejbal prožil v Rusku vrchol na přelomu 60. a 70. let.Mužský národní týmsamostatného Ruska vyhrálolympijský turnaj(2012) a dvakrátevropský šampionát(2013,2017).Ženydvakrát vyhrálymistrovství světa(2006,2010) a šestkrátmistrovství Evropy(1993,1997,1999,2001,2013,2015).
Podobně úspěšní jsou Rusové v házené.Mužiod roku 1993 dvakrát vyhráliolympiádu(1992,2000), dvakrátsvětové mistrovství(1993,1997) a jednoušampionát evropský(1996). Iženymají olympijské zlato (2016) a k tomu navíc čtyři titulymistryň světa(2001,2005,2007,2009). BrankářAndrej Lavrovje jediným házenkářem se třemi zlatými olympijskými medailemi.Talant Dujšebajevje jediným ruským reprezentantem, který bylMezinárodní házenkářskou federacívyhlášensvětovým házenkářem roku, nakonec ale zvolilšpanělskéobčanství ireprezentaci.
Z individuálních sportů je v Rusku velmi oblíbenékrasobruslení, zejména bruslení v páru a tanec na ledě. Na všech zimních olympijských hrách od roku 1964 do roku 2006 sovětské nebo ruské páry vyhrály zlato. NapříkladIrina Rodninovámá z párových soutěží tři zlaté olympijské medaile. V soutěžích jednotlivců patří k legendámJevgenij Pljuščenko. Ve 21. století se Rusové začali velmi prosazovat vtenise, zejména ženy. TenistkaMaria Šarapovovábyla světovou jedničkou i vítězkou všechgrandslamových turnajů. Do čelažebříčku WTAse dostala iDinara Safinová. Mezi muži byli na první příčcežebříčku ATPMarat Safin,Jevgenij KafelnikovaDaniil Medveděv.AntukovéspecialistkyAnastasija MyskinováaSvětlana Kuzněcovovávyhrály grandslamový turnaj vPaříži.Jevgenij Berzin,Pavel TonkovaDěnis MeňšovvyhráliGiro d'Italia. V časech, kdy ruští cyklisté v dresu SSSR nemohli jezdit závody profesionálů, patřil k největším cyklistickým osobnostemSergej Suchoručenkov, dvojnásobný vítězZávodu mírua olympijský vítěz zMoskvy 1980. CyklistaVjačeslav Jekimovmá z olympiády tři zlaté. BoxeřiNikolaj Valujev,Oleg Maskajev,Sultan IbragimovaAlexandr Povětkinbyliprofesionálními mistry světa v těžké váze. Proslulá je ruská šachová škola, k legendám patříGarri Kasparov,Anatolij Karpov,Vladimir Kramnik,Alexandr Aljechin,Vasilij Smyslov,Alexandr Chalifman,Michail Botvinnik,Michail TalneboBoris Spasskij.
Černou kaňkou na pověsti ruského sportu je zneužívánídopingu, a to podle mnoha indicií i se státní pomocí. Kvůli tomuSvětová antidopingová agenturaRusko v roce 2019 vyloučila ze všech vrcholných soutěží na čtyři roky.(viz téžDopingový skandál ruské atletiky). 13 ruských medailí zOH v Sočibylo odebráno a 43 sportovců potrestáno, nicméně po úspěšném odvolání bylo 28 Rusů očištěno a 9 medailí bylo znovu navráceno v únoru 2018.
Od zahájeníinvaze na Ukrajinunemohou (až na výjimky) ruští sportovci startovat na mezinárodních soutěžích.
Cestovní ruch v Rusku zaznamenal od konce sovětské éry rychlý růst. V roce2013Rusko navštívilo 28.4 milionu turistů, je to devátý nejnavštěvovanější stát na světě a sedmý nejnavštěvovanější v Evropě.Nejnavštěvovanější destinace jsou současné a bývalé hlavní města země – Moskvaa Petrohrad. Nejnavštěvovanější místa jsouchrám Vasila Blaženého,Kreml,Rudé náměstí,katedrála Krista Spasitele(největší pravoslavný kostel na světě),katedrála svatého Izáka, Palácové náměstí,Petěrgof,Treťjakovská galerieaErmitáž. Mezi hlavní turistické trasy patří tzv. „Zlatý kruh“ historických měst v okolí Moskvy, plavby na velkých řekách např. Volze a dlouhé cesty přes slavnouTranssibiřskou magistrálu.Na Sibiři je během Transsibiřské magistrály oblíbenou zastávkou i nejhlubší jezero světa, Bajkal.
Rekreačními oblastmi jsou subtropické pláže uČerného mořea lyžařská střediska vPředkavkazsku(Krasnaja Poljana, Čeget a Elbrus). Plánovaný umělýOstrov Federaces hotely v moři poblíž Soči by měl mít tvar Ruské federace.Nejvíce turistů přijíždí z Německa, další také z Číny, USA, Velké Británie, Finska a Itálie. Typické suvenýry jsouMatrjoška,Ušanka,kožešinovéoblečení,balalajka,samovarakaviár.