Cesta do středu Země

Cesta do středu Zeměnebo také jenDo středu Země(1864,Le voyage au centre de la Terre) je dobrodružnývědeckofantastickýrománfrancouzskéhospisovateleJulesa Verna.
Autor ve svém druhémrománuz cykluPodivuhodné cesty(Les Voyages extraordinaires)líčí fantastickou cestu třech odvážlivců,německéhopřírodovědce aprofesoramineralogieOtty Liddenbrocka, jeho mladého synovce Axela a jejichislandskéhoprůvodce Hanse Bjelkeho do středuZemě(což je místo v hloubce asi 6 378 kilometrů kolmo pod povrchem našíplanety).
Na Vernův román později navázal český spisovatelLudvík SoučektrilogiíCesta slepých ptáků.
Příběh je vyprávěn očima šestnáctiletého Axela a začíná přesně v neděli 24. května roku1863, kdyprofesorLiddenbrock náhodu objeví zašifrovaný dokumentislandskéhoalchymistyze16. stoletíArneho Saknussemma. Podaří se mu text psanýrunovýmpísmem rozluštit a zjistí, že Saknussemm v dokumentu tvrdí, že sestoupil do středuZemě. Profesor okamžitě zorganizuje výpravu naIsland, protože podle Saknussemma je vstupní místo pro cestu do podzemí v jednom ze tří kráterů vyhasléislandskésopkySnæffelsjökull, a to v tom, na nějž dopadne posledního červnového dne stín horského štítuScartarisu.
Po určení správného kráteru začala výprava sestupovat dozemskýchhlubin. Světlo cestovatelům zajišťovalyelektrickélampy a před žízní je zachránila nalezená podzemní řeka. Za dvacet dní ušli asi 130 kilometrů a ocitli se v hloubce kolem 24 kilometrů. Devátého srpna učinili cestovatelé neuvěřitelný objev. Zhruba v hloubce 55 kilometrů pod zemským povrchem vstoupili do gigantické dutiny osvětlené jakousielektrickouzáří (kterouVernepřirovnával kzáři polární), ve které bylo obrovské podzemní moře. Na jeho březích výprava nalezla les obrovských hub a mnoho dávno vymizelýchdruhohorníchatřetihorníchrostlinných i živočišných druhů. Cestovatelé si postavili vor a 13. srpna se vydali na plavbu, při které mohli pozorovat zápasichtyosaurasplesiosaurem. Za týden urazili více než 400 kilometrů a o pět dní později odhadovali, že již propluli podAngliíaFrancií(celé moře bylo nakonec široké téměř 900 kilometrů). Po přistání na druhém břehu nalezli dokonce skupinumastodontů, které sledovalpračlověkvysoký asi 12 stop (tj. 3,6 metru). Cestovatelé zde také objevili Saknussemmovo znamení, ukazující další cestu do podzemí. V té jim však bránil zával, který se pokusili odstřelit pomocí střelného prachu. Před výbuchem odpádlovali na moře, ale exploze byla větší, než očekávali. Vor byl uvolněným proudem vody vehnán do velké pukliny, po určité době se dostal do komína plného stoupající vody a magmatu a nakonec byl 28. srpna vyvržen na zemský povrch. Cestovatelé brzy zjistili, že se z hlubinZemědostali vedlejším kráterem sopkyStrombolinaLiparských ostrovechseverně odSicílie, a s velkou slávou se vrátili domů.
Díky mladému vypravěči márománobrovský spád, protože Axelovy vědomosti nemohou být díky jeho věku tak rozsáhlé, abyJules Vernemohl zaplnit své dílo vědeckými fakty, kterými mnohdy děj svých příběhů poněkud rozmělňoval. Proto patří tato kniha přes neudržitelný vědecký základ ke stále velmi oblíbenýmVernovýmdílům
KnihuCesta do středu ZeměilustrovalÉdouard Riou.
Díky své popularitě bylrománněkolikrát zfilmován: