Čas (časopis)

Čas(ČAS.) byl názevčasopisurealistické skupiny (Josef Kaizl,Karel Kramář,Tomáš Garrigue Masaryk), který založil roku 1886Jan Herben.
Časzaložil Jan Herben, když se kvůli svému angažování proti tzv.Rukopisůmrozešel se svým předchozím zaměstnavatelem, vydavatelemNárodních listůJuliem Grégrem. První číslo vyšlo 20. prosince 1886, s periodicitou dvakrát měsíčně.Svobodu časopisu proti napadání nového periodika regionálním tiskem (Kolínské listy,Kutnohorské listyaj.) iNárodními listyGrégrovými bránil profesor Masaryk. Na jejich neurvalý útok rázně odpověděl 5. března 1887 článkem v Času nazvaným „Vlastenecká policie“. Formuloval osm důvodů protiNárodním listůma uvedl podstatu toho, proč skutečná česká inteligence „nemůže jít s Grégrovými Národními listy“.
V říjnu 1888 začali „realisté“ jednat s dr. Herbenem o převzetí časopisu, a tak (vzhledem k přátelství) číslo z 5. listopadu 1888 vyšlo nejen pod Herbenovou a Masarykovou redakcí, ale také pod Kaizlovým dohledem.
Od roku 1889 vycházelČasjako týdeník a v letech 1894–1906 jejHerbenvydával sám. Roku 1897 vycházely vČasuHerbenovy vzpomínky nazvané „Deset let proti proudu“, mapující také deset let „bojů“ skupiny realistů proti mladočeským liberálům, inspirované a spoluredigované T. G. Masarykem, které byly v roce 1898 vydány knižně.V letech 1901–1915 vycházel jako deník, než byl úředně zastaven. Začátkem „velké války“, jak píše Masaryk ve svéSvětové revoluci, přinášelČasvelmi čtené články, zejména o bojích, postupu a ústupu Rusů a redakční porady, jichž se účastnil probíhaly denně. Tehdy vKnihovničce Časuvycházely i publikace knižní, většinou brožované, nejen v češtině, ale i německy.
Činnost spojená s redakcíČasu,zahájení Masarykova odboje a zahraniční akce budily značnou pozornost policie. V listopadu 1914 byl v souvislosti se zprávami, které zde byly otiskovány, zatčen a vyšetřovánCyril Dušek. V období od 28. července do 24. listopadu 1914 bylČascelkem devětasedmdesátkrátkonfiskován. K jeho zastavení došlo 26. srpna 1915.Úlohu časopisu realistů během první světové války převzala MasarykovaNaše doba.Opět vycházel v doběprvní republiky1921–1935.
Po založeníRealistické strany(původním názvem České strany lidové) na přelomu března a dubna 1900 a vyhlášení jejího programu (jehož autory byli T. G. Masaryk,František Drtinaa profesor práv a ekonomieJosef Gruber) se stalČasorgánem strany.
V roce 1900 navštívil Masaryk Kladno, kde 5. července přednášel na pozvání studentů a sociálních demokratů o významumistra Jana Husa. Po schůzi byl za zpěvu dělnických písní doprovozen účastníky přednášky až k nádraží.Čas(deníkem se stalČasaž v září 1900) informoval 8. července takto: „O významu Mistra Jana Husa přednášel dne 5. července na Kladně ve schůzi svolané studenty kladenskými s politickým spolkem sociálnědemokratickým prof. dr. T. G. Masaryk. Schůze byla velmi četně navštívena, zejména dělníky a jejich ženami. Do slavnostního večera nezapadl ani jediný rušivý hlas. Účastníci schůze okázalým průvodem prof. Masaryka doprovodili k nádraží, zpívajíce dělnické písně.“
VČasuzačal publikovat například básníkPetr Bezručnebo autorBroučků, evangelický farářJan Karafiát.  Na přelomu století psal doČasuna přímou výzvu Jana Herbena Masarykův student na pražské filosofické fakultěMilan Rastislav Štefánik.Od roku 1902 působil v redakciČasuArnošt Heinrich, od roku 1904 redaktor brněnskýchLidových novina pozdější člen Masarykovy odbojové organizaceMaffie. Odpovědným redaktorem listu byl v té době Masarykovi blízký další pozdější „mafián“Cyril Dušek. V roce 1913 začal vČasunovinářskou kariéruFerdinand Peroutka.
Jan Herbendostal v polovině ledna 1899 poštovní zásilku od tehdy zcela neznámého autora, jímž bylPetr Bezruč. Žádal o vytištění tří básní, které se šéfredaktoroviČasulíbily, a připravil jejich otištění: „Den Palackého“, „Škaredý zjev“, „Jen jedenkrát“. (Vyšla pouze třetí báseň, první dvě zakázal cenzor.) Z dlouhodobé korespondence obou pánů vzešlo publikování více než třiceti básní, kteréČassouhrnně vydal v roce 1903 pod názvemSlezské číslojako svou literární přílohu s názvem „Knihovnička »Času«“ (č. 35). Básně jsou součástí jediné Bezručovy básnické sbírky, později označované pod souhrnným názvem "Slezské písně" a takto rovněž vydávané.
