Chléb a růže

Chléb a růže(anglicky Bread and Roses) je politickýslogana zároveň názevbásněapísně. Pochází z projevu americkébojovnice za volební právo ženHelen Toddové. Věta z tohoto projevu, která pojednávala o "chlebu pro všechny a také růžích",byla inspirací pro název básně Chléb a růže od Jamese Oppenheima.Báseň byla poprvé publikována v časopise The American Magazine v prosinci 1911 s doslovem: "Chléb pro všechny a také růže – heslo žen na Západě".Báseň byla přeložena do dalších jazyků a zhudebnili ji nejméně tři skladatelé.
Toto slovní spojení je běžně spojováno súspěšnou stávkou dělníků a dělnic textilního průmyslu, která se konala ve městě Lawrence ve státěMassachusettsv lednu až březnu 1912. Tato stávka je dnes často označována jako "stávka za chléb a růže". Heslo spojující chléb a růže, apelující jak na spravedlivé mzdy, tak na důstojné podmínky, přesahuje "někdy únavné boje o marginální ekonomické pokroky" ve "světle dělnických bojů jako založených na úsilí o důstojnost a respekt", jak napsal Robert J. S. Ross v roce 2013.
První zmínka o této frázi a jejím významu se objevuje v časopise The American Magazine v září 1911. V článku Helen Toddová popisuje, jak se skupina žen z Chicagského ženského klubu po vyslechnutí rady senátora Roberta La Follettea rozhodla v červnu 1910 zahájit automobilovou kampaň po celém státěIllinoisza volební právo žen.Ženy, které se podílely na první automobilové kampani, byly Catherine McCullochová (právnička a smírčí soudkyně), Anna Blountová (lékařka a chiruržka), Kate Hughesová (farářka), Helen Toddová (státní tovární inspektorka) a Jennie Johnsonová (zpěvačka). Každá z řečnic měla přiděleno své odborné téma. McCullochová přednesla záznam o hlasování poslanců a senátorů jejich domovským voličům. Téma Blountové se týkalo zdanění bez zastoupení v zákonodárném sboru, pokud jde o ženy. Hughesová přednesla svůj projev o historiihnutí za volební právo žen. Johnsonová zahájila projevy souborem písní ovolebním právu, který měl za cíl soustředit a zklidnit publikum pro následující projevy. Helen Toddová jako tovární inspektorka zastupovala pracující ženy a hovořila o potřebě zákonů týkajících se mezd, pracovních podmínek a pracovní doby.
Poprvé se frázechléb a růžeobjevuje v projevu Helen Toddové o postavení pracujících žen. Helen Toddová během kampaně přenocovala v rodině mladé dělnice. Když se jí zeptala, co se jí na projevech předchozího večera nejvíce líbilo, dělnice odpověděla, že "to bylo to o těch ženách, co volí, aby všichni měli taky chleba a kytky". Helen Toddová dále vysvětluje, jak věta "Chléb pro všechny a růže taky" vyjadřuje duši ženského hnutí, a vysvětluje význam této věty ve svém projevu:
Helen Toddová se následně na podzim roku 1910 zapojila do stávky chicagských oděvních dělnic, kterou vedla Ženská odborová liga (Women's Trade Union League) v Chicagu.Ženská odborová liga úzce spolupracovala s Chicagským ženským klubem při organizaci stávky, shromáždění, projevů a aktivit na pomoc dělníkům. Helen Toddová a předsedkyně Ženské odborové ligy Margaret Robinsová pronesly během stávky řadu projevů a spolu s tisíci stávkujících se shromáždily před svým pracovištěm (tzv.picketing).Během stávky byl později údajně spatřen nápis s heslem "Chceme chléb – a růže taky".
V roce 1911 odjela Helen Toddová do Kalifornie, aby pomohla vést hnutí za volební právo v tomto státě a účastnila se podzimních voleb pro návrh č. 4, který usiloval o volební právo žen.Kampaň za volební právo žen byla úspěšná a v listopadu 1911 bylo volební právo žen ve státě schváleno.Během kalifornské kampaně nesly sufražetky transparenty s několika hesly; jedno z nich znělo "Chléb pro všechny; a růže taky!". - stejnou frázi použila Helen Toddová ve svém projevu v létě předchozího roku.
