Drač

Drač(albánskyDurrës,italskyDurazzo) je jedno z největších měst vAlbánii, na břehuJaderského moře. Je hlavnímpřístavemzemě a do roku 1920 byla ihlavním městem. Nachází se v centrální části země, 33 km západně od metropoleTirany, s niž tvoří prakticky jednu aglomeraci. podél severního okrajeDračského zálivu(alb.Gjiri i Durrësit).
Název města má původ vestarořeckémΔυρράχιον (Dyrrhachion), které patrně pochází zilyrskéhovýrazu pro příboj.LatinskápodobaDyrrhachium, poprvé doložená ve3. století př. n. l., byla pak různě zkomolena – albánsky jakoDurrës, italsky (Benátčany) jakoDurazzo,slovanskýmijazyky jakoDrač (Драч)atureckyjakoDıraç.
Drač byla založenařeckýmikolonisty zKorintuaKorfuv 7. století př. n. l.Z období nejstarší existence města se do současné doby nicméně nedochovalo téměř nic. Podle legendy vzniklo město při bojiHeraklaproti svým bojům. Ten se postavil za místního vládce, jehož jméno zněloDyrrachus. Místní obyvatelé dodnes považují Herakla za jednoho ze zakladatelů Drače. Původní řecký název osady zněl nicméněEpidamnos.
Na místě současného Drače se nicméně vystřídala celá řada kultur a civilizací. Dle starověkých písemností zde v 10. století př. n. l. žili ilyrštíTaulantovéa pravděpodobně takéLiburnové. Řečtí kolonisté tak přišli již do osídleného kraje, v prostoru dnešního středu města zbudovali osadu v roce 627 př. n. l.Vznikl tak malý přístav. Řekové se postupem v průběhu desetiletí promísili s místními Taulanty. Navíc spolu s nimi vyhnali z oblasti Liburny, další starověký kmen, který obýval oblast střední Albánie.
Gaius Valerius CatullusDrač označil zahospodu Jadranu, neboť se v přístavu často zastavovali početní poutníci, kteří zApeninského poloostrovacestovali směrem do východního Středomoří.
Po skončeníilyrských válekv roce229 př. n. l.přešlo město pod římskou správu. Ilyrové byli poraženi a z regionu vyhnáni. Římská říše Drač přebudovala v klíčovou vojenskou a námořní základnu. Do města byla vedena silniceVia Egnatia, která pokračovala dál naBalkán; další silnice směřovaly např. po pobřeží na jih do městaButrintu. V té době se začal také používatlatinskýnázev městaDyrrachium,řeckýΔυρράχιον/Dyrrachion. Běhemřímské občanské válkydošlo v blízkosti přístavu v roce 48 př. n. l. k bitvě meziJuliem CaesaremaPompeiem, ve které Caesar prohrál. Později římský císařAugustusz Drače učinil město pro vojenské veterány svých legií, které se účastnilyBitvy u Actia. Byla také vyhlášen svobodným městem (latinskyCivitas libera).
Drač byla pravděpodobně jedním z prvních evropských měst, kam začalo okolo přelomu letopočtu pronikat po moři zBlízkého východukřesťanství.Město měl údajně navštívit i sámPavel z Tarsu.
V letech 393–400 jej obsadilvizigótskýkrálAlarich I.
Ve 4. století se město stalo metropolí římské provincieEpirus nova. Navíc se také proslavilo jako rodištěvýchodořímskéhocísařeAnastasia I.V 5. století Drač poškodilo silné zemětřesení, po němž část pobřeží i se zástavbou trvale zaplavilo moře. Škody se projevily především na opevněních a vojenských stavbách, které Byzantinci nařídili přestavět. Poté tak získala Drač jedny z nejmohutnějších hradeb na území západního Balkánu.Hradby, které v tomto století vznikly, byly vysoké 12 metrů a dostatečně široké na to, aby dle dobových historiků po jejich vrcholku mohlo jet čtyřspřeží koní. Některé části původních hradeb se dochovaly až do současné doby. V období čtvrtého a pátého století město zaznamenalo také díky množství obchodníků a řemeslníků období svého největšího rozkvětu.
V roce 481 obléhal městoostrogótskýkrálTheodorich Veliký. V následujících stoletích učinila početné výpady na město ibulharskávojska.
