Jízdní kolo

Jízdní kolo(starším označenímvelocipéd, krátce jenkolo) je vozidlo poháněnésilou lidských svalů, případně s dopomocí motoru (např.elektrokolo). Nejběžnější formou jebicykl, jednostopé vozidlo s jedním kolem vpředu a jedním vzadu, mezi jízdní kola se však řadí i tricykl (tříkolka) aquadracykl(čtyřkolka) a z hlediska aktuální české legislativy ikoloběžky. Krytá vícestopá vozidla se označují i slovemvelomobil(českyšlapohyb). Lidská energie převedená končetinami, zpravidla dolními, na šlapadla kola je přes převody a řetěz převedena na rotaci kola, zpravidla zadního, které pak vykonává pohyb po zemi. V mnoha regionech představuje hlavnídopravní prostředek, jinde zase slouží k rekreačním jízdám, sportu či jako posilovací stroj ve fitness. Od roku 1992 do roku 2002 byla na světě vyrobena více než miliarda jízdních kola jejich produkce stále stoupá.
V roce1817vynalezl lesníkKarl DraisvKarlsruhev dnešnímNěmeckutzv.Draisinuči drezínu, která fungovala na principu dnešního dětskéhoodrážedla. Měla řiditelné přední kolo a jezdec se odrážel od země nohama. Stroj byl až na železný spojovací materiál dřevěný, mělloukoťová kolas železnou obručí, kožené sedlo a opěrnou tyč jako stojan.
V roce 1845 anglický inženýr Robert William Thomson konstrukci vylepšil gumovým rámem kol.
V roce1853NěmecPhilipp Moritz FischerveSchweinfurtuzkonstruoval šlapací kolo poháněné pedály pomocí převodu na předním kole, jeho exemplář kola se dochoval v tamní Městském muzeu, ale ve své době nebyl patentován ani uveden do výroby, takže se v encyklopediích uvádí až rok1861, kdy konkurenční návrh téhož principu zveřejnil FrancouzPierre Michaux, také jeho šlapání mělo jednorychlostní pevné pedály na předním kole.Dopravní prostředek nazýval „vélocipède“. Vpařížskétovárně Michaux & Lallement začali s velkým úspěchem sériové vyrábětvelocipéd. Začaly se vyrábět v dalších továrnách hlavně v Anglii, kde se dělaly už celokovové s drátěnými koly. Pokrok byl i v tom, že místo ocelových ráfků se dávaly úzkégumovéobruče a objevily se pokusy o odpružení sedla.
V roce1870přichází inovace v podoběvysokého kola, které zvyšuje efektivitu šlapání pevného převodu tím, že je zvětšeno přední kolo. Mělo to ovšem velkou nevýhodu vnestabilitěvysokého těžiště a nebezpečnosti případného pádu z kola. Na takto vysokém kole nemohli jezdit všichni, proto byla vyráběna i tří až čtyřkolka (tricykl nebo kvadracykl) se dvěma velkými koly vzadu a jedním nebo dvěma malým vepředu nebo vzadu, která umožňovala jízdu dvou jezdců.
V roce1878patentovali prvníplanetovou převodovkuv předním poháněném kole Scott a Phillott z Anglie.
V roce1879patentoval řetězový převod síly z klik na zadní kolo Henry J. Lawson z Anglie. Kolo vyráběl pod názvem "the Bicyclette" a jednalo se o první kolo s tímto typem pohonu. Nicméně stále mělo velké přední kolo a malé zadní a na trhu se neprosadilo.
V roce 1885 vyrobil anglický vynálezce a průmyslníkJohn Kemp Starleyprvní skutečně bezpečné jízdní kolo moderního typu se stejně velkými koly, pohonem zadního kola řetězem a řiditelným předním kolem. Základem tohoto nového trendu nazývaného "bezpečnostní bicykl" byl rám ve tvarukosočtverces koly opatřenými celogumovými plášti. Starley jej nazval "Rover" a později tak přejmenoval celou svou firmu, ze které se na začátku 20. století vyvinul známý výrobcemotocyklůa především automobilůRover.
V roce1896patentovalFrank Bowdenúčinnější typ brzdění pomocí lanka, který časem nahradil dosavadní přítlačné brzdy na plášť.