Tuto frázi následně převzal James Oppenheim a začlenil ji do své básněBread and Roses(Chléb a růže),která byla publikována v časopise The American Magazine v prosinci 1911, s doslovem "'Chléb pro všechny a růže také' – heslo žen na Západě.".Po zveřejnění básně v roce 1911 byla báseň znovu publikována v červenci 1912 v časopise The Survey se stejným doslovem jako v prosinci 1911. Znovu byla publikována 4. října 1912 v týdeníku The Public, který vedl Louis F. Post v Chicagu, tentokrát s připsáním sloganu "chicagským odborářkám".
Poprvé byla Oppenheimova báseň knižně publikována v dělnickém sborníkuThe Cry for Justice: An Anthology of the Literature of Social Protestod Uptona Sinclaira z roku 1915. Tentokrát měla báseň nový doslov a přeformulované heslo: "V průvodu stávkujících zLawrenceve státě Massachusetts nesly některé mladé dívky transparent s nápisem: 'Chceme chléb a také růže!".Textilní stávka v Lawrence, která trvala od ledna do března 1912, sjednotila desítky přistěhovaleckých komunit pod vedenímIndustrial Workers of the Worlda vedly ji z velké části ženy. Do stávky se částečně zapojila i bostonská Ženská odborová liga, která zřídila pomocnou stanici, jež poskytovala potraviny.
Bostonská ženská odborová liga se však do stávky zapojila jen omezeně, protože byla přidružena k Americké federaci práce (AFL), která stávku nepodpořila. Toto omezení zapojení do stávky způsobilo, že řada členek bostonské ligy odstoupila. Jeden z kritiků nepodpoření stávky ze strany AFL prohlásil: "Mně se zdá, že mnoho lidí v AFL jesobeckých,reakčnícha vzdálených od boje za chléb a svobodu nekvalifikovaných dělníků..."Ačkoli se o stávce traduje, že ženy nesly nápisy "Chceme chleba, ale chceme i růže!", řada historiků se domnívá, že toto tvrzení je ahistorické.
V květnu 1912 pronesla Merle Bosworthová vPlymouthuve státěIndianaprojev o volebním právu žen, v němž zopakovala diskusi ozdanění bez zastoupenía významu fráze "Chléb a růže", kterou Helen Toddová a její společníci přednesli v roce 1910 během své automobilové kampaně za volební právo žen.O měsíc později se v Clevelandu konala demonstrace na podporu kampaně ohijských žen za rovné volební práva. Rose Schneidermanová z Ženské odborové ligy v New Yorku na něm hovořila také o této frázi.Ve svém projevu, který byl částečně publikován v časopise Život a práce (Life and Labor) Ženské odborové ligy uvedla:
Schneidermanová následně pronesla řadu projevů, v nichž opakovala svůj citát o dělníkovi toužícím po chlebu a růžích. Díky těmto projevům se jméno Schneidermanové začalo spojovat s frází o chlebu a růžích. Rok po zveřejnění Oppenheimovy básně, textilní stávce v Lawrence a projevu Schneidermanové se toto slovní spojení rozšířilo po celé zemi. Například v červenci 1913 se průvodem za volební práva v Marylandu táhnul bazén s heslem "Chléb pro všechny a také růže", který nesl "loďku se třemi dětmi, chlapcem s košíkem chleba a dvěma dívkami s košíkem růží".
Zdroj inspirace Helen Toddové ke slovnímu spojení "chléb a růže" není znám.Existuje však citát římského lékaře a filosofaGaléna z Pergamonu, který se velmi podobá myšlence a formulaci této věty. Edward Lane v poznámkách ke svému překladuTisíce a jedné nociz roku 1838 uvádí tvrzení, které v 15. století napsal spisovatel Shems-ed-Deen Moḥammad en-Nowwájee.Ten prý tvrdil, že Galén řekl: "Kdo má dva bochníky chleba, ať jednu z nich vymění za několik květů narcisů, neboť chléb je potravou těla a narcisy jsou potravou duše."Názor, že chudí nemají jen nedostatek potravy pro tělo, ale také květin pro duši, byl tématem dobových reformátorů.V dubnu 1907 Mary MacArthurová z britské Ženské odborové ligy navštívila Ženskou odborovou ligu v Chicagu a přednesla projev na toto téma.Alice Henryová z chicagské Ženské odborové ligy uvedla, že poselství McArthurové lze shrnout Galénovým citátem, o němž se již vícekrát zmínila. Tvrdí, že ačkoli citát varuje před materialistickou povahou průmyslové situace, zároveň ukazuje směr, kterým se mohou ubírat naděje reformátorů. Verze Galénova citátu od McArthurové zní:
Báseň Chléb a růže byla několikrát zhudebněna. Nejstarší verzi zhudebnila Caroline Kohlsaatová v roce 1917.Poprvé zazněla píseň Kohlsaatové v River Forest Women's Club, kde byla sbormistryní.Ve třicátých letech 20. století píseň hojně používaly ženy, které poskytovaly jídlo a podporu stávkujícím před výrobními závody.Píseň se přenesla i na univerzitní půdu. Na některých ženských vysokých školách se píseň stala součástí jejich tradičního souboru písní.
