Zámostí (Třebíč)

Zámostíječást městaTřebíče. Zahrnuje takřka celé třebíčské židovské město, plošně památkově chráněné statutemSvětového dědictvíUNESCO.Nikoli úředním, avšak rozšířeným označením Zámostí, resp.židovskéhoměsta je též názevŽidy(2. páddo Židů,6. pádv Židech).
Zámostí zaujímá plochu asi 6ha, včetně přilehlého úseku řeky; na samo židovské město připadá zhruba 4,3 ha.Přisčítání liduv roce2001vykázalo 416 obyvatel a 124 domů. Jeho území spadá do katastrálního územíPodklášteří. Jako část města má samostatnoučíselnou řadu domů. V části obce žije327obyvatel.
Rada Kraje Vysočina odsouhlasila ke konci roku 2018 memorandum o spolupráci správců třebíčských objektů zapsaných v UNESCO.V roce 2019 byly v Zámostí umístěny nové kameny zmizelých.
Zámostí se nachází v centru města, na levém břehu řekyJihlavy. Ze severu a na východě je přirozeně ohraničeno skalním masivem plošinyHrádku, na jihu řekou a na západě a severozápadě plynule přechází do zástavby Podklášteří. Ze západu se do Zámostí vstupuje zŽerotínova náměstí, a to na jihu směrem kHavlíčkovunábřeží a na severu vBlahoslavověulici. Dál na sever je hraniční ulicí ulice Na Výsluní a pak ulice Pomezní, která Zámostí ohraničuje na severu až po svahy Hrádku. Na Hrádek a jehožidovský hřbitovvede vozová cesta. Přímé spojení sNovými Dvoryna východě zajišťuje teprve od roku1995lávka nad řekou při hrádecké skále. Druhá lávka nazvaná lávkouplukovníka Svobodyspojuje od roku1996Zámostí sVnitřním Městem.
Do židovského města bývají zahrnovány i domy v jihovýchodní části Žerotínova náměstí, z nichž se dodnes zachoval jen dům čp. 995; zbylé taktéž původně židovské domy (masné krámy) ustoupily roku1951úpravě náměstí a dnes je v jejich místě zastávkaměstské hromadné dopravy.
Dnešní Zámostí má více než desítku pojmenovaných ulic, nábřeží a náměstí. Promenáda podél řeky se nazývá Havlíčkovo nábřeží. Malé náměstí na západě – Tiché – je nejmenším náměstím v Třebíči (789 m²).Páteřními ulicemi Židů jsou uliceLeopolda Pokorného(bývalá ulice Dolní) a Blahoslavova (bývalá ulice Horní). Na východě je ulice Subakova. Zbylé ulice jsou povětšinou kratičké a mají tyto názvy: Opuštěná, Na Úbočí a V Mezírce, které se připínají k Hrádku, dále severní stranou na západ ulice Skalní, Na Kopečku, Úzká, Na Výsluní a hraniční ulice zvaná Pomezní. Obě páteřní ulice spojují uličky Pod Podloubím a Stinná. Názvy některých uliček byly zrušeny; jde o tyto: Kočova, Koutkova, Pikova-Dočekalova, Langova a Subakova; vedly na Havlíčkovo nábřeží.
Podle některých pramenů se mohli židovští obchodníci usazovat poblíž třebíčského kláštera již kolem roku 1238.Dále pak jsou židé v Třebíči doloženi v 1. polovině 14. století, kdy došlo v Německu kpogromůma později i u nás, zaznamenány jsou v několika moravských městech, mimo jiné i v Třebíči.
První písemná zmínka o místní židovské komunitě pochází z roku1410(vypálení čtvrti),případně dle jiných zdrojů z roku1411,židovská obecje doložena v 16. století. V roce 1573 bylo naPodklášteřídoloženo 6 židovských rodin, naStařečce2. V roce 1617 žilo na Podklášteří 18 židů, v roce 1724 pak žilo na Podklášteří téměř 1000 židů.Od konce 18. století v židovském městě byla jedna z nejpočetnějších židovských obcí naMoravě. V roce1799zde žilo 1770 obyvatel, roku1848zde žilo 1612 osob (tj. 260 povolených rodin) židovského vyznání.
