Srbsko a Černá Hora

Srbsko a Černá Hora, oficiálněStátní společenství Srbsko a Černá Hora(srbskyДржавна заједница Србија и Црна Гора, Državna zajednica Srbija i Crna Gora), bylosoustátí, lépe řečeno dvoustátí, které vzniklo po zánikuSvazové republiky Jugoslávie4. února2003. Soustátí zaniklo3. června2006, a to počernohorském referendu o vyhlášení nezávislosti, kdy na jeho území vznikly dva samostatné státy,Černá HoraaSrbsko.
V roce2002se federální parlament rozhodl pro změnu státoprávního uspořádání tehdejšíSvazové republiky Jugosláviea udělení větší pravomoci oběma republikám.Většina agendy svazové vlády tak přešla pod obě jednotlivé republiky; společnou záležitostí zůstala pouze obrana a zahraniční politika.
JednokomorovýParlament Srbska a Černé Hory(srbskyСкупштина Србије и Црне Горе, Skupština Srbije i Crne Gore) měl 126 zástupců, z nichž bylo 91 voleno ze Srbska a 35 z Černé Hory. Parlament sídlil v Bělehradě v budově někdejší srbské sněmovny a za socialismu pak svazové sněmovny.
Nové politické vedení země se rozhodlo distancovat od poměrů za vládySlobodana Miloševiće. I proto byl název státu změněn na Státní společenství Srbsko a Černá Hora (zvolen byl neobvyklý tvar s uvedením zemí v nominativu, namísto očekávatelného genitivu). V Černé Hoře však stále sílily potřeby se zcela osamostatnit. Proto bylo dne21. května2006uspořádánoreferendum o nezávislosti. V něm zvítězili zastánci nezávislosti.3. června2006 pak byla po 80 letech obnovena nezávislost Černé Hory. Slavnostní ceremoniál k této příležitosti se uskutečnil13. července, v Den státnosti Černé Hory, kdy byla země roku1878mezinárodně uznána. Srbsko následně vyhlásilo svou nezávislost5. června2006.
Srbsko a Černá Hora byla na severu rovinná země (tvořila jiPanonská nížina). Střední část (regionŠumadija) byl mírně zvlněný, s výjimkou údolí řekyMoravyasrbských Karpat. Jižní část země poté byla hornatá s náhorními plošinami v oblastiSandžakua rovinatým Kosovem. Nejvyšší horou byla Zla Kolata (2534 m) na hranicích s Albánií; často se však uvádí jako nejvyššíBobotov Kuk(2523 m) v národním parkuDurmitorna severu Černé Hory.Podnebíjekontinentální, jen přímořská oblast Černé Hory má podnebí středomořské.
Srbsko a Černá Hora vstoupily do21. stoletíjako dvě republiky bývalé Jugoslávie těžce postižené divokou privatizací 90. let, občanskou válkou, mezinárodními sankcemi a autoritativním režimemSlobodana Miloševiće. Země potřebovala obnovu infrastruktury, mezinárodní pomoc a politickou transformaci.VládaZorana Đinđiće tento proces opatrně zahájila hned po pádu Miloševiće v říjnu 2000, stále jasněji se však ukazovalo, že obě republiky se chtějí rozvíjet odděleně. Proto také byla v rámci dohod o vzniku státního společenství zrušenaměnová uniemezi oběma republikami (Černá Horazačala jako svojí měnu jednostranně používateuro, zatímco Srbsko si zachovalo jako měnudinár). Neexistovala anipoštovní unie. Hlavním důvodem pro udržení alespoň volné federace obou republik byl nezbytnýekonomickýzájem Srbska udržet si přístup kJaderskému moři.
Na urgentní potřebu ekonomické pomoci pro soustátí reagovala řada evropských zemí, včetně České republiky. Ta Srbsko a Černou Horu zařadila mezi priority své zahraniční rozvojové spolupráce. Hlavními sektory, na které se soustředila byly:životní prostředí(odstraňování starých ekologických zátěží), ekonomicko-průmyslový rozvoj (revitalizace těžebních komplexů, zejména podpora těžby uhlí), modernizace sociálních služeb (zaměřeno hlavně na zvýšení zaměstnanosti zdravotně postižených), doprava (modernizace železnic a MHD), zdravotnictví (léčení závislostí a prevenceHIV/AIDS).
Hlavním městem soustátí byl Bělehrad, některé svazové instituce však byly po podepsání dohody o soustátí přemístěny do hlavního města Černé Hory (Podgorici).
Srbsko a Černá Hora převzalo správní členěníSvazové republiky Jugoslávie. Soustátí tvořily dvě republiky; v rámci Srbska existovaly ještě dvěautonomní oblasti(KosovoaVojvodina). Nižší správní celky byly oblasti (jediný Bělehrad měl svojí zvláštní oblast) aopštiny(de factoobce).
Úředním jazykemsoustátí bylasrbochorvatštinaa oficiálním písmemcyrilice.Na území autonomní oblasti Vojvodina byly úředními jazyky takémaďarština,rumunština,slovenštinaarusínština. Na území autonomní oblasti Kosovo pak takéalbánština.