Pavel I. Ruský

Pavel I. Petrovič(ruskyПавел I Петрович, 20. září/1. října 1754,Petrohrad– 25. října/6. listopadu 1801tamtéž) bylruský carz dynastieholštýnsko‑gotorpských Romanovců. Panoval v letech1796–1801a od roku1798do své smrti byl takévelmistremMaltézského řádu.
Mezi ruskými panovníky se sotva najde osobnost, která by byla tak rozdílně hodnocena svými současníky i potomky. Pro jedny představoval ztělesněné zlo, krutého, omezeného a pomstychtivého člověka. Druzí ho naopak považovali za čestnéhorytířebez bázně a hany, spravedlivého a moudrého vladaře a za člověka hluboce nešťastného, jemuž se vEvropěříkalo „ruský Hamlet“.
Pavel I. byl synem velkokněžnyKateřiny(pozdější carevnaKateřina II. Veliká). Jeho otcem byl oficiálně carevičPetr(pozdějšícarPetr III.), ale historici o tom mají dodnes pochybnosti a jako skutečný otec je většinou uváděnmilenecKateřiny II. Veliké,Sergej Saltykov, spekuluje se i o budoucímpolskémkráliStanislavu Poniatowském. Podle legend nebyla Pavlovou matkou ani Kateřina II., která měla porodit mrtvé dítě a na příkaz carevny Alžběty Petrovny jí byl podstrčen čuchonský kojenec. Tyto legendy a pověsti o cizoložství měly podle moderních ruských historiků především zamaskovat carovraždu, proto byl zpochybňován Pavlův carský původ.Pavel přišel na svět v Letnímpalácicarevny Alžběty.
Hned po svém narození byl rodičům odebrán a o jeho výchovu se starala tehdy vládnoucí carevnaAlžběta I. Petrovna. Dostalo se mu vynikajícího vzdělání, velmi dobře znalhistoriialiteraturu, umění mu nebylo cizí, pěkně kreslil a dobře ovládalfrancouzštinu. Už v dětských letech se projevovaly některé specifické vlastnosti jeho osobnosti: nesnášel jakoukoliv nespravedlnost, bylo mu odporné tradiční ruskéúplatkářství, byl štědrý, pokud mu to možnosti dovolovaly. Roku1783mu Kateřina darovala palác s parkem vGatčině, který se později stal carskou rezidencí.
Jakmile se stalpanovníkem, začal Pavel I. ihned rázně provádět reformy. Už v den svékorunovace(dne6. dubna1797), jakmile získal právo podepisovat zásadní panovnické výnosy, změnil Pavel Petrovič zákonPetra I.o následnictví trůnu: od té doby bude mít právo na následnictví jen prvorozený potomek mužského pohlaví. Žena by se mohla stát panovníci jen tehdy, kdyby panovnický rod neměl potomky mužské.
Už na samém počátku své vlády se dvaačtyřicetiletý Pavel vymezoval proti politice své matky a negoval mnoho jejích rozhodnutí. Amnestoval mnohé lidi, kteří byli Kateřinou II. potrestáni, jako byl napříkladTadeusz Kościuszkoa polští vlastenci, kteří se účastnili jeho povstání, básníkNikolaj Novikovnebo kritický spisovatelAlexandr Radiščev.
Za svou hlavní vnitropolitickou prioritu považovalcarPavel I. upevnění základů ruské monarchie. Ze všech sil se snažil oslabit moc gardy, která byla v18. stoletívůdčí silou prakticky všech palácových převratů, s rozhodností sobě vlastní učinil pokus omezit práva šlechty (současníci nazývali tyto jeho snahy „politikou železné hole“).
Ve své zahraniční politice se po tom, co se odehrálo veFrancii18. brumairu7. roku republiky (9. listopadu1799), když seNapoleonprohlásil za prvního konzula, přerušil Pavel I. vztahy sAngliía francouzským emigrantským dvorem.
Car Pavel I. udržoval čilou korespondenci s papežemPiem VII., kterému zaslal žádost o zrušeníjezuitského řádua kterého koncem roku 1800 osobně pozval, aby přesídlil zŘímado Petrohradu.
Vprosinci1800odeslal ruský car poselství adresované Napoleonovi, jehož výsledkem bylo „rozdělení světa mezi dona Quijota a Caesara“. Bylo uzavřeno rusko-francouzské spojenectví, předpokládající mimo jiné společné pozemní tažení doIndie, která byla oprávněně považována za největší perlu na koruně britského impéria. Na území Ruska se podle dohody měl formovat spojený rusko-francouzský expediční blok v počtu kolem 70 tisíc mužů, jehož velitelem se měl stát francouzskýgenerálMasséna.
