Člověk

Člověk(Homo) je rod živočichů z čeledihominidi(Hominidae), k němuž patří jediný současně žijící zástupce člověka – druhčlověk moudrý(Homo sapiens) a jeho blízcí vyhynulí příbuzní. Odhaduje se, že rod je asi 2,8 milionu let starý.Vznik roduHomose datuje do stejné doby, kdy se také objevují prvníkamenné nástroje, a tedy v době, kdy začínánejstarší paleolit.
Všechny druhy, vyjma člověka moudrého,vyhynuly.Člověk vzpřímenývyhynul před 50 000 až 35 000 lety,Homo neanderthalensisasi před 30 000 lety.V Iwo Eleru (Nigérie) byla nalezena také archaická formaHomo sapiensstará pouze 13 000 let.
Člověk je na základěanatomickýchstruktur či na podkladě vědeckých evolučních poznatků považován zavšežravce.
Ani v odborných kruzích není konsensus na tom, co považovat za samostatné lidské druhy, ať už kvůli samotné definici (taxonomickému vymezení) druhu, tak kvůli přiřazení jednotlivých paleontologických nálezů (a to i podle molekulárně genetických charakteristik u nálezů, umožňujících takovou analýzu, a identifikovaných introgresí v genomech současné lidské populace jako výsledků dávných křížení). Současné zdroje (rok 2024) uvádějí již přes 30 takových návrhů, i když některé nesplňují základní taxonomické požadavky na uznání.
Jako druhy roduHomose obvykle uvádějí (aktualizováno k roku 2024):
Mezi druhy roduHomomožná bude překlasifikován i †Australopithecus sediba, blízkýH. habilis.
Jsou-liHeLabuňky, přežívající pouze jako součást uměle udržovanémikrobiální kultury, chápány jako samostatný, nepohlavně se množící druh savce, potom je žádoucí klasifikovat je pod jménemHomo gartleri(a nikoli jakoHelacyon gartleri, aby nebyl rodHomoparafyletický) jako další recentní druh tohoto rodu. Chápání HeLa buněk jako samostatného druhu však není odborníky všeobecně přijímáno.
Některé nálezy popsané jako samostatné druhy zatím nedosáhly všeobecného uznání (např. †Homo cepranensis, †Homo gautengensisči †Homo bodoensis), některé byly včleněny do druhů jiných (např. †Homo georgicus, †Homo pekinensis, †Homo soloensisa †Homo tsaichangensisdoH. erectus), u některých dosud převládá nejistota (†Homo helmeimůže být samostatnou linií či patřit doH. heidelbergensisneboH. sapiens).
Za samostatný druh zatím nejsou uznáni ani neandrtálcům blízcídenisované, současníciHomo neanderthalensisiHomo sapiens, ani „starší příbuzní“ člověka floreského, objevení v r. 2016(kteří možná budou přiřazeni doH. floresiensis). Na plné přijetí zatím čekají i výše uvedeníH. longinavržený v r. 2021, zejména kvůli vyjasnění jeho vztahu k denisovanům, do nichž by mohl patřit,aH. juluensispopsaný v r. 2024 a kvůli podobnosti zubů zahrnující vedle samostatně popsaných čínských nálezůtaké altajské i tibetské nálezy řazené k denisovanům.Hypotézy možného zařazení denisovanů do některého popsaného druhu by mohly být podpořeny, pokud se podaří provést genetické analýzy dalších nálezů.Denisované by také nemuseli být chápáni pouze jako součást jednoho druhu, ale širší vývojovou linii zahrnující více druhů; navržená hypotéza, že vedleH. juluensisčiH. longia některých pozdněchibanskýchnálezů zeSulawesi(Talepu) by k nim mohly patřit i odvozené ostrovní druhyH. luzonensisaH. floresiensis, je však pravděpodobně vyloučená.Dalšími kandidáty na druhové osamostatnění jsoupleistocenníhominini z Číny, vyčlenění mimoH. longia nově sdružovaní do již dříve navrženého, ale dosud neuznaného druhu †Homo daliensis, či možná nová linie pozdně pleistocenních homininů z nálezů v jihovýchodní Číně; naopak nálezy z jihočínských jeskyní Longlin a Maludong („Red Deer Cave people“, česky někdy uváděné jako „lid červených jelenů“)již byly jako nový druh či hybrid raných druhů vyloučeny poté, co genomická analýza potvrdila, že jde i přes neobvyklé morfologické znaky o moderníhoH. sapiens.Uznání jakožto nového druhu ani oficiálního vědeckého pojmenování se dosud nedostalo „Nešer RamlaHomo“popsanému v roce 2021,který by mohl reprezentovat bazální zástupce denisovsko-neandertálské linie.