V roce1528byli třebíčští židé majitelem panství Janem Jetřichem z Boskovic ze svých domů vypovězeni, v roce 1547 byl tento rozkaz znovuobnoven majitelem panstvíJanem z Pernštejna.Za dalšího majitele panstvíBuriana Osovského z Doubravicejiž židé nebyli vyháněni a v roce1561židé získali své pozemky do dědičného držení. Hned další rok dostali povolení k obchodování ve městě Třebíči (tj. v původním městě, mimo židovské město). Další roky měly být blahobytnější, byť židé museli nahradit ztráty z požáru v roce1599(ten měl být založen v židovském městě),Kateřina z Valdštejna– další majitelka panství – udržovala s novým rychtářem židovského města dobré korespondenční vztahy (Mojžíš Pour, zvolený za rychtáře v r.1638). Později byli židé v Třebíči napadání, dokonce v roce1663bylo několik domů vypleněno tureckými vojsky. V pozdějších letech byli židé opět omezováni, zmírnění tohoto omezení přinesl až restriktJosefa I.z roku1708, kdy stanovil různá vhodná i nevhodná pravidla pro třebíčské židy. Mimo jiné byli třebíčští židé nuceni snížit synagogu – slavnostní osvětlení mělo urážet tehdejší manželku třebíčského pána.
V roce 1723 však také došlo k nově nastaveným pravidlům pro židovské obyvatele, které byly zavedeny ve spolupráci s tehdejším majitelem panstvíJanem Josefem z Valdštejna. Židé, kteří vlastnili domy v městě, tak museli povinně vyměnit si domy s nežidovskými obyvateli v židovském městě. Existoval i nákres ohrazení židovského města, ale k tomu nikdy nedošlo. Dolní židovská ulice však v noci byla uzavírána tzv. židovskou branou, vstup do horní židovské ulice však omezen nebyl. Takhle v podstatě vzniklo ghetto. Pravidla byla dokončena v roce 1724 a židovští obyvatelé tak byly více kontrolováni, museli včas a důsledně platit veškeré daně a poplatky vrchnosti, nemohli rozšiřovat domy či byly omezeny svatby více synů z rodiny.
V roce1742probíhalyslezské války, které se židovskému městu v Třebíči vyhly, bylo však vyplaceno 10000 zlatých výpalného.30. května1759vznikl v domě obchodníka Bauera v židovském městě velký požár, který se rozšířil i na domy v samotném městě Třebíči. V roce1799bylo provedeno nařízení, že každý žid musí získat příjmení.
Hned v roce1805opět byli židé napadání, museli platit vysoké výpalné francouzským vojskům táhnoucím přes Třebíč směrem kbitvě u Slavkova. V roce1811proběhl celostátní bankrot, který pro židy "nebyl pohromou, ale spíše ziskem". V roce1821opět skoro celou židovskou čtvrť vypálil velký požár a v roce1830přišla velká povodeň – obě tyto události byly rychle zahlazeny penězi souvěrců a různými fondy bohatších židů. V roce1848byla židům dána rovnoprávnost s křesťany a ti se tak mohli stěhovat do domů na třebíčském náměstí – toto původní obyvatelé nesli nelibě a často prováděli i násilné skutky. V roce 1850 došlo k vytlučení oken v domě jednoho židovského obchodníka se suknem.Až v roce1861židé získali plnou rovnoprávnost a došlo k promíchání židů a křesťanů v tehdejším židovském městě. Z domů v židovském městě se tak stala spíše dělnická kolonie.
Roku1556bylo v tehdejším židovském městě 19 domů, později více než 120 domů. V letech1639–1642byla postavena Stará synagoga,zvaná též i Přední synagoga. Nová (Zadní) synagoga pochází z roku1669.Přibližně ve stejnou dobu byl založen i místní židovský hřbitov (písemně doložen roku1636), ležící nadTýnským potokem.
Plocha židovského města byla vrchnostensky regulována, zejména stanoveným počtem domů a danými hranicemi tehdejšího města. Stavební růst se projevoval zahušťováním zástavby. Domy se dělily horizontálně i vertikálně. Ghetto bylo od křesťanských čtvrtí oddělováno řetězy, dráty nebo závorami.Na čas byl omezován pohyb židů po městě i jejich stěhování do jiných částí města. Po roce 1720 bylo židovské město samostatnou správní jednotkou.
Židovské město dříve často devastovaly povodně a také požáry, ve velké povodni roku1775měla voda dosahovat až prvních pater. Patrným projevem do dnešních časů jsou drážky v kamenném ostění dveří některých domů. Velkápovodeň proběhla ještě v roce 1985. Úpravy nábřeží, jež vydržely až do roku 2010 byly provedeny v roce1923.Od roku 2010 jsou prováděny úpravy břehů řeky Jihlavy a jsou montovány konzole pro mobilní protipovodňové zábrany. Při velkém požáru v roce1821(3. května) vyhořelo sto domů a dokonce i střechy obou synagog, při dalším velkém požáru v roce1873vyhořelo 23 domů a poslední velký požár proběhl v roce1944v objektu Subakovy koželužny.
