Norimberský proces

Norimberský procesbylsoudníprocesvedenýSpojenými státy,Sovětským svazem,FranciíaVelkou Britániíproti hlavním představitelůmnacistického NěmeckapředMezinárodním vojenským tribunálemvNorimberku. Proces probíhal vJustičním paláci. První proces je také označován jakoProces s hlavními válečnými zločincia byl veden před Mezinárodním vojenským tribunálem, který soudil 24 nejdůležitějších představitelů nacistického Německa, i když někteří hlavní strůjci (Adolf Hitler,Heinrich HimmleraJoseph Goebbels) spáchalisebevraždupřed začátkem procesu.
Proces probíhal od20. listopadu1945do1. října1946.Následné norimberské procesybyly vedeny podle Zákona č. 10 před americkými vojenskými tribunály. Tribunál byl ustanoven na základělondýnské dohody o stíhání válečných zločincůz8. srpna1945 uzavřené meziUSA,SSSR,Velkou BritániíaFrancií.
Dokumenty britského válečného kabinetu vLondýně, které byly zveřejněny2. ledna2006, ukazují, že se britská vláda myšlenkou, jak potrestat zajaté vedoucí nacistické funkcionáře, zabývala již od prosince1942. Britský premiérWinston Churchilldokonce prosazoval, aby tyto osoby byly bez soudu zastřeleny.Postupem času však od tohoto názoru na nátlak USA ustoupil. O nějaký čas později, na konferenci vTeheránu(1943), sovětský vůdceStalinnavrhoval popravu 50 až 100 tisíc německých štábních důstojníků. Americký prezidentFranklin D. Roosevelt, aniž by si uvědomil, že tato poznámka byla míněna vážně, zažertoval, že 49 tisíc by snad mohlo stačit.Churchill však jednoznačně odmítl „chladnokrevnou popravu vojáků bojujících za svou vlast“, ale s nutností potrestat válečné zločince souhlasil. V souladu sMoskevským dokumentem, který sám napsal, pak měli být váleční zločinci souzeni na místě, kde svétrestné činyspáchali. Popravy z politických důvodů byly pro Churchilla naprosto nepřijatelné.
Americký ministr financíHenry Morgenthau mladšínavrhoval plán na úplnoudenacifikaciNěmecka,Morgenthauův plán. V tomto plánu prosazoval nucenoudeindustrializaciNěmecka spolu s dalšími tvrdými opatřeními, ne nepodobnými těm, které sami nacisté plánovali pro východní Evropu. Morgenthauův plán si získal podporu jak Churchilla, tak Roosevelta, ale v závěrečné fázi jednání na konferenci v Quebeku (1944) seSovětský svazvyslovil proti a přiklonil se k soudnímu procesu.
Navíc, když se detaily plánu později dostaly na veřejnost, vzbudily všeobecný nesouhlas.Roosevelt se pod nátlakem veřejného mínění tedy tohoto plánu vzdal, neodvážil se však ihned přijmout jiné stanovisko. Zavržením Morgenthauova plánu vznikla nutnost vytvoření jeho alternativy pro potrestání nacistického vedení. Americký ministr válkyHenry L. Stimsontedy přišel s myšlenkou „Soudu evropských válečných zločinců“. Poté, co Roosevelt v dubnu1945zemřel, dostalo se tomuto plánu plné podpory nového amerického prezidentaHarry S. Trumana.
Po řadě konzultací mezi Spojenými státy, Spojeným královstvím, Sovětským svazem a Francií byly upřesněny podrobnosti soudních procesů. Jejich začátek byl stanoven na20. listopad1945.
O formě potrestání osob odpovědných za spáchání válečných zločinů se diskutovalo v Teheránu (1943), v Jaltě (1945) a v Postupimi (1945) třemi světovými velmocemi,USA,SSSRaVelkou Británií. Místo v soudním tribunálu získala iFrancie.