Jan Karafiátvydal v době svého působení ve Velké Lhotě roku 1876 knihuBroučci, anonymně a vlastním nákladem. Po letech se dostala do rukou Jana Herbena, který ji půjčil mladému redaktoroviČasuGustavu Jarošovi, který roku 1893 napsal doČasučlánek začínající slovy: „Uznávám za potřebné promluviti o dětské knížce, jejíž spisovatel nadto není znám, která je již 17 let na světě a možno říci ze světa. Básníka jejího lze s rozvahou nazvati českým Andersenem.“ DíkyČasuse z neznámé knihy stalo žádané zboží a následovalo několik vydání za sebou, ale teprve v desátém vydání v roce 1912 byla knížka vydána s plným jménem autora.
Po sporu o Těšínsko začal roku 1920 ministrBenešjednat s Poláky, a tím vzbudil nevoli národní demokracie. PředsedaKramářměl roku 1922 pět přednášek o zahraniční politice, v nichž také nařkl Beneše, že politice nerozumí. Prezident Masaryk mu pádně odpověděl dvanácti novinovými příspěvky podepsanými různými šiframi, neboť mu ústava ukládala maximální zdrženlivost v kritice žijících politiků. Autora, prezidenta Masaryka, identifikoval historikJaroslav Werstadt, ale u jednoho velmi rozsáhlého článku, který vzbudil největší rozruch, si nebyl jist. Článek podepsaný iniciálou „T.“ vyšel v meziválečnémČasu3. listopadu 1923 s titulkem „Prodaná nevěsta bez Jeníka“.
Pisatel reagoval na Kramářův článek otištěný vNárodních listechv den pátého výročí vzniku republiky. Kramář v něm preferoval domácí odboj a o zahraničním se nerozepsal. Proto ten pisatelův vtipný název článku a následující odstavec: „Jubilejní článek se obešel bez jména prezidenta Masaryka. Dr. Kramář chce provozovat »Prodanou nevěstu« bez Jeníka. Úmysl píchá do očí. Bez Vaška by to snad šlo, bez Jeníka je hra nemožná.“ Taktéž úmysl pisatele „T.“ píchá do očí: Masaryka přirovnává k Jeníkovi a koho obsadil do role Vaška, si lze domyslet. Vtipný článek vČasuje velmi dlouhý; věta ze závěru: „Pohříchu 28. října dr. Kramář zahrál na starý kolovrátek. V tom právě vidíme tu dvojakost strany – dr. Kramář překáží!“ Pisatel neříká, že překáží jemu, pouze konstatuje, že Kramář poškozuje svou stranu, její tiskový orgán i její žádoucí spolupráci s ostatními demokratickými proudy v zemi, což se záhy ukázalo jako pravdivé. Po patnácti letech, v roce 1938 se spisovatelIvan Herbenpokusil doložit, že autorem byl jeho otec Jan Herben, ale nepřesvědčil ani prezidentova synaJana Masaryka.
V září roku 1920 vyšly v časopisuČaspříspěvky s názvem „Naše otázky a bolševické Rusko“, které pisatel podepsal pseudonymem „Československý legionář“. Avšak skutečnost, že se za tímto pseudonymem skrývalT. G. Masaryk, byla veřejným tajemstvím.
V roce 1993 bylČasobnoven. Jako občasníkMasarykova demokratického hnutívychází 4krát až 6krát ročně (ISSN 1210-1648). Předsedy redakčního kruhu obnovenéhoČasubyli dr. Zdeněk Koňák (1993–1994), doc.Jaromír Hořec(1995–2004),Miroslav Sígl(2005–2006) a doc.Vratislav Preclík(2006–2011), který je od roku 2011 předsedou nově zřízené redakční rady, zabývající se zejména legionářskoui sokolskouproblematikou ve vztahu k T. G. Masarykovi a lidem kolem něho, i místům jeho působení. A také ranou historií časopisu ČAS.Zavedl rovněž rubriku „hledání mostů přes řeku času, právě před sto lety“.V ní kriticky mapuje události První republiky.A vyjadřuje se také k současnému dění.Publikoval také řadu příspěvků o prvním českém prezidentovi.
Od roku 2011 přispívá odbornými články prof.Josef Dolista, který se zaměřuje na Masarykův filozofický koncepta je členem redakční rady i voleným členem předsednictva Masarykova demokratického hnutí. Postihuje rovněž aktuální problémy.Jako v roce 2021 (na VI. sněmu MDH v Praze 1, 10. září) nově zvolený předseda MDH píše doČasutaké pravidelné úvodníky („Slovo předsedy“).
Od roku 2008 jsou vČasutaké zveřejňovány vybrané vítězné práce studentů a žáků účastnících se celostátní soutěže „Masaryk do škol“ (TGM – život, dílo a odkaz pro současnost i budoucnost).