Salò

Salòje obec (město) v provinciiBresciavitalskémregionuLombardiena břehuGardského jezera, kde se nachází i jeho nejdelší promenáda.
Město bylo hlavním městemItalské sociální republikyv letech 1943 až 1945, která se rovněž často nazývala „Republika Salò“ (Repubblica di Salò).
Ačkoli podle legendy má Salòetruskýpůvod, psané záznamy zmiňují jeho založenístarověkými Římanyz koloniePagus Salodium. Nachází se tu řada ruin z období římského osídlení, jak dokazujenekropoleLugone(na via Sant’Jago) a archeologické nálezy v archeologickém muzeu (Civic Archaeological Museum), které se nachází vLoggia della Magnifica Patria.
Během vrcholnéhostředověkuměsto sdílelo stejný osud jakoLombardie.
Původ městského zřízení Salò je málo známý: jeho autonomie ve vztahu kBresciise datuje ke konci13. stoletínebo na začátek14. století, přičemž nejstarší předpisy, které městské orgány dochovaly, jsou z roku1397.
Před rokem1334bylo město součástí federace městských rad v oblasti podél západního břehuGardského jezera(odLimoneaž na jih poDesenzano del Garda) a z oblastiValle Sabbia, která se nazývalaRiperia Lacus Gardae Brixiensis, kde hlavním správním městem byloMaderno.
Federace nechtěla vytvářet spojenectví ani sBrescií, ani sVeronoua namísto toho se rozhodla požadovat pomoc odBenátek. Z důvodu velké vzdálenosti od Benátek jí tato strategie nezaručovala nezávislost oblasti a po krátkém období protektorátu pod vládou Benátek (1336až1349) se Salò stalo pevností milánského roduVisconti. V roce1377Beatrice della Scala, manželkaBernabòa Viscontiho, chtěla, aby se Salò stalo hlavním městem oblasti a tím byl snížen vlivMaderna: Salò tedy dostalo pevné zdi a byl postavenhrad.
13. května1426po dlouhém období válek se města na západním břehu jezera spontánně připojily kBenátské republice, ve které zůstaly na další tři století: na hlavním náměstí lze sloup se znamenímlva svatého Marka, symbol Benátek, najít dodnes. Během let Benátky této provincii udělily statusStato da Teraa zůstala de facto nezávislou oblastí. Byly jí uděleny titulyNádherná vlast(Magnifica Patria) aPrvorozená dceraSerenissima(Figlia primogenita della Serenissima). RadaPatriea všechny ostatní úřady zůstaly soustředěny v Salò (které získalo důležitost a vliv), ačkoli byl hlavním městem vysílán guvernér, kterému byly uděleny titulyProvveditore(tj. Superintendant) aCapitano della Riviera(Kapitál Riviery) a pravomoc jednat jako soudce v trestních záležitostech pro celou Rivieru (zatímco civilní soudnictví bylo svěřenopodestovizBrescie, který sídlil v Salò). Vedle farmaření a obchodu se v tomto období rozvíjel plátenický průmysl.
V roce1796bojovalyNapoleonovyjednotky s rakouskými jednotkami v severní Itálii. Konec Benátské republiky (Mír v Campo Formio) znamenal i konec Salò jako hlavního města západní riviery: 1. ledna1797prozatímní vláda Brescie přejmenovala Salò na Benaco a zřídila kanton Benaco s hlavním městem Benaco: město se připojilo kCisalpinské republicea pak kNapoleonskému italskému království(1805–1814).
Po skončení napoleonské éry se Salò stalo součástí Rakouska (jako součástLombardsko-benátského královstvíod roku1815do1859.
V roce1848se Salò spojilo sMilánemv revoluci protihabsburskénadvládě. Běhemdruhé italské války za nezávislostmnoho dobrovolníků bojovalo sGaribaldimve službách piemontské armády. 18. června 1859 Garibaldi vstoupil do Salò a byl uvítán nadšeným davem. Salò královským výnosem z 15. prosince1860získalo titulCittà(město).
Pobitvě u CustozyRakušané město dočasně opět ovládli, ale navzdory jejich vítězství a námořní porážce Italů vbitvě u Lissyse Rakušané vzdaliPrusůmo měsíc později a byli nuceni opustit regionBenátekpo uzavřeníVídeňské smlouvyv roce1866.
Od roku1943do1945bylo Salò faktickým hlavním městemloutkového státu–Italské sociální republikyBenita Mussoliniho, vytvořené s podporounacistického Německa, která je rovněž známá jako Republika Salò: veVilla Castagnabylo sídlo policejního ředitelství, veVilla Amedeibylo sídloMinisterstva pop kultury,Villa Simonini(dnešní Hotel Laurin) byla sídlem ministerstva zahraničních věcí aStefaniho agentura, která distribuovala oficiální tiskové zprávy, sídlila na Via Brunati
Na začátku období po skončení2. světové válkySalò znovuobjevilo své vlohy pro turistický průmysl.
V roce1975zde podle knihyMarkýze de Sade120 dnů SodomynatočilPier Paolo Pasolinisvůj poslední filmSaló aneb 120 dnů sodomy(Salò o le 120 giornate di Sodoma).
Oblast kolem jezera je seismickou oblastí. V roce1877byla pod dohledem prof. Pia Bettoniho vybudována meteorologická stanice. V roce1889byla přidána i geofyzikální observatoř (seismická stanice), která se stala důležitým centrem vědeckého výzkumu po zemětřesení v roce1901(5,6 Richterovy škály, bez zásadních škod). K jinému zemětřesení došlo v roce2004.
V tomto článku byl použitpřekladtextu z článkuSalòna anglické Wikipedii.