Tematika LGBT ve filmu a televizi

Filmy sLGBTtematikoujsoufilmyrůzných žánrů, v nichž je hlavním nebo významným tématemhomosexualitačibisexualitanebo které se zabývají otázkami sexuální identity (transgender,transsexualita). Totéž platí otelevizních filmechaseriálech. Filmoví tvůrci už léta čerpají z tematikysexuální orientace. Tento článek je přehledemmainstreamovékinematografiehlavního proudu, převážněpopkulturyzabývající se touto tematikou. Částečně pojednává také o prouduNew Queer Cinema, ale nikoliv opornografickýchfilmech.
Na počátcích filmu seLGBTtematika objevovala na plátnech velmi zřídka, a když, ​​tak v komických scénách nebo v situacích, které měly u diváka vyvolat pocity smutku nebo strachu. Za první známé dílo s LGBT tematikou lze považovat kamerovou zkoušku, známou pod názvemDickson Experimental Sound FilmneboGay Brothers. Natočena byla na konci roku1894nebo na začátku roku1895ve studiuThomase Edisona. Ukazuje pár tančících mužů aWilliama Kennedy Laurie Dicksona, který hraje na housle píseňSong of the Cabin Boy. Sexuální orientace filmovaných mužů je předmětem spekulací, a proto otázka, zda se v případě tohoto filmu dá hovořit o homosexuálním motivu, je sporná.
Profesionální filmaři tohoto období se také pokusili točit filmy s LGBT tematikou jako hlavní dějovou linkou. V roce1919natočil v NěmeckuRichard OswaldsnímekJiný než ostatní(Anders als die Andern), smyšlený příběh o vydírání a kriminalizaci homosexuálů. Je to první film ukazující problematiku homosexuálů, navíc s pozitivním podtextem. Film je také znám tím, že v něm hrál sám sebeMagnus Hirschfeld, průkopníksexuologie. Film prošel bouřlivou historií, zažil první zakázanou projekci a v roce1920byly jeho kopie zničeny. Některé materiály z filmu přežily v Hirschfeldových sbírkách a byly včleněny do dalšího filmu,Zákony přírody / Pohlavní pud(Gesetze der Liebe). Také tento film byl po premiéře zakázán a zničen. Jedna kopie se dostala na Ukrajinu a v70. letechbyla objevena v mnichovském Městském muzeu. V roce1931natočila v NěmeckuLeontine SaganfilmDívky v uniformě(Mädchen in Uniform), adaptaci dílaChristy WinsloeRytíř Narestan. Film byl o neopětované lásce studentky k učitelce a jeho hlavním poselstvím tohoto byla kritika systému pruského vzdělávání, příčiny mnohých sebevražd mladých lidí.
Ve20. letech 20. stoletísloužili gayové ve filmech pro pobavení publika. Muži převlečení za ženy vyvolávali mezi diváky salvy smíchu. Populárnímgagem, často používaném zejména v sériově vyráběnýchwesternovýchněmých filmech, bylo umístit mezi typicky mužské hrdiny zženštilou mužskou postavu. Ozvučení filmu přineslo další funkce: zženštilí muži mohli mluvit zmanýrovanými a příliš vysokými hlasy. Tyto vedlejší postavy se objevovaly na plátně jen na krátkou dobu, aniž by výrazně ovlivnily děj. Vmuzikálechpřelomu 20. a 30. let se objevil nový typ hrdiny: kostýmní návrhář s nejistousexualitou. V jednom z filmů (Clara Bow) se objevil i gay bar.
Ve filmech z 30. let20. stoletíse obvykle diváci smáli mužům převlečeným za ženy, zatímco ženy v mužském oblečení u publika vzbuzovaly obdiv a chválu.Marlene DietrichvMarokuz roku1930, oblečená do černého pánského obleku, ​​sestupuje z pódia a políbí na rty ženu sedící u stolu.Greta Garbohrála ve filmuKrálovna Kristýnaz roku1933o vztahu mezi královnou a její služkou. Tyto role už nevzbuzovaly velké kontroverze a díky obsazení velkých hvězd scény výslovně zobrazující odlišnousexualituohlásily změnu v přístupu k tomuto tématu. Objevily se i hlasy, které protestovaly proti přílišnému uvolnění morálky, ale na publikum to nemělo přílišný vliv. Tuto liberalizaci ukončilo zpřísnění předpisů v Německuparagrafem 175, a tím také na dlouho skončilo zobrazování LGBT tematiky v německých filmech.
Ve stejné době (v roce1934) byl vUSAzaveden tak zvanýHaysův kodex. Ten zakazoval jakoukoli prezentaci homosexuálních vztahů. Z filmových scén byly vyloučeny letmé polibky, milostné pózy, svádění, znásilnění, prostituce, obchod s lidmi, a sama homosexualita byla popisována jako „sexuální perverze“. Pro potřeby filmu se původní scénáře, zápletky i hrdinové během dvou desetiletí předělávaly. Ze hryZtracený víkendo alkoholikovi s nejistou sexuální orientací se stal film o scenáristovi, který má potíže s alkoholem a tvůrčím blokem. Z románuThe Brick Foxhole, pojednávajícím o vrahovi, jehož oběťmi byli homosexuálové, se stal scénář k filmu oantisemitismusu,Křížový výslech. Principy Haysova kodexu se projevily i jinde: z filmuKočka na rozpálené plechové střeše(1958)Richarda Brooksebyly např. odstraněny náznaky hrdinovy bisexuální orientace.