Molekulární rozbory identifikovaly některé další vymřelé linie, jejichž geny přetrvávají jako výsledek dávného křížení v současné lidské populaci. Jako linie na úrovni dalšího druhu by mohli být označeni např. tzv. „archaičtí Afričané“, geneticky identifikovaní v genomuMandinkůaSanů,Pygmejů,HadzůaSandawů,Esanů,Gambiů,MendůaJorubůa některých dalších etnických skupin moderního člověka.Vyčlenili se z lidského vývojového kmene ještě před oddělením denisovsko-neandertálské větve.Je možné, že k nim existuje i fosilní záznam již popsaný jako jiný druh (H. naledineboHomo heidelbergensis); přiřazení je však mimo současné možnosti paleontologie.
Systematika se v souvislosti s novými paleontologickými nálezy mění. Některé druhy se někdy označují pouze jako poddruhy jiných druhů (a to i ve starší literatuře, např.Homo neanderthalensisjakožtoH. sapiens neanderthalensis– genetické analýzy totiž prokázaly značnou míru křížení sH. sapiensv užším smyslu, a to pravděpodobně ve více událostech zachovávajících životaschopnou linii). Genetické analýzy ukázaly, že se kdysi s člověkem moudrým úspěšně křížili i denisované (nejméně čtyřikrát) a některé jejich geny přetrvávají v současné populaci Melanésanů a Tibeťanů.Křížení neandertálců a denisovanů (tehdy již oddělených vývojových linií) dokázal nález jejich společného potomka; navíc analýzou genomů současné lidské populace se podařilo ukázat, že křížení probíhalo v nezanedbatelném rozsahu a pravděpodobně vznikla populace představující novou, minimálně 280 tisíc let starou, linii tzv. „přízračného předka“ (angl. „ghost ancestor“), který se později v Asii a Oceánii zase křížil sH. sapiens(není však vyloučeno, že se jedná o samostatnou vývojovou větev, oddělenou od denisovanů krátce po jejich osamostatnění).V genofondu současných obyvatel ostrova Flores pak byla indikována introgrese pravděpodobné čtvrté samostatné podobně staré linie denisovsko-neandertálského vývojového kmene.Bylo prokázáno i křížení denisovanů s vývojově starší větví člověka (pravděpodobněH. heidelbergensisneboH. erectus).
I některé nové fosilní nálezy (např. z lokality Dmanisi v Gruzii) se navíc zdají podporovat názor, že druhů v lidské kmenové linii bylo ve skutečnosti méně, protože nálezy tradičně pokládané za odlišné druhy by mohly reprezentovat linie, které na sebe přímo navazují, nebo, u nálezů více tradičních druhů ve stejných sídlištích, o pouhé morfologické formy jednoho druhu. Takováto „slučovací“ systematika pak nově řadí popsané skupiny roduHomojakožto poddruhy do pouhých dvou druhů –Homo erectussensu latoaHomo sapienssensu lato.