V revolučním roce1848došlo ke zrovnoprávnění různých nekatolických náboženství. O rok později se židovské město stalo samostatnoupolitickou obcís vlastním purkmistrem. Docházelo tak k protižidovským půtkám a tyto vyvrcholily v roce 1850, kdy byl otevřen první židovský obchod na třebíčskémKarlově náměstí, kde bohatší židé skupovali domy. Tomuto domu byly vymlácena okna, zboží vyházeno a zdemolován byt a roztrhány peřiny, toto se nevyhnulo i dalším domům židů na tomtéž náměstí. K plnému zrovnoprávnění židů došlo až v roce1861, židovští obchodníci tak začali skupovat i domy v jiných městech a prodávat své malé domy převážně třebíčským dělníkům. Po roce1918se na židovské radnici začalo úřadovat česky a29. říjnatéhož roku došlo k nátlaku na odstoupení rakouského starosty Sigmunda Weisla, jež byl ve válce známým provokatérem. Prvním českým starostou židovského města se stal další rok Arnošt Křížek.
Židovská kulturní obec se ze zákona ustavila roku1890a jejími představiteli byli: Max Subak (1890–1897), Adolf Subak (1897–1900), Loepold Ornstein (1900–1905), Josef Taussig (1905–1914) a Adolf Freund (1914–1918).Kolem roku 1911 se tradovalo "on musí být ze Židů, to musí být vejlupek".
V roce 1919 existovaly i plány ke spojení samotné Třebíče, židovského města a Podklášteří v jednu politickou obec, židé a občané obce Podklášteří neměly na tomto zájem, tak ke sloučení prozatím nedošlo. Došlo k němu až rozhodnutím vlády v roce1924, vláda toto sloučení zdůvodnila tím, že jeden stavební celek by měl být i jedním celkem politickým. Podklášteří a židovské město podalo stížnost naNejvyšší správní souda ten nakonec rozhodl o neplatnosti původního rozhodnutí a sloučení k listopadu 1926 zrušil. K samotnému sloučení na žádost židovského města došlo až v roce1931.Ze židovského města se tak stala místní část Zámostí.
Během druhé světové války bylo židovské obyvatelstvo čtvrti téměř vylidněno. Všechen cennější majetek byl odsunut taktéž. Mezi tímto majetkem byl i cennýMachzor třebíčskýdatovaný kolem roku1300. Téměř všichni třebíčští židé byli odvlečeni transportemA, který dorazil doTerezínadne18. května1942(čítal 720 osob) a transportemA wze dne22. května1942 (650 osob).Celkem bylo během války zbořeno pouze 5 domů z místního ghetta.Mnoho obyvatel bylo posláno dokoncentračních táborů, často doOsvětimi. Někteří obyvatelé utekli došpanělskéhoměstaSagunta. Po válce se doTřebíčevrátilo asi deset původních obyvatel.Byli mezi nimi např. někteří z rodiny Friedových, mezi nimi iPavel FriedneboSusanna Urbanová, která se do židovské čtvrti vrátila jako dvanáctiletá a byla adoptována rodinou Smržových. Její matka odešla na Slovensko a sestru si přisvojil strýc a odstěhoval ji do Anglie. V roce 1964 získala zpět rodinný dům, ve kterém bydlel tehdejší ředitelZápadomoravské elektrárny.Poslední pamětnice předválečné židovské čtvrti Susanna Urbanová zemřela dne 7. listopadu 2020.Dne 12. září 2021 byla pohřbena za účasti různých hostů na židovském hřbitově v Třebíči.
Někteří z obyvatelů židovského města vstoupili běhemdruhé světové válkyi do armády, byli jimi Bedřich Frankl, Karel Frankl,Bedřich Ornstein,Leopold Ornstein, Hanuš Wolf,Hanuš Inwald, Hans Felix, H. Freund, Willi Grünberger, Arnošt Lederer, Julius Pechter nebo Vilém Subak.
Za českou armády pak bojovali iViktor Friedz Moravských Budějovic,Leo Guttfreundz Jemnice neboJulius Friedmannz Budišova.
V polovině 70. let 20. století byla plánována „celkováasanaceZámostí s následnou výstavbou nových bytových objektů“, jak stanovoval asanační plán centra z roku1975.V roce 1984 přišli podle Josefa Hrubeče do Zámostí Romové, v polovině osmdesátých let 20. století byla v tehdejší škole zřízena pomocná škola, přezdívalo se jí Harvard.