Dále byla vyvinuta protišlapnábrzda, v českých zemích zvaná pod produktovým názvem „torpedo“, přičemž síla brzdění šla přímo do středu zadního kola. Doplňky ke kolu dlouho nebyly žádné, až kolem roku1895se začala vyrábět první primitivní světla a první plátěné blatníky, tehdy nazývané „ochranný pás proti blátu“. Začátkem20. stoletíbyla vysoká kola již zcela vytlačena víceméně současným typem kol sřetězovým převodem. Kola se také specializovala i pro zvláštní účely: například skládací vojenský bicykl, železničnídrezínapřizpůsobená kolejím a „hydrocykl“, kolo s plováky. Dalším mezníkem byl až na přelomu70.a80. letvynálezhorského kola.
V roce 2018 OSN vyhlásila na 3. červenSvětový den jízdního kola.Jízdní kolo, používané již po staletí, organizace ocenila pro jeho unikátnost, dlouhověkost a všestrannost, přičemž jde o jednoduchý, cenově dostupný, spolehlivý, čistý a ekologicky vhodnýdopravní prostředek.
Jízdní kolo je krom jiného též dopravní prostředek. Jelikož je poháněno pouze lidskou silou (výjimku tvoříelektrokola) neprodukuje oproti motorovým vozidlům žádné škodlivé zplodiny a má tedy pozitivní ekologický aspekt, navíc podporuje fyzickou kondici daného člověka a např. oproti automobilové dopravě má méně fatálních zranění.Může tak být dobrou alternativou osobní automobilové dopravě, zejména ve městech nebo obecně na malé vzdálenosti. Výhodu skýtá větší skladnost kola i možnost z něj kdykoli sesednout a pokračovat jakochodec, nevýhodou mohou být omezení co do rozměrů a hmotnosti případného vezeného nákladu a počasí, které je pro jízdu na kole ne vždy vhodné.
V minulých desetiletích byla doprava na kole poněkud zanedbávaná, v posledních letech vzešly na různých místech světa aktivity pro větší prosazení kol v (městské) dopravě – například v podoběcyklojízdjakoCritical MassvKanaděči iniciativaAutoMatv Česku, nebo rozšířenísystémů sdílení kol(napříkladRekola,Nextbike,Santander Cycles,Vélib',Bixi,Bicing,Vélo'v…)
Cykloturistikaje ježdění na kole za účelem poznání, rekreace nebo vyhlídkové jízdy, to znamená prosté cestování na kole bez závodění. Jedním z aspektůholandsképopulární kultury jsou rekreační jízdy na kole na venkově. Krajina je plochá a plnácyklostezek, na kterých nejsou cyklisté obtěžováni žádnou dopravou. Mnoho Holanďanů se účastní akce nazvanéFietsvierdaagse, což je čtyřdenní organizovaná jízda.Paříž-Brest-Pařížje nejstarší cyklistická akce, jezdí se už od roku1891do dnešních dob stále podle stejného scénáře, trasa má 1200 km po silnicích a účastníci na ní mají 90hodinový limit.
V oblastech obzvlášť zajímavých a vhodných pro cykloturistiku bývají taképůjčovny jízdních kol.
Krátce po rozšíření kol vznikly nezávisle na sobě v mnoha částech světa závody na kolech. Velké závody začaly být populární v 90. letech19. století(„zlatý věk cyklistiky“) vEvropě,Spojených státechaJaponsku. Najednou mělo téměř každé město vUSAjednu nebo dvě závodní dráhy prodráhovou cyklistiku. Ačkoliv se tento sport vAmericestal spíše okrajovým, vEvropěměl významnější postavení, především veFrancii,ItáliiaBelgii. Nejslavnějším z cyklistických závodů je bezesporuTour de France, která začala v roce1903a pokračuje dodnes.
Jak se vyvíjely různé varianty jízdního kola, přibývalo druhů různých závodů.Silniční závodyzahrnují jak týmové, tak i individuální soutěže mužů či žen, mládeže nebo dospělých, amatérů i profesionálů. Jejich délka začíná u jednodenních závodů a časovek a končí u časově velmi dlouhých a rozsáhlých etapových závodů jakoTour de FranceaGiro d'Italia. Jízdní kola, na kterých se během jízdy leží, byla v cyklistice zakázána poté, coMarcel Berthetvytvořil nový hodinový rekord (49 992 km, 18. 11. 1933). V posledním desetiletí se stala velice populární takéhorská kola. Závody na horských kolech (mužů a žen) jsou už dokonceolympijským sportem. Na letních olympijských hrách v roce2008v čínskémPekingubyly poprvé zařazeny na program her také závody kol v kategoriiBMX.