DoHomo erectussensu lato pak patříH. habilis,H. rudolfensis,H. naledi,H. ergaster,H. erectussensu stricto (včetněH. pekinensisaH. soloensis),H. antecessor,H. floresiensisa pravděpodobně iH. luzonensis(pokud není úplně samostatnou linií v rámciHomo).
DoHomo sapienssensu lato jsou pak řazeniH. helmei,H. rhodesiensis,H. heidelbergensis,H. neanderthalensisaH. sapienssensu stricto (a patří sem pochopitelně i denisované, „přízrační předci“ a pravděpodobně i „archaičtí Afričané“).
H. erectus sensu latovšak nemůže být považován za přímého předkaH. sapiens sensu latove fylogenetickém smyslu, ale oparafyletickéseskupení. Přinejmenším proH. antecessorbylo prokázáno, že je vedlejší vývojovou větví vzhledem k linii vedoucí kH. sapiens sensu lato.
Všechny druhy roduHomopoužívalynástroje,jazyka poměrně vyspělou kulturu. Od kdy byla technologie a kultura předávána není však jisté.Z anatomických znaků je zásadní předevšímbipedie, zvětšení objemumozku(vyjmaHomo habilisvíce než 1000ml),čelood očí stoupá vzhůru,lebkase zakulacuje, dochází k určité redukcizubů, zkracovánírukoua naopak prodlužovánínohou.
Člověk se (jako ostatní současníhominini) živí rostlinnou i živočišnou potravou, obojí potrava je doložena i v paleontologických nálezech (v sídlištích shromážděné pevné části rostlin – pecky, skořápky – a rozbité kosti ze zvířat) a nově prokázána i analyticky pomocí zastoupení izotopů v kosterních pozůstatcíchči analýzou zubního povlaku.Z rostlinné potravy je schopen trávit tuky, bílkoviny a většinu sacharidů (nikoli celulózu), z živočišné potravy přijímá zejména bílkoviny a tuky (kromě masa a vajec se u moderního člověka vyvinula schopnost i v dospělosti trávit mléko).
Modernějším druhům člověka, včetně jediného současně žijícíhočlověka moudrého, je vlastní užíváníoděvůjednak pro ochranu předklimatickými vlivya jinými mechanickými a tepelnými účinky okolního prostředí a jednak jako součást společenského chování a jeho znaků a určení role vespolečnosti.
Charakteristická pro člověka je také schopnost přesnéimitace, která je například podmínkou pro předávání a učení se řeči.
Stále není jasné, z jaké liniehominidůse rodHomovyvinul. Většina vědců se shoduje, že předkem byla jedna linieaustralopitéků(Australopithecus), tzv.gracilní australopitéci, mezi něž patří např.A. africanusčiA. afarensis. Tato linie australopitéků měla menší čelist i zuby a živila se pravděpodobně jemnější potravou.
Nejstarším paleontologickým nálezem, zařazovaným do roduHomo, jeafrickýHomo habilis, starý až 2,5 milionu let.Už tento primitivní člověk měl proti australopitékům větší mozek (asi 600–750 ml) a také ustupujícíčelisti. Také u něj byly nalezeny jednoduché kamenné nástroje. Předpokládá se, žeH. habilisnikdy neopustil africký kontinent.
Opustit Afriku se podařilo až člověku vzpřímenému, tedy druhuHomo erectus, který žil mezi 1,8 – 0,5 miliony lety.H. erectusosídlil napříkladIndonésii,ale podle nejnovějších objevů relativně brzy i Evropu.Nejmladší jsou fosilie druhůHomo neanderthalensisaHomo sapiens. Současníky neandrtálců a moderních lidí byli takéHomo floresiensisadenisované.H. sapiens, tedy člověk moudrý, je jediným recentním zástupcem rodu.
V roce 1900 žilo na světě 1,65 miliard lidí. V únoru 2017 žilo na světě 7,3 miliarda počet neustále roste. Lidé již osídlili všechnykontinentya dostali se i nazemskou orbitu.