Obnovená obecnísamosprávav čele se starostouPavlem Heřmanemnapřela úsilí k záchraně Židů a s velkými finančními náklady započala jejich obnovu. Ještě v roce1990bylo Zámostí prohlášenoměstskou památkovou zónou.
Asanační podrobný územní plán historického jádra z dílnySÚRPMOnavrhoval stavbu k plošné demolici a k výstavbě výškových obytných domů. Náhled na čtvrť, jejíž zástavba trpí vlhkostí, fyzickým dožitím stavebních materiálů a nedostatkem světla změnil územní plán centrální zóny od Stavoprojektu Jihlava z roku 1988, arch. Jiřího Jirmuse, který čtvrť doporučil ke komplexní stavební rehabilitaci.
V roce 2001 někdejší starosta města TřebíčeMiloš Mašekkritizoval investice předchozího vedení města do oprav židovské čtvrti. V roce 1995 získalo město od americké vlády půjčku 40 milionů Kč, které byly použity na opravu synagog a postavena lávka přes řeku Jihlavu. Starosta Mašek preferoval investice do průmyslové zóny na jižní straně města.Židovská čtvrť aspirovala na zápis do seznamu UNESCO již kolem roku 2001, ale bylo nutno rekonstruovat mnoho domů a město speciální vyhláškou dotovalo opravy soukromých domů.Roku2001bylo několik objektů prohlášeno kulturní památkou, později se židovská čtvrť, která je od roku2003zapsána na seznamuUNESCO, podrobila důkladné rekonstrukci. Chystá se rekonstrukce několika domů ve čtvrti. Řeší se dlouhodobý nedostatek restaurací ve čtvrti a zvýšený silniční provoz.Město by chtělo zavést dopravní omezení případně dovolit vjezd pouze rezidentům.V říjnu roku 2020 bylo oznámeno, že dopravní omezení začnou platit od 1. ledna 2021, nově budou mít vjezd povolen pouze rezidenti a podnikatelé se sídlem v Zámostí. Parkovací automat na Žerotínově náměstí bude vydávat i krátkodobá povolení vjezdu do židovské čtvrti.Od ledna roku 2021 byl povolen vjezd a parkování do čtvrti Zámostí pouze rezidentům a podnikatelům se sídlem v Zámostí, krátkodobý vjezd je povolen za poplatek.
Od 60. let 19. století zesílil příliv křesťanského, a to hlavně dělnického obyvatelstva do Židů. Židé naopak odcházeli. Stěhovali se do jiných částí města, zejména přes řeku do Vnitřního Města, ale i mimo město. Vnitřní stěhování mimo Zámostí vyvolalo několikrát protižidovské bouře a nálady; stalo se tak v letech1850,1860,1863a1866. Mísení obyvatelstva dokládá statistika náboženského vyznání z roku1900: v Židech tou dobou bylo již 1033 katolíků, 18 evangelíků a 409 židů; z jazykového hlediska se k češtině hlásilo 1035 osob, k němčině 412.V roce1900už jen pouhých 663 osob a v roce1930již jen 300 osob. Předválkoužilo ve městě 309 židů, z nich 159 mužů, 142 žen a 8 dětí. Ve dnech18.a22. května1942nacisté281 židů ve věku od tří měsíců do 84 let transportovali dokoncentračních táborů. Po válce se jich do Třebíče vrátilo jen deset.
Starosty židovské obce byli: Ber Löw Bachrach (1848–1854), Salomon Felix (1854–1857), Baruch Bachrach (1857–1866), Samuel Pick (1866–1869), Albert Bauer (1869–1879), Albert Grünberger (1879–1901), Leopold Spira (1901–1904), Adolf Subak (1904–1907), Adolf Freund (1907–1917), Sigund Weisl (1918), Arnošt Křížek (1919).
Z jmen třebíčských rabínů lze uvést: Aaron Nepole (konec 16. století), Zebi Hirsch b. Jochanan Nasch (do roku 1741), dále Josef b. Aaron Lemberger, Zebi Josua b. Samuel Schmelke ha Levi isch Horwitz, Chajim Deutschmann, Joachim Josef Pollak (1828–1879), Samuel Pollak (1881–1906), Johann Stössler (1907–1921).
Třebíčská židovská čtvrť, jinak též zvaná prostě Židy (dříve také nazývána Židárna), vTřebíči-Zámostí je památka zapsaná v seznamusvětového dědictvíUNESCO,jedna z nejzachovalejšíchžidovskýchčtvrtí vEvropě.