Zcela odlišná situace byla uBen HuraWilliama Wyleraz roku1959. SpisovatelGore Vidaltvrdil, že Wylerovi do filmu navrhl jemný homosexuální podtext, který by vysvětlil Messalovy motivy při zradě Judy a jeho rodiny. Vzhledem k tomu, žeHaysův kodexneumožnil otevřenou reprezentaci homosexuálního vztahu, který mezi sebou Juda a Messal v mládí měli, byl pouze naznačen hrou obou aktérů. Vidal přesvědčil Wylera, aby takto instruovalStephena Boyda, který hrál Messala, ale nic o tom neřekl představiteli JudyCharltonovi Hestonovi, známému pro jeho odpor k homosexuálům. Podle Vidala je účinek jeho myšlenky v konečném filmu zřetelný. Úplně jinak to samozřejmě podal Heston, podle kterého měl Vidal na konečnou podobu filmu jen malý vliv.
Někdy se však stalo, že byly postavy poznamenány obvyklými soudobými představami o „zženštilých mužích“ coby darebácích. Nešlo přitom o záměrné vytvoření negativního obrazu homosexuálů s cílem očernit je v očích společnosti, jako spíše přidat postavám padouchů další démonizující vlastnost navíc.Gloria Holdenve filmuDraculova dceraaPeter LorrevMaltézském sokolubyli prvními představiteli trendu, v němž měly lehké homosexuální sklony negativních hrdinů za úkol učinit je ještě více zlými. Používaly se negativnístereotypytehdejší společnosti, a tím tyto stereotypy ještě posilovaly. Tento typ hrdiny je filmovými teoretiky v pozdějších pracích definován jako „homo-stvůra“.
Ve 40. a 50. letech20. stoletíse objevil negativní hrdina s homosexuálními rysy uAlfréda Hitchcockave filmechProvazaCizinci ve vlaku. VMrtvé a živéje hrdinka sexuálně fascinována zesnulou paní de Winterovou. Tyto postavy nejsou zločinci, ale psychopati. Lesby byly představovány jako „mužatky“,androgyni, vězeňkyně nebo neurotické ženy, což mělo být varováním pro divačky. Osoby s odlišnou sexuální identitou také končily tragicky, jako třeba ve filmuJohnny Guitarz roku1954.
Typickými pro 50. léta jsou také filmy s postavami tzv. „tomboys“, tedy dívek chodících v kalhotách, střílejících a jezdících na koni. Díky lásce k muži objevovaly svou „pravou“ identitu a již oblečené v dámských šatech se oddávaly za svého vyvoleného. Z filmů vyplývalo zřetelné mravní ponaučení.
V roce1960byla z filmuSpartakusv režiiStanleyho Kubrickavystřižena scéna, ve které byl Antonius sveden Crassiem. Tato scéna se po letech vrátila do nové kopie filmu, tzv. „režisérské verze“. V době, kdy američtí filmaři hledali způsob pozitivního zobrazení homosexuality, aby mohla projítcenzurou, zVelké Britániepřišel nový trend. V roce1961tam vznikl filmOběťsDirkem Bogardemv hlavní roli. Film ukazuje prvního otevřeně homosexuálního filmového hrdinu, který obstál navzdory tehdejším obvyklým stereotypům. Film byl divácky oblíbený a komerčně rentabilní. Američtí tvůrci tak čelili konkurenci ze zámoří, kde se jasným a čitelným způsobem začala definovat homosexuální problematika. Finanční motivace přinutila producenty k závěru, že jediným způsobem jak navrátit do kin větší počet diváků je přivést do filmů „zralá“ (tedy diváky přijatá) témata a jednoznačně formulovat LGBT problematiku.
Počátkem 60. let 20. stoletíHaysův kodexpomalu začal ztrácet na účinnosti. Přesto zůstávala otevřená prezentace homosexuality kategoricky zakázána. Krátce poté bylo ale i toto poslednítabuzrušeno. Jako první to dokázalOtto Preminger, a to při natáčení filmuAdvise and Consent. V něm jde, sice v pozadí, ale přece, o vydírání vysoce postaveného úředníka z důvodu jeho dávného homosexuálního románku. Dalším dílem bylaDětská hodinkav režiiWilliama Wylera, v níž jsou dvě mladé učitelky odsouzeny za homosexuální vztah, což v neobyčejně negativně smýšlející společnosti zničí jejich život. Role učitelek, potýkajících se s nedostatkem pochopení, zahrályShirley MacLaineaAudrey Hepburn.
Zajímavá a kvalitní díla s LGBT tematikou se v té době začínala točit také v Evropě, především v Itálii, tehdejší filmové velmoci. Nejznámějšími režiséry byli na jedné straněLuchino Visconti, pocházející ze staré severoitalské šlechtické rodiny a čerpající své motivy z buržoazního a šlechtického prostředí 19. a 20. století, na druhé straně komunistaPier Paolo Pasolini, čerpající především ze starověku a středověku, a současně tvrdý kritik buržoazní konformity.