Od roku 1932 tuto píseň zpívají maturanti na Mount Holyoke College během slavnostního průvodu Laurel Parade, který je součástí tradice promoce na této škole.Je to také jedna z ústředních písní na Bryn Mawr College.Použití písně na Bryn Mawr College vyplynulo z prvního letního vzdělávacího programu tohoto gymnázia. V roce 1921 škola zahájila letní školu pro dělnice. Každý rok se na tuto letní školu sjela stovka převážně nevzdělaných dělnic ztováren,mlýnůasweatshopů, aby zde osm týdnů studovalahumanitní vědyadělnickousolidaritu. Tento program sloužil jako vzor pro ostatní dělnická vzdělávací hnutí ve 20. a 30. letech 20. století.
Píseň získala větší ohlas po druhé světové válce, kdy byla v lednu 1952 publikována v hudebním sborníkuSing Out!.V roce 1974 báseň podruhé zhudebnila Mimi Fariña. Tuto verzi nahráli různí umělci, napříkladJudy Collins,Ani DiFranco, Utah Phillips a Josh Lucker. V roce 1988 ji zhudebnil takéJohn Denver, přičemž použil jinou melodii než v obvyklejší verzi Mimi Fariña. V Německu ji opět zhudebnila Renate Fresow s použitím překladu Hannoveraner Weiberquartett, který se však zpívá většinou s německým překladem Petera Maiwalda. Skladatel Christian Wolff napsal na motivy stávkové písně klavírní skladbu s názvem "Bread And Roses" (1976).Skladatel Christian Wolff napsal na motivy stávkové písně klavírní skladbu "Bread And Roses" (1976).V letech 1989-1991 napsal Si Kahn píseň, jejíž refrén začíná názvem písně: "Všichni zpívali 'Chléb a růže'".
Báseň byla přeložena do ruštiny ruským básníkem Kirillem Felixovičem Medveděvem, zhudebněna podle původní hudby Kohlsaatové a interpretována moskevským politickým aktivistickým punkovým kolektivem Arkadij Kots (Аркадий Коц), který ji v roce 2016 vydal na svém albu "Hudba pro dělnickou třídu".
Mimi Fariña založila v roce 1974 agenturu Bread and Roses Benefit Agency.
Logo Demokratických socialistů Ameriky, kteří vznikli v roce 1982, bylo inspirováno sloganem. "Bread & Roses" je také název celostátního uskupení v rámci této organizace,jehož součástí jsou čtyři (z 16) členů jejího národního politického výboru.
Čtvrtletník vydávaný britskou sekcí organizaceIndustrial Workers of the World("Wobblies") se jmenuje "Bread and Roses".
FilmPridez roku 2014 zachycuje členy velšské hornické komunity, kteří během stávky horníků ve Velké Británii (1984-85) zpívají v hornické lóži National Union of Mineworkers píseň "Bread and Roses".
V roce 2018 byla píseň použita ve videu londýnsko-irské kampaně za právo na potrat. Kampaň propagovala hnutí #HomeToVote, které povzbuzovalo mladé Iry žijící v zahraničí, aby se vrátili domů a hlasovali v referendu o šestatřicátém dodatku irské ústavy.
Podle tohoto hesla je pojmenována mezinárodní socialistická feministická organizacePan y Rosas.
Miriam Schneirová báseň zařadila do svého sborníkuFeminism: The Essential Historical Writingsa označila ji za jedno ze základních děl feminismu.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuBread and Rosesna anglické Wikipedii.