Camargský kůň

Camargští konějsou velmi odolníběloušinevelkého vzrůstu. Žijí ve slaných bažinách na jihu Francie, kde se živí tvrdými travinami arákosem. Koně žijí polodivoce, jejich stáda se nazývajímanady. Kůň camargský představuje jednoho z asi 200 různých plemen koní a poníků. Ačkoliv se camargský kůň řadí mezi pravé koně, dosahuje jeho výška zřídka 1,42 m, a měl by tedy spíše patřit kponíkům.
Camargští koně pochází zdeltyřekyRhôny, z oblastiCamargue. Pravděpodobně zde žijí již odpravěku, jejich kresby (17 000 let staré) byly nalezeny v jeskyníchLascauxaNiaux. V doběstěhování národůse křížili s mongolskými, asijskými a berberskými koňmi.Plemenobylo uznáno až roku1968.
Toto plemeno je poměrně primitivní, má těžkou hlavu, krátký krk a strmé plece, ale také dobře stavěné nohy se širokýmikopyty, která se vůbec nemusí kovat. Měří většinou kolem 142 cm, dospívají velmi pozdě (5-7let), ale jsou dlouhověcí. Co se chodů týká, je toto plemeno velmi pohodlné vecvalu,krokmá dlouhý s vysokou akcí kolen, ale krátký a nepohodlnýklus.
Camargský kůň je stále nezbytný pro francouzské pastevce černých býků, kteří se nazývajígardiani. K jejich vybavení patří 11 m dlouhélasoz koňských žíní (používá se v ohradě) a trojzubec (používá se v terénu), používají zvláštní sedla a postroje (například klecovétřmeny). Velké využití má i prokoridu.
Domovinou těchto divoce žijících koní jsou vlhké oblasti a slané naplaveniny v deltě řekyRhônyv jižní Francii. Plemeno se dnes vyskytuje výlučně v krajiCamargue. Předpokládá se, že tito koně jsou přímými potomky prehistorických koní, kteří v těchto končinách žili.
Kůň je výlučněbýložraveca jeho potrava se skládá z rozličných travin a bylin. Chrup koní je proto zcela přizpůsoben přijímání rostlinné potravy. V přední části horní i dolní čelisti má po šesti řezácích, kterými uškubává traviny nebo části rostlin. Kouše pomocípremolárůneboli třenových zubů amolárůčili stoliček, které vyrůstají v zadní části čelisti. Camargští koně se až 22 hodin denně toulají po kraji a při chůzi se neustále pasou.
Místní obyvatelé používali camargské plemeno jako pasteveckého a jezdeckého koně. Pravidelně každý rok se koná třídění camargských koní. Smysl této akce spočívá ve vyhledávání narozených hříbat, která jsou chycena a označena vypálením znamení (výžehu) se znakem a iniciálami majitelů jejich rodného stáda.
Pohlavní dospělost u klisny je v 18. měsíci, u hřebce v 1.–2. roce. Období rozmnožování je na jaře, samice je březí 11–13 měsíců. Většinou se rodí jediné hříbě, které zpravidla zůstává u matky po dobu několika měsíců, kdy se o něj matka neúnavně stará.
Camargský kůň žije ve stádech neboli manadách, které se volně pohybují po krajině. V těchto skupinách je vůdčí hřebec, který vyhání mladé hřebečky coby nastávající konkurenci. Tito hřebci se spojují do malých skupin, jakýchsi „mládežnických klubů“, v nichž žijí až do doby, kdy dospějí a jsou schopni si vydobýt vlastní stádo klisen. Při těchto náruživých divokých soubojích jsou hlavními zbraněmi hřebců kopyta a zuby.
Živí se především travou, ale také bylinami a listím. Jejich hlasové projevy přecházejí od tichého řehtání až po pronikavé hýkání. Délka života je 20–25 let.
Na území Francie žijí ještě dvě další původní polodivoká plemena koní.Kůň mérenskýpochází z kraje na východních svazích pyrenejí podél řeky Ariége a svéráznýpony Potiokz Baskicka.
AUDA, Pavel.Encyklopedie zvířat. Praha: Grafia Press Production Kapitola savci, s. 131.