Magmatické těleso

Magmatická tělesajsou taková, která vznikla utuhnutímmagmatupodzemským povrchem. Jejich tvar je závislý na charakteruhorniny, do kterétaveninapronikla. Jsou tvořena převážněfelsickýminebointermediálnímihorninami, jako jegranit, nebodiorit,ale někdy takébazickými horninami, nejčastěji je togabro. Jestliže však magma prorazí až na zemský povrch, označuje se jakoláva.
Magmatické (vyvřelé) horniny vznikly utuhnutím žhavotekuté taveniny, chemicky značně složité, která pochází z hlubin země. Nazývá semagma(z řec.magma= směs). Magma vzniká nestejným oteplováním jednotlivých částí zemských hlubin při rozpadu radioaktivních prvků. Silněji ohřátá místa se roztavují, stávají se řidšími a vznikající magma se tlačí a proniká do vyšších míst blíže k povrchu zemskému. Zvláště žhavé proniky magmatu taví i okolí a slévají se postupně ve větší nebo velkámagmatická ohniskanebo krby (hnízda magmatu). Toto proudění, vzniklé nestejným ohříváním hlubin zemské kůry, vyvolává různá napětí a je proto jednou z hlavních příčin pohybů zemské kůry, které se projevujívrásněním(orogenezí). Dosud pevné části zemské kůry tlačí svou vahou na magmatické krby a vyvolávají všesměrný (hydrostatický) tlak. Proto i magma tlačí na okolí a kde je zemská kůra slabší nebo porušenazlomy, proniká až k samému povrchu. Tlak se postupně k povrchu stále snižuje, magma chladne a uvolňuje, často bouřlivě, uvolněné plyny, udržované v něm jen abnormálně vysokými tlaky ve větších hloubkách zemské kůry. . Magma postupně chladne a tuhne, někdy rychleji, jindy pomaleji. Takto vzniklé horniny se nazývajímagmatické nebo vyvřelé(eruptivní). Utuhlé magma vyplňuje různě prostor v zemské kůře a vytváří magmatická tělesa různé velikosti a tvaru. Nazývají se tělesaintruzivní.(z latinyintrudo= vtlačuji, vnikám).  Jsou dvojího druhu. Jestliže utuhla velmi pomalu za značného tlaku nadložních vrstev a vytvořila ve větších hloubkách pod zemským povrchem tělesa zpravidla velmi rozměrná a nepravidelná, nazývají se hlubinná (abysální, z řečtinyabyssos= bezedný), nebo také intrakrustální (z latinyintra= dovnitř, uvnitř acrussta= kůra). Jestliže magma utuhlo nehluboko pod zemským povrchem za rychlého ubývání teploty i za nižšího tlaku, jsou to tělesa podpovrchová (hypoabysální, z řečtinyhyp-= nad,abyssos= bezedný).Jestliže magma prorazí až na zemský povrch, označuje se jakolávaa vznikají z něj povrchová tělesaefuzivní(výlevná).
Podle hloubky vzniku se rozlišují magmatická tělesavniková(hlubinnáapodpovrchová) apovrchová.
Vniková (intruzivní) magmatická tělesa hlubinná (abysální) utuhla velmi pomalu za značného tlaku nadložních vrstev ve velkých hloubkách pod zemským povrchem a bývají velmi rozměrná. Podle svého tvaru vytvářejí: batolity, plutony, pně, etmolity, chonolity a jejich apofysy.
Batolity(z řečtinybathys= hluboký,lithos= kámen) jsou rozsáhlá (až tisíce km²) intruzivní tělesa magmatických hornin, nejčastěji zhruba kruhovitého nebo eliptického tvaru, diskordantní vůči svému okolí; jejich spodní omezení není známé. Většinou jsou složeny z kyselých hornin (granitoidů) a vždy vázany naorogenní pásma, která jsou s nimi paralelně protažená. Hranice s okolím může být ostrá nebo difúzní (plynulý přechod). Některé batolity vzniklysubstitucíokolních hornin (granitizace), jiné výstupem magmatu a jeho intruzí. Batolity často výrazně kontaktněmetamorfujísvé nejbližší okolí (tzv. metamorfní aureola neboli kontaktní dvůr) a bývá na ně vázáno zrudnění.V češtině se pro ně používá termínmasivynebospousty.