Způsobcarovaživota se jeví jako velmi asketický. Probouzel se ještě před svítáním a v šest hodin ráno už přijímal sanktpetěrburského generálního gubernátora, který mu referoval o aktuálních událostech. V devět hodin se bez ohledu na rozmary počasí car osobně zúčastnil střídání stráží, potom následovala procházka, různé vizitace a ve 13 hodin oběd. Je zajímavé, že Pavel I. začínal stolování sklenicí studenéněvskévodya pak dával přednost buď hovězímu nebo párkům se zelím. Po tradiční projížďce – v bryčce nebo nakoni– navštěvoval obyčejně svou ženu a potom sledoval dvorní představení; tehdy byly v móděMolièrovyneboRacinovykomedie.
V devět hodin večer začínala večeře a kolem desáté se imperátor odebral na lože. Pavel I. projevoval v mnoha věcech střídmost. Celý rok nosil jeden plášť, do něhož se v zimě vkládalakožešinanebo jen obyčejná vatová vložka, výrazně také omezil výdaje carského dvora i svých nejbližších příbuzných.
Za Pavla I. byloRuskosvázáno mnoha předpisy a zákazy, často až bizarními. Bylo zakázáno tančitvalčík, nosit frak a kulaté klobouky, do země se nesměla dovážet zahraničníliteraturaani hudebniny. Při tom všem byl car jednoznačně čestný, spravedlivý a milostivý, což dokázal již na počátku své vlády rozsáhlýmiamnestiemipro polské povstalce, kteří byli uvězněni za vlády jeho matky. Rytířské vlastnosti, které mu byly vštěpovány už v dětství, měly velký vliv na jeho charakter a světový názor. Nelze se divit, že se Pavel v roce1798stal velmistremrytířského řádu svatého Jana Jeruzalémského, jenž je známější pod názvem maltézský. Zajímavé na tom je, že se jednalo o rytířský řádkatolické církve, avšak car bylpravoslavného vyznánía ke katolicismu nikdy nekonvertoval.
Pavel I. byl dvakrát ženat, v obou případech s německými princeznami.
Jeho první ženou bylaVilemína Luisa Hesensko-Darmstadtská, která po svatbě (10. října1773) přijalapravoslavnou vírua jménoNatálie Alexejevna Ruská. Zemřela při komplikovaném porodu dne26. dubna1776; dítě, o němž nebylo jisté, zda jeho otcem není Natáliin milenecAndrej Razumovskij, zemřelo rovněž. Pavel nesl její smrt velmi bolestně a nemohl se s ní vyrovnat; tehdy mu matka ukázala kompromitující materiály o Natálii a hraběti Razumovském. Pavel Petrovič byl tím krutě zasažen, nepřišel na pohřeb, neobjevoval se u dvora a celá tato historie silně poznamenala do budoucna jeho charakter: stal se nevyrovnaným a podezíravým (později nedůvěřoval své druhé ženě ani dětem; jak vysvitne níže, snad i právem).
Téměř vzápětí po pohřbu se pro něj začala hledat nová nevěsta, jíž se stalaŽofie Dorota Württemberská(s pravoslavnou vírou přijala ruské jménoMarie Fjodorovna). Svatba se konala7. října1776a z manželství vzešlo deset dětí.
V noci z 11. na 12. března (23.–24. března gregoriánského kalendáře)1801byl Pavel zavražděn spiklenci ve své právě dokončené rezidenci, vMichajlovském zámku, postaveném právě na tom místě, kde kdysi stál Letní palácAlžběty Petrovny(v němž secarnarodil). O spiknutí, kterého se účastnili carovi nepřátelé, není známo příliš mnoho. K jeho vůdcům patřilgenerálL. L. Bennigsen, petěrburský vojenský gubernátorP. A. Palen,knížePlaton Zubov(druhý milenec Pavlovy matky Kateřiny Veliké) a gardoví důstojníci.
V noci pronikli spiklenci do paláce ze dvou stran, vyrazili dveře a vtrhli do carovy ložnice. Pavel I. byl pravděpodobně zardoušen, stejně jako jeho otec Petr III. Ráno 12. března1801seRuskoprobudilo už pod vládou novéhocaraAlexandra I., který převrat patrně přímo neorganizoval, ale o přípravách zřejmě věděl. Až do roku 1917 byla v Rusku oficiálně uváděna verze, že car podlehl náhlému záchvatu mrtvice.