Viscontiho nedokončená tetralogie se skládá z filmůSoumrak bohů(1969),Smrt v Benátkách(1971) aLudvík Bavorský(1972). VSoumraku bohůse objevilo jak téma homosexuality a případnépedofiliehlavního hrdiny, tak pověstné pitky a homosexuální orgie příslušníků bavorskéSA. VeSmrti v Benátkáchse stárnoucí intelektuál beznadějně zamiluje do nezletilého blonďatéhoeféba.Ludvík Bavorskýpojednává o tragickém životě bavorského králeLudvíka. Hlavním představitelem prvního a posledního snímku byl Viscontiho tehdejší milenecHelmut Berger. Jedním z Pasoliniho nejsilnějších filmů bylaTeoréma(1968). Hlavní hrdina (hraný charismatickýmTerencem Stampem, který se 30 let poté objevil vDobrodružství Priscilly, královny pouště) přijíždí na návštěvu do bohaté rodiny a svede všechny její členy, včetně služky, a způsobí její duševní a fyzický rozvrat.
Navzdory změně optiky producentů a konečnému zastavení cenzury vhollywoodsképrodukci byly stále homosexualita a bisexualita považovány za něco hanebného, něco jako temné tajemství, které je nutno skrývat, a postavy byly vykreslovány velmi ploše. Lidé s odlišnou sexuální orientací byli líčeni jako nespokojení jedinci sesebevražednýmisklony, kteří se obvykle na konci příběhu odhodlají k tomuto zoufalému kroku.
Rok1969přinesl poStonewallských nepokojíchvNew Yorkupočátek celosvětového gay a lesbického hnutí. Hlasité a otevřené vykreslování tématu odlišných sexuálních preferencí mělo vliv na veřejné mínění nejen vUSA. Současně s tím přišly do širšího povědomípacifistickénázory a subkulturahippies, což nezůstalo bez vlivu na kinematografii.
V roce1970vznikl film, ve kterém byli homosexuální hrdinové vylíčeni novým způsobem:Kluci z party(The Boys in the Band). Příběh vypráví o postupné proměně narozeninové oslavy skupiny gayů. Nebyl to už příběh o nešťastných samotářích, ale prokázal smysl pro komunitu. I když bylo svérázně humorné pojetí označováno za nevkusné, film představil své hrdiny jako skupinu sebevědomých gayů, a to v prvním plánu. Po tomto filmu se gayové na plátnech a obrazovkách objevovali častěji a jejich postavy začaly být jasněji definovány. Postupně začaly vznikat filmy, jejichž prostřednictvím docházelo k vyváženějšímu vyobrazování postav odlišné sexuální orientace.
KabaretrežiséraBoba Fossez roku1972je zasazen do reality německýchbohémů30. let20. století, období morální a sexuální svobody, které podkresluje příběh bisexuálního románku mezi třemi hlavními postavami. Sexuální orientace tady pro nikoho nepředstavovala problém a postavy žily v naprosté svobodě, bez omezujících pravidel. Po soumraku umělecké éryBerlínaa dekadentníhofin du sièclepřišel nástupNárodního socialismu, který vše brzy změnil.
V roce1974byl natočen filmA Very Natural Thing, v němž student semináře hledá lásku a štěstí v trvalém vztahu. Ve vítěznémOscarovémfilmuPsí odpoledne(Dog Day Afternoon)z roku1975byl hlavním hrdinou bisexuální zloděj (ztvárněný naOscaranominovanýmAl Pacinem), který se chystá vyloupit banku, aby získal peníze nachirurgickou změnu pohlavísvého partnera. Ve filmu se krátce objevila gay komunita a bisexualita hlavního hrdiny byla pojata s na svou dobu velkým taktem. FilmMycí linka(Car Wash)z roku1976je považován za velmi autentický obraz Ameriky 70. let. Mezi zaměstnanci linky je pozitivně prezentovaný gay: jeho sexualita není problémem ani pro něj, ani pro jeho okolí. Dalšími filmy byly např.Rocky Horror Picture Show(1975), kultovní dílo o sexuální ambivalenci, aGirlfriends(1978), ukazující přátelství a lásku mezi třemi ženami. Gayové, lesbické ženy a transsexuálové se na plátnech objevovali stále častěji.
Otevřená prezentace tohoto tématu zahrnovala také neskrývanou kritiku a někdy i agresi – filmový gay mohl být i zločincem, psychopatem, šílencem nebo terčem posměchu. VeVanishing Point(1971) byla dvojice gayů vyobrazena jako karikatury a odpudivý vrah –drag queen– skončil smrtí. VPolicajtoviz roku 1972 jednal strážce zákona bez skrupulí. Transsexuála, který byl do něho zamilován, ponížil a surově zbil a po použití jako informátora „to“ odkopnul. Pohrdání lidmi s odlišnou sexuální orientací tu mělo podkreslit „mužnost“ hlavního hrdiny filmu, směle konkurujícího svému soupeři – pachateli.Hledání pana Goodbara(Looking for Mr. Goodbar)(1977) podporoval stereotyp gayů jako mužů převlékajících se za ženy, a z psychopatického vraha se vyklubal gay. Podobně tomu bylo ve filmuNa lovu(Cruising)Williama Friedkina(1980) o mužské prostituci, který vyvolal mnoho sporů a podnítil vlnu předsudků.
