Kolo

Koloje plochá součást kruhového tvaru, která se může otáčet kolem svého středu. Může být volně otočné na pevnéhřídeli, anebo pevně spojeno s otáčivou hřídelí. Součást spojující kolo a hřídel jenáboj kola. Kolo je podstatnou součástí vozidel a dopravních zařízení, protoževalivý odporje podstatně nižší nežsmykové tření.
Kola se však užívají i v mnoha jiných aplikacích, jako součásti strojů, převodů a pohonů,kladkya setrvačníky neboozubená kola. Vynález kola, starý více než 7 tisíc let, je tak jedním z nejvýznamnějších v celých dějinách techniky.
Ložiskospojuje otáčivou a neotáčivou část (kolo a vůz).Kluzná ložiskajsou známa užívána od dob vynálezu kola.čivalivé ložisko.
Nejstarší zachovalý nález představuje dřevěné kolo staré asi 5 300 let, nalezené v bažině u Vrhniki, asi 15 km jihozápadně odLublaně.Jedná se o pozůstatky dokonale zpracovaného dřevěného kola o průměru 72 cm a osy, na níž bylo zřejmě pevně nasazeno a tvořilo tak součást dvojkolí. Podobné, ale mladší nálezy pocházejí ze Švýcarskaa jihozápadního Německa.
Nejstarší vyobrazení vozu se čtyřmi koly se našlo na zvoncovitém poháru z naleziště u obce Bronocice, asi 40 km severovýchodně odKrakovav Polsku, datovaný do doby mezi3630 až 3380 př. n. l.Nejstarší stopy kol (vyjeté koleje) jsou zdokumentovány z naleziště Flintbek v severním Německu.
Ve 3. tisíciletí př. n. l. se kolo rozšířilo po velké části Evropy, na Středním východě a na Kavkazu. Po roce 1500 př. n. l. byl vůz s koly znám i ve Skandinávii a v Číně. Americké předkolumbovské kultury vozy neznaly, snad proto, že neměly k dispozici vhodná tažná zvířata. Nalezla se však olmécká hračka s malými kolečky z doby kolem 1500 př. n. l. Mezi nejstarší využití kola patříhrnčířský kruh, kolem 4500 př. n. l.
Kola byla zprvu dřevěná, z desek spojovanýchsvlaky, ve střední době bronzové (2200 až 1500 př. n. l.) se objevují lehčíloukoťová kolaválečných vozů, skládaná z částí a opásaná kovovou obručí. S drobnými zdokonaleními se používala až do 20. století. V keltských hrobech se nalezly pohřební vozy s bronzovými loukoťovými koly (zhruba 1500 př. n. l.). Větrné i vodní mlýny potřebovaly kola a převody, ozubená kola byla známa už ve starověku, rozšířila se však až s objevem mechanických hodin v pozdním středověku.
Pronikavé změny v konstrukci kola se objevují v 19. století s rozvojem strojírenského průmyslu a železniční i silniční dopravy. Parní stroj potřebujesetrvačníka převody, podobně jako další stroje, a železniční doprava si vyžádala ocelová kola, obvykle pevně spojená do dvojkolí. Lepší cesty a silnice umožnily i silniční dopravu, jízdní kola potřebovala lehčí drátová kola, která se dodnes užívají i u motocyklů. Vynález dalších motorů a pohonů si vynutil i nové konstrukce kol, u automobilů lisovaných z ocelového plechu s gumovými obručemi a pneumatikami. Kola z lehkých slitin začala u letadel a rozšířila se i u sportovních automobilů.
Kola moderních dopravních prostředků jsou složité systémy s pohonem, odpružením a brzdami. Ve strojírenství se užívají velmi rozmanité druhy kol včetně ozubených a malá i velká kola lze najít téměř všude. Poslední vývoj se zaměřuje na monolitická kola z umělých hmot (Tweel), která sama pruží a tlumí nárazy.
Mechanickému přechodu a spoji mezi kolem ahřídelíse říkánáboj kola. Uplatňuje se na něm mnoho prvků strojírenství:těsnénebovolné uloženípřislícování,pero-drážka,čepyistřižné,ložiskaradiální, ba i axiální,maznice,brzdy, ba dnes ipohonnéčásti jako třebasouosépřevodovkyreduktorovéneboplanetové, ba i celémotorypřímo v náboji, ať už nakoloběžce, nebo napříďovém podvozkuletadla, pro samohybnépojížděníbez letištníhotahače.
Kolo může být také tématem umění. Např. díla