Nejspíše v prvním desetiletí 9. století se Drač stala sídlem jednoho z tzv.themat, militarizovaných správních okrskůByzantské říše.V polovině téhož století se nicméně vnitrozemí za Dračí dostalo na nějakou dobu pod bulharskou nadvládu a Byzantincům zůstalo město samotné a úzký pruh při pobřeží. Bulhaři samotnou Drač dobýt nedokázali.Až do 10. století nicméně zůstávalo město v byzantských rukou, poté se pravděpodobně pod vlivemsňatkové politikystalo součástí bulharského carství. Bulharský car Samuel jmenovalAšota Taronitasprávcem města, ten však utekl doKonstantinopolea žádal byzantského císaře o svržení Bulharů. Ten mu nakonec vyhověl; v roce došlo 1005 k obsazení města byzantským vojskem. Slovanský název města Drač se poprvé objevil nejspíše někdy okolo roku 1018.
Význam Drače byl v 11. a 12. století definován především přítomností byzantského vojska a církevních institucí. Ekonomický význam města byl relativně malý a jen stěží se mohl rovnat období své slávy v dobáchantiky. V roce 1081byla Drač obsazena spolu s částí současnéAlbánieNormanysRobertem Guiscardemv čele. Normané však drželi město pouze krátce; o svůj návrat se ještě neúspěšně pokusili v letech 1107 a 1108,poté Drač dokázali vyplenit ještě v roce 1185.
V roce 1205 se souvislosti sčtvrtou křížovou výpravoua rozvrácením Byzance zmocnila městaBenátská republika, která zde ustanovila autonomníDračské vévodství. O sedm let později bylo město dobyto vojskyEpirského despotátu, jednoho ze států vzniklých na troskách dočasně rozvrácené Byzantské říše. Časté střídání vládců provázelo město i po celé 13. století. Po nějakou dobu byla Drač pod kontrolouSicilského království, usiloval o něj ale opět i Epirský despotát. V roce 1272 zde bylo vyhlášenokrálovstvípod vedenímKarla I. z Anjou. Drač byl jeho hlavním městem.DleGeorgia Pachymérapostihlo v roce 1267 Drač silné zemětřesení; nebylo však v té době jediné. Země se zde třásla ještě jednou v roce 1273, ale škody se podařilo během několika málo let odstranit. V roce 1296 Drač dobyl srbský králMilutina udržel ji pod svojí vládou devět let.Z téhož století pocházejí také první písemné záznamy o existencižidovské komunity, která v Drači žila, a která se věnovala především obchodu se solí. Obchod se solí z Drače zahájili nejspíše kupci původem zDubrovníka; okolní laguny se ukázaly být vhodným místem pro zřízenísalin.
Srbská nadvláda nad Dračí probíhala ještě v letech 1319–1322.Přestože srbský carŠtěpán Dušanovládl téměř celé území současné Albánie v polovině 14. století, Drač byla jediným městem, které zůstalo dynastiiAnjouvců.Neustálý boj mocností o město a region vyústily v pestrou náboženskou strukturu obyvatelstva. Zatímco Byzantinci a Srbové posilovali vliv pravoslavné, resp. ortodoxní církve, ze západu byla prosazovánaŘímskokatolická církev. Od roku 1272 bylo město sídlem biskupa a v roce 1278 zde byl založen idominikánskýklášter. Obyvatelstvo bylo smíšené i jazykově a co do etnického původu. Zastoupeni byliŘekové,Židé,Albáncia část místních mluvila takélatinsky. Žilo zde v té době zhruba dvacet pět tisíc lidí.
Po smrtiŠtěpána Dušanav roce 1355 skončilo srbské panství nad albánským přístavem definitivně a Drače se zmocnil albánský feudální rodThopiů(v r.1382). Ti byli v roce 1392 vytlačeniBenátskou republikou.Benátčané dokázali město udržet poměrně dlouhou dobu; v roce 1466 odrazilitureckouinvazi pod vedením sultánaMehmeda II., v roce 1501 se však Osmané města zmocnili nadobro.Během několika set let turecké nadvlády bylo obyvatelstvo postupněislamizováno. Vzhledem k přerušení čilých obchodních vztahů se zbytkem Středomoří a nástupu orientální mocnosti však prosperita Drače značně utrpěla a město ztratilo svůj dřívější význam.Situace se zlepšila až poté, co Turci podepsaliKarlovický mírv roce 1699 a z velkého impéria spadlo břímě vedení nekonečných válek s evropskými zeměmi. I když situace nebyla idylická a srovnatelná s obdobím středověku nebo antiky, počátek 18. století představoval pro Drač mírný hospodářský vzestup.V závěru století začal růst význam Skadaru co do obchodu a Drač postupně upadala.V druhé polovině 19. století dosahoval počet obyvatel pravděpodobně jen několika tisíc lidí. Západní cestovatelé z počátku 20. století popisovali Drač jako malé město s opuštěnými budovami stojícími mezi rozvalinami monumentálníchbyzantskýchstaveb, pozůstatky opevnění a kostelů. Ruský diplomat a etnografIvan Jastrebovzde zaznamenal sotva několik stovek domů. Běžný byl výskytmalárieve městě.
I přes svůj úpadek sehrálo město v albánském boji za nezávislost na Osmanské říši klíčovou úlohu. Dne26. listopadu1912byla právě zde vyhlášena samostatnost Albánie. Drač se stala provizorním hlavním městem státu.Ještě v ten samý denbyla nicméně obsazenaSrbskem, které se snažilo (spolu sČernou Horou) zajistit v oblasti severní Albánie lepší přístup k moři.Drač měl být hlavním srbským přístavem.Po intervenci evropských mocností se nakonec srbská armáda v dubnu 1913 z města stáhla.
Až do roku 1920, kdy tehdejší králWilhelm Wiedrozhodl o přesunu metropole do Tirany, zůstávala Drač hlavním městem země.
Běhemprvní světové válkybylo město okupovánoitalskýmvojskem a po roce 1916Rakousko-Uherskem.V závěru roku 1918 se v dračském zálivu odehrála námořní bitva, při níž dohodové mocnosti ostřelovaly rakouské lodě. Rakouští námořníci z lodí uprchli, škody byly především materiální povahy na místních budovách a ztrát na lokálním obyvatelstvu. Dne 16. října 1918, jen několik málo dní před kolapsem Rakousko-Uherska, byla Drač obsazena italským vojskem.
V roce 1922 bylo město obsazeno povstalci ze severní Albánie.
V meziválečném období se jako hlavní přístavnezávislé Albánie začalo město po dlouhém období stagnace začalo podstatněji rozvíjet. Vláda investovala nemalé prostředky především do modernizace místního přístavu, který se měl stát bránou pro zahraniční zboží do země. Potřebné technologie a investice zajistilyitalskéfirmy.Moderní přístav pro potřeby obchodních lodí byl v Drači budován v polovině 20. let 20. století dle návrhu italského inženýraLuigiho Luiggihoa dokončen v roce 1927. Mořské dno bylo prohloubeno až do sedmi metrů.Nový přístav učinil konec kotvení lodí na otevřeném moři, které bylo nebezpečné. Ačkoliv již město nebylo sídlem albánské vlády, nechal tehdejší králZog I.vybudovat v Drači svůjletní palác, který se stal jednou z dominant města.
Město bylo částečně postiženo zemětřesením v roce 1926. Jeho obnova byla dalším z impulzů pro modernizaci původně orientální Drače. V roce 1930 zde žilo 19 389 lidí,
V roce 1934 byla Drač neplánovaně a bez oznámení tehdejší albánské vládě navštívena jednotkami italského námořnictva. Událost byla víceméně manifestací italského vlivu nad sousední Albániía nátlak na albánského králeZoga I.aby přístav předal do italské správy a reorganizoval armádu a policii dle italského vzoru. Král nakonec svolil k tomu, aby byl přístav dán v polovině 30. let 20. století do správy italské firmy a na jeho další modernizaci si vláda vzala půjčku ve výši tří milionů franků.