Hollywoodské produkce v té době setrvávaly na svých konzervativních pozicích s upozaďováním či zneviditelňováním homosexuality, a to až do 90. let. VPůlnočním expresu(Midnight Express)Alana Parkera, natočeném v roce 1978, byla oproti původnímu scénářiOlivera Stoneagay linka zcela odsunuta. Komickým paradoxem je skutečnost, že představitel hlavní roleBrad Davisbyl sám homosexuál. KnihaFanny Flagotevřeně pojednávala o erotickém vztahu mezi dvěma ženami, zato filmSmažená zelená rajčata(Fried Green Tomatoes)z roku1991jen o dlouholetém přátelství mezi hlavními hrdinkami. Stejné to bylo s pozdějšíBarvou nachu(The Color Purple)Stevena Spielbergaz roku1982.
Od 70. let byla LGBT témata zobrazována nejen sporadicky, ale už v celém spektru americké a evropské filmové produkce. Otevření kinematografie této tematice ji však vystavovalo i kritice.
V této dekádě se objevuje stále více filmů zabývajících se LGBT tematikou a příběhy jsou složitější. Mezi takové filmy je možno zařaditCan't Stop the MusicNancy Walkerz roku1980, odehrávající se v uměleckém prostředíGreenwich VillagevNew Yorku. Z téhož roku pochází kanadskýBy DesignClauda Jutry, ve kterém se dvě módní designerky rozhodnout mít dítě a hledají otce dobrovolníka.
Byly ale také neúspěšné produkce. V roce1982byl natočen filmMaking Love, v režiiArthura Hillera. V záměru scenáristy se film měl stát přelomem, protože film ukázal ženatého muže, který si uvědomil, že je gay. Přitom se nejednalo ani o podivína, ani o umělce, ale o zástupce tzv.WASP. Oba představitelé hlavních rolí (Michael OntkeanaHarry Hamlin) se obávali, že hraní gayů jim zničí kariéru (ve filmu natočili scénu líbajících se milenců), což se promítlo na umělecké úrovni a veřejnost film nepřijala.
Ve Velké Británii tvořil od70. letDerek Jarman, který otevřeně propagoval homosexualitu jako filmové krédo. Jeho nejznámější díla vznikla v80. letech.Andělské rozhovory(The Angelic Conversation)z roku1985je film složený zeSonetůWilliama Shakespeara, v jehož tvůrčí činnosti Jarman nalezl homoerotické prvky. Příběh filmuCaravaggioz roku1986se opírá o biografiiCaravaggiaa bisexuální citový trojúhelník. Na počátku90. letvznikaly jeho poslední filmy, ve kterých jsou homosexuální biografieEduarda II.aLudwiga Wittgensteinazáminkou pro prezentaci umělcových filozofických a ideologických úvah. Filmografii Dereka Jarmana uzavíráBluez roku1993, umělecký testament režiséra, který rok poté umřel naAIDS.
V pozitivním světle byla problematika homosexuality pojataJamesem Ivorymv díleMaurice, oceněném v roce1987naBenátském filmovém festivalu. Film natočený podle stejnojmenné povídky britského spisovateleEdwarda Morgana Forsteraje příběhem platonické lásky dvou přátel žijících v k homosexuálům nepřátelské Anglii počátku20. století. Hlavní hrdina podstupuje dlouhou cestu ke štěstí a ke shodě s vlastní identitou. Jeho přítel (hranýHughem Grantem) volí bezpečné manželství z obavy ze ztráty společenské pozice.
V 80. letech vznikla znovu série filmových děl představujících LGBT jako psychopaty. VCtiteliEdwarda Bianchiz roku1981se gay fanoušek mstí svému idolu za odmítnuté city. VeWindowsGordona Willisez roku1980pronásleduje psychopatická lesba – vražedkyně heterosexuální hrdinku. Zrodily se filmy, ve kterých bylo homosexuální počínání představeno jako urážející, jako např. ve filmechA View from the BridgeaThunderbolt a Lightfoot. Nejsou to filmy pojednávající o gayích, a polibek na ústa muže jiným mužem je tu vyjádřením agrese a opovržení. Ve filmografii dekády je možno najít následky spojené s epidemiíAIDS, za jejíž propagaciveřejné mínění80. let obvinilo homosexuální komunitu.
Od 90. let 20. století, kdy ve veřejném životě začíná být viditelná tzv.politická korektnost, tematika související s LGBT ve světovém filmu již nevzbuzuje divoké protesty a není předmětem omezení. Je třeba současně poznamenat, žeHollywoodsi zachoval jeho tradičně konzervativní pohled a obecně se tomuto tématu vyhýbá, ale spíše ze strachu z finančního rizika než kvůli puritánskému postoji.
90. léta jasně poznamenal úspěch filmuPhiladelphiaz roku1993sTomem Hanksemv roli mladého advokáta nemocného naAIDS, který bojuje o svoji důstojnost s velkou právní korporací. Role partnera hlavního hrdiny byla přidělenaAntoniovi Banderasovi. Film zaujal diváky a měl dopad na stereotypní názory diváků na homosexuály jako žádný jiný předtím. Navíc obrátil jejich pozornost k problému diskriminace lidí sAIDS. Gay láska ve filmu už není ničím neobvyklým. Vznikajíromancearomantické komedie, jejichž hrdiny jsou dva kluci nebo dvě holky. Ukazují jejich milostný vztah jako něco běžného a samozřejmého, ale neobvyklého v jeho náhodnosti a krásného. Tak je tomu ve filmuTrick(1999) vypovídajícím s lehkostí a vděkem o lásce ve velkém městě.
