Spojené arabské emiráty

Spojené arabské emiráty, zkratkouSAE, někdy zvané jenEmiráty, jsoufederacísedmi konstitutivních emirátů naBlízkém východě, rozkládající se vjihozápadní Asiive východní částiArabského poloostrovapři pobřežíPerského zálivu. Na pevnině sousedí sOmánemaSaúdskou Arábiía rovněž sdílí námořní hranici sKatarem,ÍránemaPákistánem. Jedná se okonstituční monarchii. Každý ze sedmiemirátů–Abú Zabí,Adžmán,Dubaj,Fudžajra,Rás al-Chajma,Umm al-KuvajnaŠardžá– má vlastního vládce,emíra. Tito vládci společně tvoří Federální nejvyšší radu a volí ze svého středu jednoho, který pak slouží jako prezident Spojených arabských emirátů. Abú Zabí slouží jako hlavní město, nejlidnatějším městem je ale Dubaj. Počet obyvatel Emirátů byl v roce 2020 odhadnut na 9,89 milionu. Z toho jsou odhadem 1,4 milionu občané a zbytek přistěhovalci bez občanství.Islámjestátním náboženstvímaarabštinaúředním jazykem.
Bohatství státu spočívá v přírodních zdrojích. SAE mají šesté největší zásobyropyna světě a sedmé největší zásobyzemního plynu. Přesto se vláda, již od časů otce zakladateleZajd bin Sultána Ál Nahjána, spoléhá zdaleka nejméně ze všech států Perského zálivu na ropu a plyn – zaměřuje se i na cestovní ruch a služby, hodně investic jde do zdravotnictví, vzdělávání a infrastruktury. Vláda Spojených arabských emirátů nevybírá od svých občanůdaň z příjmu, tu platí jen právnické osoby. V roce 2018 byla zavedenadaň z přidané hodnotyve výši 5 %.
SAE je členemOSN,Ligy arabských států,Organizace islámské spolupráce,Organizace zemí vyvážejících ropu,Hnutí nezúčastněných zemíaRady pro spolupráci arabských států v Zálivu. Nejbližšími spojenci Emirátů jsouSaúdská Arábie(někdy označovaná za hegemona v oblasti),OmánaBahrajn. Tyto státy spolu obvykle koordinují zahraniční politiku. Na globální poli jsou klíčovým spojencem zeměSpojené státy americké.
Kamenný nástroj používaný k porážení zvířat objevený u pobřeží Perského zálivu naznačuje, že lidé v oblasti sídlili možná již před 130 000 lety.
Pravěké osídlení bylo archeologicky doloženo k době 5000 let př. n. l. Souvislé trvání osady při zálivu sahá do doby 3200 př. n. l., archeologové hovoří v této souvislosti o kultuře Hafit. V období 2600–2000 př. n. l. existovala na území současných Spojených arabských emirátů, zejména kolem dnešního Abú Zabí, kulturadoby bronzovézvanáUmm Al-Nar. Tato kultura obchodovala sHarappskou kulturouv údolíIndu, sMezopotámií, jakož i se starým Íránem,BaktriíaLevantou.Sumerskézdroje hovoří o území dnešních Emirátů jako o domově „Makkanů“ nebo „Maganů“.
Další kultura zvaná Wadi Suq (2000 až 1300 př. n. l.), řazená kdobě železné, již přešla kekočovnictvía vytvořila první zavlažovací systémy umožňující osídlení i více ve vnitrozemí.
Někdy po roce 1200 př. n. l. území ovládliAchaimenovci(o čase jejich příchodu do oblasti se vedou spory, jejich vliv je doložen spíše až od 7. století př. n. l.), kteří pak roku 550 př. n. l. zformovaliAchaimenovskou říši, zvanou též První perská říše, jejíž součástí se emirátské území stalo. V achaimenovské éře došlo k výstavbě opevněných osad a vybudování zavlažovacího systému zvanéhofalaj. Po rozbití říše, způsobeném invazíAlexandra Makedonskéhoroku 330 př. n. l., se historické údaje o oblasti ztrácejí, určité civilizační centrum se totiž zachovalo spíše v oblasti dnešního Ománu. Zdá se však, že zejména od 2. století docházelo k příchodu kmenů ze západu a jihozápadu Arabského poloostrova, zhruba z území dnešní Saúdské Arábie. Území ve 3. století ovládaliSásánovci, centrum jejich říše bylo však mnohem severněji, na území dnešního Iráku a Íránu, a emirátské území bylo jen periferií.
