Louis de Funès

Louis Germain David de Funès de Galarza([lui də fy.nɛs];31. července1914Courbevoie–27. ledna1983Nantes) bylfrancouzskýherec a komikšpanělskéhopůvodu. Od mládí působil v divadle a po roce 1945 odehrál desítky epizodních rolí ve filmu. Jako komik se až ve svých padesáti letech stal filmovou hvězdou v celoevropském měřítku. Proslavily jejfilmy o četníkovi ze Saint-Tropez, spolupracoval také s dalšími významnými herci (Bourvil,Jean Marais,Jean Gabin,Annie Girardotová). Dlouhodobě patřil ke komerčně nejúspěšnějším francouzským hercům; každý jeho film měl v kinech návštěvnost v řádech miliónů diváků. V roce 1973 obdrželŘád čestné legie, v roce 1980 získal čestnéhoCésaraza celoživotní přínos francouzské kinematografii.
Narodil se jako nejmladší ze tří dětí nedaleko Paříže rodičům, kteří přišli do Francie v roce 1904 ze španělskéSevilly. Jeho otec Carlos Luis de Funès de Galarza (1871–1934) byl původně právník a pocházel zbaskickéšlechtické rodiny. Ve Francii obchodoval s klenoty. Na počátku 30. let se přestěhoval do Venezuely a nakonec zemřel na tuberkulózu vMálaze. Matka Leonor Soto y Réguéra (1878–1957) se narodila v městečkuOrtigueiravGalicii. Louis měl sestru Marii (1909–1993), která se provdala za režiséra Françoise Gira. Bratr Charles (1908–1940) byl mobilizován do francouzské armády po vypuknutídruhé světové válkya v květnu 1940 padl v boji běhembitvy o Francii.
V dětství se věnoval kreslení a hře na klavír. Kroměfrancouzštinydobře ovládal išpanělštinuaangličtinu. Než se stal hercem, Louis neúspěšně vystřídal řadu zaměstnání: byl kožešník, dekoratér, aranžér, účetní, prodavač. V roce 1932 se zapsal na Technickou školu fotografie a filmu, ale nedokončil ji.Koncem třicátých let začal pracovat jakopianistav pařížské čtvrtiPigalle, kde často hrál na pianojazz, a časem si získal velmi dobrou pověst.Při hře na klavír bavil hosty svými komickými grimasami. V roce 1942 se zapsal na Simonovy herecké kurzy a ve třiceti letech dostal první divadelní roli, kterou mu zprostředkoval jeho spolužákDaniel Gélin. V roce 1946 se spolu objevili ve filmuLa tentation de Barbizon,kterým započala Funèsova filmová kariéra. Více než deset let hrál nepatrné role v řadě filmů a současně byl klavíristou a hercem malých divadelních souborů.
De Funès měl problémy se srdcem a s každou svojí rolí, ve kterých představoval různé cholerické postavy, riskovalsrdeční infarkt. Postupně prodělal dva srdeční infarkty, které zhoršily jeho kondici a zvýšily riziko úmrtí. Nakonec se mu stal osudným třetí infarkt, jejž prodělal několik měsíců po skončení natáčení filmuČetník a četnicea na který nakonec dne 27. ledna 1983 také zemřel ve věku 68 let.
V roce 1936 se oženil s Germaine Carroyer (1915–2011), s níž měl syna Daniela (* 1937). V roce 1942 se rozvedli. O rok později se oženil s Jeanne Barthelémy de Maupassant (1914–2015), praneteříGuy de Maupassanta, s níž měl dva syny: Patricka (* 1944) aOliviera(* 1949).S Jeanne se seznámil v hudební škole, kde studoval hru na klavír. Patrick je lékařem, Olivier se několik let věnoval herectví a hrál v několika filmech společně s otcem. Později pracoval jako pilot letadelConcordeproAir France. Louis de Funès miloval svoji rodinu, zahradu a film. Od roku 1967 žil na zámku Clermont naLoiřeuNantes, který zdědila jeho manželka po své tetě. Rád trávil čas ve skleníku, kde se věnoval růžím.
Louis de Funès byltradiční katolíka dlouhodobě podporovalarcibiskupa LefebvraaKněžské bratrstvo sv. Pia X.(FSSPX). V závěti odkázal FSSPX 1/3 svého majetku.
Ve výraznějších rolích se Funès začal objevovat od roku 1956. Po filmuNapříč Paříží, kde hrál s Gabinem a Bourvilem, dostal poprvé hlavní roli ve filmuSmolař. Za svůj výkon byl v roce 1957 oceněn Velkou cenou smíchu.V divadle zaznamenal velký úspěch ve hře Clauda MagnieraOskar, kde se plně projevil jeho komický talent, schopnost improvizace a fyzická zdatnost. Po turné v severní Africe a oblastních divadlech ve Francii byla hra uvedena roku 1961 v Paříži a Funès hrál i ve filmové adaptaci z roku 1967. Na divadelních prknech se k ní vrátil ještě v roce 1971 a na pozvání manželky prezidentaPompidouahru uvedl i vElysejském paláci.
Sám Funès uváděl jako svůj první velký úspěch filmPouic-Pouic(1963), skutečný triumf přišel v roce 1964 s prvním filmem o četníkovi ze Saint-Tropez, do nějž jej proti vůli producentů angažoval režisérJean Girault. Ve spolupráci sBourvilemdosáhl pak největšího úspěchu s filmemVelký flám(1966), který si se 17 milióny diváků dlouhodobě držel první pozici v návštěvnosti francouzských kin. Naopak problematickou se ukázala spolupráce s jinými významnými herci, kteří se těžko smiřovali s rostoucí popularitou komika z okrajových bulvárních divadel a jeho stylem herectví. Týkalo se to například natáčení série oFantomasovisJeanem Maraisemnebo filmuTetovaný(1968) sJeanem Gabinem.
Kromě četnické série a trilogie o Fantomasovi točil úspěšné adaptace divadelních her (Oskar, 1967). Na přelomu 60. a 70. let dvacátého století se zařadil mezi komerčně nejúspěšnější francouzské herce, každý jeho film viděly ve francouzských kinech milióny diváků. Oblíbený byl v celé západní Evropě, ale také ve východním bloku včetněSovětského svazunebo bývaléhoČeskoslovenska, kde k jeho popularitě přispěl dabingFrantiška Filipovského. Zatímco filmy o četníkovi ze Saint-Tropez měly kvalitativně sestupnou tendenci a i další Funèsovy filmy se jen zřídka setkaly s kladným ohlasem kritiků, vUSAse prosadil s mezinárodně srozumitelnou satirouDobrodružství rabína Jákoba(1973).
Celkem v jedenácti filmech byla jeho partnerkouClaude Gensacová.
Aktivity ve filmu i v divadle musel omezit po prodělání dvou infarktů počátkem 70. let; ze zdravotních důvodů také ukončil své angažmá v divadle (1973). SAnnie Girardotovoupozději natočil filmJeden hot a druhý čehý(1978), divácký ohlas měly i další adaptace osvědčených divadelních předloh (Lakomec, 1980). Jeho posledním filmem byla závěrečná část četnické sérieČetník a četnice(1982).
Jeho herecký styl se opíral o živelnou komiku a neuvěřitelnémimickéschopnosti, jež zdědil hlavně po matce, které mu vynesly přezdívkuMuž tisíce tváří, neboMuž s tváří z gumy.
Kromě divadla a filmu Funès účinkoval i v rozhlase, kde si popularitu získala především jeho interpretaceLa Fontainovýchbajek.