Ch

Chje čtrnácté písmenočeské abecedy. Včeštiněaslovenštiněje z hlediska abecedního řazení tatospřežkapovažována za jedno písmeno (řadí se mezihai), v dalších jazycích je považována za běžnou spřežku dvou písmen. Kód vMorseově abeceděje - - - -.
Spřežka vznikla pro přepis řeckého písmene χ (chí), které se vyslovovalo jakoneznělá velární ploziva(k) spřídechem, tedy[kʰ], dolatinky. Podobou tohoto řeckého písmene je inspirován přepis neznělé české výslovnosti do mezinárodní fonetické abecedyIPApísmenem latinky x. Výslovnost písmene x ve středoamerickém a jihoamerickém dialektušpanělštinyje také shodná jako česká výslovnost písmene ch.
V češtině se spřežka „ch“ používala prakticky od počátku českého písemnictví. Od konce 12. století až do začátku 14. století však význam této ani jiných spřežek nebyl ustálen. Spřežka „ch“ v té době mohla označovat hlásky c, č, ch, h, k, s, š.
Přestože je v češtině tradičně označováno za písmeno, nejedná se o celistvý zvláštní znak, nýbrž o spřežku složenou z dvou znakůcah. Proto se jako velká iniciála správně píše jen jeho první část, pokud se nepíše celé slovo velkými písmeny. Při psaní proloženým písmem nebo při svislém psaní slov praxe kolísá, lze se setkat i s tím, že se oba znaky píšou pohromadě.
Ve zkratkách tvořených prvními písmeny slov se „ch“ zachovává celé a je-li celá zkratka psána velkými písmeny, i CH se obvykle píše celé velké (např.VŠCHT–Vysoká škola chemicko-technologická,CHKO–chráněná krajinná oblast).
V některých jiných jazycích, kde se spřežka ch také používá, je považována za dvojici písmen a do zkratek sehnepřenáší, například zkratka německého názvu Chemische Fabrik Kalk GmbH je CFK.
V češtině a slovenštině se celá spřežka ch při abecedním řazení považuje za jediné písmeno a řadí se až mezi písmena „h“ a „i“.
Jako prvek abecedního řazení se používá i ve španělské abecedě, kde se řadí mezicad.Naopak např. vangličtiněnebo vpolštiněnení prvkem abecedního řazení a řadí se tak předci-.
V několika českých slovech, většinou řídce užívaných, slangových a zastaralých, je obsažena skupina písmen „ch“, která nemá význam písmene „ch“, ale označuje dvojici hlásek, z nichž každá patří k jinému slovnímu základu, prvního s koncemca druhého se začátkemh, a zároveň k jiné slabice. Českého původu je slovo mlachuba (ten, kdo mlátí hubou, synonymum obdobného slova tlučhuba). Dále jde hlavně o slova zčásti nebo zcela přejatá zněmčiny, např. puchoblík (který vznikl ze slov pucovat a hoblík), báchamr (bác a hamr),švarchandl (černý obchod, šmelina), kurchasák (krátký hasák), rajchaus (nevěstinec), puchadr (hadr na čištění).Někdy proto lidé slova, kde dochází k souběhu c a h, rozdělují: truchlas (hlas daný natruc) píšou jako truc-hlas nebo truc hlas.
V klasické latině a tedy původní latince se spřežkachpoužívala pro přepis řeckého písmeneχ(chí), které se vyslovovalo jakoneznělá velární ploziva[k]spřídechem, tedy[kʰ]. V pozdně antické a středověké latině se pak výslovnost posunula a rozrůznila způsobem, který zrcadlí mnohost čtení spřežky ch v moderních evropských jazycích.
V češtině se písmenochnejčastěji vyslovuje jakoneznělá velární frikativa[x], přiasimilaci znělostibuď jakoznělá velární frikativa[ɣ](zpravidla vČechách), nebo jakoznělá glotální frikativa[ɦ](zpravidla naMoravě), například ve spojení „bych byl“.Výjimkou jsou samozřejmě výše uvedené případy složených slov, kdy nejde o písmenoch, ale dvojici písmencah.
Se stejným čtením (výslovností) jako v češtině se používá také ve slovenštině, polštině (kde se čte stejně jakoh), v jazycechamorro,velštině,litevštiněakečuánštině.
V němčině se čte většinou podle polohy (zpravidla v závislosti na předcházející hlásce a nejde-li o spřežkuschnebotsch) buď jakoneznělá uvulární frikativa[χ⁠], dialekticky nahrazovaná též neznělou velární frikativou[x], nebo jakoneznělá palatální frikativa[ç], méně často (zejména v cizích slovech) jakoneznělá velární ploziva[k].
V angličtině se spřežkachčte nejčastěji jakoneznělá postalveolární afrikáta[t͡ʃ⁠](march, change) nebo jakoneznělá velární ploziva[k](stomach, Christmas).
Vefrancouzštiněse čte jakoneznělá postalveolární frikativa[ʃ⁠], ve slovech řeckého původu jakoneznělá velární ploziva[k].
Vbretonštiněsechčte shodně jako ve francouzštině, tj.[ʃ⁠], pro zápisvelární frikativyse místo staršího zápisuchod roku 1658 postupně prosazuje spřežkac’h, kterou obecně čteme jako neznělé[x](či jako jeho znělý protějšek[ɣ], případně jakoneznělá glotální frikativa[h], či jeho znělý protějšek[ɦ]– rozdíly ve výslovnostic’hjsou závislé na dialektu, pozici ve slově či zda jde o výsledek náslovné mutace počátečníhog-apod.).
Vitalštiněvložení písmenehza písmenocpřed písmenyeneboipůsobí, že secneměkčí na[t͡ʃ⁠](neznělá postalveolární afrikáta), ale čte se jakoneznělá velární ploziva[k]stejně jako před jinými písmeny.
Pro správné kodování sledu písmencahv Unicode je nutné mezi písmenacah(potažmo jejich kapitální protějšky) vložit znakCombining Grapheme Joiner– jinak je sled písmen považován za spřežku.Navzdory názvu tento speciální znak neslouží ke spojování znaků, ale k oddělení. Pokud se tak nestane, software nemůže tento sled písmen správně abecedně řadit. Toto se děje kvůli tomu, že software nemůže rozpoznat spřežkuchod pouhého sleducah. Příklad:chladvscheeseburger.
Cizí slova v českém textu by správně měla mít mezicahvložený Combining Graphene Joiner. Software by měl v češtině považovat každý sled písmencahza spřežkuch. Pro rozpoznání spřežek od pouhého sledu dvou písmen je tedy nutné vložit mezi pouhý sled písmen Combining Grapheme Joiner.