David Murray, 2. hrabě z Mansfieldu

David Murray, 2. hrabě z Mansfieldu(David Murray, 2nd Earl of Mansfield, 2nd Baron Mansfield, 7th Viscount Stormont, 7th Baron Scone, 8th Baron Balvaird) (9. října1727–1. září1796) bylbritskýdiplomat a politik. Od mládí působil ve státních službách a řadu let zastával diplomatické funkce vSasku,RakouskuaFrancii, nakonec byl britskýmministrem zahraničí(1779–1782). Většinu své kariéry byl znám pod jménemLord Stormont, titulhrabětes členstvím veSněmovně lordůzdědil až v roce 1793 po strýciWilliamu Murrayovi, významném právníkovi.
Pocházel z významného skotského rodu Murrayů, patřil k linii, která od roku 1621 užívala titulvikomtaStormonta. Narodil se jako starší syn Davida Murraye, 6. vikomta Stormonta (1689–1748). Studoval veWestminsteruaOxfordu, po otci zdědil v roce 1748 titul vikomta Stormonta se skotskýmpeerstvíma rodové sídloScone Palace. Diplomatickou kariéru zahájil jakoatašévPaříži(1751), v roce 1754 byl zvolen jedním zástupců skotských peerů veSněmovně lordůa tuto funkci si udržel až do roku 1793. V letech 1756–1763 byl vyslancem vDrážďanech, běhemsedmileté válkybylo aleSaskookupováno pruskou armádou a saský dvůr i s diplomatickým sborem sídlil veVaršavě. Po skončení sedmileté války byl dlouholetým vyslancem veVídni(1763–1772), od roku 1763 byl též členem Tajné rady a v roce 1768 získalŘád bodláku. Nakonec byl vyslancem v Paříži (1772–1778). V roce 1778 začala Francie podporovat severoamerické kolonisty veválce za nezávislosta byly přerušeny diplomatické styky s Británií. Lord Stormont se vrátil do Anglie a obdržel čestnou hodnost lorda nejvyššího sudího ve Skotsku (1778–1794). VNorthověvládě byl v letech 1779–1782 ministrem zahraničí(respektive státním sekretářem severního departmentu).Po pádu Northovy vlády a modifikaci státní správy byl odvolán, členem kabinetu se stal znovu krátce v roce 1783 jako lord prezident Tajné rady. V roce 1793 po strýciWilliamovizdědil titul hraběte z Mansfieldu a stal se členem Sněmovny lordů. Nakonec byl prezidentem Tajné rady ještě v letech 1794–1796 vPittověvládě. Po jeho úmrtí jej ve funkci prezidenta Tajné rady následoval Pittův mladší bratr2. hrabě z Chathamu.
Byl pohřben veWestminsterském opatství, srdce bylo uloženo na rodovém sídleComlongon Castleve Skotsku.
Byl dvakrát ženatý a z obou manželství měl celkem sedm dětí. Poprvé se oženil v roce 1759 během diplomatické mise v Sasku s hraběnkou Henriettou von Bünau (1739–1766), deset let po ovdovění se v roce 1776 jeho druhou manželkou stala Louisa Cathcart (1758–1843), sestra generálaWilliama Cathcarta. Dcera Elizabeth (1760–1825) z prvního manželství se provdala za poslance George Finch-Hattona. Dědicem titulů byl nejstarší syn z druhého manželství David William Murray, 3. hrabě z Mansfieldu (1777–1840). Mladší synové George (1780–1848) a Sir Henry Murray (1784–1860) sloužili v armádě a dosáhligenerálskýchhodností.
Hlavním rodovým sídlem byl zámekScone Palaceve Skotsku. Současná podoba zámku pochází až z přestavby počátkem19. století, ale v jeho interiérech jsou umístěny umělecké sbírky, k jejichž obohacení přispěl 2. hrabě z Mansfieldu díky svým dlouholetým diplomatickým službám. Jedná se například o kolekci saského porcelánu neborokokovýpsací stůl, který dostal darem během vyslanecké mise v Paříži od francouzské královnyMarie Antoinetty. Ještě starším rodovým sídlem byl zámekComlongon Castleve skotském hrabstvíDumfries, který Murrayům patřil již od 15. století. Toto sídlo prošlo četnými přestavbami a dnes slouží jako hotel. David Murray zdědil po strýciWilliamovikromě hraběcího titulu také zámekKenwood Houseseverně od Londýna. Po převzetí dědictví přistoupil 2. hrabě z Mansfieldu ke stavebním úpravám a přístavbám hospodářského zázemí, které narušily stylovou čistotu původní koncepce architektaRoberta Adama.