Třebíčská židovská čtvrť je jedinou židovskou památkou mimo územíIzraele, která je zapsána na seznamu UNESCO. Tato čtvrť je cenná ve svém celku, zejména původním historickýmpůdorysem. Nachází se na levém břehu řekyJihlavya pod skalami třebíčskéhoHrádku. Na západě ji ohraničují domypodklášterskéhoŽerotínova náměstía ulice Pomezní. Významnějších změn doznala jen ve své východní části, kde vznikla Subakova koželužna. Staré domy majírenesančnínebobaroknídispozici. Zajímavé jsou veřejné domovní průchody spojující sousední ulice, dále rohováloubí. Některé domy byly majetkověprávněkondominiem.
Židovské město je příkladem maximálně zastavěného území. Domy zpravidla nemají zázemí dvorků, hospodářských staveb. Chybí zahrady; jedinou výjimkou je bývalá Subakova zahrada, která vznikla v místě jednoho ze zbořených domů. Domy jsou navzájem stavebně propojené, mezi nimi tmavé průchody, křivolaké uličky čisoutky. Jádra a dispozice domů je renesanční a barokní; příklady slohových detailů: hřebínkové klenby, kamenná ostění dveří a oken, rohová loubí.
Ghettose vyvíjelo již od12. století, zachováno bylo 123 domů stavěných v různých stavebních slozích, dvěsynagogya židovskýhřbitov. Asanační plán z roku 1975 zamýšlel většinu této čtvrti zbourat a vybudovat obytné domy. Nyní se zde klade důraz na renovaci a rekonstrukci starých domů, na zpřístupnění památek turistům, na vybudování turistické infrastruktury a další důležité prvky. Jsou zde stavěny nové kavárny, vinárny a hostely.
Roku 2019 bylo uvedeno, žeRichard Horkýzakoupil několik spojených budov na východní straně Zámostí, ty budou součástí projektu, který se chystá na další roky.V roce 2020 byla mezi kulturní památky ČR uvedena budova s čp. 64 na ulici Blahoslavově, je jí židovský dům z doby kolem 17. století.Tento dům byl v roce 2022 rekonstruován.
Přední synagoga byla postavena mezi lety1639–1642, byla nazývaná takéStará škola.V roce 1757 byla o patro snížena, neboť prý slavnostní osvětlení interiéru vadilo výhledům ze zámku kněžně zLichtenštejna. V roce1759a1821byla synagoga opravována, renovována byla v letech1856až1857a v tuto dobu zřejmě obdržela dnešní vzhled, kde dominujígotizujícíokna alomené oblouky. Upravena byla ještě v letech1880a1922, běhemdruhé světové válkybyla stavba poškozena a využívána jako skladiště. Od roku1952je majetkem Náboženské obceCírkve československé husitské v Třebíči, která ji stavebně adaptovala pro své bohoslužby.
Přední synagoga je volně stojící jednopatrová budova sobdélníkovýmpůdorysem a valbovou střechou. Interiér chrámu byl ovlivněnkřesťanskýmichrámy, vstup byl ze západu, na východní straně byla schránka natóru, vyvýšené řečniště se nacházelo na malé půlkruhové plošině. Muži se modlili odděleně od žen vdřevěnýchlavicích, ženy se modlívaly na galerii podepřené dvěma sloupy. Tato galerie byla přístupná pouze vnějšímschodištěm. Hlavní sál byl prosvětlen dohromady šesti okny, na třech stranách po dvou oknech.
Zadnísynagoga(Nová synagogačiVysokáčiHorníaNeuschul) pochází z roku1669. Nejdůležitější částí byla východní stěna, která směřuje kIzraeli, zde se nacházela schránka sTórou. Na stěnách synagogy se nachází malby, které se dochovaly z let1706–1707, byly malovány bez šablon (od ruky). Jedná se především obiblickéverše vhebrejštiněa citáty zTalmudu. Na stropě jebarokníštukovávýzdoba. V roce1837byla ze severní strany přistavěna i ženská galerie.
V roce1926přestala být synagoga využívána knáboženskýmúčelům a sloužila jako skladiště Subakovy koželužny, po zániku koželužen zde bylo skladištěnárodního podnikuZelenina Třebíč. Tímto zacházením byla synagoga zdevastována. V letech1988–1997byla kompletně rekonstruována; projekt obnovy zpracoval v letech1986–1987architekt Harald Čadílek. Od roku 1997 budova slouží jako výstavní a koncertní sál, na ženské galerii je umístěna stálá expozicePražského židovského muzea.