Řídící orgán cyklistiky,Mezinárodní cyklistická unie, se na konci 90. let20. stoletírozhodl vytvořit dodatečná pravidla omezující konstrukci závodních kol. Tato pravidla způsobila značnou polemiku a velkou diskusi. Vedlo to tak daleko, že dokonce musel být ukončen vývoj některých závodních kol. Pohnutkou k vývoji těchto pravidel bylo, aby rozvojové či méně vyspělé země světa mohly soutěžit bez požadovaného technického vybavení kol a soustředily pozornost spíše na své sportovce než na technické vybavení jejich kol. Například skořepinový rám, na kterém vyhrál Chris Boardman zlatou medaili v individuálním stíhacím závodě naolympiádě v Barceloněv roce1992, nebyl už dále povolen.
Specializovaným sportovním odvětvím, provozovaným pomocí speciálních kol jesportzvanýkolová, což je míčová hra na dvěbranky, dvě dvojice hráčů-cyklistů hrají proti sobě. Jiným speciálním odvětvím cyklistiky je také cyklistickákrasojízdaprovozovaná na speciálním kole, jedná se vlastně o zvláštní sportovní akrobatickou disciplínu.
Poštyv mnoha zemích dlouho spoléhaly na jízdní kola.Britská královská poštazačala používat kola už v roce1880, a používá je dodnes. Londýnská záchranná služba nedávno představila zdravotníky na kole, kteří se často mohou dostat rychleji k nehodě v centrálnímLondýněnež sanitky.Policistétaké začali využívat kola, zprvu svá vlastní, dnes je však kolostandardnívýbavou. Kola pro policejní hlídky se v současné době rozšiřují díky tomu, že mohou vjet do pěších zón a snáze překonat dopravní zácpy. Strážníci na kolech jsou veřejností také vnímáni lépe. Stíhání podezřelých může být také podporováno policisty na kolech.
Kola byla s oblibou užívána jako doručovacídopravní prostředek. VeVelké BritániiaSeverní Americemnoho teenagerů doručovalo při své první práci na kole noviny. VLondýněje hodně společností, jež k doručování používají kola s přívěsem. Velké množství měst, jak na Západě, tak i mimo něj, podporuje rozšíření jízdních kol v kurýrních službách. VBombaji(Indie) existuje mnoho tzv.Dabbawalů, kteří dovážejí jízdními koly obědy lidem ve městě. VBogotě(Kolumbie) nedávno nahradila největší pekárna většinu náklaďáků koly. V největší továrněMercedes-BenzuvSindelfingenuvNěmeckupoužívají zaměstnanci k pohybu po továrně kola, barevně odlišená podle oddělení. V továrně na pneumatikyBarum ContinentalvOtrokovicíchpoužívají pro dopravu v areálu služební kola označená štítky s čísly.
Jízdní kolo sice není vhodné do přímého boje, ale dá se pomocí něho přemísťovat vojáky. Kola byla využívána v druhébúrské válceoběma stranami konfliktu. V počáteční doběprvní světové válkyje k přesunu vojsk využívaliFrancie,BelgieiNěmecko. Jednotky italské lehké pěchotyBersaglieribyly vybaveny pro přesun skládacími koly, které vojáci mohli nést na zádech. V roce1937při invazi doČínyJaponskoposlalo proti Číňanům kolem 50 000 vojáků na kolech. BěhemblitzkrieguprotiPolskuaFranciise němečtí vojáciWehrmachtu, kteří byli součástí tzv. "tankových skupin" hromadně přesouvali na jízdních kolech a Britové vybavili skládacími bicykly svévýsadkářea speciální jednotkyCommandos.
Veválce ve Vietnamukomunistické jednotkyVietkongupřepravovaly koly různé náklady poHo Či Minově stezce. Zprávy běhemamerické invaze do Afghánistánua při následných bojích protiTalibanubyly předáványkurýry, používajícími horská kola. Poslední zemí, která ještě nedávno udržovala pluk vojáků s bicykly, byloŠvýcarsko, které však v roce2003rozpustilo poslední jednotku.