Právním základem procesů se stalalondýnská chartavydaná 8. srpna 1945, která vymezila působnost soudů na „potrestání hlavních válečných zločinců ze zemí evropské částiOsy“. Přibližně 200 obviněných bylo souzeno v Norimberku, ostatních 1600 pak stanulo před tradičními vojenskými soudy. Právní podklad pro soudní pravomoci tribunálu byl definován vdokumentu o kapitulaci Německa. Státní pravomoci Německa byly převedeny na spojeneckou kontrolní radu, která měla suverénní moc nad Německem, a tím také mohla trestat porušení mezinárodního a válečného práva. Protože ale působnost soudu byla omezena pouze na trestání válečných zločinů, neměl soud oprávnění zabývat se zločiny spáchanými před vypuknutím války 1. září 1939.
Omezení soudních procesů a potrestání mezinárodním tribunálem na občany států Osy vedlo k obvinění, že se jedná pouze ospravedlnost vítězůa že válečné zločinyspojencůsouzeny nebudou. Avšak je běžné, že ozbrojené složky civilizovaných zemí vybaví své jednotky detailním poučením o tom, co je a co není povoleno jejich vojenským řádem. Tento řád je vypracován tak, aby zahrnoval všechny mezinárodní smlouvy a obyčejové válečné právo.Proto, když příslušníci ozbrojených složek spojenců porušili své vojenské řády, mohli být a také byli souzeni jako například po masakru v Biscari.
Bezpodmínečná kapitulacestátů Osy byla neobvyklá a vedla přímo k vytvoření mezinárodního tribunálu. Po ukončení mezinárodních válek byla většinou opatření týkající se podezřelých ze spáchání válečných zločinů zahrnuta v mírové smlouvě. Ve většině případů byli tito podezřelí, kteří se nestali válečnými zajatci, souzeni jurisdikcí jejich vlastního státu. Spojenci tím, že omezili působnost mezinárodního tribunálu pouze na podezřelé ze států Osy, jednali v rámci běžnéhomezinárodního práva.
MěstaLipsko,MnichovaLucemburkbyly krátce uvažovány pro sídlo procesu.
Sovětský svaz chtěl proces vBerlínějako hlavním městěfašistických zločinců,aleNorimberkbyl zvolen ze dvou důvodů:
Jako kompromis se Sověty bylo dohodnuto, že místo procesu bude v Norimberku, Berlín však bude oficiálním sídlem institucí Tribunálu.
Bylo také dohodnuto, že Francie bude mít křeslo v Mezinárodním vojenském tribunálua že první proces (z několika plánovaných) se bude konat v Norimberku.
Každá ze čtyř velmocí poskytla jednoho soudce, jednoho zastupujícího soudce i prokurátory. Soudci byli:
Generální žalobci
Jacksonovým asistentem byl právník Telford Taylor a Shawcrossovými byli Sir David Maxwell-Fyfe a Sir John Wheeler-Bennett.
Většina obhájců byli němečtí právníci.
Mezinárodní vojenský tribunál zahájil svou činnost 18. října 1945 v Justičním paláci v Norimberku.
Prvnímu jednání předsedal sovětský soudce Nikitčenko. Prokuratura představila obžalobu proti 24 válečným zločincům a 6zločinným organizacím–⁠ vedoucí sborNSDAP,Schutzstaffel(SS),Sicherheitsdienst(SD),gestapo,Sturmabteilung(SA) a generální štáb (OKW).
Obvinění byla tato:
Americká okupační správa následně v Norimberku vedlanásledné norimberské procesyve svéokupační zóně.
Norimberský proces významně ovlivnil mezinárodní trestní právo tím, že přispěl k jehokodifikaci. Vliv tribunálu dal podnět k myšlence vytvoření samostatného stálého mezinárodníhosoudu. V době těsně po druhé světové válce byla však tato myšlenka neuskutečnitelná a k přijetíStatutu Mezinárodního trestního soududošlo až o padesát let později.
Závěry Norimberských procesů pomohly k vytvoření těchto dokumentů:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuNuremberg Trialsna anglické Wikipedii.