Lužická kuchyně

Osobitálužickosrbská kuchyněje stejně specifická jakokultura jídla. Od kuchyně německých obyvatel žijících vLužicise příliš neodlišuje. Dá se tvrdit, že souhrn zvláštností ve smyslu zvyků atradic, nehledě na regionální odlišnosti, je dán především přírodními podmínkami. V prvé řadě je to především vesnický selský charakter, daný vlastními vypěstovanými plodinami, dobře a rychle zpracovatelnými. Polní plodiny, jakoobilí,proso,pohanka,řepa, běžné druhyzeleninya od druhé poloviny 18. století takébrambory, tvoří nemnoho variant potravinového základu. Maso a tuk chovaných zvířat (hovězí,vepřové,skopové, kozí, drůbeží), stejně tak další zvířecí produkty jakovejce,mléko,tvarohasýrdodávají důležité výživné látky a ovládají jídelní rozvrh a jsou využívány podle současné hospodářské situace. Při různých slavnostních příležitostech jako svatba či křest jsou podávána jídla ve větší nabídce tradičních druhů a také nápoje. Patří sem kupříkladu černá polévka (prdelačka).
V souvislosti s převládající rostlinnou produkcí potravinových surovin s doplněním zvířecích produktů jako jesádlo,špeknebomáslo, se jeví srbská kuchyně s domácímzelímakořenímjako zdravá a nejvyváženější. Přitom s fantazií a kreativitou vývoje kuchyňské kultury se potkáváme i ze skromnějších prostředků a jmenovitě podle regionálních přísad s rozsáhlou nabídkou jídel. Setkáváme se tak v Blatech (Spreewald) se sladkovodními rybami,křenema často s kvašenýmiokurkami, v rovinách vedle prosa, sovesnými vločkami, také s lesnímihoubami,borůvkami, příležitostně s divočinou. V Horní Lužici je specialitou svatební polévka s vaječným svítkem, jako hlavní jídlo vařené hovězí maso s křenovou omáčkou, srbské brambory (srbské neple) – speciální druhbramborového salátuse zelenou fazolkou, omelety s borůvkami, jahodami. Ke slavnostním dnům jako jeposvíceníjsou nabízeny koláče „tykané“ – obložené ovocem, nebo „mazance“ s tvarohem, mákem a jinými přísadami. V týdnu je to lisovaný olej s tvarohem a bramborami na loupačku, což je oblíbené. Na zimu se potraviny konzervují uskladněním ve sklepě (ovoce, zelenina, řepa, brambory), sušením (ovoce, houby), kyselým skladováním, vařením (ovoce, zelenina, maso, klobásy). Zezabíjačekpodle uváděných receptur se zhotovujívuřtyjako polotovary nebo nasolené se ukládají do dřevěných sudů.
S postupujícíglobalizací, industrializací přípravy pokrmů přicházejí do obchodů dosud sotva známé produkty jakorýženebo mořské ryby, exotické koření,šafrán,kmín, muškát nebo přísady jakorozinky,mandle,citrony, všeobecně pak nové recepty. V kuchyních měšťanů se prosazují vlivy mezinárodních receptur, ale i starobylá jídla, která byla dříve na jídelníčku chudých lidí. Jde o určitý druh renesance, v privátních rozpočtech a vgastronomiitento trend navazuje na regionální tradice. Tak se daří bezové nebo pivní polévce, kaši se zelím a vařeným sýrem, kukuřičným jídlům a tvarohu vytvářet nový vzhled.
Specialitou kuchyně v Lužici jehořčice. VBudyšíněje dokonce prodejna s muzeem, kde je turisty hořčice vyhledávaným artiklem a skutečnou pochoutkou. V minulosti se připravovaly plince, druhomelet. Tykance – velkékoláčes nejrůznějšími přísadami dostávali čeledíni a služky ku konci roku jako určitý druh výslužky. Lužická kuchyně nemá výraznější speciality, křenová omáčka je běžná třeba vČechách, naMoravském Slováckuk uzenému masu, ale i k huse nebo kuřeti. Typické jídlo lužické kuchyně může být mauke –bramborová kašese zelím a maštěná olejem, maso spíšeuzenéneboklobása. Lužickosrbské speciality jsou servírovány např. v budyšínské restauraci Wjelbik nedaleko radnice v Budyšíně.