Afelidie

Afelidiejsou druhově málo početnýmkmenem(Aphelidiomycotasyn. Aphelida), resp. jeho jedinoutřídou(Aphelidiomycetessyn. Aphelidea) jednobuněčnýchopistokontnícheukaryot. Dříve byly považovány za část pravděpodobněparafyletickéhonadkmene Opisthosporidia jakožto sesterské skupinyhub.V současnosti (2020) jsou považovány za součást jedné z bazálních vývojových větví hub, která odpovídá taxonomické podříši Aphelidiomyceta.Jedná se vesměs o vnitrobuněčnéparazitoidymořských nebo sladkovodních řas fytoplanktonu.
Přestože jsou druhově nepočetné a ekologicky nevýznamné, jsou významné z fylogenetického hlediska, protože ukazují, jak mohl vypadat společný předek všech „vlastních hub“ (kladEumycota). Z výsledků fylogenetických studií totiž vyplývá, že se vyvinuly z komplexního, volně žijícího předka podobného afelidiím, který ztratil schopnost fagotrofiea stal se osmotrofickým.
Životní cyklus afelidií je podobný u všech druhů taxonu.
Pohyblivézoosporymohou být bičíkaté, s funkčním nebo zakrnělým zadnímbičíkemtvořeným devíti obvodovými a dvěma centrálnímisvazky mikrotubulů(např. u roduAphelidium), nebo améboidní, s jednou nebo vícepanožkami, které mohou být široké (např. „lamellipodia“ uParaphelidium tribonematis) nebo tenké (např. „filopodia“ uAphelidium desmodesmi). Zoospory mohou být také kulaté nebo oválné a bez panožek (např. uPseudaphelidium drebesii).
Pohyblivá zoospora se přiblíží k hostiteli, přilne k jeho povrchu, zapouzdří se na něm a proniká dovnitř, přičemž zadnívakuolav cystě tlačí její obsah penetrační trubičkou průnikového aparátu do hostitelovy buňky. Endobiotický parazitoid se stává fágotrofní amébou, roste a pohlcuje hostitelskou cytoplazmu, až je z ní nakonecplazmodiumobsahující pouze jedno nebo dvě zbytková tělíska. V dospělosti je plazmodium vícejaderné, s centrálnívakuoloua zbytkovým exkrečním tělískem. Plazmodium se dělí na četné jednojaderné buňky, které se následně uvolňují z prázdné hostitelské buňky, aby dále infikovaly další hostitelovy buňky. Ve vyprázdněnémsporangiumůže příležitostně zůstat neuvolněná zoospora, prázdná cysta zoospor může, ale nemusí přetrvávat. V průběhu životního cyklu se mohou, ale nemusejí vytvářet klidové, silnostěnné spory.
Afelidie se vyskytují zejména v eutrofních, tedy na živiny bohatých vodách. Parazitují na jednobuněčných nebo vláknitých řasách, většinou vefytoplanktonu, ale existují také půdní (bentické) čiepifytickédruhy.
Jako hostitele využívají některé druhyzelených řas(Chlorophyta),různobrvek(Xanthophyceae) arozsivek(Bacillariophyta). Většina druhů parazituje na zelených řasách roduChlorococcuma podobných druzích nebo na různobrvceTribonema gayanum, která se často využívá pro laboratorní kultury afelidií. Jednotlivé druhy i jednotlivé formy v rámci jednoho druhu mohou být specifické pro daného hostitele a jsou specializované pouze na jeden nebo několik druhů řas. Byly popsány podstatné genetické rozdíly mezi formami stejného druhu z různých zeměpisných oblastí původu.
Postavení afelidií bylo dlouho nejasné. Poté, co byliprvocia jejich dvě hlavní skupiny, tedybičíkovciakořenonožci, odhaleni jako nepřirozené (polyfyletické) taxony, poukazovaly první fylogenetické analýzy na základě molekulárně biologických a genetických znaků na blízkost k živočichům a houbám. Na základně podrobnějších analýz pak byly považovány za část nadkmene Opisthosporidia(jakožto sesterské skupinyhub), který je však podle nových poznatků pravděpodobněparafyletický. V současnosti (2020) jsou afelidie klasifikovány jako součást jedné z bazálních vývojových větví hub, odpovídající taxonomické podříši Aphelidiomyceta.Patří tedy v rámcieukaryotdo následujících taxonů:
Fylogenetické postavení ukazuje následujícífylogenetický strom:
V současnosti (2024) jsou popsané čtyři rody v jediném monotypickém řádu a jediné čeledi, s následujícími druhy: