Ruma

Ruma(srbskoucyrilicíРума,maďarskyÁrpatarló) je město vSrbsku, přesnějiVojvodině(v historické oblasti známé jakoSrem, na západě země). Je centrem samosprávného okruhu. Podle sčítání lidu v roce2011zde žilo 29 969 obyvatel.
Město je situováno mezi pohořímFruška Goraa řekouSávouv nadmořské výšce 111 m n. m. Je umístěno v rovinaté krajině (tzv.Sremská terasa), která se směrem na sever postupně zvedá a po cca 10 km přechází ve zmíněné pohoří. Jediným vodním tokem, který přes Rumu prochází, je říčkaBorkovačka reka. Na ní se nachází umělá vodní nádrž (Borkovačko jezero).Ruma je vzdálena 33 km jižně odNového Sadua 63 km severozápadně odBělehradu.
Předpokládá se, že název města je nejspíšetureckéhopůvodu, nicméně může být i mnohem starší. Není nikterak spojen seslovanskýmijazyky z oblasti. Předpokládá se, že vychází z tureckého označení pro obecně křesťanské oblasti (srov. s regionemRuméliev dnešnímBulharsku). Poprvé je název v dnešní podobě doložen v tureckémdefteruz let1566/1567. Maďarský název pochází podle zde pěstovanéhoječmene(maďarskyárpa).
Město vzniklo zhruba deset kilometrů od římské osadyBassianae. Ta se rozvíjela jako jedna z větších v římské provinciiPanonia secundaaž do doby, než byla vyplněnaHunyv5. století. Po nějakou dobu byla ještě součástíByzantské říše.
První písemná zmínka o městě s názvem Árpatarló (dnes používaný maďarský název) pochází z roku1324. Od počátku16. stoletíbylo součástí Osmanské říše. V této době zde bylo již pravoslavné obyvatelstvo, napočítáno bylo 49 domů. Na počátku17. stoletíse zde nacházel turecký vojenský tábor. Od roku18. stoletíbylo součástíHabsburské monarchie, v rámci níž bylo připojeno kSlavonii. Po nějakou dobu hranice s Osmanskou říší probíhala přímo v blízkosti města Ruma(tzv.Marsilijeva linie), na hranici jejího katastru. Město zůstalo ještě v turecké části. V roce1718se stabilizovala na linii řek Sávy a Dunaje a město Ruma se stalo součástí Habsburské monarchie.
V rámci Uherska bylo součástí tzv.Vojenské hranice. Protože ta byla pustá, snažila se rakouská císařská vláda o obnovu osídlení ve válkou zničené krajině. Proto byla lokalita dosídlena, a to pravoslavným (srbským) obyvatelstvem. Přišli takéNěmci(z okolíŘezna) a příslušníci dalších národů Habsburské monarchie.Vznik sídla se pojí se šlechticemMarkem Pejčajevićem, který na svých pozemcích svolil k rozšíření původního sídla. Stejně jako jiná v té době vznikající v oblasti dnešní Vojvodiny, resp. Sremu, byla Ruma realizována jako město s pravoúhlou uliční sítí. Ještě před vznikem nového sídla byla provedena řada terénních prací, vysoušeny močály a různé nerovnosti v terénu. Nová Ruma (ve srovnání se Starou Rumou) vyrostla na druhém břehu říčkyBorkovačka reka.Pravoslavný kostel sv. Mikoláše (srbskyCrkva svetog Nikole) nicméně existoval ještě předtím, neboť první písemný záznam o něm pochází z roku1731. Pejačajević dal městu Chartu svobod a různých výsad (chorvatskyPovelja slobode i raznih pogodnosti, díky níž se město ukázalo být atraktivní pro řadu lidí. Každý rok si město volilo svého starostu, střídali se zástupci různých národností.
V roce1749byl Rumě udělen status svobodného města s právem každoročně pořádat několiktrhůa také nedělní trh. Tradice trhů od této doby pokračuje až do21. století.První škola, která zde fungovala při pravoslavném kostele, zahájila výuku roku1756. Původní kostel sv. Mikuláše byl doplněn chrámem nanebevzetí Páně, dokončeným v roce1761.Od roku1762začala do Rumy být doručována pravidelněpošta. Dostavníky sem směřovaly na lince zOsijekupřesVukovara dále doSremské MitroviceaZemunu. Protože počet obyvatel stále nedosahoval potřebných hodnot, učinil Marko Pejčajević ještě jeden apel, v rámci něhož přišla v 80. letech18. stoletíposlední vlna německých kolonistů do Rumy. Jednalo se zhruba o pět se rodin. Podmínky byly tehdy kruté, několik stovek lidí nepřežilo zimu a někteří odešli a později založili jinou ves (Bački Jarak). Na závěr18. stoletízasáhla region rozsáhlá epidemiemoru, která se nicméně městu Ruma vyhnula. Místní se pokusili pomocí dobrovolnických hlídek přísně kontrolovat přístup k městu. Jako symbol vděčnosti místní zbudovali památník, který se dnes nachází na silnici mezi Rumou a Irigem,a to v místě, kde se nachází hranice katastru a kde pravděpodobně stály hlídky.