Na pozadí americké produkce se zajímavě rýsují filmy francouzských a britských tvůrců. Tyto kinematografie se vyznačují citlivostí na LGBT témata už od 80. let a filmy jsou typické přirozeností ukazování citů.
Konzervativní a tradiční Velká Británie je kolébkou anarchistického hnutí 80. let a četných subkultur.Gay right movementbyl jejich součástí, což vyústilo v přijetí otázek LGBT ve filmu. Mezi nejznámější britské filmy této doby patříPlameny láskyrežiséraChristophera Hamptonaz roku1995, o spisovateli – homosexuálovi neboNastražte ušiStephena FrearseaMauriceJamese Ivoryho, oba z roku1987. Do pozicekultovníhofilmu se dostal britský snímekNádherná věcz roku1996, režisérkyHettie MacDonald, který je jednoduchým příběhem o dvou teenagerech z londýnské čtvrtiGreenwich.
Ve francouzském filmu upozorňuje svou kreativitouAndré Téchiné, který elegantně představuje homosexuální hrdiny od filmuDivoké rákosíkterý se zabývá dilemy dospívajících středoškolských studentů až po díloSvědci, ve kterém zamyšleně a s vyzrálostí bilancuje celé20. století, dobu AIDS.
Filmy polské režisérkyAgnieszky Hollandvyrobené ve Francii a Německu je těžké počítat do polské kinematografie. Homosexuální hrdinové v jejích filmech jsou prezentováni nestereotypně. Ve filmuEvropa, Evropa(1990) se hlavní hrdina Sally, naverbovaný doWehrmachtu, na frontě spřátelí se starším vojákem. Jejich přátelství posiluje skrývání jejich pravéidentity: Sally je Žid, voják zase homosexuál. V kontextu brutální reality film pojednává o prvenství pudu sebezáchovy nad pocitem rasové, národnostní nebo sexuální sounáležitosti. Zatímco filmÚplné zatměníz roku1995je příběhem romance dvou velkých francouzských básníků19. století,Arthura RimbaudaaPaula Verlaina(v hlavních rolíchLeonardo DiCaprioaDavid Thewlis), plným emocí a odstínů života.
Městského playboye a mladéhomormonskéhomisionáře vLatter Days(2003) seznámila hloupá sázka, ale setkání je oba transformuje. Film byl natočen jako klasickáromantická komedie: má vtip, lásce jsou kladeny do cesty stále nové překážky, je zde dramatické rozdělení hrdinů, šťastná náhoda a konečněhappy enda uklidňující mravní ponaučení. Izraelský filmYossi & Jaggerz roku2002otevřeně hovoří o románku dvou vojáků umístěných na hranici sLibanonema přidává do příběhu univerzální protiválečné poselství.
Dnes již kultovní australská komedieDobrodružství Priscilly, královny pouště(1994) pozitivně ukazuje rodičovství mladého travestity (hranéhoHugem Weavingem) k synovi, kterého má se svou lesbickou kamarádkou, ale je také kritikou australského venkova a sebeironickým pohledem na část homosexuální komunity. ŠpanělManuel Gómez Pereirajde ve filmuReinas(2005) po stopách svého slavného krajanaAlmodóvara. Hlavní zápletkou této komedie jsou peripetie čtyř homosexuálních párů několik dní před hromadným uzavřením manželství. Oddávající je nechtíchomofobnímatka jednoho z hrdinů.
Nové tendence ve filmu s LGBT tematikou přináší tzv. nezávislé produkce v anglosaských zemích. Ve filmuTransamerika(2005) se příběh točí kolem hlavního hrdiny (hraného ženou, americkou herečkouFelicity Huffmanovou), který se rozhodne podstoupit operaci změny pohlaví. V tomto psychologickém snímku a zároveň "road movie" na cestě naoperační sálse setkáváme s jeho rodiči, zejména konzervativní a sebestřednou matkou, a také s jeho mladistvým synem, který si vydělává homosexuální prostitucí.Shortbus(2005)Johna Camerona Mitchellajde ještě o kousek dále v nových tématech. Ukazuje zcela přímo a evropsky celou paletu lidské sexuality (mužská i ženská homosexualita, bisexualita, milostné bisexuální a homosexuální trojúhelníky, exhibicionismus a voyeurismus, skupinový sex, masturbace, sadismus a masochismus…), ale je především náhledem do psychologie jeho hrdinů.
Svým způsobem je zlomem v pojímání gay hrdinů publikem také dramaZkrocená hora(2005). Hrdiny příběhu, který začíná v 60. letech a končí několik desítek let poté, jsou dva mladíkovbojové(Jake GyllenhaalaHeath Ledger) na pozadí amerického konzervativního venkova. Oba muži odstraňují diváckýstereotyp, jak má vypadat gay. Přes jejich letní milostnou romanci se oba ožení a mají děti. Manželství však nejsou šťastná a jejich životním motorem jsou každoroční výpravy do hor, "na ryby", kde samozřejmě nikdy nic neuloví.