V sousedním domě je penzion a informační centrum městaTřebíče, v budově je možnost přístupu nabezdrátový internetzdarma. Budova původně patřila rodině Salomona Nováčka, po roce 1662 byl dům uvádně jako pustý a tak ho další majitel Salomon Polák nechal vystavět znovu. V 18. století na pozemku stály domy dva, později v 19. století byl jedním z nich hostinec. Jeho oficiálním názvem bylo do roku 1934 "U Schwarzů", díl Růženy Schwarzové v roce 1934 propadlŽivnostenské bancev exekuci. Později po vykoupení z exekuce v roce 1942 "U Dočekalů", neoficiálním pomístním názvem bylo "V prdeli".V restauraci se koncem 60. let točila třebíčská desítka. Později byla restaurace zavřena a podnikRestaurace a jídelnyv prostorách hostince nechal zřídit truhlárnu. Dům byl pak zbořen a na jeho místě bylo vystavěno Infocentrum.
Židovská radnice je umístěna na ulici Leopolda Pokorného čp. 14/8.
Barokní budova bývalé židovskéradnicepochází zřejmě z17. století, kdy židovské město mělo svéhorychtářeakonšely. Existoval i pojem židovské právo. Typickým prvkem jsouvalené klenbyv přízemí svýsečemi, fasáda pochází z roku1899a je dílem Jaroslava Herzána. Prvními rychtáři byli Mojžíš Bauer, Joel Bauer a Josef Abraham Bauer. Posledním rychtářem a zároveň prvním starostou byl Ber Löw Bachrach. V budově radnice se nacházely i kupecké krámy, výsek masa a ženská rituální lázeň. V druhém patře budovy byla předsíň, dvě světnice, dvě komody, kuchyně, zasedací místnost s další boční světnicí.Směrem k řece radnice sousedila s tzv. šlachtičkou; předtím bývala šlachta na samém východě Židů při skále v areálu pozdější Subakovy koželužny. V domě bývalamikve.
Nemocnice či krankenhaus stojí v ulici Pomezní čp. 108/23.
Židovská nemocnice (špitál, téžkrankenhaus) existovala v židovské čtvrti již hodně dávno, první zmínky jsou o něm již v roce1661, na počátku19. stoletíse léčilo v prostorách obecního domu. Až roku1852byla postavena obecní nemocnice s kapacitou 24 lůžek, jejím ředitelem byl Dr. Sigmund Schusny. V roce1927byla budova nadstavěna a posléze využita jako činžovní dům.Tomuto účelu sloužila dalších bezmála 80 let. 5. března 2011 se objekt nemocnice stal kulturní památkou.
Nemocnice sloužila také jako starobinec, byla tvořena dvorem, předsíní, světnicí, komorou a místností pro nemocné, součástí areálu také byly dvě zahrady, kde se nacházela také suka. Součástí nemocnice zřejmě byl také záchod a kuchyně. V 19. stoleté se kromě nemocnice také léčilo v obecním domě. Dříve se také léčilo v budově s č.p. 50, ta byla zbořena.
Chudobinec stál v Blahoslavově ulici čp. 85/23. Dům byl zbudován kolem začátku 18. století a právě on je příkladem kondominia. Svému účelu sloužil až do konce druhé světové války.
Barokní budovachudobinceje zvláštní tím, jak se dům dělí pro několik dílových vlastníků, dům se dělí horizontálně i vertikálně, je to jev zvaný kondominium. Tento dům má několik vstupů v různých výškových úrovních. Dům sloužil jako chudobinec již od roku1808. Po dlouhých letech chátrání byla roku2009započata komplexní rekonstrukce, na jejímž konci byl otevřenHotel Joseph 1699 ***. Tento nový hotel má mít kapacitu 45 lůžek v 15 hotelových pokojích. Projekt se snaží pokud možno uchovat historickou dispozici a ráz místa.
Budova bývalého rabinátu stoji na Tichém náměstí čp. 4/4.
Rabinát se nacházel v domě poblíž Přední synagogy a byl postaven v barokním slohu. Pochází ze 17. století a jeho poznávacím znamením je mohutný opěrný pilíř na průčelí domu. Rabinát byl bydlištěm a kanceláří rabína. V přízemí domu se nacházely obchodní prostory, záchod a předsíň, v druhém patře pak byly tři pokoje, komora, kuchyně a záchod. Třebíčskýmirabínybyli např. Aron Nepole, Arje Jehuda Löv ben Menachen Krochmal,Cvi Jehošua Horowitza v 19. století proslulýJoachim Josef Pollak(1828–1879), který vyučoval i natřebíčském gymnáziu.Město Třebíč hledá místo pro galerii třebíčských malířů, majitel budovyCírkev československá husitskánabídla prostory v bývalém rabinátu třebíčské židovské čtvrti. Měla by zde být vystavena dílaLadislava Nováka,Josefa KremláčkaaVlastimila Tomana.
