Anna Pavlovová

Anna Pavlovna Pavlovová(rusky Анна Павловна (Матвеевна) Павлова, 31. ledna/12. února1881LigovouPetrohradu–23. ledna1931Haag)bylaruskáprimabalerínaatanečnice. Světový věhlas jí přinesla zejména taneční kreaceUmírající labuť.
Vyrůstala se svou matkou a babičkou v malém domku ve vesnici Ligovo u Petrohradu, protože otec Matvej Pavlov zemřel dva roky po jejím narození.Později se vyskytly určité pochybnosti o tom, zda byl jejím skutečným otcem, ale nebyly nikdy potvrzeny.
V osmi letech ji matka přivedla na představení baletuSpící krasavicea tento zážitek vzbudil v Anně touhu stát se baletkou.O dva roky později byla přijata do petrohradské Akademie ruského baletu, kde jejími učiteli byli Alexander Oblakov, Jekatěrina Vazemová a ve vyšších ročnících Pavel Gerdt. Právě on poradil Anně, jak skloubit subtilní postavu a určité tělesné nedostatky s náročností fyzického výcviku. Upozornil ji na možnosti romantického pojetí baletu, při němž mohla uplatnit svůj oduševnělý zjev, ladnost pohybu a citový prožitek. Školu absolvovala v roce 1899 a ihned byla přijata do souboruMariinského divadla.I tam pokračovala ve zdokonalování svého baletního projevu pod vedením Jevgenije Sokolovové a předevšímMaria Petipy, který jí pomáhal s interpretací důležitých baletních scén.
Na scéně Mariinského divadla debutovala Anna Pavlovová v roce 1899 v menší roli v baletní komediiMarná opatrnost.Mezi ostatními brzy zaujala poetickým výrazem a výraznou technickou kvalitou svých vystoupení. V roce 1902 získala hlavní roli Nikie v baletuBajadéraa po velkém úspěchu následovaly titulní role vGiselle(1903),Don Quijote(1905) a další.Kromě toho vystupovala i v samostatných charakterových tancích. V roce 1906 byla jmenovánaprimabalerínoua zařadila se mezi nejlepší umělce petrohradské baletní scény.
Častým partnerem Pavlové na jevišti byl od roku 1899Michail Fokin, který měl velký vliv na její taneční styl. Vycházel z tradic ruského baletu, ale byl transformován do moderního tance, v němž se vzájemně doplňovaly pohyb, hudba, kostýmy a dekorace tak, aby odpovídaly charakteru postav. V lednu 1907 na charitativním večeru v Mariinském divadle Anna Pavlovová poprvé předvedla choreografickou miniaturuUmírající labuťna hudbuCamilla Saint Säense, kterou pro ni Fokin vytvořil.Později se stala jedním ze symbolů ruského baletu 20. století a Pavlovové přinesla slávu po celém světě. Vystupovala i v dalších Fokinových choreografiích, například na motivyChopinovýchskladeb.
V roce 1908 vyjela s partnerem Adolfem Bolmem a malou skupinou umělců na první zahraniční cestu do Skandinávie, navštívili i Berlín a Prahu.
Po založeníRuského baleturoku 1909 se stala přední postavou tohoto světoznámého souboru vystupujícího vPaříži. V červnu se představila na pařížské premiéře baletuLa SylphideaKleopatra. Už v příštím roce Ruský balet opustila a založila si vlastní soubor, s nímž slavila velké úspěchy v Americe a Londýně. Tam v roce 1912 uzavřela sňatek s Victorem Dandrem, který se stal jejím manažerem aimpresáriem.Na krátkou dobu se vrátila do Petrohradu, ale po roztržce s vedením Mariinského divadla v roce 1913 se rozhodla pro život v cizině.V Rusku vystoupila naposledy v létě roku 1914.
Roku 1913 se trvale usadila vLondýně.Žila v krásném domě, u kterého si nechala vytvořit umělé jezírko, v němž plavaly její milované labutě. Byla velkou milovnicí zvířat, siamských koček, psů i exotických ptáků a často se s nimi nechávala fotografovat.
S baletním mistrem Chljustinem založila novou skupinu a po skončeníprvní světové válkyzačala pořádat turné po celém světě. Stala se legendou, ale umělecky se již příliš nevyvíjela. Program vystoupení byl složen většinou z baletních miniatur, ukázek z repertoáru Mariinského divadla a koncertních čísel. Jako celek byl uveden pouze baletSpící krasavice, který ji tolik zaujal v dětském věku a přivedl ji na baletní dráhu.
V roce 1926 se vHollywoodupři natáčení filmuNěmá z Porticispřátelila sCharlesem Chaplinem, který oceňoval její lyrický taneční projev.
Do vlasti se už nikdy nevrátila. Během svého turné se nachladila při zkoušce v nevytápěném sále. Zemřela 23. ledna 1931 v hotelu Hôtel des Indes vHaagunazápal plic. Urna s popelem Anny Pavlovové se nachází v uzavřenémkolumbáriukrematoria Golders Green v Londýně. Spolu s ní je tam uložen popel jejího manžela a impresária Victora Dandreho.
V roce 1983 o ní natočil režisérEmil Loteanuživotopisný film.
Její jméno nese typickýnovozélandskýdort z bílkupavlova.
Její portrét je zobrazen na ruské stříbrnépamětní mincivydané v roce 1993.
StrojMcDonnell Douglas MD-11vyrobený 31. srpna 1995 patřící nizozemské letecké společnostiKLMsimatrikulační znakyPH-KCHnese její jméno.