V dubnu 1939 byla Drač, stejně jako zbytekAlbánie, okupovánaItáliía anektována. Z Drače byly vyslány italské jednotky pro okupaci většiny země, stejně jako do následujícího boje sŘeckem. Místní vojenské i policejní posádky kladly okupantům jen malý odpor, neboť byly totálně přečísleny.Odpor kladla pouze ulice a jednotky vedenéAbazem Kupim.Italská okupační správa, vědoma si klíčového významu přístavu, nechala vypracovat velkolepý plán přestavby a modernizace města. Urbanistický plán Drače, který předpokládal vznik pravoúhlé sítě ulic, zhotovili v roce 1942 italští architektiLeone CarmignaniaGherardo Bosio. Inspirován byl tím, který byl již dříve realizován alespoň z části vTiraně. Samotné centrum města mělo být až na jednu velkolepou třídu a náměstí nicméně ušetřeno radikálního bourání orientálních domů z tureckých časů. Historické objekty měly být obklopeny parky a zelení. Nová výstavba měla vzniknout dále od města. Do Drače měla být také přivedena železnice, která italští okupanti po dobu své nadvlády nad Albánií přikládali zásadní význam. Její výstavbu však během několika málo válečných let zrealizovat nedokázali.
V závěru války byla Dračbombardovánaspojeneckým letectvem a těžce poškozena. Po kapitulaci Itálie Drač obsadili němečtí vojáci. Při svém stahování před postupujícímialbánskými partyzánynechali vyhodit do povětří zbytky přístavu. Město bylo osvobozeno dne14. listopadu1944.
Po nástupukomunistické stranyk moci bylo město radikálně přebudováno. Vznikly moderní budovy, kulturní centra apod. Nábřeží bylo přestavěno jako široká promenáda, která sloužila především k pořádání různých politických manifestací na podporuAlbánské strany práce. V souladu s plánem industrializace země zde byly vybudovány nové podniky těžkého průmyslu a rozšířen a obnoven původní přístav. V roce 1947 byla právě odsud zahájena výstavba první albánské železnicesměrem doTirany. Vznik historickyprvní tratispojující dvě největší města v zemi se uskutečnil ještě s podporou sousedníJugoslávie,sousední země pomohla i obnovou zmíněného přístavu.Po zhoršenívzájemných vztahů s Jugosláviíbylo město propagováno jako turistická destinace; Drač navštívili v 50. letech občanéSovětského svazua napříkladČeskoslovenska.Město bylo pro sovětskou pomoc určenou k rozvoji Albánie hlavní vstupní branou, neboť právě sem byly vysílány lodě zOděsyse stroji, potravinami a dalšími potřebnými věcmi.
Královský palác byl přebudován na rekreační centrum albánské mládeže.
V 80. letech 20. století bylo město na krátkou dobu přejmenováno poEnveru HodžovinaDurrës-Enver Hoxha. I před pádem komunistického režimu byla nicméně rozvíjena turistika na atraktivním pobřeží Jaderského moře. Vznikl zde na svoji dobu luxusníhotel Adriatiku. Jižním a východním směrem od dračského přístavu se nachází dlouhá pláž, jejíž využití pro turistickou riviéru bylo přímo předurčeno. K masivní výstavbě hotelových komplexů a další infrastruktury nicméně došlo až po společenských změnách v roce 1991. V nepříliš úspěšných 90. letech, které přivedly zemi na pokraj ozbrojeného konfliktu, ekonomický krach a další komplikace, se město stalo hlavním centrem emigrace z Albánie. Z dračského přístavu odcházely tisíce lidí především do nedalekéItálie, ale i do dalších západoevropských zemí. Jen v březnu 1991 z města odcestovalo na 20 000 lidí.V srpnu 1991 tisíce lidí obsadily místní přístav chtějíc se vystěhovat ze země.
V roce 1997 byly ve městě rozmístěny mezinárodní mírové jednotkyv rámci tzv.Operace Alba, které měly zajistit pořádek po zhroucenípyramidových hera ztrátě úspor většiny obyvatelstva. V roce 1999 zde byly přítomny i jednotkyKFORběhemválky v Kosovu.
V 90. letech 20. století došlo také k dramatickému nárůstu počtu obyvatel města, neboť pád komunistického režimu umožnil překotnou urbanizaci celé země. Lidé z odlehlých vesnic hledali lepší uplatnění ve městech, a Drač byla jako jedno z největších atraktivním cílem. Až do roku 2003 rostl počet obyvatel Drače o 7 % ročně. V některých oblastech docházelo (a stále dochází) k rozvoji zástavby bez souhlasu místních úřadů a řádného plánování (např. v lokalitě Këneta).Řada domů roste jakočerné stavby.Město bylo přeorganizováno z administrativního hlediska do celkem pěti částí. Největší tlak na novou výstavbu nicméně přetrvává buď v centru města, nebo v blízkosti dálnice do Tirany.
Na počátku 21. století bylo město modernizováno; cílem bylo odstranit zaostalost především v oblasti infrastruktury. Na břehu moře vznikla celá řada hotelů a dalších turistických komplexů. Obnoveno bylo historické jádro města, zvýšil se početturistů, kteří Drač navštěvují. ZTiranybyla zavedena první čtyřproudá silnice (SH2).Panorama města doplnila řada výškových budov. Po několika desítkách let násilného ateismu byly obnoveny kostely a mešity.
V druhé dekádě uvedeného století byl iniciován projekt s názvemVeleira, který si kladl za cíl modernizovat prostor nedaleko místního přístavu. Stal se nicméně terčem kritiky místních obyvatel. Hodnota celého projektu dosahovala 4,6 milionůeur.Přístav má umožnit rozvoj města aEdi Ramajej označil, že promění Drač v "nové Monako". Má zde kotvit až 280 jacht.Byla také vybudována cyklostezka v délce sedmi kilometrů po mořském pobřeží.
V listopadu 2019 zasáhlo Drač spolu s jeho okolím zemětřesení o síle 6,4 a 5,4 stupňůRichterovy škály. Zemětřesení zde poničilo několik obytných budov a i některé historické objekty, jako např. pozůstatky středověkých hradeb města.Zahynulo při něm 52 lidí.
V roce2022uskutečnil dračský magistrát architektonickou soutěž, jejímž předmětem byla přestavba oblastí, kde se nachází římské památky (např. amfiteátr) na archeologický park, který by zachoval a zdůraznil hodnotu více než tisíciletých staveb.Albánská vláda v témže roce zamýšlela rovněž umístit do Drače základnuNATO.Modernizován má být rovněž i místní přístav.
Drač má tepléstředomořské podnebís kontinentálními vlivy. Léta jsou horká a suchá, zimy relativně mírné. Prší především na podzim (hlavně v listopadu) a na jaře. Nejnižší průměrné teploty jsou v lednu s průměrnými nočními minimy okolo 5 °C a denními maximy okolo 12 °C. V létě se průměrné teploty pohybují mezi 21 °C v noci po 28 °C ve dne.
Město Drač je jako administrativní jednotka druhá co do počtu obyvatel hned poTiraně. V roce 2011 žilo na území města 113 249 obyvatel. Po připočtení obcí, které byly k Drači připojeny v roce 2015 v souvislosti se správní reformou jednotlivých albánských obcí dosáhl celkový počet obyvatel 175 110.
Vývoj obyvatelstva města v období od roku 1850 probíhal následujícím způsobem:
Většina obyvatel Drače se hlásí ksunnitskémuislámu, menší část kekřesťanství. Vcelém krajise 67,46 % obyvatel hlásilo ksunnitskému islámua 4,53 % k různýmkřesťanským církvím. Většina křesťanů bylaortodoxního vyznání, kŘímskokatolické církvise přihlásilo pouhých 0,12 % obyvatel kraje.
Pro potřeby křesťanů slouží katedrála sv. Lucie, která se nachází v centru města, a která do roku 1991 byla vzhledem k striktní ateistické politice země pro veřejnost uzavřena. Jednou z dominant města je takéVelká mešita, zbudovaná v roce 1937 a obnovená po roce 1991. Nachází se tu dva pravoslavné kostely (sv. Pavla a sv. Jiří).
Území města sousedí sVorëna východě, dále s městyShijakaKavaja. Na severovýchodě hraničí s městemKrujëaFushë-Krujë.
Drač je rozdělena na šest obvodů.
Město Drač zastupuje navenek starosta. Záležitosti města jsou schvalovány zastupitelstvem, které čítá 51 členů volených naobdobív délce 4 roků.
Městský znak byl schválen radou města v roce 1995. Tvoří jej bílá silueta pevnosti na tyrkysově modrém pozadí. Na tomto štítu je umístěn erb středověkého roduThopiů(zlatý lev na červeném pozadí), který vládl městu ve 14. století.