Na východním konci židovské čtvrti zbudovala rodina Subakůkoželužskédílny a továrnu na výrobu kůží. Největšího rozmachu firma dosáhla za J. H. Subaka. Od roku1871směla firma nést na svém štítě císařský znak. V roce1878se firma dokonce zúčastnilaSvětové výstavyvPaříži, v té době pro ni pracovalo 400–600 zaměstnanců. Její zánik se datuje do třicátých let 20. století, podnik byl v roce1931uzavřen a prostory továrny byly upraveny na byty. Před druhou světovou válkou objekty krátce využívalo vojsko.V prostorách koželužny se odehrával i první ročník festivaluZámostí.Od konce 20. století postupně probíhá revitalizace objektu bývaké koželužny.
V únor roku 2011 vzniklo v domě čp. 77 na Blahoslavově ulici židovské muzeum. Majitelem původního domu, který byl postaven v době před rokem 1798, bylSeligman Bauer. Dům stojí na parcele vedle Zadní synagogy, stojí na tzv.Španělovském pozemku. Běhemtřicetileté válkyse v Třebíči usadili lidé z různých zemí a objevilo se i jméno Španěl či Španiel, nelze zjistit, zda pocházel skutečně ze Španělska, stal se pak majitelem velkého pozemku. Dům byl od roku 2009 rekonstruován, byl propojen s ženskou galeriíZadní synagogya přízemí domu bylo upraveno pro muzejní potřeby jakohokynářství. Vedle obchodu je místnost s moderní kuchyní a dvěma linkami, kdy jedna slouží pro přípravukošerpokrmů. V patře je zrekonstruován byt nemajetné židovské rodiny z doby první republiky, jeho součástí je ložnice a židovská kuchyně. V podkroví je umístěn přednáškový sál pro 40 lidí. Otevření židovského muzea se zúčastnili izraelský velvyslanecJaakov Levy, zemský rabínKarol Sidona předsedažidovské obce BrnoPavel Fried.
Dům U židovské brány je domem původně přízemním, později patrovým, nacházel se v těsné blízkost tzv. židovské brány.
Přímo při vstupu do židovského města, u řeky Jihlavy, stojírenesančnídům spodloubímneseným třemi kamennýmisloupy. V době, kdy město vlastnil hraběJan Josef z Valdštejna, byl pořízen plán stavby zdí oddělujících židovskou čtvrť odkřesťanskéhozbytku města. Brána, která zde dříve stávala a společně s dráty a řetězy nataženými přes Blahoslavovu ulici oddělovala obě města v době noci, víkendů a svátků obou náboženství, byla zničena během požáru v roce1873.
Tentorenesančnídům pochází z16. stoletía je typickým domem židovských ghett. Typickým prvkem je jednosloupové rohovépodloubí, dalším typickým prvkem je zkosení zadní hrany domu. Přízemí domu bylo využíváno jako dílna a obchod, v patře domu se bydlelo. Nyní je dům rekonstruovaný a je prohlášen za kulturní památku.
Budova židovské školy stála v ulici Leopolda Pokorného čp. 58/15.
Původní škola, zmíněná již v roce1601byla školou zaměřenou na výuku židovského náboženství. Roku1787byla v židovském městě zřízenaobecná škola. Prvním kantorem byl Izaiáš Adler, od roku1881se zde vyučovalo takéčesky, dříve pouzehebrejskya německy. Další vzdělání bylo zajišťovánotřebíčským gymnáziem.
Baroknídům s balkonem na kamenných krakorcích a s dochovanouempírovoufasádou spilastry, palmetovým dekorem a figurálními motivy. V přízemí domu jsou zachované kované dveře a malé portálky. Balkon tohoto domu je situován do Stinné ulice, v tomto domě žil iLeopold Pokorný.V době, kdy se spekulovalo o zbourání celé židovské čtvrti se právě kolem tohoto domu rozpoutala diskuse. Odborníci byli proti zbourání tohoto domu, který má zvláštní architektonickou strukturu. Dům se také nazývá jako dům Samuela Ryšavého.
Zajímavý dům složitého členění a dispozice, vyrovnávající výškový rozdíl Blahoslavovy ulice a Tichého náměstí. Posazen je na skále a v ní se v přízemí domu zachovala mikve. V roce2004byla dokončena nákladná obnova.