Plutony(Pluto= římský bůh podsvětí) jsou velká hlubinná tělesa magmatického původu, někdy chápané jako synonymum k batolitům, spíše však jsou považované jen za jejich část. Jsou to intruzívní tělesa konkordantně idiskordantněvnikající do okolních hornin, mohou být i obrovských rozměrů, od několika až do stovek kilometrů a mají velmi rozmanité tvary (okrouhlé, plošné, kopulovité, jazykovité). Horniny těchto těles se nazývají hlubinné neboli plutonické čiplutonity. Typickými představiteli jsou granitoidy.
Batolityaplutonyjsou největší a nejdůležitější hlubinná tělesa, většinou granitoidních hornin, petrograficky i strukturně značně nejednotná. Zakořeněná jsou v hlubších částech zemské kůry, takže je jejichpodložíneznámé, a to ani na základě geofyzikálního průzkumu. Tuhly většinou v hloubkách kolem deseti kilometrů pod povrchem. Skutečnost, že dnes vystupují na povrch a jsou předmětem těžby v povrchových lomech, je podmíněna následnou erozí. (tvoří je hlubinné vyvřeliny).
Pnějsou hlubinné intruze menšího rozsahu než batolit, okrouhlého průřezu, strmého i mírného úklonu. Některé pně mohou být jen kupolemi skrytých batolitů.
Etmolit(od řeckéhoéthmos =cezák nebo cedítko) je těleso magmatické intruze, které se do hloubky nálevkovitě zužuje. Tento tvar hlubinného tělesa zjistil a popsal německý geologWilhelm Salomonv MonteAdamello.
Chonolit(od řeckéhochoónebochchonnými =sypu, nasypávám) je těleso magmatické intruze, které z hloubky vystupuje úzkou drahou,  nahoře se nálevkovitě nebo vějířovitě rozšiřuje a přechází ve vodorovné nebo mírně nakloněné intruze často se prstovitě větvící. Označení pro ně zavedl R. A. Daly.
Apofysy(od řeckéhoapo= od,fysó= vyvrhuji, odvrhuji) jsou výběžky z většího magmatického tělesa, které vybíhají do jeho okolí. Mívají stejné nerostné i chemické složení jako hlavní těleso. Česky se nazývajíodžilky.
Vniková (intruzivní) magmatická tělesa podpovrchová (hypoabysální) bývají drobnějších rozměrů, na rozdíl od těles hlubinných. Utuhla nehluboko pod zemským povrchem a jsou často spojovacími cestami mezi tělesy hlubinnými a povrchovými. Vznikla z magmatu, které vyplnilo pukliny v zemské kůře nebo zaplňovalo spáry mezi vrstvami usazených hornin a tvoří tedy horninovéžíly. Podpovrchová intruzivní tělesa se rozdělují do dvou skupin. Do první patří ta tělesa, u kterých se magma prorazilo nebo se protavilo do vyšších částí zemské kůry přímo nejkratším směrem a proráží tedy vrstvy zemské kůry napříč - diskordantně. V druhém případě vniklo magma mezi vrstvy a po utuhnutí se vytvořila tělesa s vrstvami souhlasná - konkordantní.
Jsou to buďsopouchynebopravé žíly.
Pravé žílyjsou bezprostředním úkazem vulkanizmu. Jsou často přívodními kanály magmatu a jsou velmi hojné. Nechybějí v žádné činné ani vyhaslé vulkanické oblasti a provázejí také všechna hlubinná tělesa.  Tloušťka žil (jejich mocnost) kolísá od několika centimetrů do mnoha desítek metrů.