Drač je druhým největším ekonomickým centrem země po metropoli Tiraně. Míra nezaměstnanosti v Drači dosahovala v roce 2012 11,8 %, předpokládá se, že po zahrnutí i neregistrovaných osob bude, stejně jako je tomu i v zemích např. bývalé Jugoslávie, okolo 25 %.
Okolní krajina severně a východně od města je intenzivně zemědělsky využívána. Kromě tradičních obilovin je také pěstováno víno.
V souvislosti s industrializací země v druhé polovině 20. století byly v Drači a jejím okolí vybudovány podniky, které zpracovávajíkůži,plastyatabák. V Drači byly v dobách existence komunistické Albánie vyráběny cigarety značkyNish Cigare, dále zde byly závody na výrobu léků, krmiv,pesticidů.
Po roce 1991 získaly hlavní význam v zaměstnanosti Drače služby, především turistika. Vhodné podmínky na jižním okraji města umožnily téměř nekontrolovatelný růst různých hotelů a dalších zařízení pro turisty, které přináší značný příjem pro město. Před vypuknutímpandemie covidu-19město navštěvovalo až 800 000 lidí ročně. V třetí dekádě21. stoletíse město stalo oblíbenou destinací pro návštěvníky z nedalekéhoSrbska.
Severní pobřeží je rozvíjeno jako destinace pro movité turisty, jednotlivé resorty zde jsou budovány od roku 2009.
Stejně jako v celé Albánii měla i Drač po dlouhou dobu značně problematický stav životního prostředí. V letech 2010–2011 byl vypracován celoměstský plánodpadního hospodářství, který si kladl za cíl zlepšit situaci v uvedeném směru.
Do Drače směřují hlavní albánské silnice i železnice.Panevropský koridorVIII začíná přímo zde, z Drače do Albánie směřují některé silnice I. třídy (SH2, SH4 a SH56). První uvedená má charakter čtyřproudé komunikace blížící se dálnici a je stavebně oddělena od dalších silničních tahů.
Zkoncové staniceDurrës(společný terminál s autobusovým nádražím a osobním přístavem) vedou přes uzlové nádražíShkozetželezniční tratě směrVorë(a dáleTirana,Skadar) aRrogozhinë,Fier,Elbasan). Místníželezniční trať do Tiranyje historicky nejstarší v Albánii. Funguje zde osobní i nákladní doprava. Železniční trať, která byla v třetí dekádě21. stoletív žalostném stavu, má být rekonstruována.
Město má největší přístav v zemi. Je propojen pravidelnýmitrajektovýmilinkami s italskými městyBari,AnconaaTerst. Přístav se rozkládá na ploše celkem 65 hektarů, hluboký je 7,3–11,5 metrů, táhne se po 1,4 km mořského pobřeží. Přístav zaměstnává okolo čtyř stovek lidí a dokáže odbavit až 1,5 milionu cestujících ročně. Dračský přístav co do velikosti následují na albánském pobřeží dále městaVloraaShëngjin. Má klíčový význam také pro dopravu surovin mezi Jaderským a Černým mořem.
Nejbližší letiště jeLetiště Tirana, vzdálené okolo 20 km východním směrem.
Mezi vysoké školy, které v Drači působí, patří např. Univerzita v Drači, Vzdělávací institut bratrů Kajtazijů a veřejná univerzitaUniversiteti Aleksandër Moisiu, založená albánskou vládou 20. prosince 2005 a slavnostně otevřená v roce 2006, která jako jediná škola v Albánii používá americký vzdělávací systém.
Působí zde fotbalový klubKS Teuta Durrës, založený v roce 1920, jeho domovským stadionem jeStadioni Niko Dovana.
Díky dlouhým dějinám má Drač řadu historických pamětihodností, které jsou na území Albánie unikátní.
Nálezy z archeologických lokalit v Drači a jejím okolí jsou shromážděny v místnímArcheologickém muzeu(albánskyMuzeu Arkeologjik), které je největší svého druhu v zemi.
Kromě toho se v Drači konají různé kulturní akce, jako např. každý rokbalkánský folklorní festival.
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůDurrësna anglické Wikipedii,Dračna srbské Wikipedii aDurrësna německé Wikipedii.