Chuej-cung (Sung)

Chuej-cung(čínskypchin-jinemHuīzōng,znaky徽宗;2. listopadu1082–4. června1135), vlastním jménemČao Ťi(čínskypchin-jinemZhào Jí,znakyzjednodušené赵佶, tradiční趙佶), zdynastie Sungv letech1100–1126vládl čínskéříši Sung. Nastoupil po svém bratru, císařiČe-cungovi.
Miloval umění, sám byl uznávaný malíř a kaligraf. Vojenství zanedbal a útoku džürčenskéříše Ťinpočínajícímu roku1125se nebyl schopen bránit. Začátkem roku 1126 abdikoval ve prospěch synaČchin-cunga. Následující rok byl i se svým nástupcem zajat ťinskou armádou, která dobyla severní Čínu včetně hlavního městaKchaj-fengu, a odvlečen doMandžuska. V zajetí žil jako markýz z Chun-te (昏德侯), po několika letech zemřel.
Císař Chuej-cung, kromě účasti v řízení země, při kterém favorizoval reformní frakci, byl kultivovaný vládce, který velkou část svého času věnoval umění. Pro svou potěchu vybudoval velké sbírky obrazů,kaligrafiía starožitností z předchozích čínských ér. Sám psal básně, byl znám jako vášnivý malíř, vytvořil svou vlastní kaligrafický styl, zajímal se o architekturu a zahradní design, a napsal pojednání o medicíně ataoismu.Obklopil se malíři a provedl reformu dvorní hudby.Stejně jako mnoho jiných učených mužů jeho doby, byl všestranně nadaný. Nicméně, jeho panování poznamenala neúspěšná zahraniční politika, která vyústila v katastrofu – ztrátu severní poloviny říše včetně hlavního města.
Chuej-cung byl velký malíř, básník a kaligraf. Také hrál na citeruku-čchin, v paláci zřídilWan-čchin tchang(萬琴堂, Síň deseti tisíc citer). Vyvinul obrovské úsilí na vyhledávání uměleckých mistrů. Vakademii Chan-linvzniklo samostatné oddělení malířství Chan-lin chua-jüan (翰林画院), kde soustředil nejlepší malíře Číny i jejich díla.
Nejčastějším námětem Chuej-cungových obrazů byli „květiny a ptáci“, příkladem jePětibarevný papoušek na kvetoucí meruňce. Jeho kopieČang SüanovaobrazuDvorské dámy připravují nově utkané hedvábíje jedinou zachovanou kopií tohoto díla. V kaligrafii zavedl „štíhlý zlatý styl“ (瘦金體,šou-ťin-tchi). Pojmenování stylu je odvozeno od vzhledu písma, které připomíná zlaté vlákno, zkroucené a stočené. Chuej-cung byl také milovník čaje. NapsalVelké pojednání o čaji(大觀茶論,Ta-kuan čcha-lun), mistrný a podrobný popis čaje a čajového obřadu ve všech souvislostech.
Jako pravý umělec Chuej-cung zanedbával armádu, vojenská moc sungské Číny klesla a země byla vydána na milost a nemilost zahraničních nepřátel. Císař se roku 1106 pokusil prosadil svou autoritu symbolickým aktem, odlitímDevíti bronzových trojnožek, před staletími ztracených.
Roku 1115 se Džürčeni vzbouřili proti kitanskéříši Liaoa vyhlásiliříše Ťin. Sungská vláda souhlasila se spojenectvím s ní, podle dohody měli Džürčeni zaútočit na Liao ze severu a Sungové z jihu. Sungská armáda byla neúspěšná, Džürčeni však rozdrtili Kitany a obsadili celé Liao. Tím však boje neskončily, Džürčeni viděli slabost říše Sung a vyhlásili ji válku. Začátkem roku 1126 jejich armáda překročilaŽlutou řekua přiblížila se na dohled sungského hlavního městaKchaj-fengu. Vystrašený Chuej-cung 18. ledna 1126 abdikoval ve prospěch svého syna, nyní císařeČchin-cunga.