Sopouchyjsou intruzivní výplně sopečných komínů. Jsou to sloupovitá tělesa o kruhovém nebo eliptickém průřezu, prostupující napříč horninami zemské kůry (tedy diskordantně). Vyplňují přívodní kanály (komíny, sopouchy), kterými magma pronikalo násilně až na samý zemský povrch. Nejsou vázány na pukliny v zemské kůře, ale přímo ji prorážejí bez ohledu na její stavbu a složení. Sopečné komíny (sopouchy) vznikaly prudkými explozemi, jejich výplně tvoří utuhlé magma, nebo tak zvané komínovébrekcie, tvořenétufovýmmateriálem napadaným do sopouchu (sopečné bomby, sopečný písek a popel) a promíšené kusy utuhlého magmatu a hornin odervaných  ze stěn komínu. Komínové tufy a brekcie jsou často prostoupené žilnými pronikyčedičovéhomagmatu. Takový obsah byl nalezen v komínech třetihorních erupcí, které proráží usazeninamipermskéhoakřídovéhoútvaru v severních Čechách. (Jičín, Mladá Boleslav, Nová Paka a další). Tyto sopouchy byly vyplněny převážně velmi tvrdým a odolným čedičem, odolávajíeroziadenudaci, takže dnes v krajině vytvářejí nápadnésukya kupy.
Jsou toložní žílyalakolity.
Ložní žílyvznikly z magmatu, které proniklo a utuhlo mezi vrstvamiusazených hornin. Tvoří různě mocná tělesa, uložená s vrstvami rovnoběžně. Z výstupních kanálů se magma tlačilo do stran a využívalo přitom méně odolných mezivrstevních spár. Ložní žíly jsou zpravidla zdiabasu,čediče,melafyrua pod. Ložní žíly vznikaly zpravidla v souvrstvích nezvrásněných. Při následnémvrásněnípak byly spolu se souvrstvími zvrásněny i do nich proniklé ložní žíly.
Lakolity(zřeckéholakkos,λάκκος, „cisterna“ ve významu podzemní nádrž alithos.kámen, hornina) jsoumagmatická tělesa, která vznikla utuhnutímmagmatupodzemskou kůrou. Mohou mít různé tvary a tím také různé názvy: normální lakolit, lakolit cedrového typu, fakolit. lopolit a bysmalit. Více v samostatném článkulakolit.
Povrchová (výlevná,extruzivní,efuzivní) magmatická tělesa vznikají utuhnutím rozlité lávy na zemském povrchu, a to buď na souši nebo i na mořském dně pod vodou. Jsou trojího druhu: Lávové příkrovy,lávové proudya vytlačené kupy.
Lávový příkrovje plošně rozměrné těleso o různé mocnosti (tloušťce). Vznikl rozlitím lávy různými směry od místa výronu, a to buď na souši nebo na mořském dně. Láva, ze které vzniká, je velmi tekutá a řídká (zčediče,diabasunebomelafyru). Vzniká v krajině ploché, málo kopcovité. Příkladem jeKolumbijská plošinavUSA, kterou tvoří čedičové příkrovy rozlehlé jako celástřední Evropaa mocné až několik tisíc metrů. V Čechách jsou podmořské lávové příkrovyspilitův českémalgonkiumeziVltavouaKlatovyadiabasůve středočeskémordovikuasiluru.
Lávové proudyjsou tělesa podobná lávovým příkrovům, ale jsou protažena jedním směrem podle směru toku lávy. Tento tvar vznikl tím, že proudy stékaly po svazích podle největšího spádu nebo plnily údolní rýhy. Jejich délka může být značná. Na Islandu dosahují délky až 80 kilometrů, na Havajských ostrovech až 50 kilometrů.
Lávové příkrovy a lávové proudy tuhnou od povrchu. Utuhlá kůra je špatným vodičem tepla, a proto pod ní zůstává láva dlouho tekutá. Její povrch pak bývá svraštělý, připomíná nakupená a propletená lana (lávy provazovité). Jindy povrch lávových proudů připomíná povrchledových ker, navršených na sebe (lávy balvanité).
Vytlačené kupyvznikly z málo pohyblivé a silněviskosnílávy nad přívodním kanálem (sopouchem). Postupně vznikaly a rostly do výše příronem magmatu do středu tělesa. Jejich tvar je buď bochníkovitý (Řípu Roudnice) nebo homolovitý (Milešovka).