Oxid olovičitý

Oxid olovičitýje tmavě hnědá krystalická nebo amorfní látka. Krystalická forma má tetragonální struktururutilovéhotypu. V přírodě se velmi vzácně vyskytuje jakominerálplattnerit. Vzhledem k vysokémuoxidačnímu stupniatomu olova je mimořádněsilným okysličovadlem. I když je ve vodě jen málo rozpustný, jejedovatý.
Oxid olovičitý se obvykle připravuje zoxidu olovnato-olovičitého, ze kterého se dvojmocné olovo odstraní rozpouštěním ve formědusičnanu olovnatéhozředěnoukyselinou dusičnoua v reakční směsi zůstává prakticky nerozpustný oxid olovičitý v amorfní podobě
Jinou možností je oxidaceoxidu olovnatéhopůsobenímchlornanuv silně alkalickém prostředí, např.
Tavením směsi oxidu olovnatého s hydroxidemalkalického kovu(např. shydroxidem sodným) vzniká nejprve příslušný olovnatan
který se okamžitě oxiduje vzdušným kyslíkem až na olovičitan
Po rozpuštění ve vodě se mírným okyselením (např. velmi zředěnoukyselinou sírovou) uvolní nestálákyselina olovičitáH2PbO3, resp. H4PbO4, jež se okamžitě rozpadá na vodu a oxid olovičitý
Zahřátím na teplotu kolem 290 °C se rozkládá na oxid olovnatý akyslík
S koncentrovanýmikyselinamiposkytuje olovnaté soli a kyslík
Se studenoukyselinou chlorovodíkovouposkytujechlorid olovičitý
zatímco za tepla vznikáchlorid olovnatýa částchlorovodíkuse oxiduje na volnýchlor
Soxidem siřičitýmreagujeexotermickyza vznikusíranu olovnatého
stejně tak oxiduje i elementárnísiru
za vzniku značného množství tepla (proto se přidává spolu se sírou do hlaviček zápalek).
Se silnými zásadami, napříkladhydroxidem draselným, vytváří komplexní soli
v tomto případěhexahydroxoolovičitan draselný. Olovičitany jsou ve vodném roztoku nestálé a snadno se hydrolyzují zpět na hydroxid a kyselinu olovičitou, respektive oxid olovičitý.
Oxid olovičitý je tak silným oxidačním činidlem, zejména v kyselém prostředí, že například převádí dvojmocný mangan na sedmimocný; tak například za přítomnostikyseliny dusičnézdusičnanu manganatéhovzniká působením oxidu olovičitéhokyselina manganistá
Významná elektrochemická reakce, v níž hraje nejdůležitější roli oxid olovičitý, probíhá při vybíjení a nabíjení olověného akumulátoru. Tuto reakci lze sumárně zapsat takto:
Při vybíjení akumulátoru probíhá tato rovnice směrem doprava, při nabíjení směrem doleva (podrobnosti viz hesloolověný akumulátor).
Používá se v chemickém a barvářském průmyslu a také při výrobě zápalek apyrotechniky. Větší množství tohotooxiduse používá jako vytvrzovací činidlo prosulfidovépolymery.
Při vdechnutí oxid olovičitý dráždí průdušky a plíce a v případě silného zasažení člověk pociťuje kovovou pachuť na sliznicích úst, bolesti na prsou a v krajině břišní. Při požití ústy dochází k otravám díky jeho rozpustnosti v kyselině solné, obsažené v žaludečních šťávách. Otrava se projevuje bolestmi a křečemi v žaludku, spojenými s nevolností až zvracením a bolestí hlavy. Akutní otrava vede k pocitu svalové ochablosti, úplné ztrátě apetitu, případně ke ztrátě vědomí a při velmi vysokých koncentrací olova v krevním oběhu až ke kómatu a případně i ke smrti. Na pokožce může vyvolat místní spáleniny.
Při dlouhodobém vystavení působení oxidu olovičitého může dojít k nahromadění olovnatých sloučenin v těle a časem se mohou vyvinout podobné příznaky jako při akutní otravě. Jinak se chronická otrava projevuje neklidem, zvýšenou dráždivostí, poruchami zraku, zvýšeným krevním tlakem. Obvykle se projevuje i šedivou barvou pokožky obličeje.
Osoby s poruchami ledvin, nervového systému nebo s kožními chorobami bývají k působení této látky na jejich organismus mnohem citlivější.
U laboratorních zvířat byla zjištěnakarcinogenicitaoxidu olovičitého; u lidí nebyla s jistotou prokázána. Prokázána byla takéteratogenicitaa podobně jako u jiných sloučenin olova může při chronických otravách docházet k poruchám reprodukčních schopností vedoucích až ke sterilitě.
Vzhledem k nepatrné, ale přesto existující rozpustnosti oxidu olovičitého ve vodě, je ve větším množství nebezpečný pro vodní organismy, v nichž se může hromadit a tak vnášet olovo do potravního řetězce.