Západoevropské produkce a koprodukce (kromě výše zmíněné španělské i britská, francouzská, severské) samozřejmě nezaostávají za severoamerickou, ba naopak.
Současný film se také nevyhýbá kontroverzním tématům, např. vL. I. E.(2001), v režiiMichaela CuestyaŠtěstí(1998), v režiiTodda Solondze, se poukazuje na gaypedofily.
Filmy s LGBT tematikou v současné kinematografie stále vzbuzují polemiky. Nicméně, vzhledem k vysoké různorodosti a multidimenzionalitě postojů přispěly k odmytologizování tématu nebo k porážcestereotypů. Byly zaznamenány i první LGBT postavy v populárních televizních seriálech asoap operách. V jednom z nich,As the World Turns, se v roce2007v objevil první gay polibek.
New queer cinema(NQC) je velmi specifický proud v kinematografii, jehož nejproduktivnější období spadá do 90. let20. století. Mezi filmaře tohoto proudu patříDerek Jarman,Todd Haynes,Isaac Julien,Tom KalinaPratibhy Parmar. Queer filmy otevřeně přijímají název "queer pohled", projevující se přímými odkazy neheterosexuálnímu publiku a prezentací sexuálně jasného a zjevného materiálu. Co je důležité, queer filmy se nesnaží ukázat jen pozitiva a zdůrazňovat jedinečnost sexuální rozmanitosti. NQC se zabývá rozdíly (nejen sexuálními), ale vystupuje proti uzavřeným komunitám.
Klasickými filmy tohoto proudu jsou:The Hours and Times(1991)Christophera Muncha,The Living End(1992)Gregga Arakiho,Edward II(1991)Dereka Jarmana,KhushPratibhy Parmara,Flaming Ears(1992)Angely Hans ScheirlaUrsuly Puerrer,Tongues Untied(1990)Marlona Riggse,Young Soul Rebels(1991)Isaaca Juliena. Všechny vznikly v 90. letech a mají značku NQC.
Jedním z nejkontroverznějších filmů patřících k NQC jeSwoon, režieTom Kalinz roku 1992. Příběh popisuje hlasitý případ dvou mladých homosexuálů, pocházející z dobrých židovských rodin, kteří v roce 1923 zavraždili 14letého chlapce ze sousedství. Byli souzení za vraždu, ale byli také sociálně stigmatizováni za jejich homosexuální orientaci a židovské kořeny. V doběpolitické korektnostifilm způsobil pobouření, a to i v homosexuálních kruzích. Poselstvím filmu je vypozorování, že každý člověk, bez ohledu na jeho orientaci, národnostní původ nebo náboženství, se může stát zločincem. Ukazuje také, jak snadno se ztotožňuje "rozdílnost" se "zlem".
Jednou z klíčových otázek queer filmu je otázka identity. Co vytváří naši sexualitu:sexneborasa? Je to práce vnějšího světa, nebo naše vlastní? Filmaři zkoumají vznik identity hrdiny v realitě, ve které je nucen ji skrývat nebo se stane důvodem pro jeho stigmatizaci. Filmové dílo je zde pohledem na tuto situaci zevnitř. Příkladem takového filmu jeParis Is Burning, ukazujícím transsexuální muže adrag queenz pohledu lesby. Tento film je podvratné dílo, podkopávající jakékoli normy. Zobrazuje konvenčnost sociálních rolí, umělost a křehkost jakékoliv identity, uvedením na myšlenku, že dokud jsme na světě, je to jen otázka za koho se převlékáme.
New queer cinema se také zajímá o androgeny a nedokreslené pohlaví, tak jako vSametové extáziz roku 1998,Todd Haynesnabízí příběh o životě sexuálně ambivalentních hvězdglam rockuze 70. let jakoDavid Bowie,Iggy PopaLou Reed.
Kino NQC má další charakteristiky: je to hlas LGBT lidí, připomínajících práva na důstojnost a existenci. V tomto smyslu byl realizováno mimo jinéSetkání dvou královenCecila Barrigi, sestavené z fragmentů filmů sGretou GarboaMarlene Dietrichová, které mají šanci se zamilovat. PodobněEdward IIDereka Jarmana. Příběh jako zalžbětinského divadla: králEduard II.a jeho oblíbenecGavestonse mají navzájem rádi, a celý svět je proti nim. Gaveston je navíc "plebejec" a proto je považován za nehodného královského dvora. Kromě toho, režisér mísí historii se současností: kostýmy hrdinů jsou z dvacátého století, a v obraně dvojice milenců vystupují anarchističtí bojovníci srážející se s ozbrojenými policisty. Shrnutí minulosti a současnosti mate, ale nese poselství: to je to, co se již stalo, se děje i dnes, mechanismy stigmatu jsou stále a vždy stejné. Tuto strategii míchání času a připomínání Jarman použil v dalších filmech sahajících do životopisů:Caravaggio,Wittgenstein(setkání s cizinci). Dává přitom jasně najevo, že jsou to biografie homosexuálů a není žádný důvod to skrývat. Totéž říkalJohn Mayburykdyž natáčel filmLáska prokletá.