Překonání hradeb Kchaj-fengu byl pro ťinskou jízdu obtížný úkol, a to, spolu s prudkým odporem vedeným těmi úředníky, kteří neztratili nervy jako Chuej-cung, přimělo Džürčeny k přerušení obležení města a návratu na sever. Nicméně sungská vláda musela podepsat ponižující smlouvu, v níž souhlasila s výplatou velmi vysokého odškodnění a každoročním tributem v budoucnosti. Na úpadek sungské moci zareagovali i sousedé –Korea, dosud uznávající sungskou svrchovanost, se prohlásila vazalem říše Ťin.
Ale ani ponižující podmínky smlouvy sungskou říši nezachránily. Během několika měsíců se ťinské armády vrátily do Číny, tentokrát odhodlány překonat kchajfengské hradby. Po urputných bojích Džürčeni nakonec 9. ledna 1127 vstoupili do metropole, čímž začalo mnoho dní plenění, znásilňování a masakrů. Bývalý císař Chuej-cung a jeho syn, císař Čchin-cung, byli zajati i s celým dvorem a harémem a odvlečeni na sever, většinou do Šang-ťingu, hlavního města říše Ťin blízko dnešníhoCharbinu. Jednomu z Chuej-cungových synů se podařilo uniknout do jižní Číny, kde se prohlásil císařem (později obdržel chrámové jménoKao-cung) a zorganizoval odpor proti Džürčenům.
Chuej-cung a Čchin-cung byli 20. března 1127 ťinskou vládou zbaveni hodností a titulů a degradováni do stavu prostých poddaných. Rozhodnutím z 10. května 1127 byl Chuej-cung deportován do severního Mandžuska, kde strávil posledních osm let svého života. V ponižující epizodě museli oba bývalí sungští císaři roku 1128 uctít předky ťinských panovníků v jejich svatyni v Šang-ťingu.Ťinský císař jim toho roku urážlivě udělil nízké tituly, Chuej-cungovi markýze Chun-te (昏德侯, doslova „markýz zmatené ctnosti“) a Čchin-cungovi markýze Čung-chun (重昏侯, „těžce zmatený markýz“).
Roku 1137 ťinská vláda oficiálně uvědomila panovníka říše (Jižní) Sung o smrti Chuej-cunga.Bývalý císař, dříve nejmocnější vládce na zemi žijící v přepychu, zemřel jako zlomený muž ve Wu-kuo-čchenguve vzdáleném severním Mandžusku v červnu 1135, v dvaapadesáti letech.
O několik let později, roku 1141, kdy probíhala mírová jednání mezi říšemi Ťin a Sung, ťinská vláda udělila Chuej-cungovi neutrálně znějící vyšší titul kníže komandérie Tchien-šun (天水郡王, podlekomandériena horním toku řeky Wej, dnes v Kan-su). Čchin-cung současně obdržel titul vévoda komandérie Tchien-šun (天水郡公).
V následujících staletích čínští historikové zdůrazňovali kontrast mezi uměleckými úspěchy kultivovaného císaře a vojenskými katastrofami jeho vlády, kterým ilustrovali obecný kontrast mezi vzdělaností a kultivovanostíwena válečnictvímwu.
Hodnost císařovny držela od roku 1100 první manželka Chuej-cunga příjmením Wang (王, 1084–1108), posmrtným jménem císařovna Sien-kung (顯恭皇后), po ní se císařovnou stala paní Čeng (鄭), posmrtným jménem císařovna Sien-suej (顯肅皇后). Celkem měl Chuej-cung 35 žen, které mu daly 32 synů a 34 dcer.
Nejvýznamnějšími syny Chuej-cunga byli:
V tomto článku byly použitypřekladytextů z článkůEmperor Huizong of Songna anglické Wikipedii a宋徽宗na čínské Wikipedii.