Různorodost místního obyvatelstva dokládá i existenceřímskokatolickéhokostela, který byl postaven na počátku19. století.
V roce1807zde došlo k selskému povstání. O zhruba deset let později udělil místním řemeslníkům rakouský císař cechovní privilegia. V polovině19. stoletíse zaznamenala Ruma, stejně jako řada dalších měst v regionu Srem, příchod uprchlíků zBosny a Hercegoviny, kteří se dali do pohybu po nepokojích a násilnostech. V Rumě se usadilo však jen několik jednotek až desítek osob. V 50. letech19. stoletíměsto zasáhlo také několik menších požárů, vyžádaly si však mrtvé a přinesly značné škody.
Železniční spojení má město od roku1883. To, spolu s novým průmyslem, umožnilo jeho růst do podoby regionálního srbského maloměsta.
Dle posledníhoRakousko-uherskéhosčítání lidu z roku1910bylo z celkového počtu obyvatel 12 148 celkem 6943Němců, 3149Srbů, 1152Chorvatůa 537 Maďarů. Většina obyvatel se hlásila kŘímskokatolické církvi, 3 tisíce k pravoslaví a 244 kjudaismu. Rychlý růst na přelomu19.a20. stoletíprobíhal intenzivně, nicméně však krátce. Přerušila jejprvní světová válka. Její konec pro Rumu znamenal 4. listopad 1918, kdy do města vstoupily jednotkysrbské armády. Dne24. listopadu1918se v Rumě uskutečnilo národní zasedání, které odsouhlasilo připojení regionuSremukeKrálovství Srbů, Chorvatů a Slovinců. Místo, kde se setkání odehrálo, připomíná od roku1944pamětní deska.Tento den si Ruma připomíná jako Den města. Město tak bylo později součástíKrálovství Jugoslávie.
V meziválečné Jugoslávii se jednalo o město se smíšeným obyvatelstvem. Přítomna bylaněmeckánárodnostní menšina, díky níž město ekonomicky prosperovalo i v období stagnace typické pro toto období. Množství Němců v Rumě překonávalo polovinu celého obyvatelstva (v roce1936cca 60 %). Podlesčítání liduz roku1921byl podíl dalších národností následující: 28 % se přihlásilo k národnosti srbské, 11 % k chorvatské, jednotky procent potom k maďarské národnosti nebo k židovské. Již za Rakousko-Uherska docházelo nicméně k různým rozmíškám a konfliktům mezi zástupci jednotlivých skupin, především mezi Němci a Chorvaty. Ti a další národnostní skupiny zde měly řadu spolků, Chorvati např.Hrvatski sokol, Chorvatský dům (později Dům armády (srbochorvatskyDom JNA).
Do druhé světové války se v blízkosti Rumy nacházelo vojenské letiště. Ruma nicméně z vniku jugoslávského království profitovala. Nový stát musel ustanovit klíčové dopravní tahy a tím bylo železniční spojení mezi Bělehradem a Záhřebem. Byla proto přebudována původní hlavní trať do Zemunu, která se nyní stala páteřní. V roce1928získala druhou kolej. Rozšířeno bylo i nádrží v Rumě.
Na počátkudruhé světové válkybyla v Rumě přítomna jugoslávská armáda. Město se nakonec vzdalo německému vojsku bez boje12. dubna1941. Poté bylo stejně jako celý Srem až po město Zemun připojeno k fašistickému chorvatskému státu. Docházelo k četným provokacím a střetům mezi místním obyvatelstvem. Během různých akcí byl zastřeleno několik desítek obyvatelsrbskénárodnosti. Jiní Srbové (kteří přišli v nedávné době) byli vyhnáni. Zničeny byly místní synagogy a slaveny byly narozeninyAdolfa Hitlera. Přibývalo postupněpartyzánských akcí. Na začátku podzimu1944bylo bombardováno místní nádraží, nedlouho poté (i v souvislosti s postupemRudé armádya partyzánského vojska padlo rozhodnutí o evakuaci místních Němců. Ti byli přemístěni nejdříve doOsijekua poté dále do vnitrozemí. Vzhledem k událostem v době konfliktu byli zbylí Němci v závěru války vyhnáni. Několik stovek místních Němců nicméně odmítlo z města odejít, byli buď zastřeleni, nebo nahnáni do táborů.
Rozsáhlé majetky po Němcích bylyznárodněnya následně předány novým kolonistům, kteří se rozhodli Rumu dosídlit. Jugoslávský stát si na tomto principu vyzkoušel myšlenku expropriace majetku, kterou později uplatnil na celou národní ekonomiku. Noví obyvatelé Rumy byli z všech koutů Jugoslávie, hojně však byli zastoupeni chorvatštía bosenštíSrbové, kteří vnímali šanci na lepší živobytí v úrodném kraji.
Po druhé světové válce bylo město modernizováno; přebudováno bylo jeho centrum, kde vznikly obytné bloky s byty a zároveň kulturní instituce. V 60. letech 20. století získala Rumakanalizacia vodovodní řad.Zdroj vody byl realizován v blízkosti Fišerovy salaše na jižním okraji města. Postavena byla také i vodárenská věž. V roce1971byla na místním mostě, který sloužil pro výměnu zajatců během druhé světové války, postavenPamátník výměny(spomenik razmene).
V roce2002se 86, 97 % obyvatel Rumy identifikovalo se srbskou národností, 3,18 % s chorvatskou, 2,19 % uvedlyjugoslávskoua 1,12 % obyvatel se přihlásila k národnosti maďarské. Ostatní skupiny jsou zastoupeny méně než 1 %.
Obyvatelstvo je zaměstnáno jak v průmyslu, tak i zemědělství; podobně jako celáVojvodinaje i Ruma a její okolí oblastí významnou právě ze zemědělského hlediska. Pochází odtud varietakukuřices názvemRumski zuban. Na jižních svazích nedalekého pohoříFruška gorase nacházívinice, vyrábí se zde víno typu ryzlink (Iriški rizlink). Do rozpadu Jugoslávie se zde nacházely velké potravinářské podniky, např.Rumen,RumesneboSloga.
Mimo jiné se zde nacházely i podniky na výrobu kožedělných výrobků apneumatik(např.Rumaguma).Sídlí zde také dopravní společnostiSremputaRumatrans. Zaměstnávají několik stovek lidí.
Průmyslové zóny jsou umístěny v různých směrech okolo města. Největší z nich se nachází na jižním okraji Rumy.
V blízkosti města se nachází vojenský polygon Nikinci, kde se konají různá armádní cvičení.
Jižně od města vedeželezniční trať Bělehrad–Záhřeb, která je elektrifikovaná. Z Rumy se odpojuje také místní železniční traťdo ZvorníkavBosně a Hercegovině. V minulosti z Rumy vedla takétrať do obce Vrdnikv podhůříFrušky gory, se zrušením těžby v místním dole však byla zrušena a koleje sneseny. Původní železniční těleso se nachází západně od města.
Ruma má jednoželezniční nádraží, v jehož bezprostřední blízkosti stojí i autobusový terminál.
Ve stejném směru jako hlavní mezinárodní trať vede takédálnice A3ze Záhřebu do Bělehradu. Severo-jižním směrem přes město Ruma prochází silnice č.16zNového SadudoŠabace.
Výhledově má být do Rumy vybudována dálnice zNového Sadupřes pohoříFruška gora, která by odlehčila přetíženésilnici celostátního významu, která vede přesIriški Venac. Jedná se o tzv.Fruškogorský koridor.Jižně od něj by dálnice měla potom pokračovat do městLoznicaaMali Zvornik.U Rumy by vznikla mimoúrovňová křižovatka.
V blízkosti města se nachází také přístavy vŠabaciaSremské Mitrovici, odkud je náklad splavován po řeceSávěkDunaji.
V Rumě se nacházíkulturní centrum,Regionální muzeum(srbskyZavičajni muzej) s rozsáhlou historickou sbírkou, městské divadlo aměstská knihovna.
Místnípravoslavnékostely jsou celkem tři: jeden je zasvěcen sv. Duchu, další sv. Mikulášovi a třetí nanebevzstoupení Páně. První financovali řečtí kupci.V rámci třetího uvedeného v minulosti fungovala také škola.Římskokatolický kostelnese název Povýšení svatého kříže (srbskyUzvišenja svetog Krsta).
Mezi zajímavé dochované apamátkově chráněnéstavby patříFišerova salašnebo bývalýdům armády, který dříve sloužil také jako divadlo.Památkově chráněna je rovněžkalváriena cestě k římskokatolickému hřbitovu, dům na adreseŽeleznička 46a sousoší připomínající již zmíněné morové rány na konci18. století.
V Rumě se nachází čtyři základní školy, jedna z nich nese název známého spisovatele dětské literatury,Jovana Jovanoviće Zmaje. Jedna ze středních škol jegymnáziem. Stojí zde dále tři odborné školy a jedna škola zemědělská.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuRumana německé Wikipedii.