V dnešních filmech zabývajících se LGBT tematikou, které nijak neomezuje cenzura, existuje několik způsobů prezentace odlišnésexuality. Následující členění se týká pouze filmů hlavního, populárního proudu, do kterého nejsou zahrnuty filmyNew Queer Cinema(založené na specifické estetice a slovním výrazu) a okrajové produkce, natáčené pro uzavřené publikum. Samozřejmě, že toto dělení je zjednodušení, neberoucí v zřetel hlavní téma, žánr, atd.
Jedním ze způsobů ukazujících homosexualitu a bisexualitu je vykreslení postav jako "hledajících se", majících problémy s určením své sexuality. Jedním z jejich hlavních problémů je pokusit se odpovědět na otázku o tom, jakou cestu si zvolit, po jaké lásce opravdu touží, o životním rámci. Postavy se necítí být omezeny jejich vlastní sexualitou, je pro ně typická také počáteční absence jasného vymezení některých základních priorit a hodnot, experimentace s jejich vlastními životy. Proces sexuální identity je často bouřlivý, někdy končí v heterosexuálním vztahu.
Tyto typy postav lze najít mimo jiné vHledám Amy,Srdcové trojce,Henry & JuneneboHře na pláč.
Filmový gay nebo tranvestita bývá pojat jako "nejlepší přítel ženy": je možno se mu se vším svěřit a připraven pomoci v jakékoliv extrémní situaci, do které se dostane hlavní hrdinka, často osamělá a nešťastná žena. Typickým příkladem jeSpolubydlící(Single White Female). Často takový typ postav nalezneme ve filmechPedro Almodóvara. Tento způsob portrétování homosexuálů vzniká z přesvědčení, že v podvědomí heterosexuálních žen může gay být dobrým kumpánem nebo přítelem (Svatba mého nejlepšího přítele), tím jemným, pozorným a atraktivním mužem, který "lépe rozumí ženě". Gay postavy jsou někdy v rolích umělců: fotograf, malíř a stylista, to znamená v rolích typických pro ženy. Gay a travestita jsou také "bezpeční": nebudou zaměňovat přátelství a erotický vztah, i když s takovým přítelem/přítelkyní může ta žena sdílet společný byt, jako v romantických filmechChilli, sex a samba,Latter DaysneboLáska a jiné pohromy. Typickým přítelem-gayem je Tom v oblíbené romantické komediiDeník Bridget Jonesovéa jejím pokračování,Bridget Jonesová: S rozumem v koncích. Ve francouzském seriáluClara Shellerováje takové přátelství hlavním tématem a stane se hrdinčiným nejtrvalejším a nejjistějším citovým vztahem.
Jiným používaným tématem je "mužská prostituce". Je možné se s ním setkat ve filmechMy Own Private IdahoneboRváčův deník. Využití sexuálních preferencí se stane u hrdiny nutností a způsobem přežití v děsivé realitě. Špína a degradace hrdinů vykonávajících sex na toaletách, scény se staršími muži, kteří hledají "zboží" – vše to poukazuje na morální úpadek, ale ne těch, kteří se prostituovali, ale těch, kteří jim platí. Odehrávají se dramata citlivých lidí, kteří pro jejich odlišnost, přecitlivělost a nepřizpůsobení platí vysokou cenu, tak jako v na faktech založeném filmuMandragora, vypovídajícím oprostituciv prostředí českých dospívajících.
Velkou část filmových postav tvoří gay a transgender lidé, kteří nemají problémy s jejich sexuální identitou a přijímají jejich odlišnost. Nicméně dostávají se do traumatických situaci, ve kterých se musejí vypořádat s problémy. Často se jim staví do cesty společenské normy a kulturní faktory (Wedding Party,Priest). Stává se také, že v dané situaci hrdina musí znovu přesoudit život a znovu hledat odpovědi na základní dilemata: "proč?", "kdo opravdu jsem?", "musím být takový?". Stejně často se hrdinové ocitají v sociálníostrakizaci, izolaci, osamělosti, touze nebo potřebě porozumění, někdy nemožné naplnit v realitě, ve které se nacházejí. Někdy se stane, že v důsledku smrtelné nemoci zemře (Philadelphia,Noci šelem). Nicméně, tam jsou obvykle zobrazeni tak, aby vzbudili divákovy sympatie a prokázali, že jsou to titíž lidé jako ostatní, ale více citliví, kteří musí bojovat nejen se sociálními předsudky, ale také se svými zmítajícími se vnitřními rozpory a konflikty.
Stejně jako jinde, konvence nedovolily v meziválečném polském filmu přístup k takovýmto tématům. Ale tehdejší komedie rády používaly vděčnou formulku obrácení rolí. Ve filmuCzy Lucyna to dziewczyna?Julia Gardana z roku 1934 hraje roli titulního hrdiny-inženýra žena. Ženské a mužské převleky jsou také ve filmechKsiążątko,NiedorajdaiPiętro wyżejz roku 1937. Ani jeden z nich však neopustil rámec gagu, komické situace, čímž jen ještě více zdůraznily tradiční role ve společnosti.
Za čtyřicet let poválečné polské kinematografie se ve filmech vyskytlo asi 35 postav s odlišnou sexualitou, z nichž třetina byly postavy epizodické. Ve srovnání se západní Evropou nebo USA ve stejné době, žádný film se nevěnoval problematice LGBT.