Původně se židovský hřbitov nacházel v blízkosti hradeb kláštera, ale ten se nedochoval.Židovský hřbitovbyl založen dle písemných pramenů v roce 1636, první náhrobek však je z roku 1625 a je jedním z nejlépe dochovaných a největších židovských hřbitovů vEvropě.
Hlavními ulicemi jsou Blahoslavova ulice a ulice Leopolda Pokorného, kolem Staré synagogy se prostírá malé Tiché náměstí. Další ulice jsou například ulice Úzká, Zadní, Stinná, Pod Podloubím, V Mezírce a ulice Na Výsluní a Subakova.
Ulice Leopolda Pokorného je jižní páteřní ulice Židovského města. Jejím předchozím jménem byl názevDolní. Severním i jižním směrem z ní vedly kratičké uličky a průchody. Dnes jich je méně.
Tiché náměstí je nejmenším náměstím města. Jeho rozloha je pouhých 789 m².
V ulici Subakova vychází ulice s tzv. prampouchy, jedná se o typický prvek zástavby moravských ghett.Prampouchyjsou klenuté rozpínací oblouky, které se rozpínají mezi domy v ulicích. Tato ulice spojuje Havlíčkovo nábřeží a Subakovu ulici, je dlážděna říčními valouny.
Mezi ulicemi Pomezní a Skalní existuje dřívější vozová cesta, ta spojuje židovské město sžidovským hřbitovem, je to stoupající ulice směrem naHrádek. Dnes je to ulice s názvem Skalní.
Židovská škola – šlo o školucheder– je poprvé doložena k roku1603. Neposkytovala však obecné základy vzdělání, nýbrž vyučovalo se v ní náboženství,talmud. Za rabína Joachima Josefa Pollaka existovala v Třebíčiješiva, rabínské učiliště.
Obecná škola byla zřízena až roku1787(první učitel Izaiáš Adler).Dlouholetou školní budovu čp. 58 koupila židovská obec v roce1867. V roce následujícím byl přistavěn zadní trakt pro německou školu.Česká škola byla v Židech otevřena v roce 1887/1888, až do roku 1916 ji vedl František Jaroš zMohelna. Vyučovalo se v jedné budově společně s německou školou. Poté, co čeští rodiče nechali své děti přestoupit z německé školy do té české, jakmile to po převratu v roce1918poměry umožnily, německá škola pro nedostatek žáků – zůstalo jich 11 – začátkem školního roku 1919/1920 skončila.
Školeslouží budova čp. 56; tato budova je ve vlastnictvíkraje Vysočiny. Vzdělávání dětí sespeciálními vzdělávacími potřebamivšak Zámostí poskytuje prostory od roku1963, kdy se v něm usadila zvláštní škola internátní. Budovu čp. 58 škola opustila v roce1999, poté, co se uvolnila školní budova v ulici 9. května na Podklášteří, v budově čp. 56 zůstaly dvě třídy.
Ve školní budově čp. 43 se nacházela učebna, kuchyně, záchod, světnice a komora, zpočátku patřila třem majiteům a škola se nacházela pouze v patře, budova byla postavena v 70. letech 17. století, škola v budově působila až do roku 1869. Mezi lety 1993 a 1994 byla rekonstruována a byla změněna v sídlo Fondu Třebíč a takégalerie Ladislava Nováka.
Zámostí je též literárně zpodobněno Ladislavem Novákem v textu: Zámostí v Třebíči na Moravě a Zámostí v nás (1968).
Prostředí třebíčské židovské čtvrti je atraktivní pro filmaře. V roce 2015 se v prostředí čtvrti natáčel filmJiřího Svobodys pracovním názvemZádušní oběť, film se odehrává v době kolem roku 1915. Film se natáčel v době od 1. do 13. prosince.Režisér Svoboda prohlásil, že část příběhu se odehrává v židovském městě a charakter třebíčského židovského města je jedinečný.Výkonná producentka České televize vysvětlila, že exteriéry židovské čtvrti jsou vhodné, protože domy ještě nejsou zcela rekonstruované a navíc je zachováno dobové vydláždění.Hlavní roli komisaře Mondla pátrajícícho po sériovém vrahovi hraje Milan Kňažko, další role ztvárnili Aga Gubíková, Eva Josefíková, Václav Neužil, Kryštof Hádek, Václav Jiráček, Klára Trojanová či Petr Vaněk. Film by měl být hotový na jaře 2016 a diváci České televize jej uvidí v roce 2016.
Židovská čtvrť také byla součástí natáčení seriálu ČTČetnické humoresky, konkrétně dílu 34. (tj. Tizian), natáčelo se v ulicích Opuštěná a Blahoslavova.