Je známo, že kolem roku 600 se v oblasti uchytilonestoriánskékřesťanství.Ale nakonec jasně převládl islám. ZakladatelislámuMohamedoslovil vládce Ománu již roku 630, devět let pohidžře. Ti odcestovali doMedínyakonvertovalik islámu. Zároveň přijali úkol vyhnat Sásánovce, což se jim podařilo. Po smrti Mohameda hrozilo, že se nové islámské komunity na jihu Perského zálivu rozpadnou a hrozila i povstání proti muslimským vůdcům. ChalífaAbú Bakrtak vyslal z hlavního města Medíny armádu, která území ovládla (tzv. války ridda zvané též války protiapostázi) a území Emirátů tak bylo začleněno do nově vznikléhoRášidského chalífátu. Důležitými body se v té době stal přístav Džulfar (dnešní Rás al-Chajma) a oáza tehdy zvaná Tu'am, jež byla důležitým obchodním centrem pro velbloudíkaravanycestující mezi pobřežím a arabským vnitrozemím.
Kočovnické kmeny a skupiny zakládaly sezónní a polosezónní osady a centra. Všechny současné emiráty mají tento kořen. Nejsilnějším kmenem byl Bani Jas, který položil základ dnešního Abú Zabí. Kmen Al Kavasim ovládal námořní obchod. Obyvatelstvo se živilo hlavně sběrem mořskýchperel, rybolovem a dálkovým obchodem.
Expanze evropských koloniálních říší do oblasti Perského zálivu přivedla nejprvePortugalce. Ti si udržovali vliv na pobřežní osady a od 16. století podnikali i výboje do vnitrozemí, pod vedenímAfonsa de Albuquerqua. V 17. století ovládli široký pás země, který ovšem zahrnoval především území dnešního Ománu. Na území emirátském pro ně byl důležitý zejména přístav Džulfar a ovládli i osaduChór Fakkán(které říkali Corfacão).
Emiráty se v závěru 18. století staly místem hospodářského a politického zájmuBritů, kteří ovládli celé území a od roku 1787 vytvořili síť vojenských základen – typové pevnosti na čtvercovém půdorysu se čtyřmi válcovými věžemi a dvěma podzemními patry. Důvodem měl být boj spirátstvím, Britové toto území nazývali také Pirátským pobřežím. Emirátští historikové však teze o pirátství odmítají, z jejich úhlu pohledu čelili Britové především odporu Al Kavasim, který byl dle nich logický a legitimní, a boj proti pirátům byl jen záminkou k postupnému ovládnutí oblasti, zejména obchodu s perlami. Knihu vyvracející mýtus o pirátství sepsal v roce 1986 i jeden z emírů, Sultan bin Muhammad Al-Kasimi, vládce emirátu Šardžá.
Hlavní vojenské kampaně Britů k ovládnutí pobřeží se odehrály v letech 1809 a 1819. Následující rok podepsala Británie s řadou místních vládců příměří, jež dalo vzniknout výrazuTrucial States, neboli Smluvní státy, někdy se užívalo i pojmuTrucial Oman, tedy Smluvní Omán.Další smlouva byla podepsána v roce 1843 a v roce 1853 byla schválena „věčná smlouva o námořním příměří“. V té době se vžil další název pro region - Pobřeží příměří. K tomu byla přidána „výlučná dohoda“ podepsaná v roce 1892, která zTrucial Statesudělala britskýprotektorát. „Smluvní“ šejkové se zavázali, že nebudou prodávat půdu nikomu jinému než Britům a nebudou bez jejich souhlasu vstupovat do vztahů s žádnou jinou zahraniční vládou. Na oplátku Britové slíbili, že budou chránit pobřeží před agresí po moři, a že budou pomáhat i v případě pozemního útoku z vnitrozemí. Krom problémů politických sužovala v letech1841–1892obyvatelstvo i epidemiepravých neštovic.
Mnozí šejkové se cítili poškozeni vyhlášením protektorátu, i proto, že britský zákazobchodu s otrokyvedl ke ztrátě jejich důležitého zdroje příjmů. Obchod s perlami jim však brzy nahradil tyto ztráty a konec 19. století a začátek 20. století byly ve znamení prosperity. Obchody však narušila nejprveprvní světová válkaa později dvě rány, které přišly téměř současně:velká hospodářská krizea vynález umělé výroby perel. Poslední ránu zasadila obchodu s pravými perlami vláda nově vzniklé nezávisléIndiev roce 1947, když uvalila vysoká cla na perly dovážené z Perského zálivu. To vedlo k extrémním ekonomickým obtížím celé oblasti.
Emírové se snažili nahradit zhroucení obchodu s perlami nalezením ropy, která v té době již byla s úspěchem těžena v okolních státech, v Bahrajnu, Kataru či Kuvajtu. Vrt do hloubky 4000 metrů, který byl s obrovskými náklady proveden v roce 1950, však na ropu nenarazil. Síly při hledání ropy spojili Britové (BP) a Francouzi (Total), mezi nimi i známý oceánografJacques-Yves Cousteau. Průlom přišel v roce 1958, kdy námořní vrtná plošina objevila ropu nedaleko Abú Zabí. V roce 1962 byl vyvezen první barel emirátské ropy do zahraničí – zlé časy skončily a nastala znovu éra prosperity. Zejména vládce emirátu Abú ZabíZajd bin Sultán Ál Nahjánzahájil velkorysou výstavbu škol, nemocnic a silnic.
Problémem politickým, ale i ekonomickým (limitujícím hledání a těžbu ropy ve vnitrozemí) byly nejasné hranice mezi jednotlivými emiráty a ostatními státy v oblasti. V 50. letech se tuto problematiku rozhodli vyřešit Britové, ale diplomatJulian Walkerneuspěl.Problém se přelil i do éry samostatnosti, spor o hranice se Saúdskou Arábií byl vyřešen roku 1974, spor o hranice s Ománem skončil dohodou dokonce až roku 2008.
Zmíněná samostatnost přišla brzy a iniciovali ji kupodivu Britové. Ti se v 60. letech dostali do velmi složité ekonomické situace. Dne 24. ledna 1968 oznámil britský premiérHarold Wilsonrozhodnutí vlády, které v březnu 1971 znovu potvrdil předseda vládyEdward Heath: ukončit smluvní vztahy se všemiTrucial States. Britové již neměli sílu zajistit jim ochranu. Ál Nahján se pokusil přesvědčit Brity, aby ctili smlouvy o ochraně, a nabídl jim uhradit veškeré náklady na udržení britských ozbrojených sil v Emirátech. Britskálabouristickávláda však nabídku odmítla. Zástupci devíti emirátů pak narychlo svolali kongres, kde měl být ustaven společný stát, ale do poloviny roku 1971 se nedokázali dohodnout na podmínkách unie, přestože smlouva s Brity měla vypršet v prosinci téhož roku. Obavy z toho, že by se území Emirátů mohla zmocnit nějaká síla v oblasti, sílily a nebyly plané. Zvláště poté, coíránskáskupinatorpédoborcůpřerušila vojenské cvičení v oblasti dolního zálivu a vpadla na Tunbské ostrovy. Britská válečná loď zůstala během invaze nečinná. Vzápětí se skupina dalších íránských torpédoborců přiblížila k ostrovuAbú Músá. V tomto případě šejk Chálid bin Mohammed Al Kasimi začal vyjednávat s íránským šáhem a domluvil s ním alespoň, že ostrov nebude přepaden, ale pronajmut Íránu za 3 miliony dolarů ročně. Zálusk měla ale i Saúdská Arábie, která vyhlásila svůj nárok na Abú Zabí. Pod tímto tlakem se 2. prosince 1971 v dubajském penzionu (nyní známém jako Dům federace) šest z emirátů dohodlo na vstupu do federace zvané Spojené arabské emiráty. Poslední, sedmý emirát, Rás al-Chajma se k federaci připojil 10. ledna 1972. Naopak dva z bývalýchTrucial States, Bahrajn a Katar, se rozhodly nepřipojit a zvolily samostatnost. Prvním prezidentem federace se stalZajd bin Sultán Ál Nahján, někdy označovaný za „otce národa“.
V únoru 1972 byla vytvořena Federální národní rada, čtyřicetičlenný poradní orgán jmenovaný sedmi emíry. Spojené arabské emiráty vstoupily 6. prosince 1971 do Ligy arabských států a 9. prosince do OSN. V květnu 1981 byly zakládajícím členem Rady pro spolupráci arabských států v Zálivu.
Spojené arabské emiráty se pak opřely především o spojenectví seSpojenými státy americkými. Podporovaly vojenské operace USA v oblasti i jinde v muslimském světě, ať to bylaoperace Pouštní bouřev roce1990, válka protiTálibánuvAfghánistánu(2001) anebo protiSaddámovi HusajnovivIráku(2003). Země podepsala smlouvu o společné obraně s USA v roce 1994. V roce 1995 ale uzavřela podobnou dohodu i s Francií a v lednu 2008 podepsaly Francie a SAE smlouvu umožňující Francii zřídit stálou vojenskou základnu v emirátu Abú Zabí.Samy Spojené arabské emiráty nebývají vojensky příliš aktivní, ale připojily se například k mezinárodnímvojenským operacímvLibyiv březnu 2011.Od března 2015 byly SAE zapojeny do války vJemenuv rámci koalice vedené Saúdskou Arábií.
SAE experimentují i s demokratickými reformami, 16. prosince 2006 se konaly vůbec první celonárodní volby, voliči si v nich zvolili polovinu členů Federální národní rady.Vývoj je ale pozvolný, Spojené arabské emiráty uniklyarabskému jaru, které zažily jiné země v oblasti. Při vědomí protestů v nedalekém Bahrajnu v listopadu 2012 Spojené arabské emiráty zakázaly kritiku vlastní vlády a pokusy organizovat veřejné protesty prostřednictvímsociálních sítí. Velmi tvrdě vláda zakročuje také protiislamistickýmtendencím, které představuje zejména skupina Al Islah napojená naMuslimské bratrstvo.V roce 2020 SAE, spolu s Bahrajnem, navázaly diplomatické vztahy sIzraelem.Předtím tak učinily jen dvě arabské země –EgyptaJordánsko. Ve stejném roce SAE liberalizovaly veřejný život, například zrušením zákazu pití alkoholu či zrušením institutu „zločinu ze cti“.
Vlajka SAE je tvořena listem o poměru stran 1:2 se třemi vodorovnými pruhy, zeleným, bílým a černým. U žerdi je svislý pruh červené barvy (jeho šířka je rovná čtvrtině délky vlajky).
Státní znak SAE je tvořen zlatýmsokolem(s bílouzbrojía dvěma řadami letek), stojícím na červeném panelu s bílým názvem státu. Na hrudi má kruhový emblém s vyobrazením vlajky SAE (červený pruh je heraldicky vpravo). Jednotlivé pruhy vlajky nejsou přímé ale do oblouku, takže působí plastickým dojmem, navíc mají jednotlivá pole vlajky odlesky. Pole je ohraničeno bílým (na obrázku stříbrným s černým lemem) mezikružím, na jehož vnějším okraji je položeno sedm bílých hvězd.
Většinu území zaujímá plochá nížina, která je z větší části pokrytápouští. Pobřeží je lemováno ostrovy (na jednom z nich leží hlavní město Abú Zabí). Podnebí je tropické a suché. Nejteplejší měsíce jsou červenec a srpen, kdy průměrné teploty přesahují 45 °C. Průměrné srážky dosahují asi 100 mm a v horách až 350 mm. Velice časté jsou silné písečné bouře.
Země má již téměř 10 milionů obyvatel. Občané SAE tvoří jen 11,48 % obyvatelstva.Zbytek, tedy 88,52 % obyvatel, tvoří přistěhovalci, především zIndie,Pákistánu,BangladéšeaFilipín. Oficiální statistiky k dispozici nejsou, ale podle průzkumu Euromonitor International z roku 2015, tvoří ve třech emirátech – Dubaj, Šardžá a Adžmán – Indové 25 procent populace a Pákistánci 13 procent.Migrace do SAE je jedna z nejvyšších na světě, přistěhovalci ale nemají status občana. Občanství Spojených arabských emirátů je velmi obtížné získat, jde to pouze za velmi zvláštních okolností.V zemi je též 500 000 přistěhovalců z Evropy, Austrálie, Severní a Latinské Ameriky. Historická vazba na Británii způsobuje, že plná pětina z nich jsou Britové.
Naprostá většina občanů vyznáváIslám, který je istátním náboženstvím. 85% emirátských občanů (což je ovšem jen malá část obyvatel) jsousunnité. Zbývajících 15% občanů tvoříšíité, kteří jsou soustředěni v Dubaji a Šardžá. Muslimové mají zákonem zakázáno opustit islám.Žádné oficiální statistické údaje o náboženské víře mezi přistěhovalci, kteří nemají status občana, neexistují. Většinou jde také o sunnitské muslimy, podíl šíitů se odhaduje o něco větší než mezi občany, možná okolo 20 procent. Menší komunita Ománců v zemi vyznáváibádíju. V zemi je též komunitakřesťanů, tvořená především přistěhovalci zFilipín,Libanonu,Sýriea Evropy, která využívá 45 kostelů a může tvořit podle odhadů až 13 procent obyvatelstva (započítáme-li i přistěhovalce – neobčany). Přistěhovalci z Indie vyznávajíhinduismus. Vláda je k nim poměrně tolerantní a obecně málokdy zasahuje do náboženských aktivit nemuslimů. Některá liberalizační opatření, která ve 21. století v SAE byla realizována, se připisují právě snaze přilákat a udržet v zemi i nemuslimské, především tedy hinduistické přistěhovalce. Zvláště stavební boom by byl bez nich nemyslitelný. Hinduisté tvoří podle odhadů asi 7 procent všech obyvatel. V zemi je malá, asi třítisícová, komunitažidů, od roku 2008 má k dispozici jednusynagogu.V roce 2019 vláda po mnoha letech oficiálně existenci této komunity uznala.
Drtivá většina obyvatel žije na pobřeží, z toho 60 % obyvatel jen ve městechAbú ZabíaDubaji; přes 95 % území je v podstatě liduprázdných. S poměrem 2,2 muže na jednu ženu je pohlavní nerovnováha SAE po Kataru druhá nejvyšší na světě. Průměrná délka života je 76,7 (k roku 2012), což je více než v jakékoli jiné arabské zemi. K roku 2007 trpělo celkem 19,5 % obyvatel SAE ve věku od 20 do 79 letcukrovkoua tímto podílem obyvatel trpící zmíněnou chorobou se SAE dostaly na první místo na světě.
Rozvoji Spojených arabských emirátů je vyčítáno nedodržovánímlidských práv,obchod s lidmia velmi špatné pracovní podmínky.Tato praxe bývá přezdívána jako „moderníotroctví“. V celé zemi (na stavbách, v hotelech i jinde) pracují milionyimigrantůz chudýchjihoasijskýchiafrickýchzemí. Ti jsou do země přilákáni na falešné a příliš vysoké nabídky. Po příjezdu jsou jim často odebrányosobní dokladya mzda se pohybuje na nejnižší úrovni či vůbec nebývá vyplácena.Dělníci zde pracují kolem 14 hodin denně, 6 až 7 dní v týdnu, bez dodržování bezpečnostních předpisů a na slunci při teplotách až 50 °C.
V zemi jsoupolitičtí věznia kritika režimu a jeho politiky je trestána mnohaletým vězením.
Lidskoprávní organizace zemi obviňují z nedodržovánílidských právžen i sexuálních menšin.
Ekonomika Spojených arabských emirátůje druhou největší ekonomikou na středním východě (první jeSaúdská Arábie). PodleMezinárodního měnového fondu(odhad k roku 2020) je emirátská ekonomika, z hlediskahrubého domácího produktuvparitě kupní síly, 33. největší ekonomikou světa (to je zhruba na úrovniJihoafrické republikyčiŠvýcarska). Vydělí-li se ovšem tato mohutnost ekonomiky počtem obyvatel, je SAE devátým nejbohatším státem světa (na podobné úrovni jakoDánskonebo Spojené státy). Podleindexu lidského rozvoje, který sestavuje OSN, mají však SAE až 31. nejvyšší kvalitu života na planetě. Tento rozpor souvisí především s nelehkými podmínkami dělníků-přistěhovalců. Jejich vykořisťování bylo již několikrát kritizováno mezinárodními organizacemi a je umocněno tím, že v zemi je zakázána činnostodborů.
Do poloviny19. stoletízde bylo hlavním zdrojem obživy lovperel, ryb a obchod skořením. Hospodářství doznalo proměny poté, kdy vznikla vAbú Zabíkolem roku 1930 první ropná společnost. Vývoz ropy byl zahájen roku 1962. Díky vývozu ropy počala nová éra masivní výstavby budov a celkové zlepšování úrovně života. Nyní je hospodářství země založeno z 85 % na těžbě a zpracováníropyazemního plynu. SAE se tak staly jedním z nejbohatších států světa. Průmysl je velice rozvinutý. Vyrábí secementahliník, dále se kromě ropy těží takémramor. Zemědělství je zanedbatelné. Obdělává se asi 0,5% plochy a to buď v oázách nebo na územích s umělým zavlažováním. Hlavní plodinou jepalma datlová. 80% potravin a spotřebního zboží se musí dovážet.
Spojené arabské emiráty mají od roku2020takéjadernou elektrárnuBaráka. Jde o první jadernou elektrárnu v celém arabském světě.Katar kvůli této elektrárně podal stížnost kMezinárodní agentuře pro atomovou energiia cítí se jí ohrožen. Emiráty ale jeho argumenty odmítly. Elektrárnu vybudovaly za pomoci Jihokorejců.
Země má kvalitní silnice, velké přístavy (Abú Zabíí čiDubaj) a čtyři mezinárodní letiště, dvěma největšími jsouMezinárodní letiště DubajaMezinárodní letiště Ál Maktúma. Národním leteckým dopravcem je společnostEmirates, je vlastněná emirátem Dubaj. V roce 2019 to byla 12. největší letecká společnost na světě podle počtu přepravených pasažérů.Buduje se zde také železnice. Zdravotnictví a školství (jsou zde i vysoké školy) jsou na velice vysoké úrovni a jsou zcela bezplatné pro občany Spojených arabských emirátů.
Pouze emirát hlavního města Abú Zabí má ústavu. Vládci emirátů jsou členy Nejvyšší rady. Emírové ze svého středu volí prezidenta a viceprezidenta federace a jmenují čtyřčlenný poradní orgán. Parlament emirátů se schází jednou ročně a schvaluje federální zákony, řada vyhlášek a zejména tradičních zvyklostí zůstává v jednotlivých emirátech odlišná.
Země se skládá ze sedmiautonomníchemirátů:
Ze stranyamerickévlády byly SAE kritizovány ve zprávě pro lidská práva v roce 2008 za právošaríave svém soudním systému.Cizincům hrozí v zemi pokuta nebo vězení za líbání na veřejnosti nebo v případě, že budou přistiženi pod vlivem alkoholu.
Vbřeznu2014zrušily Spojené arabské emiráty vízovou povinnost pro občanyČeské republikya dalších 12 zemíEU.
Spojené arabské emiráty se v roce 2015 zapojily dovojenské intervence v Jemenupod vedením Saúdské Arábie. Do SAE vyváží zbraně Česká republika. PodleAmnesty Internationaldostává armáda Spojených arabských emirátů „od západních států a jiných zemí dodávky zbraní v miliardové výši, které obratem posílá milicím do Jemenu, jež prokazatelně páchají válečné zločiny.“
SAE jsou spojencem Spojených států a Američané využívají základny a přístavy na území SAE. 3. srpna 2016 se na tajné schůzce v Trump Tower sešel vyslanec korunních princů SAE a Saúdské Arábie s nejstarším synem Donalda TrumpaDonaldem Trumpem Jr.a nabídl pomoc Trumpově volební kampani.Po Trumpově zvolení prezidentem se zástupce SAE snažil údajně ovlivňovat Trumpovu administrativu k tvrdšímu postoji vůčiKataruběhemkatarské diplomatické krize.
Bohatství SAE umožňuje kulturní rozvoj především v oblasti architektury. V emirátech tak v poslední třetině 20. století a na začátku 21. století vznikla řada významných staveb. K nejznámějším patříBurdž Chalífa. Jde o nejvyššímrakodrapsvěta, který byl postaven v letech 2004–2010 v městěDubaj.Výška je 828 metrů včetně antény, z trůnu nejvyšších staveb v Dubaji sesadilAlmas Tower. Budovu projektovalo architektonické studioSkidmore, Owings and Merrill. Na návrhu interiéru spolupracoval módní návrhářGiorgio Armani. Další proslulou stavbou, ba symbolem celého státu, se stal hotelBurdž al-Arab, přezdívaný obvykle Plachetnice. Leží na umělém ostrově asi 260 metrů od pláže čtvrtěDžumeirav Dubaji.Stavba byla dokončena v roce 1999. Unikátní stavbou je také galerieLouvre Abu Dhabi, kterou vyprojektoval francouzský architektJean Nouvel.MuzeumGuggenheim Abu Dhabinavrhl jiný slavný architekt,Frank Gehry.K dalším zajímavým stavbám patříCapital Gatev Abú Zabí,Emirates Towers,Jumeirah Beach Hotelnebo rozhlednaDubai Frame. Největší sakrální stavbou v zemi jeMešita šejka Zajeda, otevřená byla v roce 2007. Velmi oblíbená je v SAE stavba umělých ostrovů či poloostrovů, kde si pak staví rezidence ti nejbohatší. K takovým projektům patříThe WorldneboPalm Islands.
Ahmad ibn Mádžid, rodák zRás al-Chajma, byl významný mořeplavec a teoretik nautiky 15. století, který proslul jako lodivodportugalskéhomořeplavceVasco da Gamy, jemuž pomohl najít cestu do Indie.Sepsal více než 40 nautických příruček v nichž popsal cesty zRudého mořeaPerského zálivuaž kMosambiku,Madagaskaru,Indii,Indonésii,ČíněaTchaj-wanu.Hazzá al-Mansúríje prvním emirátskýmkosmonautem, roku 2019 vyletěl v ruské kosmické lodiSojuz MS-15na oběžnou dráhu a pobýval naMezinárodní vesmírné stanici.
Spojené arabské emiráty se od roku 1984 zúčastňují olympijských her. Roku2004získaly svou první medaili a hned zlatou. Vybojoval ji ve střelběAhmed Ahmad al-Maktúm, syn bývalého premiéra. Druhou olympijskou medaili, bronzovou, přidal v roce2016judistaSergiu Toma, rodák zMoldavska.Na okruhuYas Marinase od roku 2009 koná závodformule 1Grand Prix Abú Zabí. Unikátní je tím, že závod startuje za denního světla a končí v noci.K tradičním zábavám dlouho patřily dětské závody na velbloudech, ale pod tlakem lidskoprávních aktivistů, například Pákistánce Ansara Burneye, se od nich ustupuje.Největším úspěchemfotbalové reprezentace Spojených arabských emirátůbylo probojování se na závěrečný turnajmistrovství světa v roce 1990. Dvakrát též vyhrálaGulf Cup, také zvaný Pohár Perského zálivu, a to v letech 2007 a 2013.Dva emirátští fotbalisté vyhráli anketu o nejlepšího fotbalistu Asie, kterou pořádáAsian Football Confederation– v roce 2015 to bylAhmed Chalila o rok pozdějiOmar Abdulrahman.Adnan Al-Talyanibyl vyhlášen nejlepším fotbalistou své země 20. století. Již čtyřikrát se v SAE konalomistrovství světa ve fotbale klubů.
Kuchyně Spojených arabských emirátů je směsíblízkovýchodní kuchyněaasijské kuchyně. Protože je dnes v SAE mnoho přistěhovalců, nalezneme zde v hojném počtu jídla z celého světa. Najdeme zde však itradiční arabská jídla, jako ješauarma,falafel,hummusnebo velbloudí maso. Tradičně se používá hodněmléka,obilíamasa. Dále se hojně používajírybyakoření. Z nápojů je nejpopulárnějšíčaj.Vepřové masoa alkohol je přísně zakázán.