Tuchsové

TuchsovéneboTuhsové, (tureckyToxsı,ázerbájdžánskyTuchsı,čínsky突世pchin-jinemtuši, obvyklou fonetikou:Tuhši) bylstředověkýnázev jednoho z deseti předníchturkických kmenů. Původ Tuchsů se vysvětluje tím, že byly Turpanskou větvíTocharů. Tocharové žili v oblastiTarimské pánveuž asi od roku1800 př. n. l.až do2. století př. n. l., kdy je odtud z velké části vyhnaliAsijští Hunové (Siung-nuové).
Turpanští Tocharové vznikli z potomkůOrchonských TurkůaJüe-č’ů. Chráněni pouštíTaklamakanpřed stepními kočovníky, základy tocharské kultury přežily až do příchoduWej-chejských (Orchon Uj-gur)přistěhovalců, kteří sem migrovali po kolapsu svého království (683) u řekyOrchon.Nejpravděpodobnějším osudem Tocharů bylo, že byli asimilováni Ujgury, a mísili se do té doby, dokud většina současnýchUjgurůvTocharské zeminedosáhla kavkazských rysů a také vzhledu.
EtnicitaTúrániese skládala ze symbiotického spojení populace baktrijských a indických osadníků s turkickými kočovníky, později v„Avestě“nazývaných „Sairima“, „Saint“ a „Tachi“.Tachaeové, známí jako (Tachae, Tocharové, Tuchsové) jsou uváděni v„Dějinách“odHérodota(484 př. n. l.–425 př. n. l.), 5. až 7. století před jejich objevením se v Avestě.
Zdroj„Mahábhárata“, uvádí Tochary (Tušar, Tuchar nebo Tochar) jako kmen Mlekča (Mleccha).„Atharvavéda-Parišišta“spojuje Tochary seŠaky (Skýty),Indo-Řeky (Jon, Javan), aBaktrijci (Bahlik).
Gnaeus Pompeius Trogus(1. století př. n. l.) ve svém„Prologu“v„Historiae Philippicae“poznamenává, žeAzovéjsou vládcové Tocharů, i když tento text je někdy překládán jako "Asijští králové Tocharů".Jejich jméno Tochar pochází pravděpodobně z turkického „Tauar“, jež nese význam „Horal“. „Tau“ - „hora“ a „ar“ - „muž“, „lid“, „kmen“ doslovně znamená „Tauar“ - „Horský lid“.
Tocharové se vAlanskékonfederaci stali známými zeStrabónova(Στράβων; 64/63 př. n. l.-24) díla„Geografica“(dokončil je v roce23), jako dynastický rod Azů a spolu s kmenySubarů,Suvaro-bulharskoukonfederacíaSeverůdobyliBaktrii.
Podle čínských zdrojů byly Tocharové často identifikováni jako potomci, nebo alespoň blízko pokrevní a úzce souvisící s Jüe-č’i, a později, jako jejich předchůdci, pravděpodobně souviseli sKušánskýminárody.Některé záznamy je popisují jako „lid s rudými vlasy a modrýma očima“.
Na základě Turkického odkazu na Tochary v tvarutwqry-tukry, byly tocharské jazyky spojované s vládnoucí třídou Kušánů. Ale přesný vztah mezi mluvčími těchto jazyků je nejistý a někteří lingvisté považují pojmenování„tocharské jazyky“za nesprávné. Prof. Aurel Stein tvrdí, že Tocharové (Tocharoi, Tokarai) byli větví Jüe-č’ů.P.C. Bagchi si myslí, že Jüe-č’ové, Tocharové a Tušarové byli identičtí.
V díle z11. století, pod názvem„Divân-ı Lügati't-Türk“(perskyديوان لغات الترك),Mahmúd Kašgarskýzmiňuje kmeny žijící podélřeky Ili, jako jsouJagmur-kar (Jaowu-ke),TuchsıaČugaj (Čjisy, Popou):
Arabský geografAl-Marvazív 12. století pozoruje v sestavě Karluků „devět kmenů“. Součástí karlucké konfederace byly kočovné a polokočovné kmeny Žety-su a jižního Kazachstánu: tři skupinyČugajů: Čigilové,BarschanovéaChaladžové, tři skupinyBulaků (Üč-Karlukové): Bulakové → (Karabölükové,Alkabölükové),Kök-erkinovéaČarukovéa ještěAz-kišia Tuchsové a zbytky Türgešů.Dále uvádí, že jednou se spojili sOguzy, kteří žili na jejich západních hranicích.
Proces turkické asimilace, byl paralelní s početnými jinými civilizacemi, včetněMédského,Parthského,Tocharského,Kušánského,Bulharského,Tabgačskéhoa takéKipčackéhoetnika.
Vymřelétocharské jazykypatří do skupiny indoevropských jazyků a mluvili jimi Tocharové v druhé polovině prvního tisíciletí. Jazykovědci je diferencovali na dvě varianty: na východotocharštinu, kterou mluvili Turpanští Tocharové s označenímA(město Turfan), a západotocharštinu, kterou mluvili Kušánští Tocharové s označenímB(město Kuča).
Zatímco tocharští mluvčíBbyli více izolovaní od vnějších jazykových vlivů, začátkem2. století př. n. l., Tocharští mluvčíApravděpodobně přenesli svůj původníindoevropský jazykdoprototurkickýchjazyků (Ogurský → Lir nebo Ra Oghuzský → Šahz nebo Turkic-i Kadim) přistěhovaleckým turkickým národům.Později se tocharští mluvčí skupinyBstali Kušány a možná také íránskými kmenyHeftalitů(420-552), zatímco kočovné turkické kmeny byly poraženySásánovciaTurkuty, kteří je tlačili přesHindúkuša horyPákistánudo severozápadníIndie.
I kdyžJagmurkarovéspolečně sČugajiaKarlukybyli začleněni do Turkuckých kaganátů (552-744) a byli nuceni snášet jejich nadvládu, půl století po zánikuZápadoturkuckého kaganátuseTocharovéčiliTuchsovéstali jedním z kmenůTürgešů(699-766) obývajícíchJeti-su (Sedmiříčí). Türgešové, poněkud zkreslený a možná trochu redukovaný tvar „Türk-kiši“, (tj.Turečtí-lidé) byli v čínských análech nazýváni, „Jüe-ži“ → Jüe-č’. Pozůstávali z několika menších a dvou větších kmenů jako: Tachsi (Tuchsové, Tocharové) a Asi (Azové, Aziáni), a byli stejně neoddělitelní jako Tocharové aAzovéběhem územního ziskuBaktriev roce150 př. n. l.
V roce756se tyto tři kmeny sloučily a vytvořenímKarluckého jabguluku(756-840) převzaly vládu vJeti-sujež trvala až do roku940. Obyvatelstvo podmaněné Karluky nebylo etnicky jednotné, vedle íránojazyčnýchSogdůzahrnovalo také obyvatele severoíránského původu, mezi nimi i imigranty ze zemíBlízkého východu,Mongolskaatd. Toto společenství zahrnovalo i několik jiných, většinou polousedlých kmenů. Vedle kočovných tureckých kmenů žili v říši i Tuchsové.U nich ale dochází k postupné turkizaci.Kolem roku 800 se všichni tocharští mluvčí, kteří zde zůstali, přizpůsobili ujgurským kmenům, a indoevropský jazyk Tocharů byl nahrazen turkickým jazykem.
L. Potapov se v Altaji v současné době setkal s lidmi jako Dieti-As, tak Terc-As, Bailaga a opět Tachsi.