Mikuláš Kusánský

IlustrissimusMikuláš Kusánský, takéCusanus,Kusánusneboz Kusy,německyNikolaus von Kues, vlastním jménemJohann Chrypffs(Krebs),1. srpna1401Kues ([kús], dnesBernkastel-Kues,Německo–11. srpna1464Todi,Umbrie) bylkatolickýkněz (biskup, později dosáhl titulukardinála) a diplomat,renesanční filozof,teologavšestranný učenec, který silně ovlivnil novověké myšlení včetněJ. A. Komenského. Podle některých byl největším evropským myslitelem 15. století.
Narodil se v německém Kues (dnesBernkastel-Kues) na řeceMoselejako syn zámožného měšťana, loďaře a obchodníka s vínem Johanna Krebse. Protože nechtěl být obchodníkem, odešel ve dvanácti letech z domova k hraběti Manderscheidovi a s jeho synem odejel do HolandskéhoDeventeru, kde vstoupil do řádové školy „Bratří společného života“. Tento řád patřil k duchovnímu hnutí "devotio moderna", jehož zakladatelGeert Grootepobýval také v Praze, kde studoval také jeho nástupce Radewijn. Od roku 1416 studoval Mikuláš na univerzitě vHeidelbergua v letech 1417–1422 vPadověpráva, zajímal se však více o teologii, filozofii a přírodní vědy. Zde se setkal snovoplatónismemPseudo-Dionysia Areopagity, s nastupujícímhumanismema seznámil se s významným matematikemPaolo Toscanellima s budoucím kardinálemGiulianem Cesarinim.
Po návratu do Německa prohrál svůj první soudní proces a věnoval se už jen filozofii a církevní službě. VKolíně nad Rýnemse seznámil s dílemMistra Eckharta, které na něj mělo trvalý vliv. Se svým přítelem Cesarinim odejel roku 1431 do Švýcarska nabasilejskýcírkevníkoncil, který měl řešit reformucírkve. Mikuláš i Cesarini zastávali tzv.konciliarismus, tj. názor, že nejvyšší autoritou v církvi má být všeobecný sněm, později se však přidali na stranu papeže.
S papežskou delegací odjel doKonstantinopole, ohrožené Turky, kde se jednalo o smíření západní a východní církve. Na sněmech veFerrařea veFlorencii(1439) se Mikuláš seznámil s dalšími významnými mysliteli a teology, zejména sG. Plethonema kardinálemBessarionem, a přičinil se o narovnání mezi papežem a císařem i o kompaktáta s husity. Roku 1448 se stal kardinálem a snažil se o reformy církve v Německu; pro jeho zásadovost se ho odpůrci pokusili roku 1452 otrávit a roku 1454 jen stěží unikl z vězeníZikmunda Tyrolského. V posledních letech svého života jakobiskupvBrixenuse věnoval hlavně filozofii a vědám, ale účastnil se i jednání o ukončenístoleté válkymezi Francií a Anglií. Roku 1464, na jedné ze svých cest zemřel v severoitalskémTodi(Umbrie).Je pohřben v baziliceSan Pietro in VincolivŘímě.
Východiskem a základem Kusánova myšlení jenovoplatónskámetafysika Jednoho, u Mikuláše ovšem křesťanská: Bůh je jeden ve třech osobách. V souladu se svou celoživotní snahou smiřovat spory byl Mikuláš jedním z prvních myslitelů o možnostech míru mezi různými náboženstvími: „Tak dostává jeden Bůh u různých národů vždy jiné jméno, přesto že je všude a ve všem jeden.”Na druhé straně jej však nelze vystihnout žádnými pojmy, neplatí ani, že je, ani že není, nýbrž stojí nad obojím.