Přestože homosexualita v Polsku přestala být zločinem už v roce1932, v obdobíPolské lidové republikybyly otázky LGBT spojeny pouze s problematikou vězeňství, zločinu a deviace. Odraz na veřejnosti byl s negativní a velmi ponižující konotací. Do poloviny 70. let bylo toto téma jedním z promlčených, stejně jakoalkoholismusadrogy. Výjimkou jsou dva krátké filmy z roku 1978:TońrežiséraJan BułakaaNieporozumieniePetra Majdrowicze, nicméně jednalo se o amatérské filmy, zcela neznámé širší veřejnosti.
První poválečný film, ve kterém vystupuje gay postava je filmOjciecz roku 1967, v režiiJerzyho Hoffmana. Je to příběh o starém muži, který se v parku potká se studenta gymnázia a snaží se pozvat ho do svého domu. V polských filmech komunistického období jsou homosexuální hrdinové nejčastěji tragické postavy, psychopati nebo "rozptýlení pro legraci". VZaklętych rewirachz roku 1975, je to homosexuální baron, majitel restaurace, jemuž cyničtí kolegové pošlou mladého číšníka.
Postavy nezženštilých gayů jsou výjimkou z pravidla. Takovéto postavy se objevily v první části miniseriálu tři mlýny z roku 1984 režie Jerzy Domaradzki, kde se milovník umění Charles (Jerzy Zelnik) zamiluje do mladého Juliana (Jan Jankowski). S určitými sympatiemi je také vykreslen párek lesbických vězeňkyň na pozadí filmuNadzorWiesława Saniewskiéhoz roku 1983.
Ve filmechJerzyho Gruzyjsou gayové zobrazováni jako karikaturní kluci s namalovanýma očima, jako je tomu ve filmechCzterdziestolatek,Motylem jestem...neboDzięciol. UKrzysztofa Zanussihose homosexualita zřídka objevuje otevřeným způsobem, a když, jedná se o postavy odrazující a patologické, s jasně negativní morální kvalifikací. Ve filmuKontraktz roku 1980 se skupina "homosexuálních baletních "tet" hlasitě baví v prominentní vile. Ve filmuParadygmatz roku 1985 bohatý průmyslník poníží mladého studenta teologie, kterému přikáže, aby si sundal kalhoty, otočil se a ohnul, čímž naznačuje záměr znásilnění.
Španělsko
USA
Velká Británie
Francie
Itálie
Německo
Navíc v roce 1976 byli nominovani na Oskara za role ve filmuPsí odpoledneAl PacinoaChris Sarandonhrající gay pár banditů. O tuto cenu se uchazely také další filmy s tematikou LGBT, mimo jinéDobrodružství Priscilly, královny pouštěaTrevorv roce1995, neboPtačí klec(The Birdcage) v roce1997.
Do kategorie dokumentárních filmů se řadí díla, která se zapsala do dějin emancipačního LGBT hnutí, jehož kořeny jsou v newyorských událostech z roku 1969.Before Stonewall(1985) shromáždil anekdoty, příběhy a akce spojené seStonewallskými nepokoji, které se mezitím staly legendou. FilmAfter Stonewall(1999) jeretrospekcíhnutíGay Liberationod roku 1969 do současnosti.Paragraf 175sahá ještě dále do minulosti, připomínaje prostřednictvím posledních žijících svědků exterminaci homosexuálů německýminárodními socialisty.
Hlavní část dokumentárních filmů o LGBT představují ale ty, které se zabývají aktuálními problémy. V roce 1982, skupina britských teenagerů natočila dokumentární filmFramed Youth: The Revenge of the Teenage Perverts, který je obrazem problémů mladých gayů a leseb v Londýně 80. let. Film získal cenuBritského filmového institutuza nejlepší britský dokument roku.Bůh je mi strachemnatočený v roce 2001 je průkopnický film o homosexuálech v ortodoxních a ultraortodoxních komunitáchIzraele. Cítí se býtŽidya velmi jim záleží na sounáležitosti ke komunitě, která je odmítá jen z důvodu jejich sexuálních preferencí. Tito lidé prožívajídilemu: žít v rozporu s vlastní vírou nebo skrývat pravdu o sobě. FilmFamily Fundamentals(2002) je pohledem na americkou společnost: kamera vstoupí do životů několikakonzervativníchrodin křesťanských aktivistů, jejichž děti jsou homosexuály. V srbském dokumentuIvan - intolerance(2002) se seznámíme se studentem zBělehradu, který utíká ze země ze strachu předagresivníhomofobií, a jehož matka uvedla, že by raději měla synanásilníkanebožhářenež homosexuála. Americký video dokumentLicence to Kill(1997) zkoumá psychiku mužů, které vedlopohrdáníhomosexualitou kvraždě.Neobvyklá krutost(2005) ukazuje drama mužských transsexuálů v uzavřených mužských věznicích ve Spojených státech.
Většina metropolí západní Evropy, Severní Ameriky a Austrálie organizuje každoročně filmové festivaly nebo přehlídky s LGBT tematikou. První festival tohoto typu byl zorganizován v roce1977vLos Angeles. Výběr některých festivalů:
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuMotywy LGBT w filmiena polské Wikipedii.