Mezi Bohem a člověkem zprostředkuje vesmír jako uspořádaný celek, kde velkou roli hrajegeometrieamatematika, neboť podle přesných matematických poměrů a zákonů jej Bůh stvořil. Tak jako oko odráží („kontrahuje”) všechny věci, kontrahuje vesmír Boha a každá věc svým jedinečným způsobem svět. Tuto zprostředkující roli přebírá v pozdějších Mikulášových spisech lidská mysl. Vesmír podle Kusána není absolutně nekonečný, ale nemůže mít žádné meze či okraje, a tedy ani střed, resp. jeho střed je všude; ani naší Zemi tedy nemůže patřit žádné privilegované postavení a i na jiných nebeských tělesech by mohli žít lidé. Podobně ztrácejí smysl pojmy jako „nahoře" nebo „dole". Zda se nám něco zdá být v klidu nebo v pohybu, závisí na našem vlastním postavení, takže ani o Zemi nelze říci, že by byla nehybná. V našem světě vládnou protiklady, které ale v nekonečnu splývají (Kusánovacoincidentia oppositorum, na niž později navázalHegel). V reálném světě ovšem nic není dokonalé a přesné, takže i lidské poznání je nutně omezené, Mikulášova „poučená nevědomost” či „vědění o nevědění” (docta ignorantia), která je vlastním cílem poznání i filozofie, připomíná Sokratovo „vím, že nic nevím”. Také (a na prvním místě) o Bohu můžeme tedy říci spíš, co nebo jaký není, než co nebo jaký je (tzv.apofatickánebo negativní teologie).
Mikulášova knihovna a sbírka astronomických přístrojů, které se zachovaly v jím založeném špitálu vBernkastelu,dokládají neobyčejnou šíři jeho zájmů, včetně zájmu o vědu. Roku 1436 předložil Basilejskému koncilu návrh na reformukalendáře, která se ovšem prosadila až o 150 let později. Vedle matematiky, geometrie a astronomie se zabýval takégeografiía v jednom ze svých dialogů i úplnou novinkou – vážením. To se sice už od pravěku užívalo v obchodě, teprve u Kusána se však dostává do spojitosti s vědou.
Na rozdíl od geometrie, která pracovala s ideálně přesnými poměry délek, ploch nebo úhlů, k vážení se používají konvenční jednotky, závaží, a výsledky jsou vždycky jen přibližné – mohou však být stále přesnější. To byly dva hlavní důvody, proč se starší věda vážením nezabývala. V dialoguSoukromník o pokusech s vahamirozvíjí Mikuláš úvahu o tom, že všechny rozdíly mezi látkami se musí nějak projevit i na jejich specifické váze (resp.hustotě). Pečlivým a opakovaným vážením by se tedy měly dát rozlišit nejen různé látky, ale třeba i dobrá a špatná voda, moč zdravého a nemocného člověka a podobně. Systematické vážení, které poskytuje kvantitativní (číselné) údaje, by se tak podle něho mohlo a mělo stát základem nového a daleko spolehlivějšího poznání než dosavadní úvahy o kvalitách. Mikuláš, resp. jeho Soukromník, pak stručně navrhuje program vědy jako kolektivního shromažďování, porovnávání a vyhodnocování spolehlivých měření, který by dokonce měly podporovat vlády. Tato myšlenka se pak znovu objevuje až uR. Descartao dvě století později a definitivně se prosadí až ve 20. století.
„Otcem renesančního platonismu byl největší evropský myslitel 15. století – Mikuláš Kusánský.“
Dílo Mikuláše Kusánského překvapuje neobyčejným bohatstvím originálních nápadů, často jen naznačených, které však po staletí inspirovaly filozofy i vědce. Jeho matematika otevřela zkoumání nekonečna, zejména nekonečně malých veličin, a přivedlaLeibnizena myšlenkuinfinitesimálního počtu. Jehokosmologiepohyblivého, matematicky řízeného vesmíru inspirovalaM. Koperníka,J. KepleraiG. Brunaa myšlenku vesmíru, který není nekonečný, a přesto je bez hranic, dokázal přesně zformulovat teprveA. Einstein.
Z filozofů to byl napříkladLeonardo da Vinci, ale zejménaLeibniz,HegelaSchelling, kdo se nadšeně hlásili ke kusánovské inspiraci. Zcela mimořádným způsobem ovlivnily myšlenky Mikuláše Kusánského mladéhoKomenského. Jak sám později uvádí, četl je už v mládí v kompendiu norimberského lékaře U. Pindera z roku 1510, které na něho udělalo veliký a trvalý dojem. Jak ukázalJan Patočka, našel zde Komenský alternativu ke scholastickému obrazu světa a celou řadu důležitých představ, které pak ve svých spisech (zejména vLabyrintu světa,Hlubině bezpečnostia veVšeobecné rozpravě) rozvinul.
V moderní době se Kusánským zvláště zabývaliLudwig von Bertalanffy,Karl JaspersaJan Patočka.
Z pera Z. Neubauer vyšel 2009 v knizeO čem je věda?překlad:
Z pera P. Flosse a Karla Flosse 2003 vyšel překlad:
Ve výboru P. Floss – J. Patočka 2001 vyšlo: